sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Enligt punkten 7 ska verkställighet vägras om påföljden i den utländska domen är preskriberad enligt svenska regler om påföljds- preskription. Bestämmelsen motsvaras av artikel 6 l) i brottmåls- domskonventionen. Bestämmelsen omfattar inte svenska regler om åtalspreskription. I punkten 8 slås fast att verkställighet i inte får ske mot personer som omfattas av straffrättslig immunitet i . Detta gäller t.ex. främmande statsöverhuvuden och personer som om- fattas av lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Även svenska medborgare kan i varierande utsträckning omfattas av immunitet, t.ex. statschefen, talman, leda- möter och statsråden. Bestämmelsen motsvaras delvis av artikel 6 d) i brottmålsdomskonventionen. Enligt andra stycket ska en preskriptionsavbrytande åtgärd i domslandet, vid tillämpning av första stycket 7, ha samma verkan i som i den andra staten. Detta kan alltså bli aktuellt vid en undersökning av om påföljdspreskription inträtt enligt svensk lag. Hänsyn bör då tas till information från den andra staten om even- tuella åtgärder som vidtagits där. Bestämmelsen motsvaras av arti- kel 8 i brottmålsdomskonventionen. I tredje stycket anges att verkställighet får ske i även om det föreligger hinder enligt någon av grunderna i första stycket om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för detta. Bestämmelsen avser fall där den dömde önskar att verkställigheten överförs till och det före- ligger humanitära skäl. Det kan t.ex. vara fråga om en mycket ung lagöverträdare, fall av sjukdom eller när en person är dömd till ett mycket långt straff i ett land där fängelseförhållandena är dåliga. Hur stark anknytning den dömde har till får här stor be- tydelse. I vilken omfattning det finns möjlighet att beakta humani- tära skäl beror vidare på vilken vägransgrund som är aktuell samman- taget med omständigheterna i det enskilda fallet. När det t.ex. gäller en person som är bör utrymmet vara relativt stort. I fall där kravet på dubbel straffbarhet inte är uppfyllt beror ut- rymmet bl.a. på vad den utländska kriminaliseringen avser. 5 § En framställning om verkställighet i av en utländsk brottmålsdom får avslås om verkställighet i annat hänseende än som nämns i 4 § skulle strida mot den överenskommelse mellan och den andra staten som ligger till grund för framställningen. I paragrafen anges en fakultativ vägransgrund. Bestämmelsen be- handlas i avsnitt 12.3.11. Bestämmelsen möjliggör för den behöriga myndigheten att avslå en framställning på någon annan grund än de som uttryckligen fram- går i lagen och som gäller enligt den överenskommelse som ligger till grund för framställningen. 6 § I fall där den utländska brottmålsdomen avser två eller flera brott och det enligt 4 eller 5 § föreligger hinder mot verkställighet avseende något eller några av brotten, får en framställning bifallas avseende övriga brott om det i domen eller framställningen framgår vilken del av påföljden som avser detta eller dessa brott. Paragrafen innebär en möjlighet till delvis verkställighet avseende en utländsk dom som avser två eller flera brott och där det före- ligger hinder avseende något eller några av brotten. En förutsätt- ning är att domslandet kan ange vilken del av påföljden som avser detta eller dessa brott. Vidare ska naturligtvis den andra staten lämna sitt medgivande till en delvis verkställighet. Bestämmelsen, som grundar sig på artikel 4.2 och artikel 6 i brottmålsdomskonven- tionen, och som motsvaras av 7 § IVL, behandlas i avsnitt 12.3.12. 