sou · H1B34 · 2013-02-08 00:00:00 — En praktiskt viktig begränsning av tillämpningsområdet finns i tredje stycket. Där görs undantag för den framställning och överföring som är ett led i att de som behöver anpassningen får ta del av verk från Myndigheten för tillgängliga mediers digitala biblio- tek. Syftet med att sanktionera föreskrifterna är att ge upphovs- männen bättre möjligheter till kontroll och information om hur deras verk används. Underrättelseskyldigheten i första punkten tar sikte på upphovs- mannen. Om ett verk har mer än en upphovsman gäller kravet i förhållande till var och en av dem. Underrättelseskyldigheten gäller även i förhållande till de rättsinnehavare som har förvärvat upp- hovsrätten genom bodelning, arv eller testamente. De som har för- värvat en rätt från upphovsmannen på annan grund, t.ex. genom avtal, behöver däremot inte underrättas. Det är tillräckligt att underrättelsen skickas formlöst, exempel- vis genom e-post eller lösbrev. Delgivning behöver inte ske. För att uppfylla lagens krav ska en underrättelse till upphovsmannen inne- hålla uppgift om vilket verk som förfogandet med stöd av inskränk- ningen avser. Typiskt sett handlar det om vilket litterärt verk som ska läsas in som talbok eller göras tillgängligt för låntagare över internet. Det krävs också att underrättelsen innehåller namn eller firma och adress till eller organisationen. Självfallet finns det inget som hindrar att man på det sätt som har skett lämnar ytterligare information, exempelvis om möjligheterna att få talboksersättning. Skyldigheten att underrätta upphovsmannen är inte absolut. Med det valda uttrycket – särskilda skäl – markeras i lagtexten att om- ständigheterna måste ha viss tyngd. Med särskilda skäl avses främst svårigheter att klarlägga var upphovsmannen kan nås för under- rättelse och andra liknande omständigheter. Normalt sett ska upphovsmannen underrättas. I vissa fall kan det ta eller på annat sätt kräva mer ingående efterforsk- ningar för att få fram kontaktuppgifter till upphovsmannen. Så kan exempelvis vara fallet när det gäller äldre verk eller utländska upp- hovsmän. Problemet kan också vara att man inte känner till vem som har skapat ett verk. Uttrycket särskilda skäl anger hur om- sorgsfulla efterforskningarna måste vara för att eller orga- nisationen ska kunna avstå från att underrätta upphovsmannen. Bedömningen av om det finns särskilda skäl för att avstå från att underrätta upphovsmannen ska ske mot bakgrund av en helhets- bedömning i det särskilda fallet. handlar det i dessa situationer om vad som får anses vara rimliga efterforskningar för att nå upphovsmannen. Rimliga efterforsk- ningar görs genom att vända sig till de källor som är lämpliga för det aktuella verket och vad som är känt om upphovsmannen. Om uppgifterna framgår av befintliga databaser och register, även ut- ländska sådan, finns det normalt inte särskilda skäl för att avstå från att underrätta upphovsmannen. Som exempel på sådana databaser kan nämnas söktjänsten LIBRIS och de register som förs av och samt andra relevanta rättighetsförvaltande organisationer. Andra exempel på lämpliga källor för efterforsk- ningar kan hämtas i de regler för omsorgsfulla efterforskningar som föreslås gälla innan ett verk anses vara anonymt (jfr art. 3.2 och bilaga A i förslaget till och rådets direktiv om viss tillåten användning av anonyma verk av , KOM[2011] 289 slutlig). Något formkrav för efterforskningarna gäller dock inte. Om upphovsmannen har underrättats om själva bearbetningen – det vill säga att ett exemplar har framställts enligt 17 § andra stycket – krävs det inte ytterligare en underrättelse om samma bibliotek eller organisation senare ska överföra verket till dem som behöver anpassningen. Den första underrättelsen är tillräcklig. Om någon underrättelse däremot inte har skett i samband med framställningen måste detta ske innan verket överförs. Enligt andra punkten ska exemplaren förses med viss bibliografisk information. När det gäller