sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Om ett stort antal personer fallit offer för en gärning kan det enligt förarbetena utgöra skäl för att bedöma den som ett grovt bedrägeri eller som flera grova bedrägerier (SOU 1940:20 s. 139). Uttalandet har mött kritik därför att det antyder att flera bedräge- rier kan läggas samman till ett grovt brott (se bl.a. Ulväng, Brotts- lighetskonkurrens s. 274). Enligt kommentaren till behöver ett bedrägeri som riktar sig mot flera inte kvalificeras som grovt, eftersom det begås ett bedrägeribrott gentemot varje person som låter sig vilseledas. I praxis från har det tidigare förekommit att flera bedrägerier mot en målsägande har Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott lagts samman till ett grovt bedrägeri, se NJA 1989 s. 810. Utgången blev den motsatta i NJA 2007 s. 973 och NJA 2012 s. 886. Utpressning, ringa utpressning och grov utpressning har en gemen- sam brottsbeteckning i 9 kap. 4 § BrB. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen innefattat våld eller hot av allvarligt slag eller om gärningsmannen har visat sär- skild hänsynslöshet. Den första kvalifikationsgrunden tar sikte på situationer som har likheter med rån. Som exempel på grov ut- pressning kan nämnas hot med ett skarpladdat vapen där förmö- genhetsöverföringen äger rum . Ett annat exempel är när den tilltalade har hotat att utöva allvarligt våld mot någon närstående till den tvungne. En tredje situation som kan göra att utpressningen bedöms som grov är att den tilltalade ut- nyttjar sin anknytning till en gruppering som ägnar sig åt s.k. be- skyddarverksamhet eller illegal indrivningsverksamhet (se prop. 2009/10:147 s. 40). Med särskild hänsynslöshet avses enligt förar- betena att handlandet annars varit särskilt graverande, t.ex. att det riktats mot en särskilt utsatt person. Paragrafen ger ingen ledning för bedömningen av vad som ska anses utgöra ringa fall. 12.1.4Brotten i 10 kap. I 10 kap. BrB anges det vid förskingring, mutbrott och trolöshet mot huvudman vilka faktorer som särskilt ska beaktas vid bedöm- ningen av vilken grad brottet ska hänföras till, men inte vid övriga brott. Undandräkt är en priviligierad form av förskingring med en egen brottsbeteckning i 10 kap. 2 § BrB. De omständigheter som enligt paragrafen ska beaktas vid bedömningen av om brottet är ringa är det förskingrades värde och övriga omständigheter. Värdegränsen ligger i princip på samma nivå som värdegränsen mellan stöld och snatteri (Borgeke m.fl., Påföljdspraxis s. 585). Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott Genom kriteriet övriga omständigheter vid brottet klargörs att det ska göras en allsidig bedömning. Vad som kan vara av bety- delse för bedömningen är vilken typ av förtroendeställning gär- ningsmannen hade och i vilken utsträckning förtroendet missbru- kats. De försvårande omständigheter som anges vid grov förskingring är i huvudsak desamma som vid grovt bedrägeri. Det ska särskilt beaktas om gärningsmannen missbrukat ansvarsfull ställning eller begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gär- ningen annars varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Gradindelningen av förskingringsbrotten förefaller inte ha ställts på sin spets i rättspraxis. Om man utgår från värdet ligger gränsen mellan brott av normalgraden och grovt brott troligen på ungefär samma nivå som för bedrägeri och stöld (se Borgeke m.fl., Påföljdspraxis s. 585). Graden av självständighet i medelsförvaltningen är av avgörande betydelse för frågan om gärningsmannen har missbrukat ansvarsfull ställning. Ju större självständighet gärningsmannen har haft i medelsförvaltningen, desto större behov har brottsoffret av straff- rättsligt skydd. Missbruk i myndighetsutövning kan också medföra att förskingringsbrottet bedöms som grovt (se m.fl., , , Zeteo, kommentaren till 10 kap 3 §, och SOU 1940:20 s. 182 f.). Kriteriet särskilt farlig art kan enligt kommentaren omfatta