sou · H1B362 · 2013-09-12 00:00:00 — Motivet till de särskilda reglerna om normalt tillgängligt kontroll- material var att den oriktiga uppgiften inte inneburit någon väsent- lig risk för skatteundandragande. Innebörden av normalt tillgäng- ligt kontrollmaterial har efterhand i tillämpningen successivt ut- vidgats och får nu sägas vara oklar. Vi föreslår en tydligare avgränsning av det kontrollmaterial – med vår terminologi de avstämningsuppgifter – som kan medföra att skattetillägg inte ska tas ut och en definition i skatteförfarande- lagen. Med avstämningsuppgifter menar vi kontrolluppgifter som ska lämnas utan föreläggande, underrättelser om lagfart som lämnas med stöd av författning, uppgifter i föregående års inkomstdeklara- tion som kan användas för kontroll av motsvarande uppgift i årets inkomstdeklaration samt uppgifter som finns i register upprättade av för kontroll av framtida inkomstdeklarationer. Uppgifter som lämnas inkomstdeklaration och som har betydelse inkomstdeklaration är t.ex. inrullade under- skott. De register som avses i definitionen är de register som Skatte- verket upprättar för kontroll av framtida inkomstdeklarationer, t.ex. registret om uppskovsavdrag, skogsavdragsregistret och registret över uppskov vid andelsbyten. Definitionen av termen avstämningsuppgifter innebär att endast det kontrollmaterial som faktiskt använder vid gransk- ningen av deklarationer omfattas. Risken för skatteundandragande är i dessa situationer obetydlig. Vi föreslår därför att skattetillägg inte får tas ut om en oriktig uppgift framgår av avstämnings- uppgifter som varit tillgängliga för från utgången av beskattningsåret. Något krav att den oriktiga upp- giften också ska kunna rättas med ledning av avstämningsupp- gifterna uppställs inte. En följd av förslaget är att bestämmelsen om att skattetillägg får tas ut med en lägre procentsats om en oriktig uppgift framgår men inte kan rättas med ledning av normalt tillgängligt kontrollmaterial kan tas bort. Några ytterligare bestämmelser om att skattetillägg inte får tas ut om risken för skatteundandragande är obetydlig behövs enligt vår mening inte. I andra situationer då risken för skatteundan- dragande är liten kan befrielse medges med stöd av de vanliga reg- lerna i skatteförfarandelagen. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning Att ersättning ges till rätt personkrets och för rätt slags kostnader är viktigt såväl från rättssäkerhetssynpunkt som av effektivitets- skäl. Reglerna bör fånga upp de verkliga behov av hjälp som finns. Vi föreslår att den som har behövt hjälp för att ta till vara sin rätt i ett ärende eller mål har rätt till skälig ersättning för sina kost- nader. Vi anser att en grundläggande förutsättning för ett rätts- säkert ersättningssystem är att alla har lika möjligheter att ta till vara sin rätt i en process. Behovet av hjälp torde i första hand styras av de ekonomiska förutsättningarna. Vi föreslår därför att, utöver de grunder som finns , även den sökandes ekonomiska ställning ska kunna ligga till grund för ersättning. En fysisk person som ansöker om ersättning har rätt till ersätt- ning om den senast fastställda förvärvsinkomsten (enligt 1 kap. 5 § inkomstskattelagen [1999:1229]) för prövningen inte överstiger 8 prisbasbelopp (). En juridisk person har rätt till ersättning om den redovisade netto- omsättningen inte överstiger . Vi föreslår också att det vid bedömningen av hjälpbehovet sär- skilt ska beaktas om prövningen är enkel, om skattebeloppet som är föremål för prövning är obetydligt och om den sökande genom sitt handlande själv har förorsakat ärendet eller målet. Vid bedöm- ningen av om en prövning är enkel ska både rättsfrågor och bevis- frågor beaktas. För att det ska vara fråga om en enkel prövning krävs att rättsläget är klart. Prövningen rör ett obetydligt belopp om det understiger av prisbasbeloppet (). Ersättning avseende kostnader för ombud eller biträde bör beviljas med en timtaxa som motsvarar timkostnadsnormen. Av- vikelse