sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Paragrafen behandlar i första stycket en skyldighet att tillfråga den dömde om samtycke och inställning samt en upplysnings- skyldighet om innebörden av att samtycke lämnas. Denna skyldig- het gäller även om samtycke i och för sig inte behövs i det enskilda fallet. Skyldigheten avser dömda där ett ärende om överförande av verkställigheten initierats och ska inte sammanblandas med den generella skyldigheten att upplysa dömda om möjligheten att över- föra verkställighet. Den dömde ska även informeras om att ett sam- tycke om överförande även kan innebära ett avstående från skydd enligt specialitetsprincipen. Om den dömde redan befinner sig i den verkställande staten får den behöriga myndigheten begära att den dömde hörs där. Fram till dess den behöriga myndighetens slutliga beslut vunnit laga kraft kan, enligt andra stycket, samtycket återkallas. I den mån återkallelse och överklagande skett har den behöriga myndigheten att enligt förvaltningslagen bedöma om beslutet ska omprövas eller överlämnas till tingsrätt. De närmare formerna för upptagande av samtycke och återtag- ande därav regleras i förordning. 5 § En svensk brottmålsdom får verkställas i en annan stat endast om 1.domen har vunnit laga kraft, 2.den dömde befinner sig i eller i den andra staten, och 3.det återstår av påföljden att avtjäna eller särskilda skäl talar för att verkställigheten ändå överförs dit. Paragrafen behandlar övriga förutsättningar som ska vara uppfyllda för ett överförande av verkställigheten av en svensk brottmålsdom till en annan stat. Bestämmelsen motsvaras delvis av 26 § första stycket med hänvisning till 5 § andra stycket 1 samt 34 a § första stycket med hänvisning till 25 a § första stycket 4 IVL. Bestäm- melsen behandlas i avsnitt 11.2.5. I punkten 1 framgår ett krav på att den svenska brottmålsdomen ska ha vunnit laga kraft. Kravet motsvaras exempelvis av artikel 1 a) i brottmålsdomskonventionen och artikel 3.1 b) i överförandekon- ventionen. Enligt punkten 2 krävs att den dömde befinner sig i eller i den andra staten. I punkten 3 framgår att det ska återstå av påföljden att avtjäna eller att särskilda skäl talar för att verkställig- heten ändå överförs till den andra staten. Vid prövning om det föreligger särskilda skäl ska framför allt beaktas humanitära skäl. Det kan även vara aktuellt att tillämpa särskilda skäl av kriminal- politiska skäl, t.ex. när den dömde återvänt till hemlandet utan att han eller hon påbörjat verkställigheten av ett kortare straff än . 6 § En svensk brottmålsdom får verkställas i en annan stat endast om det kan anses lämpligt att verkställigheten överförs dit. Paragrafen anger ett krav på att ett överförande av verkställighet till en annan stat ska vara lämpligt. Bestämmelsen behandlas i av- snitt 11.2.6. Även enligt nuvarande tillämpning av IVL tas i praxis hänsyn till omständigheter som kan göra att ett överförande i ett enskilt fall inte anses lämpligt. Bestämmelsen innebär därför inte någon nyhet i sak. Lämpligheten av ett överförande av verkställigheten kan exem- pelvis ifrågasättas i fall där den behöriga myndigheten fått informa- tion från den andra staten om att en anpassning kommer att ske av den svenska frihetsberövande påföljden och denna anpassning inne- bär en väsentlig avvikelse, se närmare härom i allmänmotiveringen. I fall där det finns omständigheter som medför att lämpligheten av ett överförande kan ifrågasättas ska dessa vägas mot eventuella humanitära skäl, skyddsskäl för den dömde eller liknande intressen i det enskilda fallet som talar för att verkställigheten ändå överförs. Frågan om ett överförande är lämpligt måste alltså besvaras utifrån en helhetsbedömning av samtliga faktorer i ärendet. Ett överför- ande av verkställigheten får emellertid aldrig ske om förhållandena är sådana att det enligt utlänningslagen (2005:719) föreligger hinder mot att verkställa avvisning eller utvisning till den staten eller om ett överförande skulle strida mot svensk grundlag eller internationella förpliktelser, t.ex. . 