sou · H1B369 · 2013-10-04 00:00:00 — Ytvattenförekomsternas ekologiska status klassas efter en femgradig skala: hög, god, måttlig, otillfredsställande och dålig status. För klasserna otillfredsställande och dålig ekologisk status finns det inga normativa definitioner för de olika kvalitetsfaktor- erna i direktivet, utan bara på en övergripande nivå. Det har alltså lämnats upp till medlemsstaterna att definiera gränsdragningen mellan dessa klasser för de olika kvalitetsfaktorerna. Klassificering av kemisk ytvattenstatus Ytvattenförekomsters kemiska status ska anges som god eller uppnår ej god. Även detta framgår av bilaga V till RDV, och har i fastställts genom Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter HVMFS 2013:19. Klassificeringen baseras på förekommande halter av prioriterade ämnen, och regleras av ett direktiv /105/EG med tillhörande ändringsdirektiv /39/EU. Detta direktiv anger EU- gemensamma gränsvärden för ett antal prioriterade ämnen och ämnesgrupper. Utöver dessa har man även angivit gemensamma gränsvärden för vissa andra föroreningar (såsom DDT, cyklodiener och trikloretylen), som betraktas som farliga och som regleras av EU-gemensam lagstiftning. Statusklassificeringen av kemisk ytvattenstatus sker genom en bedömning av om gränsvärdena för respektive ämne eller ämnesgrupp överskrids i en vattenförekomst. Om värdet överskrids vid någon representativ övervakningspunkt i vattenförekomsten uppnås inte god kemisk ytvattenstatus. Om värdet underskrids vid samtliga represen- tativa övervakningspunkter har vattenförekomsten god kemisk ytvattenstatus. Klassificering av kemisk grundvattenstatus Även kemisk grundvattenstatus bedöms utifrån förekomsten av vissa kemiska ämnen i grundvattnet. Kemisk grundvattenstatus ska klassificeras som god eller otillfredsställande. Hur detta ska bedömas regleras genom ett annat dotterdirektiv till RDV (2006/118/EG), som på ett ganska detaljerat sätt anger hur medlemsstaterna ska gå till väga för att bedöma och klassificera grundvattenförekomster med avseende på kemisk grundvattenstatus. Utgångspunkten är att medlemsstaterna själva ska fastställa relevanta värden som inte bör överskridas för sådana ämnen som bedöms utgöra en risk för vattenkvaliteten i grundvattnet eller i anslutande terrestra eller akvatiska ekosystem. På EU-nivå har det dock fastställts vilka rikt- värden som ska gälla för nitrater och aktiva ämnen i bekämpnings- medel (bilaga 1 till direktiv /118/EG). I har bedömningen och klassificeringen av kemisk grund- vattenstatus reglerats genom föreskrifter från SGU (SGU-FS 2013:2). Klassificering av kvantitativ status Grundvatten ska även bedömas med avseende på dess kvantitativa status, som också anges i klasserna god respektive otillfredsställande. Detta avser i praktiken en bedömning av om det råder balans mellan nybildning av och uttag av grundvatten från grundvattenförekomsten. Hur denna bedömning ska gå till regleras också av SGU:s föreskrifter (SGU-FS 2013:2). Påverkansanalys, ekonomisk analys och riskanalys Utöver den rent naturvetenskapliga statusklassificeringen ska även vattenmyndigheterna bedöma den mänskliga påverkan på de aktuella vattenförekomsterna. Det kan till exempel vara en planerad utbyggnad av ett fritidshusområde som leder till ökade utsläpp från enskilda avlopp, vilket i sin tur kan leda till problem med övergödning. Påverkansanalysen utgör en viktig del av kartläggningsprocessen och används för att bedöma om det föreligger miljöproblem och om vattenförekomsten riskerar att inte uppnå god status . Vattenmyndigheterna ska även utföra en ekonomisk analys som beskriver den ekonomiska betydelsen av vattenanvändningen samt kostnadstäckningen för vattentjänster.7 Ett syfte med den ekonomiska analysen är att visa vilken ekonomisk utveckling som kan förväntas under den kommande förvaltningscykeln för olika branscher som påverkar vattenkvaliteten i respektive vattendistrikt, för att därigenom få ett underlag för att bedöma förutsättningarna för och utveck- lingen av påverkan på distriktets vattenförekomster och riskerna för en framtida försämring av vattenkvaliteten. I arbetet med att kartlägga och beskriva vattenförekomsterna ingår även att göra en riskbedömning. För grundvatten avser denna bedömning risken för att en grundvattenförekomst inte ska uppnå god kvantitativ och kemisk status . För ytvatten- förekomster är det risken för att vattenförekomsten inte kommer att uppfylla de miljökvalitetsnormer som fastställs enligt 4 kap. VFF som ska bedömas. 