sou · H1B310 · 2013-05-15 00:00:00 — Enligt min mening är de begränsningarna väl tuffa ur konsumentsynpunkt och kan leda till att konsumenten genom att låta utföra en slutbesiktning mister möjligheten att åberopa fel som denna haft rätt att åberopa i det fall ingen besiktning utförts. Ett viktigt skäl till införandet av 60 § konsumenttjänstlagen var att man ville få ett incitament för parterna att låta utföra en slutbesiktning och man framhöll särskilt fördelarna för båda parter av att upptäcka de fel som finns vid ett tidigt stadium, se prop. 2003/04:45 s. 58 ff. Jag instämmer i att det är en fördel att ha en slutbesiktning och det finns definitivt fördelar med att fel upptäcks . Jag tror också att 60 § konsumenttjänstlagen är ett viktigt incitament för entreprenören att vilja ha en slutbesiktning . Tyvärr kan jag se att fördelarna för en konsument inte är lika självklara. I det fall paragrafen skulle tas bort hyser jag en tilltro till att både entreprenörer och konsumenter skulle se fördelar med att ha en slutbesiktning då det trots allt torde gagna båda parter att de fel som finns upptäcks . Reklamationsrätt som följer bostaden I det fall entreprenörens ansvar följde bostaden, på samma sätt som byggfelsförsäkringen gör , skulle en ny ägare överta den tidigare ägarens reklamationsrätt. Givetvis skulle en ny ägare aldrig få bättre rätt än den ursprungliga ägaren. Entreprenören skulle fortsatt ha samma ansvar som denne skulle haft i det fall inget ägarbyte skett och den nya ägaren skulle slippa gå via sin säljare för att hävda reklamationsrätt gentemot entreprenören. Konsumenttjänstlagens särskilda avsnitt, 51–61 §§, om småhusentreprenader gäller uppförande eller tillbyggnad av en- eller tvåbostadshus medan ombyggnation faller utanför. I det fall en konsument låter utföra både en tillbyggnad och en ombyggnad vid samma tillfälle gäller med andra ord olika regelverk beroende på vilken del av byggnationen som är aktuell. Jag tror att det ur konsumentsynpunkt vore värdefullt om samma regler gällde för ombyggnad som för andra småhusentreprenadarbeten. Som jämförelse kan nämnas att ingen skillnad görs på tillbyggnad eller ombyggnation när det gäller krav på byggfels/åtgärdandeförsäkring. , näringspolitisk chef hos Byggindustrier Jag får härmed lämna följande särskilda yttrande över förslag om delat byggansvar. Jag har i ett tidigt skede av utredningen givit in synpunkter på utredningen till utredaren . Till viss del har man i utredningen tagit hänsyn till dessa synpunkter men några viktiga frågor kvarstår. Från början var det tänkt att det skulle vara obligatoriskt för entreprenörer som utför arbete åt en konsument att anmäla sig som ansvarig entreprenör. Utredningen har kommit fram till att det ska vara frivilligt att vara ansvarig entreprenör, vilket är positivt. Utgångspunkten för var från början att det alltid var entreprenören som var ansvarig för ett byggfel. Den bilden har nyanserats och man har angett att det egentliga ansvaret kan ligga hos någon annan. Vi har lyft fram några situationer där entreprenören inte kan anses ansvarig för byggfelet. Det första exemplet är när konsumenten har anlitat en egen konsult som tagit fram alla bygghandlingar (gjort all projektering). Entreprenörens uppdrag är då i stort sett endast att utföra arbetet i enlighet med de handlingar som konsumenten låtit ta fram. När en professionell konsult tagit fram en handling ska entreprenören i princip kunna utgå från att den är riktig och i överensstämmelse med gällande byggregler. Om entreprenören inte kunnat hitta några fel i handlingarna ligger ansvaret för fel i projekteringen inte på entreprenören utan på den anlitade konsulten. Ett annat fall där entreprenören inte kan anses ansvarig är om konsumenten köpt in en ett prefabricerat hus (färdiga byggelement) från en husleverantör. Liksom ovan är entreprenören här enbart ansvarig för uppförandet av huset. Om det är ett fel i byggelementen så är det inte entreprenören utan husleverantören