sou · H1B365 · 2013-09-16 00:00:00 — Även inrättandet av ett system för vissel- blåsare kan innebära vissa administrativa kostnader för kreditinstituten. De förändrade sanktionsreglerna bedöms inte öka den admin- istrativa bördan för instituten. Utjämnad konkurrens på bankmarknaden En annan konsekvens av högre kapitaltäckning i de aktuella instituten är att konkurrensen på den svenska bankmarknaden i någon mån kan komma att utjämnas. Konkurrenssituationen kan enligt ett teoretisk internationellt resonemang betecknas som snedvriden till följd av att marknaden räknar med att svenska systemviktiga institut har implicita statliga garantier, vilket gör att dessa institut kan få billigare finansiering än andra. Genom kravet på högre kapitaltäckning minskar risken för att staten bidrar med finansiella resurser för att rädda institut. Att korrigera för en sådan snedvridning kommer främst att gynna mindre kreditinstitut i , och vara till nackdel för de systemviktiga instituten. Andra aktörer på finansmarknaden kommer generellt att gynnas av en jämnare konkurrenssituation, på samma sätt som konsumenter i allmänhet tjänar på en bättre konkurrens mellan företag.8 De administrativa kostnaderna kan å andra sidan väga tyngre för mindre institut då de sannolikt har svårare att utnyttja skalfördelar för de kostnader som är förknippade med att uppfylla de nya kapitaltäckningsreglerna. Med beaktande av proportionalitets- principen bör det övriga regelverket inte innebära att det ställs orimliga krav på små och medelstora företag. 8 IMF har dock i en studie lyft fram att effekterna av det nya regelverket tvärtemot riskerar leda till en ökad koncentrationsrisk i det finansiella systemet då de större instituten på grund av skalfördelar har bättre förmåga att hantera kostnaderna för att införa det nya regelverket. Detta skulle kunna resultera i att de kan bli än mer framträdande på vissa marknader och att koncentrationen på dessa marknader därmed kommer att öka. IMF (2012),The reform agenda: An interim report on progress toward a safer financial system, kapitel 3 Global Financial Stability Report October 2012. Konsekvenser av utredarens förslag En högre kapitaltäckning i de kommer att ge dem högre direkta finansieringskostnader, då eget kapital som regel är en dyrare finansieringsform än lån. För instituten innebär det en företagsekonomisk kostnad, vilken i slutänden bärs av aktieägarna. Denna kostnad dämpas dock av att högre kapitaltäckning och ett mer stabilt finansiellt system sänker lånekostnaderna för instituten. Dessutom kommer högre kapitaltäckning och ett mer stabilt finansiellt system göra aktier i instituten mindre riskfyllda. Därigenom blir institutens aktier en mer attraktiv placering, vilket sänker avkastningskravet och åtminstone delvis kompenserar för de lägre vinster som kan bli följden av högre kapitaltäckning. Den kostnadsökning för aktieägarna som ändå kan ske är i hög grad privat snarare än samhällsekonomisk, då den till större delen representerar värdet av minskade skattefördelar med lån (så kallad skattesköld) och minskad risk för att implicita statliga garantier behöver infrias. Samhällsekonomiskt kompenseras bägge dessa effekter med motsvarande ökning av värdet för det offentliga och skattebetalarna. Institutens högre finansieringskostnader kommer där- igenom att bättre reflektera de samhällsekonomiska kapitalkostnaderna. De mindre instituten kan komma att upplevas som säkrare när det finansiella systemet som helhet blir säkrare, och därmed möta lägre finansieringskostnader. Dessutom gynnas de av den konkurrens- utjämning som har beskrivits ovan. 14.4Konsekvenser för myndigheter och domstolar Genomförandet av direktivet medför ett visst ökat ansvar för och merarbete för när det gäller utökade krav på tillsynens innehåll och utövande samt på samarbetet och informationsutbytet med övriga myndigheter. Vidare medför nya krav för beslut om sanktioner, utökade krav på riskhantering samt efterlevnaden av kraven i EU-förordningen och lagen om kapitalbuffertar merarbete för inspektionen. EBA:s arbete med att ta fram tekniska standarder och riktlinjer innebär även merarbete för genom sitt direkta deltagande i detta arbete. Det nya regelverkets ökade krav på rapporteringen från nationella tillsynsmyndigheter till de europeiska myndigheterna , och innebär också ett ökat resursbehov för Konsekvenser av utredarens förslag då de blir utrapporterande myndighet av data. har i enlighet med förslaget i budgetpropositionen tillförts ökade resurser bl. a. för att