7 § En framställning om verkställighet i av en utländsk brottmålsdom får göras av en utländsk behörig myndighet som framgår av en internationell överenskommelse som är bindande för . En svensk framställning hos en annan stat om verkställighet här i landet görs av den behöriga myndigheten. I paragrafen anges hur förfarandet enligt kapitlet inleds. Bestäm- melsen, som i sak motsvaras av 5 § första stycket och 25 a § tredje stycket IVL, behandlas i avsnitt 12.4. Av första stycket framgår att det är den utländska myndighet som framgår av den aktuella internationella överenskommelsen som är behörig att ge in en framställning till . Av 6 kap. 2 § andra stycket om kommunikationsvägar följer att en framställning som huvudregel ges in till som vidarebefordrar denna till behörig myndighet i . Enligt andra stycket görs en svensk framställning om verkställig- het av en utländsk brottmålsdom i av Kriminalvården eller . Detta gäller endast om det är möjligt enligt den internationella överenskommelse som framställningen avser, t.ex. överförandekonventionen. Av 6 kap. 2 § första stycket om kommu- nikationsvägar följer att en sådan framställning vidarebefordras av till den andra staten. 8 § Om en framställning till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om överförande av verkställigheten till , ska den svenska behöriga myn- digheten ge den behöriga myndigheten i den andra staten möjlighet att komma in med komplettering. I paragrafen ges en möjlighet till komplettering om framställningen är bristfällig. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.4. Kriminalvården eller ska enligt bestämmelsen ge behörig myndighet i den andra staten möjlighet att komma in med komplettering, om framställningen har sådana brister att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för myndighetens prövning. Brister kan t.ex. bestå i att samtliga relevanta handlingar inte är bifogade eller att handlingarna inte är översatta till ett språk som godtas enligt förordningen. Den behöriga myndigheten ska ange inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. Hänsyn får här tas till bl.a. karaktären av kompletteringen samt tid för över- sättning och postgång. 9 § En framställning om att verkställigheten av en utländsk brottmålsdom överförs till , får avslås om framställningen, trots att behörig myndig- het i den andra staten enligt 8 § beretts tillfälle att komma in med komplet- tering, är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om överförande. Paragrafen avser en avslagsmöjlighet på grund av en bristfällig fram- ställning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.4. Om bristerna i framställningen kvarstår, trots att den andra staten enligt 8 § beretts tillfälle att komma in med komplettering, får Kriminalvården eller avslå framställningen. Ett avslag bör meddelas först när bristerna är av sådant slag att fram- ställningen jämte bifogade handlingar inte utan väsentlig olägenhet kan ligga till grund för den prövning som ska göras. Mindre brister bör inte föranleda avslag. 10 § I fall där den dömde befinner sig i och det framgår av en inter- nationell överenskommelse som är bindande för får, på begäran av en behörig myndighet i den andra staten, han eller hon häktas om det finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig verk- ställighet av påföljden. Beslut om häktning kan meddelas även efter det att framställningen om överförande av verkställighet har gjorts eller beviljats. Beträffande häktning och anhållande gäller vad som föreskrivs i rätte- gångsbalken om brottmål. Det som där sägs om offentlig försvarare ska tillämpas beträffande offentligt biträde i den mån annat inte följer av 6 kap. 1 §. Av bestämmelserna i 24 kap. tillämpas endast 1 § tredje stycket, 4 § första och andra styckena, 5 § första stycket, 6 § första och tredje styckena, 7 § första stycket, 8 § andra och tredje styckena, 9–17 §§, 20 § första stycket 2, 21 a §, 22 § första stycket och 24 §. En ny förhandling om häktning ska, om den dömde begär det, hållas senast efter det att en sådan begäran har kommit in till rätten. En förhandling behöver dock inte hållas tidigare än från det att beslut i häktningsfrågan senast meddelats. 