sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Detta bör alltså gälla oberoende av om den andra staten avser en stat inom eller utanför EU. Även i de andra lagar som vi föreslår ändringar i bör nuvarande bestämmelser i inter- nationella verkställighetslagen tillämpas om det avser ett ärende enligt lagen som påbörjats innan ikraftträdandet. Ett ärende kan ha inletts genom en framställning från en annan stat till eller genom att gjort en framställning till en annan stat. Endast den omständigheten att en i dömd per- son fått en förfrågan om denne samtycker till att verkställigheten överförs till en annan stat ska inte innebära att ett ärende inletts. I fall där en framställning gjorts före ikraftträdandet finns det i och för sig inget som hindrar att denna återkallas och att ett nytt ärende i stället initieras enligt den nya lagstiftningen. När det gäller den nya lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU bör denna vidare endast tillämpas i förhållande till de medlemsstater som har genomfört rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder när ett ärende inleds. Visserligen skulle rambeslutet varit genomfört , men det är fortfarande flera med- lemsstater som ännu inte genomfört rambeslutet. Även om flertalet medlemsstater kan antas ha genomfört rambeslutet , bör det införas en övergångsbestämmelse. Detta innebär att för ett ärende som inleds efter ikraftträdandet gentemot en annan med- lemsstat inom EU, som ännu inte genomfört rambeslutet, ska i stället bestämmelserna i den nya lagen om internationell straffverk- ställighet tillämpas. På motsvarande sätt bör den nya lagen om erkännande och verk- ställighet av frivårdspåföljder inom EU endast tillämpas i förhåll- ande till de medlemsstater som har genomfört rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder när ett ärende inleds. Visserligen skulle rambeslutet varit genomfört den 6 decem- ber 2011, men det är fortfarande flera medlemsstater som ännu inte genomfört rambeslutet. Rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder innebär att övervakningskonventionen inte längre ska gälla i förhållandet mellan medlemsstaterna. Som framgår i avsnitt 21.1 tillämpas denna konvention i förhållandet mellan och andra konventionsstater inte alls. Detta innebär att fråga om överförande av en svensk frivårdspåföljd till en annan medlemsstat endast bör komma i fråga gentemot de medlemsstater som genomfört ram- beslutet. Utredningens uppdrag har framför allt bestått i att dels göra en översyn av internationella verkställighetslagen (IVL), dels att genom- föra två EU-rambeslut gällande internationell straffverkställighet. Arbetet har varit särskilt inriktat på att hitta en mer ändamålsenlig beslutsordning för denna typ av ärenden än vad som gäller . IVL har vidare ansetts vara i behov av en genomgripande översyn eftersom lagen är komplicerad, svåröverskådlig och svår- tillämpad, vilket bl.a. leder till effektivitetsbrister. Kommittéer och särskilda utredare har att i betänkandet redo- visa relevanta konsekvenser av förslagen i enlighet med 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474). Om förslagen påverkar kost- nader och intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska även dessa redovisas. Medför förslagen en kostnadsökning eller intäktsminskning för det allmänna ska förslag till finansiering läm- nas. Vidare ska sådana konsekvenser för förslagen redovisas som har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsätt- ningar, för konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdhet mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Eftersom betänkandet innehåller förslag till nya och ändrade reg- ler, ska konsekvenserna anges på ett sätt som motsvarar kraven på innehållet i konsekvensutredningar vid regelgivning enligt 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regel- givning. ska beskriva problemet, vad man vill uppnå, vilka alternativa lösningar som finns och vilka effekterna blir om någon reglering inte kommer till stånd, uppgifter om vilka som berörs av regleringen, uppgifter om vilka kostnadsmässiga och andra konsekvenser regleringen medför och en jämförelse av kon- sekvenserna för de övervägda regleringsalternativen, en bedömning av om regleringen överensstämmer eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen och en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tid- punkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella in- formationsinsatser. Vidare pekas i utredningsdirektiven på vissa konsekvenser som särskilt ska belysas. Utredaren ska särskilt uppmärksamma vilka för- ändrade krav som ett genomförande av förslagen innebär för be- rörda