sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Antalet svenska medborgare eller utländska medborgare med perma- nent uppehållstillstånd i som är frihetsberövade utomlands, utanför , brukar över tiden ligga på ungefär 200 personer. Då ingår både personer som är frihetsberövande i avvaktan på rätte- gång och personer som avtjänar en frihetsberövande påföljd. Samtliga av dessa har dock inte en sådan stark anknytning till att ett överförande är aktuellt. 3 Kriminalvårdens årsredovisning . Såvitt känt för var 193 personer, med svenskt medborgarskap eller permanent uppehållstillstånd i , per frihetsberövade i ett land utanför . Detta avser frihetsberövanden som på något sätt har rapporterats till . Ytterligare fall kan alltså förekomma. Det kan därutöver finnas personer, på fri fot, som avvaktar på att ställas inför rätta i en annan stat. Av de frihetsberövade personerna var 180 män och 13 kvinnor. De länder som då var aktuella och antalet fall (i parantes) var: (1), (1), (1), (1), (1), (1), (3), (1), (1), (4), (2), (1), (2), (4), (4), (1), (10), (1), (1), (6), (1), (6), (2), (4), (6), Kosovo (6), (1), (2), (2), (1), (1), (1), (3), (1), (1), (1), (11), (1), (1), (9), (13), (1), (11), (1), (2), (5), (18), (2), (2), (26), (3), (1). Det kan konstateras att det avseende många av de frihetsberöva- de är osäkert om deras anknytning är så stark till att ett över- förande hit skulle vara aktuellt om önskemål finns. Internationella verkställighetslagen (IVL) Ärenden om överförande av verkställighet av en utländsk brottmåls- dom om frihetsberövande påföljd enligt IVL handläggs av rege- ringen. Antalet ärenden varierar, men uppgår uppskattnings- vis mellan trettio till femtio ärenden. En del ärenden läggs av olika anledningar ner under handläggningen och det är därför endast ett mindre antal som leder till beslut av regeringen. När det gäller ärenden som handläggs enligt brottmålsdomskon- ventionen och som överlämnas till riksåklagaren för vidare handlägg- ning förekommer dessa i begränsad omfattning. har det rört sig om sammanlagt drygt ett tjugotal ärenden. Nedan framgår antalet överförda personer till från ett annat utomnordiskt land –2012. Tabell 3 Antal personer som överförts till från ett utomnordiskt land för verkställighet av en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd, åren 2009–2012.4 Nordiska verkställighetslagen (NVL) Ärenden om överförande av verkställighet till av en dom om frihetsberövande påföljd som dömts ut i ett annat nordiskt land handläggs av Kriminalvården. Nedan framgår antalet beslut om överförande till från ett annat nordiskt land –2012. 4 Kriminalvårdens årsredovisning 2011 och 2012. Tabell 4 Antal beslut om överförande av verkställighet till av en frihetsberövande påföljd som dömts ut i ett annat nordiskt land, åren 2009–2012.5 6.4Överförande av verkställigheten av böter och förverkande Ärenden som avser överförande av verkställighet av ett svenskt bötesstraff eller beslut om förverkande till en annan stat handläggs, oavsett geografiskt samarbetsområde, av . Ärenden som handläggs enligt IVL kan även prövas av regeringen efter överklagande eller överlämnande. Antalet ärenden vid överföran- de från enligt IVL uppgår normalt till ett eller två ärenden . Dessa avser uteslutande överförande av beslut om förverkan- de. Ärenden enligt IVL om överförande av verkställighet av bötes- straff eller beslut om förverkande som dömts ut eller beslutats i en annan stat handläggs enligt förfarandet i brottmålsdomskonventio- nen. Detta innebär att regeringen, efter en inledande prövning, över- lämnar ärendet för vidare handläggning hos åklagare och domstol. Vad vi kunnat se förekommer denna typ av ärenden i praktiken inte alls. Det största antalet ärenden om överförande av verkställighet av en svensk dom om böter eller förverkande avser överförande till en annan nordisk stat enligt NVL. Antalet ärenden uppgår till drygt 2 000 . Även när det gäller ärenden om överförande till från en annan stat sker de allra flesta från en annan nordisk stat. An- talet ärenden uppgår till mellan 2 500 till 3 000 . Samarbetet på området mellan och en annan medlemsstat inom EU har ökat väsentligt sedan lagen om erkännande och verk- ställighet av bötesstraff inom EU trädde i kraft och lagen om erkännande och verkställighet av beslut om förverkan- de inom EU trädde i kraft . Det kan konstateras att 5 Kriminalvårdens årsredovisning 2011 och 2012. antalet ärenden om överförande av verkställighet från är be- tydligt större än antalet ärenden om överförande av verkställighet till . När det gäller böter avser ett stort antal ärenden sam- arbetet med . 