11 § Om det finns skäl att anhålla eller häkta den dömde enligt 10 § men syftet därmed kan uppnås genom reseförbud eller anmälningsskyldighet, får sådant tvångsmedel beslutas. För det gäller vad som föreskrivs i rättegångs- balken om brottmål. Vad som där sägs om offentlig försvarare ska tillämpas beträffande offentligt biträde i den mån annat inte följer av 6 kap. 1 §. Av bestämmelserna i 25 kap. tillämpas endast 1 § tredje stycket, 2–5 §§, 7 § första stycket 2 och andra stycket och 9 §. 12 § Beslut om tvångsmedel gäller till dess att ärendet om överförande av verkställighet har avgjorts eller, om framställningen bifalls, till dess att på- följden har börjat verkställas i , om beslutet inte hävs . Åklagaren eller rätten ska häva ett beslut om anhållande, häktning, rese- förbud eller anmälningsskyldighet, om inte en framställning om överförande av verkställighet görs från det att den dömde anhölls eller häktades eller beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet meddelades. Åklagaren eller rätten ska också häva ett beslut om anhållande eller häkt- ning senast när det finns skäl att anta att den sammanlagda tid som den dömde har varit berövad friheten här i landet med stöd av 10 § och i den andra staten uppgår till den tid som den dömde skulle ha varit berövad fri- heten för det fall verkställighet av påföljden hade skett i den andra staten. I 10–12 §§ finns bestämmelser om tvångsmedel. Dessa motsvaras av 25 c–e §§ IVL som infördes i samband genomförandet av artikel 2.2. i tilläggsprotokollet och artikel 68 i Schengenkonven- tionen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 12.5. 13 § Den behöriga myndigheten prövar om en utländsk brottmålsdom ska verkställas i enligt denna lag. Ett beslut om att överta verkställigheten av en utländsk brottmålsdom ska innehålla uppgift om 1.påföljdens art och längd, 2.föreskrifter som meddelas med stöd av 14 § 1, 3.beslut om överlämnande för påföljdsomvandling som meddelas med stöd av 14 § 2, och 4.den tid som den dömde i den andra staten och i redan varit frihetsberövad i anledning av de brott som låg till grund för domen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.6. Av första stycket följer att Kriminalvården eller prövar och beslutar om verkställigheten av en utländsk brottmåls- dom ska överföras till . Vid prövningen ingår att bedöma om de allmänna förutsättningar som anges i 1–3 §§ är uppfyllda samt om det finns något hinder mot verkställighet enligt 4 eller 5 §. För myndigheternas handläggning gäller förvaltningslagen (1986:223). Härav följer bl.a. att beslutet ska innehålla uppgift om skälen för beslutet och hur det överklagas. Myndighetens beslut är enligt 6 kap. 4 § överklagbart. I andra stycket anges att ett beslut som innebär överförande av verkställigheten av den utländska brottmålsdomen ska innehålla vissa ytterligare uppgifter, dvs. utöver vad som framgår av förvaltnings- lagen. Enligt punkten 1 ska påföljdens art och längd framgå. Här- med avses ett angivande av den påföljd som dömts ut i den ut- ländska brottmålsdomen. Enligt punkten 2 ska det anges om den behöriga myndigheten meddelar sådana föreskrifter enligt 14 § 1 som behövs för att domen ska kunna verkställas i . Det kan t.ex. avse att en frihets- berövande påföljd som dömts ut avseende en ung person ska verk- ställas som sluten ungdomsvård. Av punkten 3 följer att uppgift i förekommande fall ska finnas om att den behöriga myndigheten beslutar att den utländska på- följden ska ersättas med en svensk påföljd, s.k. påföljdsomvandling enligt 14 § 2. Detta torde i huvudsak vara fallet när det är fråga om en utländsk frihetsberövande påföljd gällande en psykiskt störd lag- överträdare. I punkten 4 anges att det ska finnas uppgift om den tid som den dömde redan varit frihetsberövad med anledning av domen. Det är dels fråga om avtjänande eller annat frihetsberövande som skett i den andra staten, dels tid som den dömde varit frihetsberövad i . Det är endast fråga om en upplysning om tiden för frihets- berövanden och avser inte något strafftidsbeslut. Anpassning av den utländska påföljden 14 § Om det krävs för att en utländsk brottmålsdom ska kunna verkställas i , får den behöriga myndigheten 1.själv meddela de närmare föreskrifter som behövs, eller 2.