stärka arbetet med regelverken, utvidga tillsynen, öka det internationella arbetet och förbättra statistiken. Utredaren gör bedömningen att denna utökade finansiering bör kunna täcka åtminstone delar av det resursbehov som f.n. kan förutses krävas för tillämpningen av de nya reglerna. Men det kan inte uteslutas att det behövs utökade resurser. Eftersom olika beslut kan överklagas kan visserligen de nya regler som föreslås medföra en ökning av antalet mål hos allmän förvaltningsdomstol. Det bedöms dock i så fall endast bli fråga om ett fåtal ytterligare beslut som kommer under prövning i domstol. De budgetära konsekvenserna för domstolarna bedöms därför kunna hanteras inom de befintliga budgetramarna. Utredaren gör bedömningen att ansvarig myndighet för fast- ställande av den kontracykliska kapitalbufferten kräver en omfattande analyskapacitet att göra löpande bedömningar av ett stort antal makroekonomiska indikatorer (se kapitel 6). Denna kapacitet finns hos . Utredarens förslag att utse som ansvarig myndighet för den kontracykliska kapitalbufferten bedöms därför inte få några ekonomiska konsekvenser. Skulle en annan lösning väljas torde däremot en viss samhällsekonomisk kostnad uppstå som inte kan sparas in genom att kapaciteten hos tas bort eftersom fortsatt kommer att ha behov av denna analyskompetens för att kunna hantera sitt ansvar för likviditet och betalningssystem. Den kostnaden torde dock i sammanhanget vara begränsad. 15.1Förslag till lag om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut Genom lagen och de föreskrifter som avses komplettera lagen inför- livas delar av och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (kreditinstitutsdirektivet). Lagen kompletterar även och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värde- pappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012. En komplettering av lagen med föreskrifter möjliggörs genom de bemyndiganden som finns i 8 kap. Andra stycket fastslår att vid lagens tillämpning ska de termer och definitioner som framgår av förordningen nr 575/2013 (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag. Lagen äger dock tillämpning på fler institut än vad som följer direkt av förordningen (se 2 §). Av tredje stycket fastlås att med EES avses Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Definitionen har överförts från 1 kap. 3 § 3 lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar (kapital- täckningslagen) och kompletterar de definitioner som framgår av förordningen (EU). Av första till tredje stycket framgår vilka kreditinstitut och aktiebolag med tillstånd att driva värdepappersrörelse som ska tillämpa för- ordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värde- pappersföretag samt i vilken omfattning och på vilket sätt sådana företag ska tillämpa förordningen. Bestämmelsen medför att förordningen (EU) äger tillämpning på fler institut än de som direkt omfattas av förordningen. Avsikten är att säkerställa att samma institut som ålagts att tillämpa bestämmelserna i kapitaltäcknings- lagen, även ska tillämpa förordningen (EU) om tillsynskrav. I likhet med vad som gällde enligt denna lag ska reglerna om stora exponeringar inte tillämpas på (jfr 7 kap. 1 § kapitaltäckningslagen och avsnitt 5.6). Fjärde till sjätte stycket motsvaras av 1 kap. 1 § andra till fjärde stycket kapitaltäckningslagen. Se bland annat prop. 2005/06:45 s. 248 f. Bestämmelsen har med vissa språkliga förändringar och nya laghän- visningar överförts från 1 kap. 2 § kapitaltäckningslagen. Bestämmelsen behandlas i prop. 2006/07:5 s. 388. Paragrafens första stycke utpekar som behörig myndighet att utöva tillsyn över att förordningen (EU) om till- synskrav och denna lag följs. Enligt andra stycket är ansvarig myndighet för att enligt artikel 458 förordningen (EU) om tillsynskrav besluta om särskilda makrotillsynsåtgärder efter samråd med som har kompetens att bedöma vissa av de risker som åtgärderna avser att hantera. Makrotillsynsåtgärderna ska tillämpas för att motverka systemrisker i det egna landet. Makrotillsynsåtgärderna ska ses som ett komplement till övriga åtgärder i förordningen och direktivet och endast tillämpas om övriga åtgärder inte är tillräckliga för att hantera systemrisker i det egna landet. Makrotillsynsåtgärderna i artikel 458 omfattar sådana verktyg som ansvarar för såsom kapital- och likviditetskrav, krav för stora expo- neringar, genomlysningskrav, och riskvikter. Avsikten med artikel 458 är att kunna skärpa dessa verktyg för att motverka systemrisker som potentiellt kan få allvarliga negativa konsekvenser för det finansiella systemet och samhällsekonomin. Genom tredje stycket klarläggs att inspektionen vid utövande av sin uppgift, om inte annat framgår av denna lag, ska ha de tillsynsbefogen- heter som följer de lagar som reglerar institutens verksamhet. Härmed avses i första hand lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. 