myndigheter. Vidare ska utredaren genomgående ha ett jäm- ställdhetsperspektiv i den analys som görs. Överväganden och för- slag som rör barn ska ta sin utgångspunkt i konven- tionen om barnets rättigheter. Där det är relevant ska utredaren göra en analys av vilka konsekvenser förslagen får för barn. Det kan inledningsvis konstateras att de regelverk som uppdraget omfattar hänför sig till dels ingångna konventioner och överens- kommelser med andra stater, dels rambeslut inom EU som har att genomföra. Det ingår inte i uppdraget att ta ställning till om ska ansluta sig till eller på annat sätt godkänna internatio- nella överenskommelser. I stället har utredningens utgångspunkt varit att föreslå en ordning som innebär att de olika överenskom- melserna kan tillämpas på ett så effektivt sätt som möjligt. När det gäller behovet av en översyn och våra utgångspunkter för förslagen hänvisas till avsnitt 8. När det gäller de alternativa lösningar vi över- vägt för våra förslag om en ny beslutsordning hänvisas till avsnitt 10. Vi bedömer att den föreslagna lagen om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövade påföljder inom EU och den föreslagna lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom EU överensstämmer med de krav som ställs i rambesluten. För- slaget om ett utvidgat tvingande samarbetsområde när det gäller fri- hetsberövande påföljder innebär att går utöver vad som minst krävs i rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder, se avsnitt 16.3. I detta avsnitt tas upp de relevanta konsekvenser som kunnat bedömas avseende utredningens förslag om en ny lag om internatio- nell straffverkställighet (Del II), förslag om en ny lag om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU (Del III) och förslag om en ny lag om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom EU (Del IV). Härutöver bedöms att konse- kvenser som anges i kommittéförordningen eller förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning inte finns att redovisa. Våra överväganden kring tidpunkten för ikraftträdande redovisas i av- snitt 26. 27.2Kort om de faktiska konsekvenserna 27.2.1En ny lag om internationell straffverkställighet Den nya föreslagna lagen om internationell straffverkställighet bygger på samma internationella överenskommelser som den nu gällande lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställig- het av brottmålsdom (IVL). Den nya lagen är konventionsneutral och tekniskt utformad på ett mer överskådligt sätt. Syftet är att lagen även ska kunna tillämpas på internationella överenskommel- ser på området som ingår . Kravet på ömsesidig- het föreslås vara kvar. Liksom ska lagen emellertid även kunna tillämpas i vissa andra fall. Den stora förändringen som föreslås är att beslutanderätten, beträffande överförande av straffverkställighet till , flyttas från regeringsnivå till myndighets- och domstolsnivå. Endast i mycket få undantagsfall ska regeringen kunna fatta beslut. Detta innebär ett samlat ansvar för de föreslagna behöriga myndigheterna, Krimi- nalvården, och vid såväl överförande av straffverkställighet från som till . föreslås vara överinstans vid överklagande av myndig- heternas slutliga beslut. Förslagen går ut på att tydliggöra vilka påföljder som kan över- föras samt vilka förutsättningar som gäller för ett överförande för svenskt vidkommande. Det grundläggande syftet med det inter- nationella samarbetet när det gäller överförande av frihetsberövande påföljder är att den sociala återanpassningen ska antas underlättas av ett överförande. Detta lyfts fram i den nya lagen genom att kravet tas upp som en grundläggande förutsättning. Det tydliggörs även att det i vissa fall ska kunna tas särskilda humanitära hänsyn vid frågan om ett överförande är möjligt. När det gäller överförande av utländska beslut om förverkande föreslås att själv ska kunna fatta beslut om verkställighet här och att ett åklagar- och domstolsförfarande som huvudregel inte behövs. Vår bedömning är att den nya lagen i sin utformning kommer att vara mer lättillämpad. Vidare innebär lagen en mer effektiv beslutsordning där myndigheterna har ett samlat ansvar. Med lagens angivna förutsättningar för ett överförande och en möjlighet för den enskilde att överklaga myndighetens slutliga beslut, bedömer vi även att det skapas ett mer rättssäkert förfarande. 