sådana försvårande omständigheter som anges i 29 kap. 2 § punk- terna 3, 4 och 6 BrB. Trolöshet mot huvudman har en gemensam brottsbeteckning för grovt brott och brott av normalgraden. Någon ringa form finns inte. Försvårande omständigheter som särskilt ska beaktas vid grad- indelningen är att gärningsmannen begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller tillfogat huvudmannen betydande eller synnerligen kännbar skada. De omständigheter som ska beaktas vid Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott bedömningen av om brottet är grovt är alltså i huvudsak desamma som vid grov förskingring och grovt bedrägeri. Både tagande av muta och givande av muta finns i två svårhetsgra- der, brott av normalgraden och grovt brott. Däremot finns ingen ringa form av brotten. En förmån av obetydligt värde anses dock oftast inte vara otillbörlig och faller därmed utanför det straffbara området. Vid bedömningen av om tagande respektive givande av muta utgör grovt brott ska särskilt beaktas om gärningen innefattat miss- bruk av eller angrepp på särskilt ansvarsfull ställning, avsett bety- dande värde eller ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning eller annars varit av särskilt farlig art. Med särskilt ansvarsfull ställning avses bl.a. arbets- och uppdragstaga- res uppgifter inom centrala beslutsfunktioner i samhället eller annan myndighetsutövning som leder till beslut av stor betydelse för allmänheten (prop. 2011/12:79 s. 47). Med värde avses värdet på förmånen. Rekvisitet ingått i en brottslighet som utövats syste- matiskt eller i större omfattning tar sikte på ett upprepat bete- ende, i synnerhet om brottet genomförts efter viss beräkning. Med särskilt farlig art avses exempelvis användning av falska hand- lingar eller vilseledande bokföring. Även ett hänsynslöst utnytt- jande av någons beroendeställning kan – vid tagande av muta – göra att brottet bedöms som grovt. 12.1.5Brotten i 12 kap. Åverkan enligt 12 kap. 2 § första stycket BrB är en lindrigare form av skadegörelse. Om brottet med hänsyn till skadans obetydlighet och övriga omständigheter är att anse som ringa ska gärningsman- nen dömas för åverkan i stället för skadegörelse. Vid rubriceringen av skadegörelsebrott anses värdet inte vara av samma betydelse som vid gränsdragningen mellan stöld och snat- teri. Om övriga omständigheter inte föranleder någon annan bedömning anses den ekonomiska skadan dock vara avgörande för rubriceringen. I dessa fall anses värdegränsen mellan snatteri och Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott stöld kunna ge ledning även för gränsdragningen mellan skadegö- relse och åverkan (se NJA 1988 s. 351). Värdet av skadan beror både på värdet av den skadade egendomen och på skadans omfatt- ning. De omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om skadegörelse är grov är om det av gärningen uppstått synnerlig fara för någons liv eller hälsa eller om skadan drabbat en sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller om skadan av annat skäl är synnerligen kännbar. På samma sätt som vid gränsdragningen mellan åverkan och skadegörelse av normalgraden är den ekonomiska skadan bara en av flera omständigheter som bör tillmätas betydelse vid bedömningen av om skadegörelse är av normalgraden eller grov. Var värdegränsen bör ligga förefaller dessutom oklart. Troligtvis bör värdet överstiga i vart fall ett prisbasbelopp, vilket motsvarar ca , för att ha någon betydelse för rubriceringen (Borgeke m.fl., Påföljds- praxis s. 501 och 632 f.). Skadegörelse där gärningsmannen har orsakat avsevärd skada genom brand, explosion eller annan sådan ofärd som sägs i 13 kap. 1 § eller 2 § BrB, men där det inte förelegat någon sådan fara för andra eller för omfattande förstörelse av andras egendom som krävs för att brottet ska bedömas som mordbrand eller allmänfarlig ödeläggelse, kan i stället föranleda ansvar för grov skadegörelse (jfr SOU 1944:69 s. 396 och NJA 1980 s. 191). Skadegörelse som drabbar allmänheten, exempelvis skador på järnvägsspår, telefonledningar och vägbanor, bör bedömas som grov om den inte är att anse som sabotage. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott 12.2Det bör förtydligas vad som är av vikt för gradindelningen 12.2.1Hur ska reglerna kunna förtydligas? Utredningens förslag: Det ska i större utsträckning än nu fram- gå av brottsbeskrivningarna vilka omständigheter som är av störst betydelse vid gradindelningen av förmögenhetsbrott. Utredningens bedömning: Tydligare regler för när ett förmö- genhetsbrott ska bedömas som grovt respektive av normalgra- den ger en rättssäkrare reglering. Skälen för utredningens förslag och bedömning Andra omständigheter än ekonomisk skada tillmäts för liten betydelse Som framgått tidigare är det bara vid vissa förmögenhetsbrott som det anges vilka omständigheter som är av särskild betydelse för frågan om brottet ska hänföras till en högre svårhetsgrad. När inga sådana omständigheter anges i straffbestämmelsen får oftast värdet av det tillgripna eller skadan som vållats avgörande betydelse. Det ekonomiska värdet är emellertid bara en bland flera faktorer som bör beaktas. Även brott som rör begränsade ekonomiska värden kan av den drabbade upplevas som djupt integritetskränkande eller särskilt kännbara av något annat skäl. En viktig fråga i utredningens direktiv är att analysera om brottslighet med systematiska inslag eller inslag som kan innebära en särskild integritetskränkning får tillräckligt genomslag i praxis när det gäller förmögenhetsbrotten, eller om de bör få större bety- delse för rubriceringen. I direktiven framhålls att det kan ifrågasät- tas att värdet av det tillgripna eller den ekonomiska skada som vål- las genom brottet fått en så avgörande betydelse för rubriceringen. Både den praxisgenomgång som gjorts som ett led i utredningen och de diskussioner som utredningen har haft med företrädare för rättsväsendet bekräftar den bild som tecknas i direktiven. Det framtonar en entydig bild av att sådana omständigheter som sär- skilt pekas ut i brottsbeskrivningarna, exempelvis värde eller eko- nomisk skada, tillmäts mycket stor betydelse vid rubriceringen. När det gäller exempelvis värdet av egendom eller av en skada före- Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott faller det också finnas en tendens att domstolarna strikt följer de sammanställningar av utmätta påföljder som finns att tillgå. Å ena sidan innebär det att bestämmelserna upplevs som lättillämpade och det medför också stor enhetlighet i rättstillämpningen. Å andra sidan riskerar det att leda till en ensidig inriktning på ekonomiska omständigheter och att inte tillräcklig hänsyn tas till de övriga omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan i sin tur leda till att andra omständigheter inte ens utreds, eftersom de ändå inte får något genomslag vid domstolarnas bedömningar. Integritetskrän- kande inslag riskerar därmed att inte tillmätas den betydelse som är rimlig. En mer nyanserad bedömning, där hänsyn i större utsträck- ning tas till andra omständigheter än ekonomiska, är således önsk- värd. Det ska framgå vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid gradindelningen För att uppnå önskad effekt av bl.a. nya eller ändrade straffbe- stämmelser bör lagstiftaren i möjlig mån ge ledning för rättstilläm- paren. Detta gäller inte minst i frågan hur man bör resonera vid gradindelade brott. Om det brister i sådan vägledning finns det en risk att den högre eller lägre straffskalan för ett gradindelat brott inte används som avsett. Frågan är då om denna vägledning bör ges genom att man anger försvårande respektive förmildrande omstän- digheter i straffbestämmelserna eller på annat sätt. En möjlighet är att genom generella regler i 29 kap. BrB påverka hur straffvärdet ska bedömas inom straffskalan för respektive grad av brottet. De försvårande omständigheter som anges i 29 kap. 2 § BrB används även som riktmärke