som är ansvarig för det felet. En tredje situation vi lyft fram är om konsumenten inte reklamerat felet enligt konsumenttjänstlagen innebärande att konsumenten kan göra felet gällande gentemot entreprenören. Om i dessa tre situationer ändå förelägger entreprenören att åtgärda byggfelet riskerar entreprenören att lida en rättsförlust genom att de sedan kanske inte får någon ersättning från konsumenten. har tydligt angivit att de inte går in på det civilrättsliga förhållande som gäller mellan konsumenten och entreprenören. De siktar enbart in sig på att utreda hur man i PBL ska reglera frågan om delat byggansvar. Tanken är att i princip utan närmare utredning ska kunna förelägga den som är angiven i kontrollplanen som ansvarig entreprenör. kommer inte att göra någon utredning av om ansvaret kan ligga på någon annan, t.ex. en konsult, eller om felansvaret är preskriberat. Vår fråga gäller hur en entreprenör som följt ett åtgärdsföreläggande ska gå tillväga för att kräva ersättning av konsumenten i de fall entreprenören inte anser sig ansvarig för det åtgärdade felet. Konsumenttjänstlagen reglerar inte frågan om entreprenörens möjlighet att kräva ersättning från konsumenten. Utredningens förslag är att ett regresskrav ska skrivas in i avtalet mellan entreprenören och konsumenten samt i eventuella avtal med underentreprenörer. Om konsumenterna kommer att gå med på ett sådant regresskrav är osäkert. Dessutom riskerar entreprenören att få driva en långdragen tvist i domstol för att få igenom ersättningen från konsumenten. Det är inte heller säkert att entreprenören får någon ersättning. Det kan därför ifrågasättas om ordningen med ett delat byggansvar är rättssäker. 2.1Konsekvenser för entreprenören med ett delat byggansvar I Kommittédirektivet1 anges att rättsläget skulle bli mer entydigt, om byggnadsnämnderna med stöd av kunde förelägga den som har gjort felet att också rätta till det felaktiga 1 Kommittédirektiv, Översyn av vissa byggfrågor, Dir 2011:100, sid 10. Vidare anges att entreprenören i allmänhet också är den part som har resurser att åtgärda begångna felaktigheter. Utgångspunkten för utredningen har alltså varit att det alltid är ett fel som entreprenören är ansvarig för. Byggindustrier delar inte uppfattning att felet alltid beror på entreprenören utan har genom ett tidigare yttrande till utredaren lyft fram att det kan förekomma olika situationer där felet ligger hos någon annan än entreprenören. Att entreprenören även i dessa fall förbehållslöst ska kunna föreläggas att avhjälpa ett fel framstår som oskäligt. I de fall det är klarlagt att entreprenören också är ansvarig för felet är förstås konsekvensen mindre betungande, men även i dessa fall kan det finnas invändningar som redovisas närmare här nedan. 2.1.1Konsekvenser vid felaktig projektering Ett exempel på ett fall där entreprenören inte är ansvarig för felet är om konsumenten själv har anlitad en projektör att ta fram samtliga bygghandlingar och felet beror på felaktig projektering. I entreprenörens uppdrag ingår då i princip enbart att utföra arbetet enligt handlingarna (utförandeentreprenad). Entreprenören har här enligt konsumenttjänstlagen 4 § en omsorgsplikt om konsumenten innebärande att entreprenören ska avråda från tekniska lösningar som man upptäcker eller borde ha upptäckt är felaktiga. Om man inte avråder kan entreprenören bli ersättningsskyldig. Man kan invända att entreprenören ska kunna sin PBL och BBR samt känna till alla kommunala särkrav och avråda konsumenten från krav som strider mot dessa och att de därför alltid blir ansvariga om de inte avrått från ett utförande. I praktiken skulle det innebära ett väsentligt utvidgat ansvar för entreprenören, som i princip måste göra om hela projekteringen. Många krav, t.ex. energikrav och krav på dimensionering av bärande konstruktioner, kräver avancerade beräkningar under projekteringsskedet som entreprenören inte behöver befatta sig med (om det inte är en ren totalentreprenad