7 § En svensk framställning om att verkställigheten av en svensk brottmåls- dom överförs till en annan stat får göras av den behöriga myndigheten. En framställning från en annan stat om att verkställigheten av en svensk brottmålsdom överförs till den staten får göras av en utländsk behörig myn- dighet som framgår enligt en internationell överenskommelse som är bindande för . I paragrafen anges hur ett förfarande enligt lagen inleds. Bestäm- melsen motsvaras delvis av 26 § första stycket och 34 a § första och andra styckena IVL. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3. I första stycket framgår att Kriminalvården och får göra en svensk framställning om att verkställigheten av en svensk brottmålsdom överförs till en annan stat. Enligt andra stycket får i fall där det framgår av en internationell överenskommelse även en utländsk behörig myndighet göra en framställning om överförande av verkställighet av en svensk brott- målsdom till den staten. Detta är möjligt enligt artikel 2.3 i överförandekonventionen samt enligt avtalen med och . 8 § Om det framgår av en internationell överenskommelse som är bindande för och den dömde befinner sig i den verkställande staten får den be- höriga myndigheten begära att den andra staten anhåller den dömde eller vidtar någon annan åtgärd för att säkerställa att han eller hon stannar kvar på dess territorium, i avvaktan på den andra statens beslut om överförande av verkställigheten. Paragrafen anger en möjlighet för den behöriga myndigheten att i vissa fall begära provisoriska tvångsåtgärder i den andra staten. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 2.2 i tilläggsprotokollet till överförandekonventionen, behandlas i avsnitt 11.4. Den behöriga myndighetens prövning och beslut 9 § Den behöriga myndigheten prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och beslutar om en svensk brottmålsdom ska verkställas i en annan stat. I paragrafen anges att det är den behöriga myndigheten, dvs. Krimi- nalvården eller , som i ett ärende ska pröva om förutsättningarna enligt lagen är uppfyllda och besluta om verk- ställigheten ska överföras till en annan stat. Bestämmelsen behand- las i avsnitt 11.5. Innan den behöriga myndigheten kan fatta ett slutligt beslut i ärendet ska viss handläggning ske. Det handlar, när initiativet kommer från svenskt håll, om att enligt 7 § göra en framställning till den andra staten. Härigenom och genom eventuellt ytterligare samråd får den behöriga myndigheten underlag för att fatta ett slutligt beslut. Den behöriga myndigheten ska dels pröva om det finns en internationell överenskommelse som kan tillämpas gentemot den andra staten eller om det föreligger särskilda skäl för att ändå tillämpa lagen, dels pröva om de förutsättningar som anges i 1–6 §§ är uppfyllda. Det kan här vara aktuellt att kontrollera vilka undan- tagsbestämmelser som kan bli tillämpliga enligt den överenskom- melse som används. För Kriminalvårdens och hand- läggning gäller bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223). Ett slutligt beslut enligt denna paragraf kan överklagas enligt 6 kap. 4 §. Återkallelse av en framställning 10 § Den behöriga myndigheten får återkalla en framställning om verkställig- het av svensk brottmålsdom i en annan stat fram till dess verkställigheten av påföljden påbörjats i den andra staten. Paragrafen behandlar återkallelse på grund av ändrade förutsätt- ningar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.6.1. Bestämmelsen tydliggör att den behöriga myndigheten har möj- lighet att återkalla en framställning om det efter ytterligare infor- mation i ärendet visar sig att förutsättningarna enligt lagen inte är uppfyllda. Om sådan information framkommer innan den behöriga myndigheten fattat ett slutligt beslut bör beslutet om återkallelse ske tillsammans med beslutet om att överförande av verkställighet inte ska ske. Ett beslut om återkallelse kan överklagas enligt 6 kap. 4 §. 