från timkostnadsnormen får ske om det finns anledning till det, t.ex. om ombudet eller biträdet är särskilt skickligt och därför kan antas ha arbetat snabbare än ett normalskickligt ombud eller biträde. Nedlagda kostnader ersätts, precis som tidigare, med skälig ersättning. Vid bedömning av skälig ersättning ska både antalet arbetade timmar och den yrkade timtaxan beaktas. Den som yrkar ersättning för kostnader avseende ombud, bi- träde eller utredning ska lämna en specificerad kostnadsräkning där det framgår när arbetet inleddes, hur många timmar som har lagts ned i ärendet, vad arbetet har avsett och till vilken timkostnad arbetet har utförts. För att finansiera vårt förslag om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning föreslår vi en uppjustering av för- seningsavgiften i skatteförfarandelagen och tullagen. Reglerna om tredjemansrevision har varit föremål för upprepade diskussioner. Synpunkterna har ofta gällt integri- tetsaspekter som har att göra med att någon som inte är föremål för kontroll utsätts för revision och att den som kontrollen avser inte känner till det. Vidare har kritiserats för att utföra tredjemansrevision där verket utan någon konkret misstanke om skatteundandragande eftersöker icke preciserade handlingar för att hitta något av intresse, s.k. fishing expeditions. Det har också ifrågasatts om insamling av stora mängder uppgifter är ett effektivt arbetssätt för och om det är ett proportionerligt in- grepp i relationen till den som har handlingarna. Även förhållandet till reglerna om möjligheten att begära att vissa handlingar ska undan- tas från kontroll har diskuterats. Utgångspunkten i våra direktiv är att möjligheten till tredje- manskontroll genom tredjemansrevision bör finnas kvar. Vi anser att inte bara tredjemansrevision utan också tredjemansföreläggande bör kunna användas fortsättningsvis. Både tredjemansrevision och tredjemansföreläggande har särdrag som i vissa situationer innebär att den ena kontrollmetoden är lämpligare än den andra. Det är vanligt att termerna tredjemansrevision och tredjemans- föreläggande används för att beskriva kontroller som avser någon annan än den som föreläggs eller revideras. Vi föreslår att termerna, som har en stark förankring i rättstillämpningen, ska definieras i lagtexten. Tredjemansrevision görs också för att samla in uppgifter som en förberedande åtgärd för kontroll av andra än den reviderade, s.k. generella tredjemansrevisioner. Motsvarande kontroll får göras genom tredjemansföreläggande. Den generella tredjemans-kontrollen har kritiserats bl.a. eftersom den ger det allmänna mycket stora möjligheter att inhämta information från tredjeman. Den generella tredjemanskontrollen utgör dock ett mycket viktigt verktyg i myn- digheternas arbete, som inte kan ersättas av andra till buds stående Vi anser därför att generella tredjemanskontroller genom revision och föreläggande ska kunna användas även fort- sättningsvis och att det uttryckligen av lagtexten ska framgå att sådana kontroller är tillåtna. Beslut om generell tredjemanskontroll ska även i fortsättningen fattas av och . är samtliga tredjemanskontroller underkastade de krav som ställs enligt proportionalitetsprincipen. Det kan dock vara svårt att bedöma om skälen för beslutet uppväger intrånget som beslutet innebär när skälet endast anges som kontroll av att en uppgifts- skyldighet har fullgjorts. Vi föreslår därför att det ska anges i lag- texten att beslut om generella tredjemanskontroller får fattas endast om det finns anledning att anta att uppgifter från den som revideras eller föreläggs är av betydelse för kontrollen. Tanken är att generella tredjemanskontroller inte ska kunna ske planlöst; det måste framgå att kontrollen är relevant med hänsyn till ändamålet med kontrollen. En betydande svaghet i den nuvarande regleringen är att den som tredjemanskontrollen avser inte har någon självständig möjlig- het att försvara sina intressen vid tredjemansrevisioner och