där entreprenören har det fulla ansvaret för projekteringen). Dessa projekteringsfel går inte att upptäcka med mindre än att entreprenören själv måste göra om beställarens projektering. I de fall där entreprenören inte kunnat (och inte heller borde kunna) upptäcka bristen i projekteringen ansvarar entreprenören inte för felet gentemot konsumenten. Konsumenten får här istället vända sig till den ansvarige projektören (konsulten). Att i dessa fall, såsom byggkravsutredningen föreslår, ändå förelägga entreprenören att åtgärda felet kan få allvarliga ekonomiska konsekvenser för entreprenören. Entreprenören måste då först åtgärda felet och sedan försöka få betalt för arbetet från konsumenten. Det är sedan konsumenten som får vända sig till projektören med en begäran om ersättning. Byggindustrier ser en risk med att en konsument kan uppfatta ett föreläggande riktat mot ansvarig entreprenör som ett konstaterande av att entreprenören också är ansvarig för felet. Det blir i praktiken entreprenören som måste bevisa att man trots föreläggandet inte är ansvarig för felprojekteringen. Det här strider mot ordningen i konsumenttjänstlagen som lägger bevisbördan för att det är ett fel på konsumenten med undantag för småhusentreprenader (nybyggnad och tillbyggnad av småhus) där entreprenören under den tvååriga garantitiden har bevisbördan för att man inte ansvarar för felet. 2.1.2Konsekvenser vid fel i förtillverkade husbyggsatser (byggelement) Även leverantörer av byggelement ska enligt utredningen kunna anges som ansvarig entreprenör. Vidare framhålls att ansvarsfördelningen mellan leverantören av byggelement och entreprenören måste klargöras i kontrollplanen. Om det verkligen kommer att ske är oklart. Byggindustrier ser liksom vid projekteringsfallen en risk för att det i praktiken blir den utförande entreprenören som drabbas av föreläggandet istället för leverantören även om felet består i felaktiga byggelement för vilka entreprenören inte ansvarar. 2.1.3Konsekvenser vid sena reklamationer Konsumenttjänstlagen anger att konsumenten måste reklamera ett fel inom skälig tid från upptäckt. Ett fel som reklameras från upptäckt anses vara reklamerat . Det innebär att ett fel som reklameras senare än kan vara för sent reklamerat och konsumenten kan då inte längre göra felet gällande mot entreprenören. har inte tagit hänsyn till reklamationsfrister när de lämnar sitt förslag till åtgärdsföreläggande. Om ett åtgärdsföreläggande framställs till entreprenören långt efter att konsumenten upptäckt felet och konsumenten inte har reklamerat felet så har konsumenten förlorat möjligheten att göra felet gällande enligt konsumenttjänstlagen. I dessa fall kommer ändå ett åtgärdsföreläggande att kunna göras gällande mot entreprenören. En fråga är om entreprenören i dessa fall kan få någon ersättning från konsumenten. Visserligen är det ett fel som orsakats av entreprenören men rätten att kräva avhjälpande har gått förlorad enligt konsumenttjänstlagen. Kommer entreprenörerna i dessa fall att förlora den invändningsrätt de annars har enligt konsumenttjänstlagen? I utredningen anges att de föreslagna reglerna i inte kommer att ha någon rättsverkan på det civilrättsliga avtalsförhållandet mellan entreprenören och konsumenten. Byggindustrier håller inte med i den bedömningen. Redan genom att entreprenören kan föreläggas att åtgärda ett fel som de inte ansvarar för enligt konsumenttjänstlagen så har avtalsförhållandet påverkats. Dessutom kanske en konsument skulle kunna invända att entreprenören genom att följa åtgärdsföreläggandet ska anses ha frånfalllit invändningen om att felet är för sent reklamerat. 