7 Påföljder enligt svensk rätt I internationella verkställighetslagen (IVL) finns bestämmelser om överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder samt böter och förverkande mellan olika stater. Rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder uppställer regler för hur domar avseende frihetsberövande påföljder kan överföras mellan medlemsstaterna och rambeslutet om erkännande och verk- ställighet av frivårdspåföljder uppställer regler för hur domar och beslut avseende vissa icke frihetsberövande påföljder och övervak- ningsåtgärder kan överföras mellan medlemsstaterna. Vid vår översyn av IVL samt vid genomförandet av rambesluten har vi att ta ställning till vilka svenska påföljder och andra åtgärder som bör kunna verk- ställas i en annan stat. Vi har också att ta ställning till hur utländska påföljder och åtgärder som omfattas av konventioner, överenskom- melser och rambesluten ska verkställas i . Inför analyserna avseende dessa frågeställningar i de olika delarna i betänkandet finns i detta avsnitt en genomgång av påföljderna enligt svensk rätt. Mot bakgrund av att vårt uppdrag omfattar både en översyn av IVL och genomförande av de två rambesluten behövs en heltäckande genom- gång av de svenska påföljderna och verkställigheten av dessa. När det gäller rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder är det mot bakgrund av dess tillämpningsområde även av intresse att beskriva reglerna om villkorlig frigivning samt vissa straffsanktionerade förbud. Rambeslutet uppställer även regler kring vad som ska gälla för det fall den dömde begår ny brottslighet innan påföljden till fullo verkställts eller upphört. I avsnittet finns därför även en kort genomgång av bestämmelserna i 34 kap. brotts- balken om sammanträffande av brott och förändring av påföljd. Bestämmelser om fängelsestraff finns i 26 kap. . Fängel- se innebär frihetsberövande eller på livstid. Fängelse kan dömas ut i minst och högst (26 kap. 1– 3 §§). För brott som begåtts är det svåraste straffet fängelse (29 kap. 7 § ). Fängelse på livstid kan på ansökan av den dömde omvandlas till fängelse enligt de bestämmelser som följer av lagen (2006:45) om omvand- ling av fängelse på livstid. Fängelse kan förekomma i förening med annan påföljd. En skydds- tillsyn får förenas med fängelse i lägst och högst (28 kap. 3 § ). Vidare kan böter som inte be- talas i vissa fall förvandlas till fängelse i lägst och högst (25 kap. 8 andra stycket ). Det är Kriminalvården som ansvarar för verkställighet av fängelse. Fängelsestraff verkställs i kriminalvårdsanstalt eller, om straffet upp- går och vissa andra förutsättningar är uppfyll- da, i bostaden genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Bestämmelser om verkställighet av fängelsestraff finns främst i lagen (1974:203) om beräkning av strafftid m.m. samt fängelselagen (2010:610) och fängelseförordningen (2010:2010) samt komplet- teras av de föreskrifter och allmänna råd som Kriminalvården utfär- dar. I fängelselagen, som gäller verkställighet av fängelse i kriminal- vårdsanstalt, finns bestämmelser om placering, sysselsättning och ersättning, fritid, personliga tillhörigheter, vistelse i gemensamhet och avskildhet, besök och andra kontakter, särskilda kontroll- och tvångsåtgärder och hälso- och sjukvård. Verkställigheten ska ut- formas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövande motverkas. Verkställigheten ska, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhälls- skydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att före- bygga återfall i brott. För varje intagen ska det upprättas en indivi- duellt utformad verkställighetsplan (1 kap. 5 § fängelselagen). Vidare finns bestämmelser om särskilda utslussningsåtgärder. En intagen får, för att minska risken för att han eller hon återfaller i brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i sam- hället, beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalt genom utsluss- ningsåtgärderna frigång, vårdvistelse, vistelse i halvvägshus och utökad frigång. Samtliga utslussningsåtgärder förutsätter att det inte finns någon beaktansvärd risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt allvarligt missköta sig. Efter ansökan av den dömde kan Kriminalvården besluta att den som ska avtjäna ett fängelsestraff ska verkställa straffet utanför anstalt genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Förutsättningarna och formerna för IÖV framgår av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kon- troll. Verkställighet genom IÖV kan avse flera fängelsedomar sam- tidigt och även omfatta förverkande av villkorligt medgiven frihet. Ett fängelsestraff som har