tredje- mansförelägganden, t.ex. genom tillämpning av bestämmelserna om undantag av uppgifter och handlingar från kontroll. Möjligheten för den som tredjemanskontrollen avser att framföra argument till t.ex. den reviderade för vidare befordran till den kontrollerande myndigheten, kan inte anses vara tillfredsställande ur ett rättssäker- hetsperspektiv. Vi föreslår regler som innebär att den som tredjemanskontrollen avser får möjlighet att begära att uppgifter och handlingar ska undantas från att läggas till grund för beskattning och tulltaxering. De uppgifter och handlingar som ska undantas är desamma som de som enligt nu gällande regler ska undantas från kontroll enligt 47 kap. skatteförfarandelagen och 6 kap. 34 § tullagen. och ska underrätta den som kontrollen avser om vilka uppgifter och handlingar som inhämtats genom tredjemanskontroll och som avses läggas till grund för myndighetens beslut om be- skattning eller tulltaxering. Genom underrättelsen får den som kontrollen avser även upplysning om sin rätt att begära undantag hos verket. Ett beslut i anledning av begäran kan omprövas och överklagas i vanlig ordning. Hos ska omprövnings- beslutet fattas av en särskilt kvalificerad beslutsfattare. Ett beslut om undantag innebär att och inte får återge eller åberopa innehållet i uppgiften eller handlingen. Vid tillämpning av nu gällande revisionsregler på skatteområdet får , enligt interna bestämmelser, inte söka efter hand- lingar och uppgifter som inte omfattas av revisionsbeslutet. Man får dock använda sig av information som ligger utanför beslutet och som kommit fram som ett resultat av granskningen, s.k. över- skottsinformation. Att denna ordning ska gälla framgår dock inte tydligt av revisionsbestämmelserna i skatteförfarandelagen och tullagen. Dessa viktiga avgränsningar av den reviderande myndig- hetens kontrollmöjlighet bör föras in i lagstiftningen. Vi föreslår därför att avgränsningarna lagregleras. Vid tredjemanskontroll har den som kontrollen avser inte någon rätt att bli underrättad om att en kontroll har gjorts. Det har därför ifrågasatts om det bör införas en reglering som innebär att alla som har varit föremål för tredjemanskontroll ska underrättas om att sådan kontroll har ägt rum. Vi anser att de fördelar en underrättelse kan innebära från integritetsskyddssynpunkt inte uppväger de nack- delar en underrättelseskyldighet skulle föra med sig. Vi föreslår därför inte någon underrättelseskyldighet. Vi har fått uppdraget att analysera nivåerna på skattetillägg och bedöma om det är lämpligt att ändra dem. I direktiven beskrivs utredningsbehovet bl.a. mot bakgrund av de överväganden som gjordes i betänkandet Skatteförfarandet (SOU 2009:58). Man lyfte där fram möjligheten att sänka procentsatsen för skattetillägg på inkomsttaxeringsområdet från till . De skillnader som finns mellan inkomstbeskattningsområdet och området för indirekt skatt och socialavgifter och som legat till grund för de skilda generella skattetilläggsnivåerna föreligger enligt vår mening alltjämt. Det finns därför fortfarande skäl som moti- verar att skattetilläggsnivån på området för indirekt skatt och sociala avgifter är lägre än nivån på inkomstbeskattningsområdet. Vi be- dömer vidare att det inte finns anledning att förändra de generella nivåerna på skattetillägg. Med avvikelse från de generella nivåerna på skattetillägg, 40 pro- cent för inkomstbeskattningsområdet och för området för indirekt skatt och socialavgifter, tas skattetillägg ut med 10 pro- cent eller, vad gäller området för indirekt skatt och socialavgifter, i fall där den oriktiga uppgiften inte kan rättas med led- ning av normalt tillgängligt kontrollmaterial, men där det ändå av sådant material framgår att uppgiften är oriktig. Skattetillägget uppgår dock till 10, när den oriktiga uppgiften avser periodiseringsfel. Skattetillägg som tas ut på grund av att skatteavdrag inte har gjorts är av det skatteavdrag som skulle ha gjorts. Genom vårt förslag om att uttrycket normalt tillgängligt