2.1.4Svårigheter för entreprenören att få ersättning av konsumenten Efter att entreprenören i exemplen ovan tvingats åtgärda den felaktiga projekteringen, felet i byggelementen eller ett fel som reklamerats för sent vill entreprenören självklart få betalt från konsumenten för åtgärdandet. Hur entreprenören ska gå tillväga eller vilka svårigheter och invändningar entreprenören kan råka ut för har i princip utelämnats av . Det enda som anges är att entreprenören bör se till att reglera rätten till ersättning genom avtal med konsumenten. Avsaknaden av en djupare konsekvensanalys är enligt Byggindustrier en brist i utredningen. Att en myndighet ska kunna lämna ett åtgärdsföreläggande till entreprenörer oberoende av om de ansvarar för fel eller inte är väldigt ingripande. Bestämmelserna i konsumenttjänstlagen utgår från att det är konsumenten som kan begära ersättning från entreprenören vid fel eller skada. Det finns ingen direkt tillämplig bestämmelse för entreprenören att falla tillbaka på om de vill kräva ersättning från konsumenten efter ett åtgärdsföreläggande. Om delat byggansvar införs behöver konsumenttjänstlagen i så fall kompletteras med en bestäm- melse som ger entreprenörerna möjlighet att kräva ersättning från konsumenten. Att enbart reglera ersättningsrätten i avtal ger inte entreprenörerna ett tillräckligt skydd. 2.2Konsekvenser för de mindre entreprenörerna och val av entreprenadform Vår erfarenhet är att det är vanligt med utförandeentreprenader där beställaren ansvarar för hela eller väsentliga delar av projekteringen. Det är särskilt vanligt bland de mindre entreprenörerna. Om förslag om delat byggansvar går igenom blir det i fortsättningen riskabelt att använda utförandeentreprenad. Detta eftersom entreprenören då får ansvara för beställarens projektering. Det här kan i sin tur slå hårt mot vissa mindre entreprenörer vars verksamhet huvudsakligen består i utförandeentreprenader. Om det i dessa entreprenader skulle finnas en möjlighet för entreprenören att enbart ta på sig ansvaret för utförandet skulle risken kunna undanröjas. Någon sådan möjlighet finns inte redovisad av . En entreprenör som vill försäkra sig om att inte behöva drabbas av ett åtgärdsföreläggande känner sig säkert tvingad att låta en utomstående konsult granska handlingar mottagna från en konsument. Detta borde leda till ökade byggkostnader eftersom entreprenören måste lägga in en projekteringskostnad i sin kalkyl. Konsumenten får då både betala för entreprenörens konsult och för den egna konsulten. För att undvika projekteringskostnader skulle entreprenören i och för sig kunna välja att inte godta att vara ansvarig entreprenör. Utredningens förhoppning är dock att det i konkurrensen mellan byggföretagen ska vara en marknadsfördel att ange att bolaget åtar sig att vara ansvarig entreprenör. Företaget riskerar vid ett avstående att förlora uppdrag varför valmöjligheten kanske inte är så stor. 2.4Vilka är målgruppen för föreläggandet Byggindustriers erfarenhet är att de flesta seriösa företag tar sitt ansvar och avhjälper fel som reklameras av konsumenter såtillvida de är ansvariga för felet. De oseriösa företagen som vägrar att avhjälpa påtalade fel är det inte säkert att man kommer åt genom ett åtgärdsföreläggande från kommunen. På vilket sätt kommer ett åtgärdsföreläggande medföra att dessa företag helt plötsligt skulle efterfölja ett föreläggande när de helt struntar i konsumentens reklamation? 2.5Förelägganden mot entreprenörer som uppfört ett flerbostadshus åt en bostadsrättsförening Resonemangen ovan är främst inriktade på entreprenörer som bygger en- eller tvåbostadshus men kan även till stor del appliceras på de som bygger åt en bostadsrättsförening. Vad som särskilt kan lyftas fram när det gäller bostadsrättsföreningar är att vår erfarenhet på Byggindustrier är att de fel som reklameras av bostadsrättshavarna ofta är av utseendekaraktär som t.ex. att kaklet är annorlunda än man tänkt sig, att färgen på väggen är fel eller att utseendet på bostaden på något annat sätt avviker från vad man anser sig ha avtalat om. Det är alltså inte fråga om fel som strider mot bestämmelserna i eller BBR. Fel som strider mot PBL:s eller BBR:s krav utgår vi från att de flesta seriösa entreprenörer åtgärdar . Byggindustrier har efterlyst tydliga exempel på varför det finns ett behov med ett delat byggansvar när man bygger åt en bostadsrättsförening. En annan viktig aspekt är att det står i strid med övrig konsumentlagstiftning att betrakta bostadsrättsföreningar som konsumenter. Kommunernas kompetensbehov för byggfrågor i plan- och bygglagstiftningen. Skydd mot fel och obestånd inom bostadsbyggandet. Avskaffande av den obligatoriska byggfelsförsäkringen. Evaluering af den obligatoriske byggeskadeforsikringsordning. Mer effektiv bygningslovgivning II. Bygningslovutvalgets andre delutredning med lovförslag. 