dömts ut med stöd av 28 kap. 3 § brotts- balken kan inte avtjänas utanför anstalt. Om den dömde även har ett utvisningsbeslut i domen finns det inte förutsättningar att få verk- ställa straffet genom IÖV. Verkställighetsformen innebär att den dömde förbjuds att vistas utanför sin bostad annat än på särskilt angivna tider och för bestäm- da ändamål som exempelvis arbete, utbildning, vård och nödvändiga inköp. Kontroll av den dömde sker genom att han eller hon förses med en sändare som fästs vid fotleden. Kriminalvården meddelar vissa obligatoriska föreskrifter om vad den dömde har att iaktta under verkställigheten. I 26 kap. finns bestämmelser om villkorlig frigivning från tidsbestämda fängelsestraff. Den villkorliga frigivningen syftar till att kontrollera övergången från vistelse i anstalt till vistelse i frihet. Genom villkorlig frigivning ges möjlighet att ställa krav på den frigivne och tillgripa sanktioner om inte kraven uppfylls. Bestämmelserna om villkorlig frigivning gäller oavsett om den dömde verkställer fängelse i anstalt eller genom IÖV. Däremot får villkorlig frigivning inte ske från fängelse som har dömts ut enligt 28 kap. 3 § eller från ett förvandlingsstraff från böter (26 kap. 6 §). Villkorlig frigivning ska som huvudregel ske när den dömde av- tjänat två tredjedelar av strafftiden, dock minst en månad (26 kap. 6 §). Om det finns synnerliga skäl får den villkorliga frigivningen skjutas upp med högst åt gången. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl ska särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Det är Kriminalvården som beslutar om upp- skjuten villkorlig frigivning. I beslutet ska anges en ny tidpunkt när den dömde ska friges villkorligt. ska villkorlig frigivning ske, om det inte även då finns sådana synnerliga skäl som innebär att frigivningen ska skjutas upp ytterligare. Efter villkorlig frigivning gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock (26 kap. 10 §). ska den frigivne vara skötsam, efter förmåga för- sörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom eller henne (26 kap. 14 §). Den frigivne är skyldig att på kallelse inställa sig hos . har en möjlighet att meddela föreskrift, eller tills vidare, om det finns skäl anta att den frigivne för sin anpassning i samhället behöver stöd samt att senare ändra eller upphäva en föreskrift, alternativt att meddela en ny föreskrift (26 kap. 15–16 §§). Kriminalvården kan anmäla till nämnden att det finns ett sådant behov (5 kap. 7 § förordning (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder). En särskild föreskrift får avse vistelseort eller bostad , högst åt gången, arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet eller utbildning samt läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utanför sjukhus eller annan liknande inrättning. Om den frigivne ska undergå vård eller behand- ling, får det föreskrivas att han eller hon ska vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandnings-, saliv-, svett eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av beroendeframkallande medel. Har den frigivne ålagts skadeståndsskyldighet får föreskrifter också meddelas om tid och sätt för fullgörandet av denna skyldig- het (26 kap. 15 § tredje stycket). Sådana föreskrifter får meddelas i den utsträckning det inte, men hänsyn till den frigivnes ekonomiska situation och övriga omständigheter, kan antas motverka dennes anpassning i samhället. Om det bedöms som påkallat får Kriminalvården besluta att den som är villkorligt frigiven ska stå under övervakning, vilket innebär en skyldighet att hålla kontakt med en särskilt förordnad övervakare i enlighet med övervakarens anvisningar (26 kap. 11 §). Under över- vakningstiden ska Kriminalvården genom tillsyn och förmedling av stöd och hjälp verka för att den dömde inte återfaller i brott och för att hans eller hennes återanpassning i samhället även i övrigt främjas. Övervakningen upphör som regel av prövotiden har förflutit. får avseende en frigiven som står under övervakning, utöver de föreskrifter som kan meddelas i anslutning till en pågående prövotid, meddela särskilda föreskrifter om vad som ska gälla för övervakningen (26 kap. 15 § fjärde stycket). En sådan föreskrift får innehålla uppgifter om på vilket sätt och i vilken om- fattning den dömde ska hålla kontakt med övervakaren eller Kriminal- vården. Vidare får det föreskrivas skyldighet för den frigivne att underrätta övervakaren eller Kriminalvården om att han eller hon har uteblivit från arbetsplats, skola eller annan verksamhet eller inrätt- ning. Kriminalvården kan till övervakningsnämnden meddela att en sådan föreskrift bör