kon- trollmaterial ska ersättas av uttrycket tillgängliga avstämnings- uppgifter och att skattetillägg över huvud taget inte ska tas ut om den oriktiga uppgiften framgår av tillgängliga avstämningsuppgifter, bortfaller bestämmelsen om att skattetillägg ska tas ut med en lägre procentsats om en oriktig uppgift framgår, men inte kan rättas med ledning av normalt tillgängligt kontrollmaterial. Flera motiv kan sägas ligga bakom de skilda nivåerna på skatte- tillägg i de ovan angivna beskattningssituationerna. Ett skäl är att risken för skatteundandragande typiskt sett är lägre i vissa situa- tioner. Ett annat är att skattetilläggsreglerna i vissa fall kan drabba extra hårt. Gemensamt för de skäl som ligger till grund för skill- nader i de olika nivåerna på skattetillägg kan sägas vara att de strävar efter att säkerställa att systemet med skattetillägg upplevs som rätt- vist och väl anpassat till de skilda förhållanden som råder i sam- hället. De faktiska omständigheter som ligger till grund för de skilda nivåerna är fortfarande aktuella. Det finns därför sakliga skäl för att tillämpa skilda uttagsnivåer i de fall där det finns regler om detta. Enligt vår mening är det inte heller lämpligt att hänsynen till skillnaderna mellan olika beskattningssituationer sker på annat sätt, t.ex. inom ramen för reglerna om hel eller delvis befrielse från skattetillägg. Vår bedömning är att det inte finns någon anledning att av förenklingsskäl avskaffa bestämmelserna om skilda skattetilläggs- nivåer för vissa beskattningssituationer. Det finns som vi ser det inte heller skäl att ändra de aktuella skattetilläggens storlek vare sig i förhållande till de generella nivåerna eller i förhållande mellan de olika särreglerade skattetilläggsnivåerna. Vi föreslår därför inte några förändringar av de nivåer på skattetillägg som gäller för periodi- seringsfel vid beräkning av skattetillägg vid oriktig uppgift och nivån på skattetillägg som gäller vid beräkningen av skattetillägg när skatte- avdrag inte har gjorts. Del I Författningsförslag m.m. lag (2014:000) om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol Härigenom föreskrivs följande. 1 § I denna lag finns bestämmelser om förfarandet vid uttag av skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol. 2 § Det som sägs om åklagare i denna lag gäller även sådan särskilt förordnad befattningshavare vid som avses i 32 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling när denne för talan enligt vad som anges i bestämmelsen. Handläggning av mål enligt denna lag 3 § När åklagaren väcker åtal för brott enligt skattebrottslagen (1971:69) får denne föra talan om sådant skattetillägg som avses i 49 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), om skatte- tillägget avser den felaktighet eller passivitet som ligger till grund för åtalet. 4 § När åklagaren väcker åtal för brott enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling eller 10 kap. tullagen (2000:1281) får denne föra talan om sådant tulltillägg som avses i 8 kap. tullagen, om tulltillägget avser den felaktighet eller passivitet som ligger till grund för åtalet. 5 § Tingsrätten beslutar på talan av åklagaren om skattetillägg eller tulltillägg. Frågan om sådant tillägg ska handläggas i samma rätte- gång som talan om brott. 6 § Om inte något annat sägs i denna lag, ska i fråga om för- farandet gälla vad som är föreskrivet för det brottmål som föranlett åtal. 7 § Om åklagaren lägger en ny felaktighet eller passivitet till grund för åtalet, får talan om skattetillägg eller tulltillägg utvidgas till att avse även den felaktigheten eller passiviteten. Beslut om skattetillägg och tulltillägg 8 § I mål om skattetillägg enligt denna lag gäller bestämmelserna om skattetillägg i 49 kap. och 51 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244). Bestämmelserna i 49 kap. 10 § 4 och 10 b § ska dock inte tillämpas. I mål om tulltillägg enligt denna lag gäller bestämmelserna om tulltillägg i 8 kap. tullagen (2000:1281), med undantag för 6 § 3, 6 a och 6 b §§. 