11 § Den behöriga myndigheten ska utan dröjsmål återkalla en framställning om verkställighet av svensk brottmålsdom i en annan stat om påföljden som framställningen avser skulle bortfalla enligt svensk lag eller till följd av en svensk myndighets beslut. Paragrafen avser återkallelse när påföljden bortfallit. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.6.2. Av bestämmelsen följer att en framställning i vissa fall ska åter- kallas utan dröjsmål. Detta avser fall där påföljden bortfallit på grund av preskription enligt svensk lag, där nåd eller amnesti beviljats eller en omprövning av domen skett som innebär att påföljden inte längre ska verkställas. Ett beslut om återkallelse enligt denna bestäm- melse kan inte överklagas. 12 § När en framställning om verkställighet av en svensk brottmålsdom har sänts till en annan stat, får verkställigheten av den påföljd som avses med framställningen påbörjas i endast om den dömde är häktad. Påföljden får verkställas i , om den behöriga myndigheten har åter- kallat framställningen. Detsamma gäller om den andra staten har meddelat att framställningen avslagits eller att verkställighet inte kan äga rum där. Paragrafen innehåller bestämmelser om fortsatt verkställighet i . Bestämmelsen, som i sak motsvaras av 29 § och 34 a § fjärde stycket med hänvisning till 29 § IVL, behandlas i avsnitt 11.7. I första stycket anges att verkställighet av en frihetsberövande påföljd inte får påbörjas när en framställning sänts till en annan stat. Detta gäller dock inte om den dömde är häktad. innebär också att i de fall verkställigheten redan har påbörjats när framställningen sänds så får den fortsätta. Enligt andra stycket får verkställigheten påbörjas eller fortsätta i i vissa fall. Detta gäller när Kriminalvården eller Social- styrelsen har återkallat en framställning. I fall där återkallelse skett på grund av att påföljden bortfallit ska naturligtvis inte någon verk- ställighet ske i . Påföljden kan vidare verkställas i om den andra staten avslår framställningen. Detta gäller även om den andra staten meddelar att verkställigheten inte kan äga rum där. Detta kan t.ex. bero på att den dömde avvikit från verkställigheten. Även en avsägelse från den andra staten får anses ingå häri. Överförande av den dömde 13 § Om den dömde befinner sig i när beslutet om överförande av verkställighet av en svensk brottmålsdom till en annan stat vunnit laga kraft ska han eller hon överföras till den andra staten. Paragrafen avser överförande av den dömde till den andra staten. Bestämmelsen motsvaras delvis i sak av 33 § första stycket IVL. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.8. Bestämmelsen innebär att den dömde så snart det är möjligt efter att det slutliga beslutet om överförande vunnit laga kraft ska överföras till den andra staten. Detta förutsätter att den dömde be- finner sig i , antingen frihetsberövad eller på fri fot. Bestäm- melser om transport finns i 6 kap. 9 §. 14 § Om någon har överförts till den verkställande staten enligt denna lag och en behörig myndighet i den staten gör en framställning till enligt en internationell överenskommelse som är bindande för om tillstånd att åtala, döma eller på annat sätt beröva honom eller henne friheten för något annat brott, än för det brott vilket personen överförts och som begicks före överförandet, ska regeringen pröva framställningen. Tillstånd får endast ges om utlämning för brottet lagligen kunnat ske eller om hinder mot utlämning förelegat endast på grund av straffets längd. Framgår det av handlingarna i ärendet att tillstånd inte lagligen kan läm- nas, ska framställningen avslås. I annat fall prövas frågan av , om inte den som avses med framställningen har samtyckt till denna. Finner att det föreligger hinder, får tillstånd inte lämnas av regeringen. Paragrafen avser tillstånd till den verkställande staten för avsteg från det skydd som ges enligt specialitetsprincipen. Bestämmelsen, som delvis