överlämna åt åklagarmyndigheten att göra en ansökan hos om att ny påföljd ska bestämmas. Föreskrifter som meddelas enligt första stycket 1 får inte innebära att på- följden blir strängare än vad som bestämts i den utländska domen. I paragrafen anges en möjlighet för den behöriga myndigheten att anpassa påföljden genom att själv meddela föreskrifter eller att överlämna åt åklagarmyndigheten att göra framställning hos rätten om att ny påföljd ska bestämmas (påföljdsomvandling). Bestäm- melsen, som motsvaras i sak av § första stycket IVL, behandlas i avsnitt 12.7. Se även avsnitt 25 gällande behörig domstol. Möjligheten att anpassa den utländska påföljden ska endast an- vändas i undantagsfall. Utgångspunkten är alltså att som verkställande stat som huvudregel ska vara bunden av påföljdens art och längd såsom den fastställts i domslandet. Detta motsvaras av artikel 10.1 i överförandekonventionen. Närmare föreskrifter enligt första stycket punkten 1 torde framför allt behöva meddelas om det till den utländska påföljden finns en motsvarighet i svensk lag, men där den utländska påföljden inte direkt låter sig verkställas i någon av de verkställighetsformer som förekommer enligt svensk lag. Det kan t.ex. krävas föreskrifter om att ett fängelsestraff mot en ung lagöverträdare som dömts ut i en annan stat ska verkställas som sluten ungdomsvård i . För Kriminalvårdens del kan det vidare i undantagsfall vara fråga om att meddela föreskrifter som innebär att längden av ett utländskt fängelsestraff sätts ned. Detta kan t.ex. vara aktuellt om det finns en överenskommelse mellan staterna härom eller om det är utrett att skillnader i reglerna om villkorlig frigivning i den andra staten och innebär att verk- ställigheten i skulle bli markant längre än i domslandet, vilket strider mot . Det kan också vara fråga om undantagsfall där ett överförande av verkställigheten utan före- skrifter skulle framstå som stötande. Meddelade föreskrifter görs i beslutet enligt 13 §. Om den utländska påföljden saknar motsvarighet i svensk lag kan påföljdsomvandling enligt punkten 2 användas. När den utländska domen avser en påföljdsform för psykiskt störda lagöverträdare ska som huvudregel förfarandet för påföljdsomvandling tillämpas. Detta gäller alltid i fall där överförandekonventionen tillämpas mot bak- grund av den förklaring som har lämnat med stöd av artikel 9.4 i konventionen. Av andra stycket följer att en anpassning av påföljden genom att den behöriga myndigheten meddelar föreskrifter inte får innebära att påföljden blir strängare än den utländska påföljden. Detta mot- svaras av artikel 10.2 i överförandekonventionen. 15 § I fall som avses i 14 § 2 ska rätten bestämma en frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden, särskilt i fråga om dess art och längd. Vid bestämmandet av påföljdens längd ska även frihetsberövanden som före- gått domen beaktas. Den nya påföljden får inte vara strängare än den ut- ländska påföljden. Detta gäller även om den utdömda påföljden är lindrigare än den lindrigaste påföljd som enligt svensk lag kan följa på brottet eller brotten. Rättens prövning ska inte omfatta frågan om den som döms begått gär- ningen och hur denna ska bedömas. För rättens handläggning gäller i tillämpliga delar be- stämmelser om rättegången i brottmål, om inte annat följer av denna lag. Rättens avgörande av saken sker genom dom. Paragrafen behandlar förfarandet vid påföljdsomvandling enligt 14 § 2. Bestämmelsen motsvaras delvis av § fjärde stycket IVL, men har fått en annan utformning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.7.3. Rätten har att enligt första stycket bestämma en frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden, särskilt i fråga om dess art och längd. Genom att det ska vara fråga om en fri- hetsberövande påföljd framgår att påföljden inte får omvandlas till böter. Detta är ett krav enligt