9 § Utöver vad som anges i 51 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244) ska vid bedömningen av befrielse från skattetillägg särskilt beaktas om felaktigheten eller passiviteten även medför att den som skattetillägget gäller fälls till ansvar för brott enligt skatte- brottslagen (1971:69) eller blir föremål för förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . 10 § Utöver vad som anges i 8 kap. 10 § tullagen (2000:1281) ska vid bedömningen av befrielse från tulltillägg särskilt beaktas om felaktigheten eller passiviteten även medför att den som tulltillägget gäller fälls till ansvar för brott enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling, 10 kap. tullagen (2000:1281) eller blir föremål för förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . 11 § Ett beslut om skattetillägg får meddelas inom den tid som påföljd får ådömas enligt 35 kap. 1 § eller 14 och 14 a §§ skattebrottslagen (1971:69) för den felaktighet eller passi- vitet som ligger till grund för åtalet. Ett beslut om tulltillägg får meddelas inom den tid som påföljd får ådömas enligt 35 kap. för den felaktighet eller passivitet som ligger till grund för åtalet. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning 12 § I mål om skattetillägg och tulltillägg enligt denna lag gäller bestämmelserna om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning i 43 kap. och 71 kap. 4 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning får inte betalas ut förrän beslutet fått laga kraft. Vad som sägs i 71 kap. 4 § skatteförfarandelagen om Skatte- verket ska i fråga om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning i mål om tulltillägg i stället gälla . 13 § Vid överklagande av beslut enligt denna lag gäller vad som föreskrivs om överklagande i brottmål i 49, 51, 54 och 55 kap. . Prövningstillstånd krävs dock inte om endast frågan om skatte- tillägg eller tulltillägg överklagas. 14 § Bestämmelserna i 59 kap. samt avdelning XIV och XVI skatteförfarandelagen (2011:1244) som är tillämpliga på skatte- tillägg beslutade av eller allmän förvaltningsdomstol ska också tillämpas på skattetillägg som har beslutats enlig denna lag. 15 § Bestämmelserna i tullagen (2000:1281) om betalning, betal- ningsskyldighet, återbetalning och verkställighet som är tillämpliga på tulltillägg beslutade av eller allmän förvaltnings- domstol ska också tillämpas på tulltillägg som har beslutats enligt denna lag. Denna lag träder i kraft och tillämpas i fråga om felaktigheter eller passiviteter som hänför sig till tid efter . lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 31 kap. 9 §, 45 kap. 4 § samt 48 kap. 2, 6, 9 och 10 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas tre nya paragrafer, 23 kap. 18 a §, 31 kap. 9 b § och 48 kap. 5 b §, av följande lydelse. Vid underrättelse enligt 18 § första stycket ska den misstänkte också underrättas om att skatte- tillägg eller tulltillägg kan komma att tas ut samt grunderna för detta. Vill åklagaren, att den tilltalade skall förpliktas att ersätta rätte- gångskostnad, eller vill den tilltalade erhålla ersättning för sådan kostnad, skall han, innan handläggningen avslutas, framställa yrk- ande därom och uppgiva, vari kostnaden består. Gör han det ej, äge han ej därefter tala å den kostnad, som uppkommit vid samma rätt. Rätten pröve självmant, huruvida kostnad, som enligt rättens beslut skall utgå av allmänna medel, skall återgäldas av den tilltalade eller annan eller den skall stanna å statsverket. Fråga, som avses i 3 §, pröve rätten ock självmant. Då rätten avgör målet, meddele rätten beslut angående rättegångskostnaden. Har förundersökning inletts men åtal ej följt och vill den miss- tänkte kräva ersättning för kostnad under förundersökningen eller väckes å det allmännas vägnar fråga om återgäldande av sådan kost- nad, skall ansökan därom göras hos rätten. 