2 kap. Kapitalkrav och likviditetskrav Första stycket motsvarar 2 kap. 1 § kapitaltäckningslagen men har omarbetats till följd av de nya kapitaltäckningsreglerna. Bestämmelsen hänvisar till att institut enligt denna lag kan åläggas ett kapitalbaskrav som är högre än det som följer av förordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag, och detta högre krav måste då uppfyllas. Andra stycket, som är nytt, anger att institut utöver vad som sägs i första stycket ska ha en kapitalbas som uppfyller kraven i lagen (2014:000) om kapitalbuffertar. Tredje stycket, som också är nytt, utgör en erinran om att om ett institut inte uppfyller kapitalkravet enligt lagen om kapitalbuffertar, ska bestämmelserna om ingripande i 8 kap. lagen om kapitalbuffertar tillämpas. Om institutet inte heller uppfyller kapitalbaskravet enligt förordningen (EU) om tillsynskrav eller ett beslut enligt 2 kap. 2 §, ska de vanliga bestämmelserna om ingripande i sektorslagstiftningen tillämpas. Bestämmelsen har i justerad form överförts från 2 kap. 2 § kapital- täckningslagen och anger förutsättningarna för att ålägga institut ett högre kapitalbaskrav än vad som följer av förordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag. Bestämmelserna har jämfört med dess motsvarighet i 2 kap. 2 § kapitaltäckningslagen ändrats på så sätt att det för ett beslut om ett särskilt kapitalbaskrav med stöd av första stycket 1 inte längre krävs att det inte är troligt att någon annan åtgärd är tillräcklig för att få institutet att rätta till bristerna inom rimlig tid. Vidare har innehållet i första stycket 2 ändrats så att det uttryckligen framgår att risker som ett institut kan bli exponerat för kan åberopas som skäl för beslut om ett särskilt kapitalbaskrav. Andra stycket är nytt och innebär att det för ett beslut om ett högre kapitalbaskrav inte krävs att det skett en faktisk överträdelse, utan det är tillräckligt att det är sannolikt att institutet kommer bryta mot de författningar som reglerar dess verksamhet. I artikel 102 i kreditinstitutsdirektivet som ligger till grund för förslaget anges att möjligheten att ingripa ska tillgripas om det finns bevis för att institutet sannolikt kommer bryta mot kraven enligt direktivet eller förordningen (EU) om tillsynskrav. I den engelska versionen av direktivet används begreppet have evidence that the institution is likely to breach the requirements of. Det vore främmande att i svensk lag införa ett rekvisit som innebär att bestämmelsen ska tillämpas om det finns bevis för en viss omständighet och lagförslaget anger i stället att det ska vara sannolikt att institutet kommer bryta mot gällande regler. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3.1. Tredje stycket har jämfört med 2 kap. 2 § i kapitaltäckningslagen utökats med en möjlighet att underlåta ett ingripande om över- trädelsen är ringa etc. Jämför 15 kap. 1 § tredje stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse. Paragrafen är ny. Bestämmelsen anger att ska besluta om att ålägga instituten ett särskilt likviditetskrav om anser att det behövs för att täcka likviditetsrisker som institutet är eller kan bli utsatta för. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3.2. Bestämmelsen reglerar vilka institut som ansvarar för att uppfylla gruppbaserade krav. Innehållet i bestämmelsen motsvarar 9 kap. 3 § kapitaltäckningslagen, som genomfördes med anledning av artikel 71.1 och 71.2 i direktiv /48/EG. Dessa artiklar har överförts till artikel 108 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen i 9 kap. 3 § kapitaltäckningslagen behandlas i prop. 2006/07:5 s. 309 f och s. 414. Paragrafen innebär jämfört med 9 kap. 3 § kapitaltäckningslagen ingen skillnad såvitt avser vilka företag som ska ansvara för att uppfylla de gruppbaserade kraven. Som en följd av att tillsynskraven till stor del regleras av förordningen (EU) om tillsynskrav har dock bestämmelsen getts ett snävare tillämpningsområde jämfört med 9 kap. 3 § kapital- täckningslagen. Bestämmelsen begränsar sig numera till att peka ut ansvaret för att på gruppnivå uppfylla de krav som följer av 2 och 3 §§. Jämför avsnitt 5.4.2. Bestämmelsen