t.ex. artikel 11.1 b) i överförande- konventionen. Eftersom påföljdsomvandling framför allt ska tillämpas vid påföljdsformer för psykiskt störda lagöverträdare, ska särskilt den utländska påföljdens art beaktas när den svenska på- följden bestäms. Här får bl.a. beaktas hur ingripande den utländska påföljden är. Frihetsberövanden som föregått domen ska tillgodo- räknas den dömde. Detta motsvaras t.ex. av artikel 11.1 c) i över- förandekonventionen. Härmed avses dels vad den dömde avtjänat av påföljden i den andra staten, dels tid som han eller hon varit anhållen eller häktad i den andra staten och i . Den nya påföljden får inte vara strängare än den utländska påföljden. Detta gäller även om den utdömda påföljden är lindrigare än den lindrigaste påföljd som enligt svensk lag kan följa på brottet eller brotten. Detta motsvaras t.ex. av artikel 11.1 d) i överförandekonventionen. Rättens prövning omfattar inte skuldfrågan. Av andra stycket följer att bestämmelser om rättegången i brottmål gäller för rättens handläggning i tillämpliga delar samt att rättens avgörande av saken sker genom dom. Hänvis- ningen till avser både de allmänna reglerna om rättegången i brottmål och de särskilda reglerna om rättegången i de olika instanserna. Även bestämmelserna om anhållande, häkt- ning, reseförbud och anmälningsskyldighet i 24 och 25 kap. rätte- gångsbalken är tillämpliga, dock endast om inte annat följer av bestämmelserna om tvångsmedel i 10–12 §§. 16 § Ska verkställighet ske i , utan att ny påföljd har bestämts av dom- stol, får verkställigheten ske utan hinder av att påföljden är strängare än vad som enligt svensk lag hade kunnat följa på brottet eller brotten. En utländsk brottmålsdom ska verkställas enligt vad som gäller vid verk- ställighet av en svensk påföljd av närmast motsvarande art, om inte annat följer av denna lag. Vid verkställigheten ska från påföljden dras av den tid som den dömde i den andra staten och i redan varit frihetsberövad med anledning av de brott som låg till grund för domen. I paragrafen anges vad som gäller i fråga om verkställigheten i av en utländsk brottmålsdom. Bestämmelsen behandlas i av- snitt 12.9.1. Av första stycket framgår att en utländsk brottmålsdom som ska verkställs i , utan att ny påföljd bestämts av domstol, får ske utan hinder av att påföljden är strängare än vad som är möjligt enligt svensk rätt. Bestämmelsen motsvarar 25 § andra stycket första meningen IVL. Den utländska domen ska enligt andra stycket i huvudsak verkställas som om den var en svensk brottmålsdom. Det handlar i princip här om att domen verkställs enligt de regler som gäller för ett svenskt fängelsestraff eller sluten ungdomsvård. Med svenska verkställighetsregler avses samtliga regler för verkställighet, t.ex. regler om villkorlig frigivning. Bestämmelsen motsvarar 25 § andra stycket sista meningen IVL och följer av t.ex. artikel 9.3 i över- förandekonventionen. Vid verkställigheten ska enligt tredje stycket avräkning ske av den tid som den dömde redan varit frihetsberövad i anledning av de brott som låg till grund av domen. Härmed avses del av påföljden som den dömde redan verkställt eller tid som han eller hon varit frihetsberövad på annat sätt i den andra staten. Vidare avses tid som den dömde varit frihetsberövad i . Bestämmelsen motsvaras av 25 § tredje stycket andra meningen IVL. 17 § För verkställighet av påföljd som beslutats genom en svensk dom gäller vad i allmänhet är föreskrivet om verkställighet av påföljd i en svensk brott- målsdom som vunnit laga kraft, om inte annat följer av 18 §. I paragrafen anges att vad som gäller vid verkställighet av en svensk brottmålsdom även ska gälla efter ett förfarande som innebär att den utländska brottmålsdomen ersatts av en svensk brottmålsdom, om inte annat följer av 18 §. Bestämmelsen, som motsvaras av 24 § första stycket och 25 § första stycket IVL, behandlas i avsnitt 12.9.2. 