motsvaras av 34 § IVL, behandlas i avsnitt 11.9. Av första stycket framgår att det är regeringen som prövar en framställning från den verkställande staten om att det annars gällande skyddet enligt specialitetsprincipen inte ska gälla. En sådan framställning kan göras enligt artikel 9 a) i brottmåls- domskonventionen och enligt artikel 3.4 a) i tilläggsprotokollet till överförandekonventionen. Av andra stycket följer att tillstånd ska ges om det skulle funnits förutsättningar för utlämning. Tillstånd ska också ges om det endast förelegat hinder mot utlämning på grund av straffets längd. Det finns någon hänvisning till överlämnande eftersom för- hållandet mellan medlemsstaterna inom EU i stället regleras i den föreslagna lagen om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder inom Europeiska unionen. Tredje stycket motsvaras helt av 34 § andra stycket IVL. 3 kap. Verkställighet i av en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd 1 § En utländsk brottmålsdom får verkställas i om 1.den dömde är svensk medborgare eller är bosatt i , och 2.det kan antas att den dömdes sociala återanpassning underlättas av ett överförande av verkställigheten hit. Verkställighet enligt första stycket får även ske i andra fall om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för . I paragrafen framgår vilken anknytning den dömde ska ha till för att en utländsk brottmålsdom ska få verkställas i . Be- stämmelsen motsvaras delvis av 5 § andra stycket 3 och 25 a § första stycket 1 IVL. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.1. Enligt första stycket punkten 1 krävs att den dömde är svensk medborgare eller är bosatt i . Bosättningen i ska vara av stadigvarande karaktär. Faktorer som kan ha betydelse vid pröv- ning av bosättningskravet är var den dömde är folkbokförd samt om han eller hon har uppehållstillstånd i . Den dömdes egna uppgifter om bosättningen bör bedömas tillsammans med faktorer som om han eller hon har bostad i samt arbets- och familje- förhållanden här. Av punkten 2 framgår att det dessutom krävs att ett överförande av verkställigheten till kan antas underlätta den dömdes sociala återanpassning. Detta krav gäller i praktiken även och uttrycker det huvudsakliga syftet kring internationellt samarbete om överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder. Vid bedömningen av kravet får anknytningen till respektive stat be- aktas. Här kan faktorer som medborgarskap, bosättningstid i olika stater, uppehållstillstånd samt nuvarande bostads-, familje- och arbetsförhållanden ha relevans. När det gäller den dömdes familje- band ska särskild hänsyn tas till om det i någon av staterna finns minderåriga barn. När det gäller utländska medborgare får även beaktas vilken typ av uppehållstillstånd han eller hon har i . Även den dömdes språkliga, kulturella, sociala och ekonomiska band till respektive stat är relevanta. Ett överförande till ska inte vara uteslutet på den grunden att den dömde även har anknyt- ning till ytterligare en annan stat än domslandet. I andra stycket anges att även annan anknytning kan gälla om det framgår av en internationell överenskommelse som är bindande för . Detta gäller vid tillämpning av brottmåls- domskonventionen. Enligt denna konvention är det tillräckligt att den dömde är bosatt i den verkställande staten. Alternativt gäller att ett överförande kan antas förbättra möjligheterna till den dömdes återanpassning, om verkställighet kan ske i samband med verk- ställighet av annan frihetsberövande påföljd eller om är den dömdes ursprungliga hemland. 