7 Tolkningen av begreppet vattentjänster är inte helt klarlagd. Den svenska hållningen, tillsammans med ett flertal av EU:s medlemsländer, är att endast rening och distribution av dricksvatten samt insamling och rening av avloppsvatten ska omfattas av begreppet vattentjänster. Påverkansanalysen, den ekonomiska analysen och riskanalysen ska vägas in när man beslutar om vilket kvalitetskrav som ska gälla för vattenförekomsten och vid antagande av åtgärdsprogram. Kraftigt modifierade eller konstgjorda vattenförekomster En KMV är enligt artikel 2.9 RDV en ytvattenförekomst som till följd av fysiska förändringar genom mänsklig verksamhet har ändrat karaktär på ett väsentligt sätt. En KV är en ytvattenförekomst som har skapats genom mänsklig verksamhet (t.ex. en grävd kanal eller en anlagd sjö), enligt artikel 2.8 RDV. Enligt artikel 4.3 RDV får med- lemsstaten förklara en ytvattenförekomst som KMV eller KV under förutsättning att a)de förändringar i förekomstens hydromorfologiska egenskaper som vore nödvändiga för att uppnå en god ekologisk status skulle få en betydande negativ inverkan på i)miljön i stort, ii)sjöfart, inklusive hamnanläggningar, eller rekreation, iii)verksamheter för vilka vatten lagras, t.ex. dricksvattenför- sörjning, kraftproduktion eller bevattning, iv)vattenreglering, skydd mot översvämning, markdränering, eller v)andra, lika viktiga, hållbara mänskliga utvecklingsverksamheter, b)de nyttiga mål som ska uppnås genom de konstgjorda eller för- ändrade egenskaperna hos vattenförekomsten på grund av teknisk genomförbarhet eller oproportionerligt höga kostnader inte rimligen kan uppnås på något annat sätt som utgör ett bättre alternativ för miljön. Det innebär att det för att förklara en vattenförekomst som KMV eller KV krävs att vattenförekomsten i fråga är modifierad på ett sådant sätt att en förändring skulle krävas i de hydromorfologiska egenskaperna för att kunna nå god ekologisk status. Dessa för- ändringar skulle i sin tur få en betydande negativ inverkan på de verksamheter som anges i bestämmelsen eller miljön i stort. grundläggande förutsättning för att kunna peka ut en vattenförekomst som KMV är också att den genom fysiska förändringar har fått en väsentligt ändrad karaktär till följd av någon sådan verksamhet som anges i artikel 4.3 RDV. På motsvarande sätt är grundförut- sättningen för att peka ut en KV att vattenförekomsten har skapats genom eller för någon sådan verksamhet som anges i artikel 4.3 RDV. Förklarandet av en vattenförekomst som KMV eller KV är frivillig för medlemsstaterna, vilket innebär att medlemsstaterna kan avstå från ett sådant förklarande.8 Detta har kommit till uttryck i att vattenmyndigheterna får förklara en vattenförekomst som kraftigt modifierad, se 4 kap. 3 § VFF. Förklarandet av en vattenförekomst som KMV eller KV innebär att medlemsstaten inte behöver se till att god ekologisk status uppnås i vattenförekomsten. Om en vattenförekomst utpekats som KMV eller KV ska vattenmyndigheterna bedöma vattenföre- komstens nuvarande ekologiska potential, inte ekologiska status. Klassificering av ekologisk potential För klassificering av den ekologiska potentialen för vattenförekomster som förklarats som KMV och KV finns inga särskilda kvalitets- faktorer framtagna i direktivet. Av bilaga V 1.1.5 framgår att vid bedömningen ska tillämpas de kvalitetsfaktorer för den av de fyra naturliga grundvattenkategorierna som närmast liknar den konst- gjorda eller kraftigt modifierade vattenförekomsten