digitala talböcker är det tillräckligt att den informationen finns tillgänglig som en datafil som kan läsas med särskilt mjukvara. Skyldigheten i tredje punkten innebär att framställaren ska upp- rätta ett register över de exemplar som framställs. Den del av registerföringen som är sanktionerad är alltså själva upprättandet av registret. Avsikten är att registerföringen ska ske på ett ändamåls- enligt och betryggande sätt och att de upphovsmän och organisa- tioner som har ett legitimt behov av att få tillgång till registerupp- gifterna också ska få det. Det får förutsättas att detta kommer att ske även om det inte finns sanktionerade föreskrifter. Bestämmelserna i andra stycket har behandlats i avsnitt 3.8.2. Kravet på underrättelse enligt andra stycket avser situationen då låntagaren får behålla exemplaren och där upphovsmannen har rätt till ersätt- ning på civilrättslig grund (jfr 17 § fjärde stycket URL). Upphovs- mannen ska underrättas även om han eller hon redan har under- rättats enligt första stycket. Kravet på synnerliga skäl avser i likhet med kravet på särskilda skäl i första stycket främst svårigheter att klarlägga var upphovs- mannen kan nås för underrättelse och andra liknande omständig- heter. Kravet på synnerliga skäl innebär dock att det krävs mer ingående efterforskningar än enligt första stycket första punkten innan man kan avstå från att underrätta upphovsmannen. Tredje stycket har behandlats i avsnitt 3.8.3. Bestämmelsen reglerar i vilka fall föreskrifterna i första stycket inte ska tillämpas. Den skiljer de situationer där det är motiverat att ha sanktionerade detalj- föreskrifter i lagen om bl.a. underrättelse och registerföring från de situationer där detta inte är nödvändigt. Syftet är att de bibliotek och organisationer som inte själva fram- ställer några talböcker utan endast använder sig av Myndigheten för tillgängliga mediers digitala bibliotek för utlåning av talböcker inte ska omfattas av föreskrifterna. Det gäller oavsett om använder sig av systemet för låntagares egen nedladdning eller om självt laddar ned talböcker till en lokal dator och lånar ut lagringsmedierna som talböckerna därefter har kopierats till. Det är t.ex. inte rimligt att ett folkbibliotek som laddar ned en digital talbok från Myndigheten för tillgängliga medier till en lokal dator – i upphovsrättslig mening ett framställt exemplar – som ett led i utlåningen ska behöva underrätta upphovsmannen om detta eller av upphovsrättsliga skäl föra register över de framställda exemplaren. Den som har läst in talboken har ju redan underrättat upphovs- mannen om framställningen och Myndigheten för tillgängliga medier rapporterar i dessa fall också nedladdningen till de organisationer som fördelar talboksersättningen. Den som själv bl.a. framställer talböcker eller distribuerar dem digitalt vid sidan av Myndigheten för tillgängliga mediers digitala bibliotek ska däremot följa före- Det kan t.ex. röra sig om högskolebibliotek som distri- buerar lokalt producerade talböcker av kurskompendier till kurs- deltagarna över internet. kan tekniken för att sprida exemplar och överföra verk till dem som behöver anpassningen ändras eller utvecklas. Lag- tekniskt framstår det som lämpligast att formulera undantaget så att skyldigheten i första stycket inte gäller den framställning eller överföring som är ett led i att personer med funktionsnedsättning får ta del av verk från Myndigheten för tillgängliga medier. Med detta avses naturligtvis även talböcker som framställs av andra än Myndigheten för tillgängliga medier – exempelvis , och Specialpedagogiska skolmyndigheten – så länge talböckerna sprids eller överförs genom Myndigheten för tillgängliga mediers digitala bibliotek. De flesta folk- och skolbibliotek framställer inte själva några tal- böcker utan använder sig bara av Myndigheten för tillgängliga mediers digitala system för spridning av exemplar och överföring av verk till personer med funktionsnedsättning. Det innebär att de flesta folk- och