för att hänföra brott till en högre svårhetsgrad i de fall där brottsbeskrivningen saknar uppgift om vilka omständigheter som är av särskild betydelse för brottsrubrice- ringen. Regleringen i 29 kap. BrB är dock med nödvändighet gene- rellt utformad, eftersom den ska kunna tillämpas på alla typer av brott. Den tar således inte hänsyn till de särskilda faktorer som kan vara av intresse för gradindelningen av förmögenhetsbrott. En lös- ning som tar sikte direkt på förmögenhetsbrotten är därför att föredra. Visserligen kan lagstiftaren ge till känna sin uppfattning genom uttalanden i förarbetena, men det är tydligt att omständigheter som nämns direkt i straffbestämmelserna är det som rättstillämparna Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott Den metoden är således bättre. har lagstiftaren också i ökad utsträckning angett direkt i straffbestäm- melserna vilka faktorer som är av störst betydelse för gradindel- ningen av olika brott. måste man vara vaksam på att man inte kan räkna upp alltför många särskilda omständigheter som ska beaktas i en enskild paragraf. Då riskerar man att betydelsen av särskilda omständig- heter urvattnas och att effekten kan bli den motsatta. Det är således också viktigt att inte genom en uppräkning av omständigheter skapa en alltför kasuistisk lagstiftning. För de gradindelade förmögenhetsbrott där det inte anges vilka närmare omständigheter som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om ett brott ska anses vara grovt bör det införas vissa sådana kriterier. I de straffbestämmelser där det redan anges sådana om- ständigheter bör övervägas om dessa bör kompletteras eller ändras på annat sätt. Det bör också övervägas om det finns skäl att ändra reglerna om vilka förmildrande omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om förmögenhetsbrotten ska rubriceras som ringa. Ska samma omständigheter kunna beaktas vid både rubriceringen och bedömningen av straffvärdet? Medan de särskilda försvårande och förmildrande omständigheter som anges i straffbestämmelserna får ett tydligt genomslag vid rubriceringen av brotten är det svårare att bedöma i vilken utsträck- ning framför allt omständigheter som räknas upp i 29 kap. BrB som försvårande eller förmildrande påverkar straffmätningen. Det före- faller dock som om dessa omständigheter inte får lika stort genom- slag. Till de straffvärdehöjande omständigheterna i 29 kap. 2 § BrB hör bl.a. att brottsligheten har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller att brottet före- gåtts av särskild planering (punkt 6). Vidare ska det förhållandet att någon har utnyttjat sin ställning eller missbrukat särskilt förtroende (punkt 4), utnyttjat annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig (punkt 3) eller visat stor hänsynslöshet (punkt 2) beaktas vid bedömningen av straffvärdet. Till de straffvärdesänkande omständigheterna i 29 kap. 3 § BrB hör sådana omständigheter som har att göra med att det funnits ett särskilt samband mellan gärningsmannens psykiska tillstånd eller förmåga och den brottsliga gärning han eller hon har utfört. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott kan vara fråga om att brottet föranletts av någon annans uppenbart kränkande beteende (punkt 1), eller av stark mänsklig medkänsla (punkt 4), eller att gärningsmannens handlande på visst sätt har påverkats av hans eller hennes psykiska störning, sinnesrörelse, bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga (punkt 2 och 3). Om det förelegat en situation som liknar nödvärn enligt 24 kap. BrB, utan att gärningen är straffri, kan det också beaktas i förmildrande riktning (punkt 5). De förmildrande omständigheterna överlappar inte rekvisiten i de enskilda straffbestämmelserna på samma sätt som de försvå- rande omständigheterna i 29 kap. kan göra. Rekvisiten i 29 kap. är som tidigare nämnts avsiktligt vagt ut- formade, för att kunna fånga in en mängd olika situationer. Lag- stiftaren har, utöver några