18 § Verkställigheten ska upphöra om den andra staten meddelar att 1.den dömde beviljats nåd eller amnesti, 2.den staten tagit upp den utländska brottmålsdomen till ny prövning, eller 3. det i den staten meddelats ett beslut, som enligt lagen i den staten med- för att påföljden inte längre får verkställas. I paragrafen anges fall där verkställigheten ska upphöra efter viss information från domslandet. Bestämmelsen motsvarar 24 § andra stycket IVL och har sin grund i bl.a. artikel 12 i brottmålsdoms- konventionen och artikel 12–14 i överförandekonventionen. Bestäm- melsen behandlas i avsnitt 12.10. 19 § Om det framgår av en internationell överenskommelse som är bindande för får en person som överförts till enligt denna lag inte i åtalas, dömas eller på annat sätt berövas sin frihet för något annat brott som begicks före överförandet än det brott för vilket personen överförts. Detta gäller dock inte om 1.den dömde av haft möjlighet att lämna men inte gjort detta eller efter att ha lämnat landet frivilligt återvänt hit, eller 2.behörig myndighet i den dömande staten lämnat tillstånd till åtgärden. Första stycket utgör inte hinder mot att åtgärder vidtas för att verkställa beslut om den dömdes avvisning eller utvisning eller för att avbryta åtals- preskription. Paragrafen avser förbud enligt den s.k. specialitetsprincipen. Be- stämmelsen, som i sak motsvaras av 23 § och 25 h § IVL, behandlas i avsnitt 12.11. Bestämmelsen är aktuell vid tillämp- ning av brottmålsdomskonventionen (artikel 9) och av tilläggs- protokollet till överförandekonventionen i det s.k. utvisningsfallet (artikel 4.4). Detta avser alltså fall där den dömde tvångsvis kan överföras för verkställighet i en annan stat. 4 kap. Verkställighet av en svensk brottmålsdom om böter eller förverkande utomlands 1 § En svensk brottmålsdom får verkställas i en annan stat om 1. ett överförande är förenligt med den överenskommelse mellan och den andra staten som ligger till grund för framställningen, 2.domen har vunnit laga kraft, och 3.ett överförande kan antas ge fördelar vid verkställigheten. I paragrafen anges vilka allmänna förutsättningar som gäller för att en svensk brottmålsdom, för svenskt vidkommande, ska få verk- ställas i en annan stat. Bestämmelsen motsvaras delvis av 26 § första stycket med hänvisning till 5 § andra stycket 1 IVL. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.2. I punkten 1 anges ett krav på att ett överförande av verkställig- heten är förenligt med den överenskommelse som tillämpas. Ett sådant krav gäller i praktiken även . har att exempelvis kontrollera om den aktuella överenskommelsen är begränsad till viss brottslighet. En annan kontroll som kan be- hövas göras är om överenskommelsen möjliggör verkställighet av beslut om bötesstraff eller förverkande som meddelats av annan myndighet än domstol. I punkten 2 framgår ett krav på att den svenska brottmålsdomen ska ha vunnit laga kraft. Av punkten 3 följer att ett överförande ska antas ge fördelar vid verkställigheten. Ett krav på effektivitetshänsyn gäller i praktiken . Det ska kunna antas att verkställighet kan ske i en stat där den dömde uppehåller sig eller har tillgångar. Normalt torde information härom uppkomma i samband med att indrivnings- åtgärder vidtas i . Det föreligger i och för sig inte något sådant krav, men en framställning om verkställighet direkt till en annan stat bör framför allt göras när det redan finns egendom säkrad i den andra staten. En bedömning får göras i varje enskilt fall. Framställning om verkställighet i en annan stat 2 § prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och beslutar om en framställning om verkställighet av svensk brottmålsdom ska göras till en annan stat. Om det är möjligt enligt en internationell överenskommelse som är bind- ande för får framställning sändas till flera stater . Paragrafen avser framställning om verkställighet av svensk brott- målsdom i en annan stat. Bestämmelsen, som delvis motsvaras av 26 § första stycket IVL tillsammans med 12 § IVF, behandlas i av- snitt 13.2.3 och 13.2.4.