skolbibliotek som omfattas av tillståndskravet inte kommer att behöva följa föreskrifterna i första stycket. Undantaget gäller för de lokala bibliotekens och organisationernas förfoganden. Myndigheten för tillgängliga mediers egna upphovs- rättsliga förfoganden omfattas däremot inte av undantaget eftersom de inte är ett led i att en person med funktionsnedsättning får ta del av verk från myndigheten. Myndigheten kan således inte använda sig av undantaget för att t.ex. avstå från att underrätta upphovs- mannen om att man har framställt en talbok. Vilka regler som ska gälla för dem som för ikraftträdandet har beviljats tillstånd enligt äldre regler behandlas i övergångsbestämmelserna (se 7 kap.). Frågan berörs också i författ- ningskommentaren till övergångsbestämmelserna. Angående begreppen utlåning och överföra exemplar, se av- snitt 3.1. Arkiv och bibliotek har, om avtalslicens gäller enligt 42 a §, rätt 1. att överföra verk, dock inte datorprogram, till lånesökande så- vitt gäller enskilda artiklar, korta avsnitt eller material som av säker- hetsskäl inte bör lämnas ut i original, och 2. att sprida exemplar som framställts med stöd av 16 § första stycket 2 till lånesökande i andra fall än de som avses i 16 § andra stycket. Första stycket gäller inte, om upphovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna har meddelat förbud mot exemplarfram- ställningen eller tillgängliggörandet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 4.6.5. fick avtalslicenser av det slag som avses i paragrafen ingås dels av det allmännas arkiv och bibliotek (16 § tredje stycket), dels av arkiv och bibliotek som har fått tillstånd av regeringen (16 § fjärde stycket). Eftersom till- ståndskravet tagits bort har följdändringar gjorts i paragrafen. Första stycket har ändrats på så sätt att alla arkiv och bibliotek får möjlighet att ingå sådana avtal med avtalslicensverkan som avses i paragrafen. Fler arkiv och bibliotek än tidigare omfattas därmed av avtalslicensbestämmelsen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna ska tillämpas även på verk och presta- tioner som har kommit till före ikraftträdandet. 3.Äldre bestämmelser ska fortfarande tillämpas i fråga om åt- gärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. 4.Äldre bestämmelser gäller om en ansökan om tillstånd har kom- mit in till regeringen före ikraftträdandet. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.1. Enligt punkt 1 träder de nya reglerna i kraft . I punkt 2 anges huvudregeln att de nya bestämmelserna ska tillämpas också på verk och prestationer skyddade av närstående rättigheter som har kommit till före lagändringarna trädde i kraft. Ett undantag från huvudregeln finns i punkt 3. Bestämmelsen i punkt 3 skyddar tredje mans intressen vad gäller förfoganden som vidtagits innan de nya reglerna träder i kraft. De nya reglerna tillämpas inte på sådana förfoganden. Om någon har framställt exemplar före ikraftträdandet med stöd av inskränk- ningen i 16 § fjärde stycket – vars tillämpningsområde nu begrän- sats – kan förfogandet inte angripas med stöd av de nya reglerna. Inte heller tillämpas de nya reglerna på rättigheter som har för- värvats före lagändringarna trädde i kraft. Detta innebär att de nya reglerna inte griper in i rådande avtalsförhållanden, vilket kan ha betydelse bl.a. i fråga om hur avtal som hänvisar till den äldre lydel- sen ska tolkas. Eftersom de nya reglerna inte påverkar förvärvade rättigheter kommer de som har fått tillstånd enligt äldre bestämmelser inte att påverkas. Redan beviljade tillstånd fortsätter att gälla trots att till- ståndskraven avskaffas. Ett bibliotek eller en organisation som har fått tillstånd att exempelvis framställa talböcker m.m. enligt 17 § i dess tidigare gällande lydelse har förvärvat en rättighet. Detsamma gäller naturligtvis också arkiv eller bibliotek som har fått tillstånd att framställa exemplar enligt 16 § fjärde stycket. Den som har fått tillstånd får fortsätta att förfoga över skyddade