2009/10:170. En enklare plan- och bygglag. Ökat bostadsbyggande och samordnade miljökrav – genom enhetliga och förutsägbara byggregler. , F.& Rova, L. Byggherrens och entreprenörens ansvar vid bostadsbyggande – analys av förslag om delat byggansvar i PBL. och Byggande, KTH. Examensarbete nr 167. Översyn av vissa byggfrågor En särskild utredare ska se över vissa byggfrågor i syfte att underlätta byggandet i . -kartlägga kommunernas tillämpning av bestämmelserna om tekniska egenskapskrav i , plan- och byggförordningen samt byggregler, -analysera vilka effekter tillämpningen av de tekniska egenskapskraven samt kommunernas särkrav har på bl.a. byggkostnaderna och det långsiktiga arbetet med hållbar samhällsutveckling, och -utreda förutsättningarna för att dela upp byggherreansvaret vid bostadsbyggande på olika aktörer i byggprocessen. Utredaren ska föreslå lämpliga förändringar och i samtliga delar lämna de författningsförslag som behövs. Förslagen ska säkerställa att föreskrivna krav uppnås på ett samhällsekonomiskt effektivt sätt. Av stor betydelse är också att de bestämmelser som föreslås utformas så att god konkurrens främjas som ett hållbart byggande stimuleras. Det står utreda-ren fritt att utöver vad som anges i dessa direktiv lämna förslag som har nära samband med uppdraget eller till de ytterligare förenklingar av bygglagstiftningen som bedöms lämpliga. Vid bedömningen av regelverket ska den nya (2010:900) utgöra utgångspunkt. Uppdraget ska redovisas . På byggområdet finns krav på uppfyllande av tekniska egenskapskrav på byggnadsverk inom nio områden. Områdena är följande: 1.bärförmåga, stadga och beständighet, 2.säkerhet i händelse av brand, 3.skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, 4.säkerhet vid användning, 5.skydd mot buller, 6.energihushållning och värmeisolering, 7.lämplighet för avsett ändamål, 8.tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga, och 9.hushållning med vatten och avfall. De sex första områdena överensstämmer med vad som anges i EU:s byggproduktdirektiv /106/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter (celex 31989L0106). I EU:s nya byggproduktförordning nr 305/2011 om fastställande av harmoniserade villkor för saluföring av byggprodukter och om upphävande av rådets direktiv /106/EG (celex 32011R0305), som gäller från och som ersätter EU- direktivet, återfinns samma områden. Dessutom återfinns i förordningen område 8. Både enligt direktivet och EU-förordningen är det upp till respektive medlemsstat att specificera kraven. Områdena 7 och 9 regleras även fortsättningsvis endast på nationell nivå. De nationella bestämmelserna om kraven finns i (2010:900), PBL, och plan- och byggförordningen (2011:338), PBF. Regleringen av kraven i PBL och PBF är på en övergripande nivå medan de mer specifika kraven återfinns i föreskrifter meddelade av . har utfärdat både byggregler (BBR) och konstruktionsregler (BKR). Kraven framgår i första hand av byggregler. Byggreglerna är utformade som funktionskrav, vilket innebär att byggnadsverken ska uppnå en funktion. Viss variation tillåts beroende på vad byggnadsverket ska användas till och var det finns i landet. För att främja innovationer och nytänkande är byggherren således fri att välja teknisk lösning. Som ett komplement till föreskrifterna har beslutat allmänna råd med generella rekommendationer om tillämpningen av föreskrifterna vid bl.a. ändring av byggnad. har också genomfört en översyn