27.2.2En ny lag om erkännande och verkställighet av frihetsberövade påföljder inom Europeiska unionen Genom den föreslagna lagen i denna del genomförs rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder. Lagen kommer att tillämpas i förhållandet mellan och andra med- lemsstater inom EU. Även här föreslås Kriminalvården och vara be- höriga myndigheter med som överinstans. Rambeslutet innebär fördelar på så sätt att det innebär ett tving- ande samarbetsområde samt att det förutsätts att de behöriga myn- digheterna i de olika medlemsstaterna ska ha en direktkommunika- tion. Genom detta och de tidsfrister som gäller för beslut kan för- farandet antas bli betydligt mer effektivt. Sammanfattningsvis bedömer vi att genomförandet av rambeslutet innebär att möjligheterna att överföra verkställigheten av frihets- berövande påföljder, från och till , kommer att öka. Detta berör den enskilde individen och dennes familj, men även som stat. 27.2.3En ny lag om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen Genom den föreslagna lagen i denna del genomförs rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder. Lagen kommer att tillämpas i förhållandet mellan och andra medlemsstater inom EU. I praktiken förekommer det inte något samarbete, utanför , när det gäller överförande av frivårdspåföljder och över- vakning efter villkorlig frigivning. Rambeslutet innehåller ett tving- ande samarbetsområde avseende dömda som är bosatta i den verk- ställande staten och har återvänt eller vill återvända dit. Den nya lagen innebär därför en ny möjlighet för personer som dömts till frivårdspåföljder att få avtjäna påföljden i sitt hemland. Lagen inne- bär även att svenska domstolar ges en möjlighet att, om övriga förutsättningar är uppfyllda, välja en frivårdspåföljd i stället för ett kortare fängelsestraff även för personer som är bosatta i en annan medlemsstat. Genom samarbetet kan sägas ställa sitt påföljds- system till förfogande för domar och beslut som har meddelats i en annan medlemsstat. Möjligheterna att tillämpa lagen kommer därför att beröra den enskilde individen och dennes familj, men även som stat. Bedömning: Ett genomförande av de förslag vi lämnar kommer sammantaget inte innebära några kostnadsökningar för det all- männa. Mycket talar i stället för att förslagen totalt sett kan innebära besparingar för . Det kommer att uppstå vissa kostnader för framför allt Kriminalvården, men även för , Kronofogde- myndigheten och inom rättsväsendet. Överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder Våra förslag gällande överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder rör dels en ny beslutsordning i en ny lag om internationell straffverkställighet, som är tillämplig i huvudsak mellan och stater utanför och EU, dels en ny lag som genomför ram- beslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder, som är tillämplig mellan och en annan medlems- stat inom EU. Den nya lagen om internationell straffverkställighet kommer sannolikt att tillämpas mer sällan än dagens IVL eftersom förhållandet mellan medlemsstaterna inom EU i stället regleras i en särskild ny lag. Rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder ökar möjligheterna att överföra verkställigheten av frihets- berövande påföljder mellan medlemsstaterna inom EU. Rambeslutet har ett tvingande samarbetsområde som innebär att den verkställ- ande staten är förpliktigad att ta emot dömda med viss anknytning till den staten. Vidare innebär den nya lagen bl.a. att kravet på den dömdes samtycke begränsas i förhållande till och att det finns tidsfrister för den behöriga myndighetens beslutsfattande. Vi be- dömer att den nya lagen som genomför rambeslutet sammanfatt- ningsvis innebär att möjligheterna att överföra verkställighet av frihetsberövande påföljder ökar både från och till . Detta torde få till följd att den dömde i många fall kommer att kunna överföras i ett tidigare skede av verkställigheten än . Antalet ärenden om överförande från är betydligt fler än antalet ärenden till , se avsnitt 6.2. och 6.3. Rambeslutet, med minskat krav på den dömdes samtycke och ett tvingande sam- arbetsområde, innebär alltså en ökad möjlighet att överföra straff- verkställigheten för dömda i till andra medlemsstater. Det torde finnas en relativt stor grupp dömda i svenska fängelser som har en starkare anknytning till en annan medlemsstat inom EU än . När det däremot gäller förutsättningarna för överförande från till stater utanför EU är dessa väsentligen desamma i den nya lagen om internationell straffverkställighet som . Det kommer även vara framför allt överförandekonven- tionen och tilläggsprotokollet som tillämpas. Den nyare effektivare beslutsordningen torde dock innebära att antalet ärenden där ett överförande i praktiken kan komma till stånd ökar och att detta kan ske i ett tidigare skede i verkställigheten. Totalt sett bedömer vi att antalet överförandeärenden från när det gäller frihets- berövande påföljder kan antas öka. Liksom är det huvudsak- ligen fråga om fängelsestraff. Eftersom