verk och presta- tioner i enlighet med tillståndet och inom den ram som bestäm- melsen i den äldre lydelsen tillåter. De som har fått tillstånd enligt 17 § andra stycket i dess äldre lydelse behöver inte göra någon anmälan till Patent- och regi- streringsverket enligt 17 a §. Man är inte heller skyldig att följa föreskrifterna om underrättelse till upphovsmannen, registerföring m.m. i 17 b §, i den mån förfogandena omfattas av tillståndet. Om förfogandena inte omfattas av tillståndet måste man däremot i den delen följa de nya reglerna. Ett exempel på en sådan situation kan vara att en organisation som har fått tillstånd enligt 17 § andra stycket 2 vill framställa exemplar av ett filmverk som hörselskadade behöver för att kunna ta del av verket enligt 17 § andra stycket 3. När lagändringarna träder i kraft kan de som har fått tillstånd enligt 17 § andra stycket i dess äldre lydelse naturligtvis inte upp- höra med att underrätta upphovsmannen, upprätta register och förse exemplaren med bibliografisk information. De ska liksom tidi- gare göra detta på grund av bestämmelserna i 3 § upphovsrätts- förordningen. Bestämmelsen i punkt 4 innebär att ansökningar om tillstånd enligt 16 § fjärde stycket och 17 § andra stycket som har kommit in till regeringen före ikraftträdandet ska fortsätta att handläggas där enligt äldre bestämmelser. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister Denna lag innehåller bestämmelser om medling i vissa upphovsrätts- tvister. Bestämmelsen är ny. Syftet är att ge en kortfattad upplysning om lagens innehåll. Tvister om avtal som är en förutsättning för avtalslicens Lagen tillämpas på tvister om ingående av avtal som är en förutsätt- ning för avtalslicens enligt 42 b, 42 c, 42 d eller § eller, när det gäller vidaresändning genom kabel, 42 f § lagen (1960:729) om upp- hovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Bestämmelsen fanns tidigare i 1 § första meningen. Den har endast ändrats språkligt. Tvister om avtal som gäller rättigheter för utövande konstnärer, producenter, fotografer, m.m. Lagen tillämpas även vid motsvarande tvister som kan uppkomma dels till följd av hänvisningarna till 42 b–42 d, 42 f och §§ i 45, 46, 48, 49 och 49 a §§ lagen om upphovsrätt till litterära och konst- närliga verk, dels när avtal om exemplarframställning ska ingås med svenska radio- eller televisionsföretag eller avtal om vidaresändning genom kabel ska ingås med radio- eller televisionsföretag som verk- ställer utsändningar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Bestämmelsen fanns tidigare i 1 § andra meningen. Bestämmelserna i denna lag tillämpas inte om parterna har kommit överens om att medling inte ska äga rum. I 18 och 20 §§ finns bestämmelser om att avtalsvillkor i vissa fall gäller framför bestämmelserna i denna lag. Bestämmelserna i första stycket fanns tidigare i 9 §. Kravet på att avtalen ska vara skriftliga har tagits bort eftersom det inte längre finns skäl att upprätthålla ett sådant formkrav. I stället ska vanliga avtalsrättsliga regler gälla. För att göra lagen mer lättillgänglig hän- visas i andra stycket till andra bestämmelser med liknande innehåll. Om en förhandling i fråga om avtal som avses i 2 eller 3 § inte leder till något resultat, får vardera parten ansöka om medling. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.5. Bestämmelsen fanns tidi- gare i 2 § första stycket. Orden kan och påkalla medling har ersatts med får och ansöka om medling för att modernisera språket och anpassa terminologin till de begrepp som används i ärendelagen. Även den som kan vara part i avtal som avses i 2 eller 3 § får ansöka om medling, om hans eller hennes begäran om förhandlingar i fråga om ett sådant avtal avvisas. Regeln fanns tidigare i 2 § andra stycket och har endast ändrats språkligt. En ansökan om medling enligt 2 eller 3 § ska göras hos . Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 5.5.2, är ny och innebär att är exklusivt forum för medlingsärenden. En ansökan om medling ska ha kommit in till tingsrätten från den dag då någon av parterna förklarade att ytterligare förhandlingar inte är meningsfulla eller en begäran om förhandlingar avvisades. Om ett sådant besked lämnas skriftligen, räknas tiden från det att mottagaren fick del av beskedet. Paragrafen reglerar den tidsfrist som gäller för ansökningar om med- ling. Bestämmelserna fanns tidigare i 3 § och har ändrats språkligt. Någon saklig skillnad är inte avsedd. Om ansökningen ges in för sent är detta ett hinder för pröv- ningen som ska leda till avvisning (jfr 10 § andra stycket ärende- lagen). I likhet med de flesta andra hindren för prövning ska dom- stolen självmant beakta frågan. En annan sak är att frågan i prak- tiken endast tas upp av domstolen när det finns anledning till det, exempelvis genom en invändning från en motpart (se Fitger, Lagen om domstolsärenden, 2004, s. 113). Vem som får utses till medlare Rätten ska utse en medlare när den beslutar om medling. Delar av bestämmelsen fanns tidigare i 4 § andra meningen. Rätten skiljer saken ifrån sig när den beslutar i medlingsfrågan. Om rätten beslutar om medling ska den utse en medlare. Av 12 § fram- går att rätten då också ska ange inom vilken medlingen senast ska vara slutförd. Av bestämmelsen framgår att rätten inte får utse mer än en medlare i ett och samma medlingsärende. Det framgår av 14 § att medlaren får anlita biträde i vissa fall. Innan rätten utser en medlare ska parterna ha fått tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen i paragrafen är ny. Den kodifierar regeringens nuvar- ande praxis att parterna alltid får yttra sig över förslaget till förlik- ningsman innan ärendet avgörs. Rättsläget lämnas därmed oförändrat. Den som utses till medlare ska vara opartisk, oberoende och i övrigt lämplig för uppdraget. Vid bedömningen av om en person är lämplig för uppdraget ska parternas uppfattning särskilt beaktas. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om vem som kan ut- ses till medlare. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.6. Med opartiskhet förstås i detta sammanhang att medlaren inte låter partsställningen påverka hur han eller hon utför uppdraget. Kravet på oberoende innebär att medlaren inte får ha sådana bind- ningar, eller sådan nytta eller sådant obehag av en viss utgång i medlingen, att det påverkar uppdraget. Att medlaren faktiskt är opartisk och oberoende är inte tillräckligt. Det får inte heller finnas någon särskild omständighet som kan rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet och oberoende. (Jfr NJA 2010 s. För att anses i övrigt lämplig för uppdraget krävs att särskilda krav på erfarenhet och kompetens är uppfyllda. Personen ska kunna leda medlingsförfarandet, verka för en samförståndslösning och vinna parternas förtroende. Vid bedömande av om en person är lämplig ska parternas uppfattning särskilt beaktas. Det bör därför normalt inte förekomma att rätten utser en medlare som inte båda parter har godtagit. Ett visst utrymme för avsteg från den huvudregeln finns dock, exempelvis om en part förhalar utseendet av medlare genom att begära upprepade anstånd med att ange sin inställning till en viss person eller genom att framföra invändningar mot en person som uppenbart inte hör till saken. Rätten ska, när den beslutar om medling, ange inom vilken tid med- lingen senast ska vara slutförd. Rätten får, efter ansökan från någon av parterna, förlänga tidsfristen om det finns särskilda skäl för det. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 5.5.7. Första men- ingen innehåller bestämmelser om att rätten, när den beslutar om medling, ska besluta inom vilken tid medlingen senast ska vara slut- förd. Av 9 § framgår att rätten ska utse en medlare när den beslutar om medling. Av andra meningen framgår att fristen får förlängas om det finns särskilda skäl för det. Eftersom rätten har skilt saken från sig genom beslutet om medling läggs en sådan ansökan upp som ett nytt ärende. Det är upp till parterna att ansöka om förlängd tid för medling. Eftersom det inte pågår någon handläggning efter medlingsbeslutet behöver rätten inte bevaka att någon ansökan ges in. Inför beslutet bör rätten hämta in motpartens och medlarens inställning till fort- satt medling. Eftersom medlingen anses avslutad om tidsfristen löper ut utan att rätten har beslutat om förlängning fyller en prövning efter denna tidpunkt inte längre något syfte. En sådan ansökan ska därför skrivas av. Exempel på särskilda skäl kan vara att det finns en rimlig möjlig- het för parterna att komma överens genom fortsatta medlings- försök. Fristen kan förlängas mer än en gång. Rätten bör dock vara återhållsam med att förlänga fristen mer än en gång. Medlaren ska utföra uppdraget opartiskt, ändamålsenligt och snabbt. Paragrafen är ny och innehåller allmänna bestämmelser om hur med- lingsuppdraget ska utföras. Bestämmelsen har utformats med reg- lerna i 21 § första meningen lagen om skiljeförfarande som före- bild. Kraven som ställs på hur en medlare ska utföra sitt uppdrag är inte lägre än de som – i tillämpliga delar – ställs på en skiljeman. Kravet på opartiskhet har behandlats i avsnitt 5.5.6. Att upp- draget ska utföras ändamålsenligt innebär bl.a. att medlaren ska planera och utföra uppdraget på ett sätt som är adekvat och kost- nadseffektivt med hänsyn till medlingens syfte och parternas stånd- punkter. Kravet på snabbhet innebär att medlaren ska planera och utföra uppdraget så att det, om möjligt, kan slutföras inom den frist som rätten har bestämt enligt 12 §. Medlaren beslutar om förfarandet. Medlaren får, efter samråd med parterna, anlita biträde. Paragrafen är ny. Första stycket har utformats efter förebild av reg- lerna för handelskamrarnas medlingsinstitut. I andra stycket har för- tydligats att medlaren i vissa fall får anlita biträde för medlingen. Ett sådant behov kan finnas i de fall där uppdraget kräver avsevärt mer arbete än vad som är normalt. Medlingen ska anses avslutad, när 1.parterna kommer överens om ett avtal, 2.de tidsfrister som anges i 12 § har löpt ut, eller 3.medlaren beslutar att medlingen ska avbrytas. Vid tvist om vidaresändning genom kabel ska ett av medlaren framlagt förslag till lösning anses antaget, om ingen av parterna gör någon invändning mot det från den dag då parten fick del av förslaget. Om medlingen avslutas utan att parterna kommer överens om ett avtal kan medlaren föreslå att tvisten ska avgöras genom skiljeför- farande. Medlaren kan också medverka vid utseende av skiljemän. Paragrafen är ny. Första stycket har behandlats i avsnitt 5.5.9. Av första punkten framgår att medlingen ska anses avslutad när parterna kommer överens om ett avtal. Avtalet ska reglera det som med- lingen gäller. Det krävs inte att alla tvistefrågor tas upp i avtalet. Men för att avtalet ska leda till att medlingen krävs att parterna är överens om att avtalet ska få en sådan verkan. Enligt andra punkten ska medlingen anses avslutad om de tidsfrister som anges i 12 § har löpt ut. De tidsfrister som avses är såväl den initiala tidsfrist som rätten bestämmer när den beslutar om medling som den förlängda tidsfrist som rätten bestämmer efter ansökan från någon av part- erna. Tredje punkten innebär att medlingen ska anses avslutad om medlaren beslutar att medlingen ska avbrytas. Ett skäl för att av- bryta medlingen kan vara att medlaren bedömer att det inte finns förutsättningar för en samförståndslösning. Ytterst avgör dock med- laren vilka omständigheter som kan vara skäl att avbryta medlingen. Bestämmelserna i andra och tredje styckena fanns tidigare i 5 a § och 5 § andra stycket. När avtal fortsätter att gälla efter det att avtalstiden har gått ut Om en part före avtalstidens slut begär förhandlingar om ett nytt avtal ska avtalet gälla även efter det att avtalstiden har gått ut, dock längst som anges i 17 §. Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 5.5.7. Bestämmelserna fanns tidigare i 7 § första stycket och har endast ändrats språkligt.