kortfattade uttalanden i förarbetena, inte gett tillämparna någon närmare vägledning för bedömningen av i vilken grad de försvårande respektive förmildrande omständighe- terna bör påverka straffmätningen. Att delvis samma omständigheter tillmäts betydelse både vid rubricering och straffmätning kan vid en första anblick framstå som ogenomtänkt. Tanken är emellertid inte att samma omstän- digheter ska beaktas dubbelt. Vissa omständigheter kan förekomma i större eller mindre utsträckning, gärningsmannen kan t.ex. ha visat viss hänsynslöshet eller synnerlig hänsynslöshet. Medan viss hänsynslöshet kanske inte utgör skäl för att bedöma brottet som grovt kan det ändå finnas skäl att beakta hänsynslösheten i skär- pande riktning vid straffmätningen. Det kan också vara så att ett rekvisit är uppfyllt med sådan råge att brottets svårhet inte i tillräcklig utsträckning kan uttryckas enbart genom att det rubriceras som grovt. För att brottets straff- värde ska vara proportionellt i förhållande till andra grova brott av samma slag krävs då att det kvantitativa överskottet kan beaktas vid straffmätningen. För att det nuvarande systemet med gradin- delade brott inte ska leda till för stora marginaleffekter är det alltså nödvändigt att kunna beakta vissa omständigheter både vid gradin- delning och vid straffmätning av brotten. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott 12.2.2Integritetskränkande inslag bör få större betydelse vid rubriceringen Utredningens bedömning: Integritetskränkande inslag kan beaktas särskilt vid rubriceringen av vissa förmögen- hetsbrott men bör i större utsträckning få genomslag. Skälen för utredningens bedömning: I utredningens direktiv ingår, som tidigare nämnts, att särskilt ta ställning till om sådana omständigheter som att brottsligheten har haft systematiska inslag eller inneburit en särskild integritetskränkning bör få större bety- delse för brottsrubriceringen vid förmögenhetsbrott. Skyddet i svensk rätt för den personliga integriteten har succes- sivt byggts ut, bl.a. på det straffrättsliga området. Det råder bred enighet om vikten av att skydda den enskildes rätt till en fredad sfär för sin fysiska person och för sin egendom. Det torde också råda enighet om att fysiska angrepp är en allvarligare integritetskränk- ning än brott mot egendom. Detta återspeglas bl.a. i synen på straffskalorna för våldsbrott respektive förmögenhetsbrott. har den allmänna synen på vad som kan vara integri- tetskänsligt delvis förändrats. Det har sin grund bl.a. i allmänna samhällsförändringar och i teknikförändringar. Ett exempel på det förstnämnda är att vissa typer av tillgrepp i dagens samhälle är något som närmast betraktas som banalt, t.ex. cykelstöld. Ett exempel på det sistnämnda är att modern kommunikationsutrustning ofta inne- håller integritetskänsliga uppgifter. Det kan röra sig om t.ex. per- sonliga bilder, uppgifter om kontakter, inspelade samtal eller annat. I och med att så mycket integritetskänslig information lagras i bl.a. mobiltelefoner – som också är stöldbegärliga – kan den som stjäl en telefon eller en laptop få en helt annan inblick i ägarens privat- liv än för bara något decennium sedan. Information i form av bilder kan också ha stort affektionsvärde, t.ex. bilder på barn. För en för- fattare eller artist kan förlusten av en dator innebära att många månaders arbete går förlorat. En sådan stöld kan därför vara extra kännbar. Utvecklingen får betydelse även för andra förmögenhets- brott som innebär fysiska angrepp på någons egendom, t.ex. skade- görelse, olovligt brukande och egenmäktigt förfarande. Det finns därför skäl att förstärka integritetsskyddet vid vissa typer av för- mögenhetsbrott. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott Vid rubricering och straffvärdebedömning av förmögenhets- brott som begås på ett sådant sätt att den drabbades fysiska integri- tet kränks kan det i än större utsträckning finnas anledning att försöka åstadkomma en mer nyanserad bedömning. Det finns redan rekvisit som tar sikte på integritetskränkande inslag vid förmögenhetsbrott, bl.a. i bestämmelserna om grov stöld och grovt rån. Vid bedömningen av om en stöld ska anses vara grov ska vissa integritetskränkande inslag beaktas, nämligen att tillgrep- pet skett efter intrång i bostad eller avsett en sak som någon bar på sig. Vid rån är det framför allt graden av våld som ska beaktas. Vid utpressning finns det också ett rekvisit som tar fasta på integritets- kränkande inslag, nämligen det mer generella rekvisitet särskild hänsynslöshet. Som tidigare nämnts kan integritetskränkande inslag beaktas även vid rubriceringen av andra förmögenhetsbrott, utan att detta föreskrivits. Integritetskränkningar kan också beaktas vid bedöm- ningen av straffvärdet. För att integritetskränkningar ska få ett bättre genomslag vid rubricering och straffvärdebedömning av förmögenhetsbrotten bör dock övervägas dels om de befintliga kriterier som tar sikte på integritetskränkningar behöver kompletteras (se avsnitt 12.2.7), dels om det för vissa brott är lämpligt att införa nya kriterier som särskilt lyfter fram integritetskränkande inslag som skäl för att rubricera brotten som grova (se avsnitt 12.2.6). 12.2.3Bör systematisk brottslighet tillmätas större betydelse vid rubriceringen? Utredningens bedömning: Systematiska inslag bör på samma sätt som vara en av flera omständigheter som kan medföra att gärningen ska anses vara av särskilt farlig art och av det skälet rubriceras som grov. Något annat särskilt rekvisit som tar sikte på systematisk brottslighet bör inte införas. Skälen för utredningens bedömning: Vissa straffbestämmelser innehåller rekvisit som tar sikte på systematisk brottslighet. Vid bedömningen av om givande respektive tagande av muta ska bedö- mas som grovt brott ska särskilt beaktas bl.a. om gärningen ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott Hänsyn till systematisk brottslighet kan också tas inom ramen för rekvisitet att gärningen varit av särskilt farlig art. Detta rekvisit finns bl.a. i bestämmelserna om grov stöld, grovt bedrägeri och grov förskingring. Frågan är om det finns skäl att även för vissa andra brott, exem- pelvis grov trolöshet mot huvudman och grovt bedrägeri, införa rekvisit som tydligare tar fasta på det systematiska förfarandet som skäl för att rubricera brottet som grovt. Som redovisats i avsnitt 8.2.2 hänför sig möjligheten att bedöma ett brott som grovt därför att det ingår som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt till det enskilda brottet. Ett sådant rekvi- sit möjliggör inte en sammanläggning av flera brott till ett grovt brott. Av praxisgenomgången framgår emellertid att brott som ingår som ett led i systematisk brottslighet ibland rubriceras som grova och ibland som brott av normalgraden. Att likartade fall be- döms olika är problematiskt. Att införa ett brottsinternt rekvisit som tar fasta på systematik vid brotten skulle enligt utredningens mening inte lösa de problem som förbinds med att vissa förmögenhetsbrott utövas systematiskt. Däremot finns det en uppenbar risk att ett rekvisit som särskilt tar fasta på brottets samband med andra brott antingen ges den fel- aktiga tolkningen att samtliga brott i ett systematiskt förfarande kan betraktas som ett grovt brott eller att förekomsten av syste- matiska inslag i alltför stor utsträckning leder till att varje enskilt brott bedöms som grovt. En sådan utveckling är av de skäl som anförts i avsnitt 8.5.2. inte önskvärd. Mot den bakgrunden är det inte lämpligt att införa systematik som ett särskilt kvalificerande rekvisit. Systematiska inslag bör på samma sätt som vara en av flera omständigheter som kan beaktas inom ramen för bedöm- ningen av om ett förmögenhetsbrott har varit av särskilt farlig art och av det skälet bör rubriceras som grovt. Något annat särskilt rekvisit som tar sikte på systematik vid brotten bör inte införas. 12.2.4Rekvisit som uttrycker värdegränser