i fråga. Som nämnts utgörs grundvattenkategorierna av floder, sjöar, vatten i övergångszon och kustvatten. Bilagan anger dock normativa defini- tioner i löpande text på samma sätt som för ekologisk status, se bilaga V 1.2.5. De svenska myndighetsföreskrifterna har inte på samma sätt som för ekologisk status utvecklat de normativa definitionerna för ekologisk potential. För klassificering av den nuvarande ekologiska potentialen finns således inga nationella bedömningsgrunder fram- tagna. Utgångspunkten för klassificeringen av ekologisk potential har, enligt vattenmyndigheterna, varit att bedöma vilket utrymme för 8 , Att identifiera och förklara en vattenförekomst som kraftigt modifierad eller konstgjord, , s. 10 f. förbättrande åtgärder det finns, utan att sådana åtgärder får en betydande negativ inverkan på den verksamhet som ligger till grund för att vattenförekomsten har pekats ut som konstgjord eller kraftigt modifierad. Fokus har då legat på åtgärder för att förbättra vatten- förekomstens hydromorfologiska karaktär. Från den utgångspunkten innebär begreppet god ekologisk potential den vattenkvalitet som uppnås efter att man har vidtagit alla lämpliga förbättringsåtgärder för att förbättra den ekologiska statusen i vattenförekomsten, utan att det medför en betydande negativ inverkan på miljön i stort eller på den verksamhet som ligger till grund för att vattenförekomsten har förklarats som KMV eller KV. Med lämpliga förbättrings- åtgärder förstås sådana åtgärder som ger en betydande ekologisk effekt.9 Den ekologiska potentialen kan klassificeras som maximal, god, måttlig, otillfredsställande eller dålig. Vattenmyndigheterna har i den första förvaltningscykeln, i enlighet med ett på EU-nivå före- slaget alternativt förfarande, bara klassificerat ekologisk potential i två klasser, god och måttlig ekologisk potential.10 Merparten av de kraftigt modifierade vattenförekomsterna har bedömts ha måttlig ekologisk potential. I de konstgjorda vattenförekomsterna har utgångspunkten varit att det generellt finns ett mycket begränsat utrymme för lämpliga förbättrande åtgärder. I de fallen har den nuvarande potentialen därför generellt fastställts till god ekologisk potential. Det har framförts viss kritik mot vattenmyndigheternas för- farande vid utpekande av KMV och KV. Kritiken bygger på att och vattenmyndigheterna skulle sammanblanda förutsättningarna för att förklara en vattenförekomst som KMV eller KV med frågan hur den ekologiska statusen klassificeras för sådana vattenförekomster. Detta har, enligt kritiken, fått till följd att inte tillräckligt många vattenförekomster har utpekats som KMV eller KV i Sverige.11 Enligt kritiken uppställer inte RDV några krav på att åtgärder som är tekniskt och ekonomiskt proportionerliga ska ha vidtagits för att vattenförekomsten ska kunna utpekas som KMV 9Vattenmyndigheten , Förvaltningsplan 2009-2015, s. 160. 10Vattenmyndigheten , Förvaltningsplan 2009-2015, s. 75 f. 11Bjällås, , Är målen i EU-direktiven som rör vatten genomförda på ett juridiskt korrekt sätt i svensk rätt och kan genomförandet anses funktionellt?, s. 46 ff. Rapporten är utförd på uppdrag av Miljömålsberedningen (M 2010:04). Förutsättningarna är i stället att en vattenförekomst får pekas ut som KMV eller KV när ändamålet med den aktuella vatten- förekomsten inte rimligen kan uppnås på annat sätt som är tekniskt eller ekonomiskt rimligt och som utgör ett bättre alternativ för miljön. Förklarandet av vattenförekomster som KMV eller KV innebär att medlemsstaterna medges en möjlighet att anpassa direktivets krav på vattenförekomster till det förhållande att det finns och kan komma att etableras verksamheter som innebär modifieringar och påverkan. Förklarandet ska enligt direktivet ske på de grunder som anges i artikel 4.3. Dessa grunder kräver inte för själva utpekandet att åtgärder redan ska ha vidtagits. Av artikel 4.3 RDV framgår dock, enligt utredningen, att möjliga förändringar i de hydromorfologiska egenskaperna måste