meddelas. kan ändra eller upphäva meddelade föreskrifter eller meddela nya föreskrifter, om den dömdes utveckling och personliga förhållanden i övrigt för- anleder det (26 kap. 16 §). Övervakningen ska utan särskilt beslut upphöra av prövotiden förflutit, om inte annat beslutas (26 kap. 11 § ). Om övervakningen inte bedöms längre vara påkallad får övervakningsnämnden besluta att övervakningen ska upphöra. Om den frigivne inte iakttar sina åligganden under den villkor- liga frigivningen, får övervakningsnämnden besluta om varning eller om övervakning efter det att av prövotiden för- flutit. Vid allvarligare överträdelser kan nämnden förklara den villkor- ligt medgivna friheten förverkad till av varje gång (26 kap. 18–19 §§). Om den dömde återfaller i brott inom prövotiden för den villkor- liga frigivningen ska den domstol som bestämmer påföljd för den nya brottsligheten förklara den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förverkad om inte särskilda skäl talar mot det (34 kap. 4 § första stycket ), se även avsnitt 7.6.1. Kan villkorligt medgiven frihet inte längre förklaras förverkad ska straffet, vid prövotidens utgång, anses vara till fullo verkställt (26 kap. 24 §). 7.2.2Överlämnande till rättspsykiatrisk vård Allmänt om överlämnande till rättspsykiatrisk vård Den som har begått ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning ska i första hand dömas till en annan påföljd än fängelse (30 kap. 6 § ). Rätten får döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om det finns sådana skäl ska beaktas om brottet har ett högt straffvärde, om den tilltala- de saknar eller har ett begränsat behov av psykiatrisk vård, om den tilltalade i anslutning till brottet själv har vållat sitt tillstånd genom rus eller på annat liknande sätt, samt omständigheterna i övrigt. Om den tilltalade till följd av den psykiska störningen har saknat för- måga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt, får rätten döma till fängelse endast om den tilltalade i anslutning till brottet själv har vållat sitt tillstånd. Rätten får överlämna den som har begått ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter och som vid tillfället för domen lider av en allvarlig psykisk störning till rättspsykiatrisk vård (31 kap. 3 § ). En sådan påföljd kräver dock att det med hänsyn till gärningsmannens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Om brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, får rätten besluta att särskild utskrivningsprövning enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) ska äga rum vid vården, om det till följd av den psykiska störningen finns risk för att gärningsmannen återfaller i brottslighet, som är av allvarligt slag. Särskild utskrivningsprövning innebär att det är förvaltningsrätt som beslutar om när den dömde ska ha s.k. frigång och permission samt när vården ska upphöra. Om det med hänsyn till gärningsmannens tidigare brottslighet eller av andra skäl är påkallat, får rätten i sam- band med överlämnande till rättspsykiatrisk vård döma till annan på- följd, dock inte fängelse eller överlämnande till annan särskild vård. Verkställighet av rättspsykiatrisk vård Bestämmelser om verkställigheten av rättspsykiatrisk vård finns i LRV, förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rätts- psykiatrisk vård samt i föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (SOSFS 2008:18). Rättspsykiatrisk vård som domstol beslutat om som påföljd för brott får ges som sluten eller öppen rättspsykiatrisk vård. Vården måste inledas som sluten rättspsykiatrisk vård, dvs. på sjukvårds- inrättning. Rättspsykiatrisk vård ges på en sjukvårdsinrättning som drivs av ett landsting (6 § LRV). Vården kan ges på en regionvårds- klinik, en rättspsykiatrisk länsklinik eller en allmänpsykiatrisk klinik. Det är chefsöverläkaren vid hemortskliniken som avgör var en dom- stolsöverlämnad patient ska placeras. Bedömningen görs bl.a. utifrån behovet av behandling och kravet på säkerhet. har ett tillsynsansvar över enheter där vård ges enligt LRV. För den som dömts till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § utan beslut om särskild utskrivningsprövning får vården pågå (12 § LRV). På ansökan av chefs- överläkaren får förvaltningsrätten medge att den rättspsykiatriska vården ska övergå i öppen eller sluten form eller fortsätta utöver fyra- månadersfristen (12 a § LRV). Chefsöverläkaren ska genast besluta att vården av en patient som ges rättspsykiatrisk vård utan beslut om särskild utskrivningsprövning ska upphöra om patienten inte längre lider av en allvarlig psykisk störning, eller det inte längre