2 § En utländsk brottmålsdom får verkställas i endast om den dömde har samtyckt till att verkställigheten överförs hit. Samtycke enligt första stycket krävs inte om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för . Av paragrafen följer att det som huvudregel krävs att den dömde har samtyckt till att verkställigheten överförs till , men att det i vissa fall finns undantag från kravet. Bestämmelsen, som i sak delvis motsvaras av 25 a § första och andra styckena och 25 b § IVL, behandlas i avsnitt 12.2.2. I första stycket anges huvudregeln om krav på den dömdes sam- tycke. Av andra stycket följer att den dömdes samtycke inte krävs om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för . Krav på den dömdes samtycke gäller inte vid tillämp- ning av brottmålsdomskonventionen. Vidare gäller inte kravet vid tillämpning av överförandekonventionen tillsammans med tilläggs- protokollet (flyktfallet och utvisningsfallet) eller Schengenkonven- tionen (flyktfallet). Flyktfallet avser om den dömde genom att fly till försöker att helt eller delvis undandra sig verkställighet av påföljden. Utvisningsfallet avser om det till följd av domen finns ett beslut om att den dömde ska utvisas från den stat som meddelat domen eller annars inte får vistas i den staten efter att han eller hon försatts på fri fot. 3 § En utländsk brottmålsdom får verkställas i endast om 1.domen har vunnit laga kraft, 2.påföljden får verkställas i den stat där domen har meddelats, 3.den dömde befinner sig i eller i den stat där domen har med- delats, och 4.den tid av påföljden som återstod att avtjäna när framställningen om verkställighet kom in uppgick eller särskilda skäl talar för att verkställigheten ändå förs över till . Om svensk behörig myndighet hos annan stat har gjort en framställning om att verkställigheten ska ske i krävs även att den andra staten har lämnat sitt medgivande till att verkställigheten överförs hit. Paragrafen behandlar övriga förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett överförande av verkställigheten av en utländsk brott- målsdom till ska kunna ske. Bestämmelsen motsvaras delvis av 5 § andra stycket 1 och 25 a § första stycket 4 IVL. Bestämmel- sen behandlas i avsnitt 12.2.3. I första stycket punkten 1 framgår ett krav på att den utländska brottmålsdomen ska ha vunnit laga kraft. Kravet motsvaras bl.a. av artikel 1 a) i brottmålsdomskonventionen och artikel 3.1 b) i över- förandekonventionen. Enligt punkten 2 ska påföljden vara verkställbar i domslandet. Detta motsvaras av artikel 3.1 i brottmålsdomskonventionen. Enligt artikel 16 i konventionen ska domslandet i samband med framställ- ningen intyga att påföljden är verkställbar. Det normala torde dock vara att det av handlingarna i ärendet framgår om domen är verk- ställbar eller inte. I punkten 3 anges ett krav på att den dömde befinner sig i eller i den andra staten. Det kan konstateras att den dömde i praktiken i de flesta fall befinner sig i domslandet där han eller hon är frihetsberövad. I punkten 4 framgår att det som huvudregel ska återstå av påföljden att avtjäna. Detta motsvaras av artikel 3.1 c) i överförandekonventionen. Om det är möjligt ska vid bedömningen beaktas tidigaste dag för villkorlig frigivning i domslandet. Verk- ställigheten kan överföras till även om det inte återstår om det finns särskilda skäl. Vid prövning av om det före- ligger särskilda skäl ska framför allt beaktas humanitära skäl. Det kan även vara aktuellt att beakta kriminalpolitiska skäl när t.ex. den dömde redan återvänt till eller när verkställigheten av en kortare påföljd ännu inte påbörjats och den dömde inte har någon anknytning till domslandet. Andra stycket avser fall där ärendet initierats av en behörig myn- dighet i . Detta är möjligt enligt t.ex. överförandekonven- tionen. I sådana fall krävs att den andra staten har lämnat sitt med- givande till överförandet av verkställigheten. 