identifieras för att kunna bedöma om god ekologisk status kan uppnås eller inte. Det är en förutsättning för ett utpekande att dessa förändringar inte kan ske utan betydande negativ inverkan på den modifierande verksamheten. I det svenska regelverket har bestämmelsen om förklarandet av KMV eller KV hamnat under rubriken kvalitetskrav för vattendistrikt i 4 kap. VFF, se 4 kap. 3 § VFF. Som senare kommer att redovisas är själva fastställandet av kvalitetskrav att jämställa med fastställandet av miljökvalitetsnormer. Först efter förklarandet och klassificeringen av vattenförekomstens nuvarande ekologiska pot- ential ska fastställandet av kvalitetskrav/miljökvalitetsnormer ske. Det senare förfarandet ska inte sammanblandas med själva förklarandet av vattenförekomsten som KMV eller KV. Placeringen av bestämmelsen i 4 kap. VFF kan därför upplevas som något missvisande. Miljömål och miljökvalitetsnormer enligt RDV I RDV används både begreppen miljömål och miljökvalitetsnormer. I artikel 2 RDV definieras miljömål som de mål som fastställs enligt artikel 4 RDV. Artikel 4 RDV redogörs för i avsnitt 5.1.1 och 5.1.7. I artikel 2 RDV definieras miljökvalitetsnormer som koncentra- tionen av ett visst förorenande ämne eller en viss grupp av för- orenande ämnen i vatten, sediment eller biota som, för att skydda människors hälsa eller miljön, inte bör överskridas. har valt att uttrycka direktivets miljömål om icke-försämring och god ytvattenstatus som miljökvalitetsnormer. Av 5 kap. 1 § första stycket MB följer att miljökvalitetsnormer är föreskrifter för vissa geografiska områden eller hela landet om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt, som behövs för att varaktigt skydda människors hälsa eller miljön eller för att avhjälpa skador på eller olägenheter för människors hälsa eller miljön. En miljökvalitetsnorm är således en bestämmelse om hur miljön bör eller ska vara beskaffad i olika avseenden. Den anger ett tillstånd i miljön, en grad av påverkan eller högsta eller lägsta nivåer av ämnen som ska av eller eftersträvas. En miljökvalitetsnorm uttrycker alltså hur miljön ska vara beskaffad, inte hur mänsklig verksamhet ska utformas. Enligt 5 kap. 2 § första stycket finns fyra olika typer av miljökvalitetsnormer. En miljökvalitetsnorm kan utgöra en s.k. gränsvärdesnorm som innebär att en viss föroreningsnivå eller störningsnivå inte får överskridas eller underskridas (punkten 1). Om avser en nivå som ska eftersträvas utgör den en s.k. målsättningsnorm (punkten 2). Vidare kan en norm utgöra en s.k. indikativ norm som anger högsta eller lägsta förekomst i yt- och grundvatten av organismer som kan tjäna till ledning för bedömning av tillståndet i miljön (punkten 3). En norm som, utan att vara en gränsvärdesnorm, målsättningsnorm eller indikativ norm, anger de krav i övrigt på kvaliteten på miljön som följer av med- lemskap i EU utgör en s.k. övrig norm (punkten 4). Enligt förarbetena utgör de normer som i RDV benämns miljö- mål s.k. övriga normer enligt 5 kap. 2 § 4 MB.12 De normer som i direktivet benämns miljökvalitetsnormer, dvs. normer avseende god kemisk ytvattenstatus, utgör däremot s.k. gränsvärdesnormer enligt 5 kap. 2 § 1 MB, se 4 kap. 8 b § VFF. 2009/10:184 s. 42. Regeringen har i 5 kap. 1 § första stycket MB bemyndigats att meddela föreskrifter om miljökvalitetsnormer. Regeringen får dock, enligt nämnda paragrafs andra stycke, överlåta till en myndig- het att meddela miljökvalitetsnormer som följer av med- lemskap i EU. I enlighet härmed har regeringen i 4 kap. 1 § VFF bemyndigat vattenmyndigheterna att fastställa kvalitetskrav vilket är detsamma som miljökvalitetsnormer. Mark- och har i ett mål avseende tillstånd till fortsatt drift vid Gammelby avloppsreningsverk funnit att det inte föreligger något hinder för regeringen att överlåta till vatten- myndigheterna att meddela de normer som följer av RDV. Vatten- myndigheternas föreskrifter om miljökvalitetsnormer för vatten omfattas enligt domstolens avgöranden av det