1 Senaste lydelse 1972:430. Har kostnader uppkommit i utredning om sådant skattetillägg eller tulltillägg som avses i lagen (2014:000) om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol gäller bestämmelserna om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller (2011:1244). 71 kap. 4 § skatteförfarandelagen om ska i fråga om ersättning för kostnader för om- bud, biträde eller utredning i utredning om tulltillägg i stället gälla . Vid handlägg- ning av ett ärende om ersättning ska förvaltningslagen (1986:223) tillämpas. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning får inte betalas ut förrän beslutet har fått laga kraft. Omfattar ett strafföreläggande även skattetillägg eller tulltillägg enligt 48 kap. 2 § gäller bestäm- melserna om ersättning för kost- nader för ombud, biträde eller 43 kap. och 71 kap. (2011:1244). Vad som sägs i 71 kap. 4 § skatteförfarandelagen om ska i fråga om ersättning för kostnader för om- bud, biträde eller utredning i strafföreläggande om tulltillägg i stället gälla . Vid hand- läggning av ett ärende om ersätt- ning ska förvaltningslagen (1986:223) tillämpas. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning får inte betalas ut förrän beslutet har fått laga kraft. I stämningsansökan ska åklagaren uppge: 2.målsäganden, om någon sådan finns, 3.den brottsliga gärningen med uppgift om tid och plats för dess förövande och de övriga omständigheter som behövs för dess kännetecknande samt de bestämmelser som är tillämpliga, 4.de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis, samt 5.de omständigheter som gör domstolen behörig, om inte be- hörigheten framgår på annat sätt. Vill åklagaren i samband med att åtalet väcks även väcka talan om enskilt anspråk enligt 22 kap. 2 §, ska åklagaren i ansökan lämna uppgift om anspråket och de omständigheter som det grundas på samt de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis. För åklagaren talan om skatte- tillägg eller tulltillägg enligt lagen (2014:000) om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol, ska åklagaren i ansökan lämna upp- gift om tillägget och de omstän- digheter som det grundas på. Om den tilltalade är eller har varit anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott som omfattas av åtalet, ska åklagaren ange detta i stämningsansökan. Uppgift ska dessutom lämnas om tiden för frihetsberövandet. Har åklagaren några önskemål om hur målet ska handläggas, bör dessa anges i stämningsansökan. Ansökan ska vara undertecknad av åklagaren. En ansökan som ges in på elektronisk väg ska vara undertecknad med en elektronisk 2 Senaste lydelse 2012:326. signatur enligt 2 § lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer eller överföras på ett sätt som uppfyller motsvarande krav på säkerhet. kapitel innebär att den miss- kapitel innebär att den miss- tänkte till godkännande omedel- tänkte till godkännande omedel- ett bötesstraff efter vad åklag- ett bötesstraff efter vad åklag- aren anser att brottet bör för- aren anser att brottet bör för- som anges i 4 § andra stycket får som anges i 4 § andra stycket får dom eller sådan påföljd i fören- dom eller sådan påföljd i fören- ing med böter. Av 5 a § framgår ing med böter. Av 5 a § framgår får omfatta ett enskilt anspråk får omfatta ett enskilt anspråk som avser betalningsskyldighet. som avser betalningsskyldighet. Ett strafföreläggande får under de förutsättningar som anges i 5 b § Föreläggande av ordningsbot enligt detta kapitel innebär att den misstänkte till godkännande eller före- läggs ett bötesstraff efter vad som bestämts enligt 14 §. Är brott förenat med egendoms förverkande, annan sådan sär- skild rättsverkan eller särskild rättsverkan i form av avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond, ska också denna föreläggas den misstänkte till godkännande. Detsamma gäller kostnad för blodprovstagning, blodundersökning, urinprovstagning och urin- undersökning som avser den misstänkte och som har gjorts för utredning om brottet. I fråga om sådan kostnad tillämpas bestäm- melserna om särskild rättsverkan.