4 § En framställning om verkställighet i av en utländsk brottmålsdom ska avslås om 1.verkställighet i skulle vara oförenlig med grundläggande prin- ciper för rättsordningen här i landet, 2.gärningen som påföljden avser inte motsvarar brott enligt svensk lag, 3.det för samma gärning som ligger till grund för domen har meddelats dom i eller här har utfärdats strafföreläggande eller föreläggande av ord- ningsbot som har godkänts, 4.det för samma gärning som ligger till grund för domen har i en annan stat meddelats dom, som har vunnit laga kraft, och hinder mot lagföring för gärningen här i landet till följd av denna dom skulle ha förelegat enligt 2 kap. 5 a § , 5.gärningen som påföljden avser utgör ett politiskt eller militärt brott, 6.den dömde vid tiden för brottet inte fyllt , 7.en tillämpning av 35 kap. 8–10 §§ skulle innebära att på- följden bortfallit, eller 8.verkställighet i inte skulle vara förenlig med bestämmelser om immunitet. Vid tillämpning av första stycket 7 ska i den andra staten vidtagen åtgärd, som enligt lagen i den staten medför att tiden för bortfallande av påföljd skjuts upp, ha samma verkan här i landet. Även om det föreligger hinder mot verkställighet enligt första stycket får en utländsk brottmålsdom verkställas i om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställigheten sker här. I paragrafen anges i åtta punkter ett antal vägransgrunder som innebär att en framställning om verkställighet i av en ut- ländsk brottmålsdom ska avslås. Bestämmelsen motsvaras delvis av 5 och 6 §§ IVL. Vägransgrunderna behandlas närmare i avsnitt 12.3.2 (ordre public), 12.3.3 (dubbel straffbarhet), 12.3.4 (ne bis in idem), 12.3.5 (politiskt eller militärt brott), 12.3.6 (den dömdes ålder), 12.3.7 (preskription) och 12.3.8 (immunitet). Vägransgrunderna är som huvudregel obligatoriska. Bestämmelsen innebär dock en möj- lighet att verkställa en utländsk brottmålsdom i trots före- komsten av en vägransgrund på grund av humanitära skäl, se av- snitt 12.3.1. I avsnitt 12.3.9 och 12.3.10 beskrivs också vissa andra situationer som alltid ska leda till att verkställighet ska vägras, t.ex. om verkställighet skulle strida mot en bestämmelse i grundlag eller mot de grundläggande rättsprinciper som läggs fast i Europakon- ventionen eller dess tilläggsprotokoll. Enligt första stycket punkten 1 ska en framställning avslås om verkställighet här skulle vara oförenligt med grundläggande prin- ciper för den svenska rättsordningen (ordre public). Bestämmelsen motsvaras av artikel 6 a) i brottmålsdomskonventionen. I punkten 2 uppställs ett krav på dubbel straffbarhet som innebär att det finns hinder mot verkställighet i om gärningen som den aktuella påföljden avser inte motsvarar brott enligt svensk lag. Bestämmelsen motsvaras delvis av artikel 4.1 i brottmålsdoms- konventionen, artikel 3.1 e) i överförandekonventionen, artikel 3.1 e) i avtal med om verkställighet av straffrättsliga på- följder och artikel 3.1 i avtal med om samarbete rörande verkställighet av straffrättsliga påföljder. Förbudet mot dubbelbestraffning (ne bis in idem) regleras i tredje punkten avseende verkan av en svensk dom och i fjärde punkten avseende verkan av dom i en annan stat. Bestämmelsen bygger på artikel 7 i brottmålsdomskonventionen och motsvarar 5 § andra stycket 6 och 7 IVL. Om den gärning som ligger till grund för domen redan omfattas av en dom i eller av ett utfärdat strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot som har godkänts ska verkställighet av den utländska brottmålsdomen vägras. Detta gäller även om det i meddelats beslut om nåd eller amnesti eftersom ett sådant beslut förutsätter att en dom eller ett motsvarande rättsligt avgörande föreligger. I fall där samma gärning som ligger till grund för domen även har prövats i en dom, som har vunnit laga kraft, som meddelats i en annan stat, får verk- ställighet vägras om domen i den andra staten enligt 2 kap. 5 a § skulle ha utgjort hinder mot lagföring i . Genom att bestämmelsen inte är begränsad till dom i en tredje stat omfattas även den situationen att det finns två konkurrerande domar i den stat som gjort en framställning till . I punkten 5 anges att avslag ska meddelas om domen avser ett politiskt eller militärt brott. Bestämmelsen motsvaras av artikel 6 b) i brottmålsdomskonventionen. Av punkten 6 följer att det föreligger hinder mot verkställighet i om den dömde vid tiden för brottet inte fyllt . Bestämmelsen motsvaras av artikel 6 k) i brottmålsdomskonven- tionen.