bemyndigande som ges i 5 kap. 1 § andra stycket MB.13 Såväl RDV:s miljömål som miljökvalitetsnormer har i VFF fått beteckningen kvalitetskrav. Kvalitetskrav är i sin tur detsamma som miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. MB. Fortsättningsvis används begreppet miljökvalitetsnormer. Av 4 kap. 2 § VFF framgår att miljökvalitetsnormerna ska fast- ställas så att tillståndet i ytvattenförekomster inte försämras och så att alla ytvattenförekomster uppnår god ytvattenstatus. Beträffande vattenförekomster som förklarats som KV eller KMV gäller i stället enligt 4 kap. 4 § VFF att miljökvalitets- normer ska fastställas så att tillståndet i dessa ytvattenförekomster inte försämras och så att god ekologisk potential och god kemisk ytvattenstatus uppnås. Miljökvalitetsnormen för vatten anger således vilken vattenkvalitet som ska uppnås i en viss vattenförekomst till en viss tidpunkt. Som redan nämnts utgör utgångspunkten för vilken miljö- kvalitetsnorm som ska gälla för en viss vattenförekomst av den status eller potential som vattenförekomsten i fråga bedömdes ha vid klassificeringen. Som huvudregel gäller t.ex. att om den nuvarande ekologiska statusen har klassificerats som hög i en ytvatten- 13 MÖD 2013:12. förekomst ska miljökvalitetsnormen fastställas till hög ekologisk status, se 3 kap. 2 § HVMFS 2013:19. På motsvarande sätt ska miljökvalitetsnormen för en ytvattenförekomst fastställas till god ekologisk status om den nuvarande ekologiska statusen i vatten- förekomsten klassificerats som god, måttlig, otillfredsställande eller dålig. För de vattenförekomster där den nuvarande ekologiska statusen är måttlig, otillfredsställande eller dålig kan också möjlig- heten till undantag i form av längre tidsfrister för att nå målet eller möjligheten att sätta ett lägre mål än god ekologisk status bedömas. När det gäller kemisk ytvattenstatus framgår av Havs- och vatten- myndighetens föreskrifter att miljökvalitetsnormen alltid ska fastställas till god kemisk ytvattenstatus (om inte ett undantag kan tillämpas), se 3 kap. 4 § HVMFS 2013:19. Av SGU:s föreskrifter framgår att miljökvalitetsnormer för kemisk grundvattenstatus och kvantitativ status ska fastställas till god status, se SGU-FS 2013:2. RDV:s miljömål om att medlemsstaterna ska förebygga en för- sämring i vattenförekomsterna har således gjorts till en del av miljökvalitetsnormen i det svenska regelverket. Genom att miljö- kvalitetsnormen fastställs till en status eller potential som är högre eller lika med den nuvarande förhindrar man en försämring av statusen i vattenförekomsten. Som nämnts har de flesta vattenförekomster som förklarats som KMV bedömts ha en status motsvarande måttlig ekologisk potential. Vattenförekomster som förklarats som KV har däremot generellt ansetts ha god ekologisk potential. Miljökvalitetsnormen för KMV har utifrån den angivna statusen fastställts till god ekologisk potential . Av 3 kap. 3 § HVMFS 2013:19 framgår att den ekologiska potentialen även kan fastställas till maximal ekologisk potential om den nuvarande statusen är densamma. Om den nuvarande ekologiska potentialen har klassificerats till god, måttlig, otillfreds- ställande eller dålig i en ytvattenförekomst ska miljökvalitets- för vattenförekomsten däremot fastställas till god eko- logisk potential. Enligt direktivet definieras god ekologisk potential som statusen hos en kraftigt modifierad eller konstgjord vattenförekomst, klassificerad i enlighet med relevanta bestämmelser i bilaga V. Beträffande hydromorfologiska faktorer ställer direktivet som krav för god ekologisk potential att förhållanden som gör att de värden för biologiska kvalitetsfaktorer som har angivits kan uppnås, se Däremot anger tabellen beträffande maximal ekologisk potential att de hydromorfologiska förhållandena överensstämmer med att den enda påverkan på ytvattenförekomsten är den som härrör från vattenförekomstens konstgjorda eller kraftigt förändrade karakteristika efter det att alla lindrande åtgärder har