tar emot dömda utomlands som har hemvist i , torde antalet över- förandeärenden till däremot inte förändras i någon större utsträckning. Däremot kan förfarandet i de nya lagarna, och då fram- för allt i lagen som genomför rambeslutet, innebära en snabbare handläggning och att överförandet kan ske i ett tidigare skede av verkställigheten än . Såväl de olika internationella överenskommelser som rör inter- nationell straffverkställighet avseende frihetsberövande påföljder som rambeslutet innebär att alla de kostnader som uppkommer i den verkställande staten efter ett överförande av verkställigheten ska bäras av den staten. Det kan antas att även fortsätt- ningsvis kommer att överföra verkställigheten av en svensk frihets- berövande påföljd till en annan stat i fler fall än vad tar emot verkställigheten av en utländsk frihetsberövande påföljd. An- talet fall med överförande från kan även enligt det ovan beskrivna antas öka. Vidare kan ett överförande i fler fall antas kunna ske i ett tidigare skede i verkställigheten. Tillämpningen av de två nya lagarna torde därför inte föra med sig ökade kostnader. Mycket talar i stället för att det nya samarbetet som rambeslutet innebär och den nya beslutsordningen gällande samarbete utanför EU totalt sett kan innebära besparingar för Sverige.1 Se dock nedan om kostnader för de behöriga myndigheterna och rättsväsendet som kan medföra att vissa överföringar behövs mellan olika utgifts- områden. Överförande av verkställighet av böter och förverkande I den nya lagen om internationell straffverkställighet ingår sam- arbete om överförande av verkställighet av bötesstraff och beslut om förverkande. Sådana ärenden handläggs numera i förhållandet mellan medlemsstaterna inom EU enligt lagen om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom EU och enligt lagen om erkän- nande och verkställighet av beslut om förverkande inom EU. An- talet ärenden enligt den nya lagen kan, på motsvarande vis som antalet nuvarande ärenden enligt IVL, antas bli mycket få. När det gäller överförande av verkställighet av böter och förverkande kan vi därför inte se att förslagen innebär några förändringar i kostnader totalt sett för . Det kan konstateras att det som huvudregel är den verkställande staten som har rätt till influtna medel. För- slaget innebär ett enklare förfarande vid överförande av verkställig- het till . I vilken mån detta innebär att antalet ärenden kommer att öka är svårt att förutse. Överförande av verkställighet av frivårdspåföljder Av rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder följer att alla kostnader som uppkommer i den verkställande staten till följd av överförda påföljder ska bäras av den staten. I hur stor utsträckning möjligheten att överföra frivårdspåföljder med stöd av rambeslutet från och till kommer att användas är oklart. 1 Jfr prop. 2007/08:84. Som regeringen tidigare pekat på bör viss försiktighet iakttas när det gäller att uppskatta kostnader och eventuella besparingar med anledning av rambeslutet.2 Vid en jämförelse med överförande av verkställighet av fängelsestraff kan dock konstateras att det är vanligare att personer som döms i får sin verkställighet överflyttad till en annan stat än att en utomlands dömd person får sin verkställighet överflyttad till . Det kan antas att mot- svarande förhållanden kommer att gälla beträffande överförande av verkställighet av frivårdspåföljder och övervakning efter villkorlig frigivning. En konsekvens av den nya lagen kan antas bli att svenska dom- stolar i större utsträckning än kommer att döma utomlands bosatta personer till en frivårdspåföljd i stället för ett kortare fäng- elsestraff. Vissa ytterligare handläggningsåtgärder kan därmed be- hövas i domstolarna. Resultatet kan antas bli att färre korta fäng- elsestraff behöver verkställas i med en viss besparing i verk- ställighetskostnader till följd. Vi bedömer därför även avseende detta rambeslut att det nya samarbetet totalt sett kan antas innebära besparingar för . Mot bakgrund av den osäkerhet i kostnadsbedömningen som gäller i denna del, bör de ekonomiska konsekvenserna följas upp efter att samarbetet i praktiken påbörjats. Det är först då det visar sig i vilken omfattning samarbetet enligt rambeslutet används. , som är placerad på som en del av departementets enhet för brottmålsärenden och inter- nationellt rättsligt samarbete (BIRS), handlägger och förbereder ärenden som enligt IVL ska avgöras av regeringen. Förslagen inne- bär att regeringens roll i ärenden om överförande av straffverk- ställighet i princip försvinner helt. Regeringen ska endast i undan- tagsfall fatta beslut i överförandefrågor efter överlämnande av ett ärende av den behöriga