av verkets före- skrifter och allmänna råd i syfte att öka tydligheten och förutsättningarna för en enhetlig tolkning och tillämpning av regelverket. Som ett resultat av denna översyn har meddelat föreskrifter om ändring av byggnad. Dessa träder i kraft . Ansvaret för att de tekniska egenskapskraven uppfylls vilar på byggherren. De tekniska egenskapskraven ska normalt uppfyllas i samband med att ett byggnadsverk uppförs eller ändras. Men det finns också krav som alltid ska uppfyllas även på det befintliga byggnadsverksbeståndet som exempelvis säkerhetskrav på hissar. De tekniska egenskapskraven prövas inte av kommunen i samband med ansökan om lov. Däremot gör kommunen, i samband med det tekniska samrådet, en bedömning av om den sökta åtgärden kan antas komma att uppfylla de tekniska egenskapskraven. Nytt från är att kravet på lämplighet för avsett ändamål respektive kravet på tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga också är s.k. utformningskrav som prövar i samband med bygglov. Utöver lagens krav avseende tekniska egenskaper kan kommunerna ställa egna krav i s.k. genomförandeavtal mellan kommunen och exploatören som upprättas i samband med att ett markområde ska bebyggas eller befintlig bebyggelse ska förtätas. Detta kan gälla krav avseende brandskydd, tillgänglighet, energieffektivisering och energitillförsel m.m. Två avtalsformer förekommer: markanvisningsavtal som används då kommunen äger huvuddelen av marken och exploateringsavtal då det är exploatören som äger huvuddelen av marken. De tekniska egenskapskraven på byggnadsverk är mycket viktiga då de motiveras av omsorgen om människors hälsa och säkerhet samt målen om ett hållbart samhälle och allas lika möjligheter att nyttja de byggnader som uppförs. Byggsektorn har en stor inverkan på miljö, hållbar utveckling och klimat. Flera av de miljökvalitetsmål som har antagit berör byggsektorn. Detta gäller exempelvis God bebyggd miljö, Begränsad klimatpåverkan, Giftfri miljö och Säker strålmiljö. Regeringen har antagit en handlingsplan för ökade miljökrav vid offentlig upphandling genom skrivelsen Miljö- anpassad offentlig upphandling (skr. 2006/07:54). föreskriver lagen (2007:1091) om offentlig upphandling att upphandlande myndigheter bör beakta miljöhänsyn och sociala hänsyn vid offentlig upphandling om upphandlingens art motiverar detta. Utöver dessa hänsyn bör den offentliga upphandlingen även främja andra politiska målsättningar såsom innovation. I betänkande (SOU 2010:56) framgår vidare att innovationsvänlig upphandling och innovationsupphandling kan stärka den offentliga verksamhetens förnyelse, kvalitet och effektivitet. Regeringen anser att offentlig upphandling kan vara en drivkraft för innovation och därmed bland annat bidra till förbättringar av offentliga tjänster (prop. 2011/12:1 utg. omr. 2 s. 44). Regeringen har också satt upp som långsiktig vision att ska ha noll nettoutsläpp av växthusgaser 2050. Fortsatt energieffektivisering och inno-vation i byggsektorn kommer att vara viktiga för att uppfylla och regeringens mål. I detta sammanhang fyller ambitiösa nationella krav en viktig funktion. är det regeringens önskan att främja ett ökat bostadsbyggande. För att detta mål ska kunna uppnås är det av avgörande betydelse att kraven är tydliga, rimliga och enkla att tillämpa. Det är i detta perspektiv av stor betydelse att de krav kommunerna ställer är förutsägbara och likartade över landet. Ett sätt att uppnå detta kan vara att bibehålla nuvarande nationella minimikrav – som i fråga om vissa egenskapskrav även tillåter geografiska skillnader – som det införs ett nationellt klassningssystem där kommunerna kan välja att ställa hårdare krav utifrån förutbestämda parametrar. Dagens s.k. funktionskrav skiljer sig starkt från den tidigare byggnormens detaljkrav genom att främja olika tekniska lösningar. Reglerna baseras på forskning om hälsa, hållbarhet, brand m.m., eller är satta för att nå politiska mål för exempelvis energihushållning.