vidtagits så att det säkerställs att förhållandena i praktiken ligger närmast ett ekologiskt oförändrat tillstånd, särskilt i fråga om migrerande fauna och lämpliga lek- och fortplantningsplatser. Vattenmyndigheterna har i sina föreskrifter om miljökvalitetsnormer14 definierat god ekologisk potential på följande sätt. Den ekologiska kvalitet i en konstgjord eller kraftigt modifierad vattenförekomst som motsvarar det tillstånd då alla lämpliga åtgärder har vidtagits som behövs för att förbättra vattenförekomstens ekologiska status och som inte har en betydande negativ inverkan på miljön i stort eller på den verksamhet som ligger till grund för att vattenförekomsten har förklarats som konstgjord eller kraftigt modifierad. anger i sin handbok om KMV och KV att god ekologisk potential inte innebär ett lika strängt krav som god eko- logisk status eftersom god ekologisk potential tillåter att ekolog- iska effekter orsakas av de fysiska förändringar som är nödvändiga för att den pågående specificerade användningen ska kunna bedrivas eller måste upprätthållas för att undvika negativ påverkan på miljön i stort. Det innebär att ett lämpligt kvalitetskrav kan fast- ställas som ger förutsättningar för att kunna mildra effekterna av andra typer av påverkan, inklusive sådan påverkan som inte är en förutsättning för den pågående användningen.15 Utredningen kan konstatera att vattenmyndigheternas och definition av god ekologisk potential skiljer sig från direktivets. Kommissionen har i sin rapport till och Rådet framfört att behöver definiera vad som utgör god ekologisk potential för varje enskild vattenförekomst som har 14Se bl.a. 2 § i läns (i vattendistrikts) föreskrifter om kvalitetskrav för vattenförekomster i vattendistrikt, FS 2009:59. 15Naturvårdsverket, Att identifiera och förklara en vattenförekomst som kraftigt modifierad eller konstgjord, , s. 9. förklarats som KMV eller KV.16 arbetar Havs- och vattenmyndigheten och Vattenmyndigheterna med att ta fram ett vägledningsdokument i detta avseende. Vad som utgör god ekologisk status respektive potential ska enligt 4 kap. VFF bestämmas utifrån angivna förordning och bilaga V till RDV samt myndighetsföreskrifterna HVMFS 2013:19 och SGU-FS 2013:2. Det innebär att det är samma kvalitetsfaktorer och normativa definitioner som ligger till grund för klassificeringen av den nuvarande statusen och potentialen som utgör grund för bedömningen av om den fastställda miljökvalitetsnormen följs eller inte. Vad som utgör en miljökvalitetsnorm för vatten som t.ex. god ekologisk status är ännu inte mer preciserat än vad som framgår av bedömningsgrunderna i bilaga V till RDV och utvecklingen av dessa i de svenska myndighetsföreskrifterna. Den konkreta innebörden av en miljökvalitetsnorm och vilka faktiska krav på miljön som uppställer är emellertid, enligt utredningen, inte helt klart. Åtgärds- programmen är dock tänkta att ha en vägledande funktion i bl.a. detta avseende, se avsnitt 5.1.5 och 5.1.6. RDV ger medlemsstaterna möjlighet att avvika och göra undantag från de miljömål som anges i direktivet. Som nämnts ska de angivna målen om god yt- och grundvattenstatus eller god ekologisk potential och god kemisk ytvattenstatus vara uppnådda . När vattenmyndigheterna fastställer miljökvalitetsnormer är det den angivna tidpunkten som utgör utgångspunkten för när ska följas. Det är således en viss status eller potential som ska uppnås men också . Tidpunkten för när ska följas liksom den angivna statusen eller potentialen är således en del av den fastställda miljökvalitetsnormen. Bestämmelserna om undantag i RDV möjliggör för medlems- staterna att dels skjuta upp tidpunkten för när miljömålen ska nås, dels sätta lägre krav, dvs. fastställa mindre stränga mål än att uppnå god vattenstatus. Direktivet möjliggör även för medlemsstaterna att under vissa förutsättningar tillåta viss försämring av vatten- 16 3rd WFD implementation report, , (SE) (SWD(2012)379 Volume 26. Bestämmelserna om undantag är dock fakultativa.