myndigheten. Avsikten är att ett sådant överlämnande till regeringen ska vara ytterst ovanligt. Däremot ska alltjämt som huvudregel vara kommunika- tionsväg vid tillämpning av lagen om internationell straffverk- ställighet. Detta innebär inte annat än att ta emot och vidare- 2008/09:19 s. 72. Någon sådan kommunikationsväg föreslås inte i de två lagarna som genomför rambesluten. Förslagen innebär alltså att får minskade arbetsuppgifter. Vidare ska ansvaret för att se till att handlingar i dessa ärenden översätts, inte längre ligga på regeringen. Överför- andet av vissa arbetsuppgifter till de behöriga myndigheterna innebär att vissa avvecklingskostnader för kommer att uppstå. Inledningsvis kan konstateras att Kriminalvården har en orga- nisation och kompetens för att handlägga ärenden inom internatio- nell straffverkställighet. Förslagen innebär emellertid att Kriminal- vården som behörig myndighet åläggs nya uppgifter inom området. Kriminalvården är behörig myndighet vid överförande av verk- ställighet av en svensk brottmålsdom som innebär fängelse till en annan stat. Detta kommer gälla även fortsättningsvis, även om tillämpningen kommer att ske av ytterligare en lag på området. I förhållandet till andra medlemsstater inom EU kommer myndig- heten att ha en direktkommunikation. En nyhet enligt förslagen är att Kriminalvården även ska vara behörig myndighet vid över- förande till av verkställighet av en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd. Detta gäller såväl enligt den nya lagen om internationell straffverkställighet som enligt den nya lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU. Vidare innebär förslagen att Kriminalvården blir behörig myn- dighet vid handläggning av ärenden om överförande av verkställig- het av frivårdspåföljder såväl vid överförande från som till . Vid överförande av straffverkställighet från består upp- gifterna som behörig myndighet i framför allt att bedöma när ett överförande kan vara aktuellt, att fylla i det intyg som är bifogat till rambeslutet och att därefter samråda med den behöriga myndig- heten i den verkställande staten i alla de frågor som kan uppkomma beträffande överförandet. Vid överförande till ska Kriminal- vården som behöriga myndighet bl.a. ta emot och pröva en begäran om erkännande och verkställighet i . Det ingår däri att pröva om de förutsättningar som anges i lagen är uppfyllda och att pröva eventuella vägransgrunder. Vidare ingår att bedöma hur verkställig- heten ska genomföras i i enlighet med det svenska påföljds- Under verkställigheten kan myndigheten ha att hålla samråd med behörig myndighet i den utfärdande staten samt att vid allvarlig misskötsamhet eller ny brottslighet återföra behörigheten att verkställa påföljden till den utfärdande staten. Förslaget om överförande av verkställighet av frivårdspåföljder från innebär att de personutredningar som görs på begäran av domstol i vissa fall, när det bedöms att förutsättningar kan före- ligga för ett överförande enligt lagen, behöver vara mer omfattande än . Förslagen innebär vidare att ansvaret för att se till att relevanta handlingar, i ärenden om överförande av verkställighet av frihets- berövande påföljder och frivårdspåföljder, översätts läggs på Kriminal- vården. Förslaget innebär att Kriminalvården, liksom , ska se till att den dömde transporteras till eller till en annan stat. Enligt nuvarande praxis bekostar transporten när en utomlands dömd person ska avtjäna sitt straff i och den verkställande staten bekostar transporten när en i dömd person ska av- tjäna sitt straff i en annan stat. Detta torde gälla även fortsätt- ningsvis i förhållandet till stater utanför EU. Däremot innebär ram- beslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande på- följder en nyhet på så sätt att kostnaden för transport av den dömde till den verkställande staten ska bäras av den utfärdande staten. Eftersom antalet överföranden från är större än antalet överföranden till innebär detta en ökad kostnad. Förslagen innebär alltså att Kriminalvården åläggs nya arbets- uppgifter. Genomförandet av de två rambesluten kommer medföra en ökad ärendemängd. Detta kräver en viss omställning av Krimi- nalvårdens arbete. Det handlar bl.a. om organisationsfrågor, kom- petens, personalförsörjning och utbildning. Dessutom kommer Kriminalvårdens framtida arbete med internationell straffverk- ställighet vara mer omfattande än och därmed kräva fortsatta ytterligare resurser. Vi bedömer att dessa kostnadsökningar kommer att kompenseras av minskade verkställighetskostnader, se avsnitt 27.3.1. är behörig myndighet vid överförande av verk- ställighet av rättspsykiatrisk vård till en annan stat enligt IVL.