med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han eller hon är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande eller annat tvång, eller ges öppen rättspsykiatrisk vård (13 § LRV). I fråga om den som ges rättspsykiatrisk vård med särskild ut- skrivningsprövning ska vården upphöra när det inte längre till följd av den psykiska störning som föranlett beslutet om särskild utskriv- ningsprövning finns risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag, och det inte heller annars med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han eller hon är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång, eller ges öppen rättspsykiatrisk vård (16 § LRV). Frågan om vårdens upphörande prövas av förvaltningsrätt efter anmälan av chefs- överläkaren eller efter ansökan av patienten. Chefsöverläkaren ska genast anmäla en fråga om särskild utskrivningsprövning när han eller hon anser att den rättspsykiatriska vården kan upphöra eller att vården bör övergå till öppen eller sluten rättspsykiatrisk vård (16 a § LRV). Om någon som dömts till rättspsykiatrisk vård ska utvisas får be- slutet om utvisning verkställas utan hinder av den rättspsykiatriska Verkställighet av utvisningsbeslutet förutsätter att detta be- gärs av den myndighet som ska verkställa beslutet och chefsöver- läkaren finner att patientens tillstånd tillåter att beslutet verkställs. Om det är fråga om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivnings- prövning ska chefsöverläkaren därutöver göra en bedömning av om det till följd av den psykiska störning som föranlett beslutet om sär- skild utskrivningsprövning finns risk för att den dömde återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag. Tvångsvården upphör i sådant fall när beslutet har verkställts. Om beslut har meddelats att verkställighet av en påföljd som inne- bär överlämnande enligt 31 kap. 3 § till rättspsykiatrisk vård ska föras över till en annan stat, upphör den rättspsykiatriska vården vid verkställighet av beslutet. (17 § LRV). Vid överförande krävs att har förvissat sig om att fortsatt vård kom- mer ges i hemlandet. har i betänkandet Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd, SOU 2012:17, lämnat förslag på att överlämnande till rättspsykiatrisk vård ska avskaffas som självständig påföljd och att normala bestämmelser om påföljds- bestämning ska gälla även för psykiskt störda lagöverträdare som fälls till ansvar. Enligt förslaget ska en pågående behandling av en psykisk störning som kan ha samband med brottsligheten kunna be- aktas som ett särskilt skäl för val av skyddstillsyn som påföljd i stället för fängelse. Vidare ska som särskilda skäl för skyddstillsyn i förening med s.k. kontraktsvård kunna beaktas om en psykisk störning som kräver vård eller behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts. Enligt förslaget ska den som döms till fängelse och som genom- går psykiatrisk tvångsvård fortsätta denna. Den dömde ska alltså inte få tas in i av straffet så länge den psykiatriska tvångsvården pågår. Vidare föreslås att det ska in- föras en ny form av verkställighet av fängelse, sluten stödenhet, för vissa lagöverträdare med funktionsnedsättning. Enligt förslaget ska Kriminalvården ansvara för verkställigheten av fängelse i sluten stöd- enhet. Utredningen har vidare föreslagit att tillräknelighet åter ska vara ett krav för att en gärning ska utgöra brott. Detta innebär att en gärning inte ska utgöra brott om den begås av någon som till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd saknade för- måga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig. Inte heller ska en gärning utgöra brott om gärnings- mannen hade en sådan förmåga men till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd saknade förmåga att anpassa sitt handlande efter den. Förslaget innebär att det för att en gärning inte ska utgöra brott på grund av otillräknelighet ska krävas att det inte är gärningsmannen själv som i anslutning till gärningen har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på annat sätt. Utredningens förslag går vidare ut på att det ska införas en möjlig- het att besluta om särskilda skyddsåtgärder gentemot dels gärnings- män som har begått en otillåten gärning som inte utgör brott efter- som kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt, dels gärningsmän som ska friges efter att ha avtjänat ett fängelsestraff eller sluten ungdomsvård efter att ha dömts för ett brott som han eller hon har begått under påverkan av en allvarlig psykisk störning m.m. Beslut om särskilda skyddsåtgärder ska enligt förslaget fattas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av åklagare.