har överförts från 9 kap. 5 § första stycket 5 i kapitaltäckningslagen. Paragrafen innebär att institut åläggs att på gruppbasis uppfylla de krav som i nationell rätt genomförts med anledning av artikel 123 i direktiv /48/EG, numera artikel 73 i kreditinstitutsdirektivet. Innebörden av artikel 123 direktiv behandlas i prop. 2006/07:05 s. 137. Bestämmelsen har jämfört med sin lydelse i kapitaltäckningslagen ändrats. Gjorda ändringar är för- anledda av att regleringen om i vilken utsträckning och på vilket sätt kraven ska uppfyllas på gruppnivå inte längre framgår av kapital- täckningslagen, utan av förordningen (EU) om tillsynskrav (jämför avsnitt 5.4). Se även artikel 108.3 i kreditinstitutsdirektivet jämfört med dess motsvarighet i artikel 71 direktiv /48/EG. Bestämmelsen har överförts från 9 kap. 5 § andra stycket kapital- täckningslagen. Bestämmelsen har justerats genom att i stället för att utpeka ett ansvar för en finansiell företagsgrupp fastslå att kraven om riskhantering och genomlysning ska uppfyllas på grupp- eller undergruppsnivå. Någon skillnad i sak är inte avsedd jämfört med tidigare reglering (jämför 9 kap. 6 § kapitaltäckningslagen samt prop. 2006/07:5 s. 316 och s. 415). Se även artikel 109 i kredit- institutsdirektivet, som motsvaras av artikel 73.3 direktiv (direktiv /48/EG). Bestämmelsen har överförts från 9 kap. 6 § kapitaltäckningslagen som genomförts i svensk rätt med anledning av artikel 73.2 i direktiv /48/EG, och som återfinns i artikel 108. Bestämmelsen har justerats med anledning av att definitionen av institut i denna lag omfattar både svenska och utländska institut. Definitionen av institut i kapitaltäckningslagen omfattade däremot endast (jämför 1 kap. 3 § kapitaltäckningslagen). Det är alltså inte fråga om någon ändring i sak. Bestämmelsen behandlas i prop. 2006/07:5 s. 415. Bestämmelsen motsvaras av 9 kap. 13 § kapitaltäckningslagen. 4 kap. Tillsynsansvar på gruppnivå Paragrafen har överförts från 10 kap. 2 § kapitaltäckningslagen och behandlas i prop. 2006/07:5 sid 339. Första stycket 1 har i förhållande till dess lydelse enligt kapitaltäckningslagen ändrats till följd av att begreppet finansiell företagsgrupp ersatts av bestämmelserna i förordningen (EU) om tillsynskrav. I övrigt har bestämmelsen justerats med anledning av att definitionen av institut i förordningen (EU) om tillsynskrav, till skillnad mot motsvarande definition i kapitaltäckningslagen, omfattar institut inom EES (jämför 1 kap. 3 § kapitaltäckningslagen). Gjorda justeringar innebär ingen skillnad i fråga om i vilka fall som det ankommer på att utöva tillsyn över de gruppbaserade kraven. Jämför artiklarna 125 och 126 i direktiv /48/EG och artikel 111 i kreditinstituts- direktivet. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 3 § kapitaltäckningslagen. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 4 § kapitaltäckningslagen men ändrats genom att hänvisningar till artiklar kredit- institutsdirektiv ersatts med hänvisningar till motsvarande artiklar i det nya kreditinstitutsdirektivet. 4–7 §§ Bestämmelserna motsvarar 10 kap. 6 a–d §§ i kapitaltäckningslagen. Regleringen i 4 § har utökats till att även omfatta en skyldighet för att tillsammans med övriga behöriga myndigheter nå en överenskommelse med anledning av väsentliga resultat som framkommit vid likviditetstillsynen vilket medfört följdändringar i övriga bestämmelser. I övrigt har bestämmelserna endast genomgått redaktionella ändringar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.4. Bestämmelsen har i justerad form överförts från 10 kap. 7 § kapital- täckningslagen. Bestämmelsen har ändrats genom att begreppet företag som ingår i en finansiell företagsgrupp ersatts med företag som står under tillsyn utifrån sin konsoliderade situation. är en följd av att regleringen inte längre ska baseras på begreppet finansiella företagsgrupper (jämför avsnitt 5.4.2). Innehållet i första stycket 5 är nytt och innebär att även ska kunna begära in uppgifter från företag som har fått i uppdrag att utföra visst arbete eller vissa funktioner. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.4. Bestämmelsen är ny. Paragrafen ålägger moderföretag att offentlig- göra information om företagsgruppens rättsliga struktur, styrning och organisationsstruktur. Den närmare innebörden av vilken information som ska offentliggöras framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 9 kap. 1 § första stycket 3. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.8 och genomför artikel 106.2 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 9 § kapitaltäckningslagen. Första stycket har ändrats genom att även Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten () anges som en myndighet som ska samarbeta och utbyta uppgifter med. Vidare har hänvisningar till direktiv ersatts med hänvisningar till det nya kreditinstitutsdirektivet. I övrigt är bestämmelsen oförändrad jämfört med dess lydelse i kapitaltäckningslagen. Bestämmelsen motsvarar 10 kap. 9 a § i kapitaltäckningslagen. Den har jämfört med dess tidigare lydelse ändrats genom att hänvisningar till artiklar kreditinstitutsdirektiv ersatts med nya hänvisningar till relevanta artiklar i kreditinstitutsdirektivet, samt utökats med en möjlighet att även hänskjuta sådana frågor som avses i artiklarna 116 och 133 i samma direktiv. Enligt kreditinstitutsdirektivet ska möjligheten att hänskjuta ett förfarande för bindande medling i enlighet med artiklarna 41.2, 43.5, 50 och 51 i kreditinstitutsdirektivet börja gälla först från och med det datum då kravet på likviditetstäckning börjar tillämpas i enlighet med den delegerade akt som införs som bindande standard i enlighet med artikel 460 i förordningen (EU) om tillsynskrav. Möjligheten att hänskjuta ett förfarande enligt dessa artiklar framgår av andra stycket. I lagen om införande av lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut föreslås att detta stycke ska träda i kraft först som regeringen bestämmer. Paragrafen har med redaktionella ändringar överförts från 10 kap. 10 § kapitaltäckningslagen som infördes i svensk rätt med anledning av artiklarna 127.3 och 141 i direktiv /48/EG. Dessa artiklar återfinns i artiklarna 118 och 119 i det nya kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 13 § kapitaltäckningslagen men har genomgått följdändringar till följd av att delar av kapital- täckningslagen överförts till förordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag. Paragrafen genomför artikel 139 i direktiv /48/EG som i det nya kreditinstitutsdirektivet motsvaras av artikel 124. Bestämmelsen har med redaktionella förändringar överförts från 10 kap. 14 § i kapitaltäckningslagen, men dess tillämpningsområde har utökats. Ändringen i den första punkten innebär att bestämmelsen utökats till att även omfatta holdingföretag med blandad verksamhet. Genom andra punkten, som är ny, får rätt att genomföra undersökningar hos ett företag till vilka institut eller holdingföretag gett i uppdrag att utöva visst arbete eller vissa funktioner. I tredje punkten anges att om har ansvar för att utöva tillsyn över att de gruppbaserade kraven är uppfyllda, har inspektionen rätt att genomföra undersökningar i alla företag som ingår i gruppen. En sådan rätt följde även av 9 kap. 13 § kapital- täckningslagen. Rätten till undersökning enligt förevarande bestämmelse föreligger endast om det behövs för tillsynen av institutet. Vad som avses med ett holdingföretag med blandad verksamhet framgår av artikel 4 i förordningen (EU) om tillsynskrav för kredit- institut och värdepappersbolag. Genom bestämmelsen genomförs artiklarna 65.3 och 122.2 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.2. och 9.4 Paragrafen har överförts från 9 kap. 14 § andra stycket. Den har införts i svensk rätt med anledning av artikel 127.2 i direktiv /48/EG. Bestämmelsen har genomgått följdändringar med anledning av att bestämmelser i kapitaltäckningslagen om grupp- baserad tillsyn överförts till förordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag. Innebörden av bestämmelsen är densamma som . Bestämmelsens motsvarighet i kapital- täckningslagen behandlas i prop. 2006/07:5 s. 324. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 17 § i kapitaltäckningslagen och endast genomgått redaktionella ändringar. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 18 § i kapitaltäckningslagen. Bestämmelsen har överförts från 10 kap. 19 § i kapitaltäckningslagen. Första stycket har utan att ha ändrats i sak, genomgått redaktionella och språkliga ändringar. 6 kap. Moderföretag utanför EES 1–3 §§ Bestämmelserna i 1–3 §§ har överförts från 11 kap. 1–3 § i kapital- täckningslagen. Bestämmelserna har ändrats med anledning av att kreditinstitutsdirektiv ersätts av det nya kreditinstituts- direktivet och att reglering som tidigare följde av kapitaltäcknings- lagen överförts till förordningen (EU) om tillsynskrav för kredit- institut och värdepappersbolag. Regleringen genomför artiklarna 127.1, 127.2 och 121.7 i direktivet. 1–3 §§ Paragraferna har överförts från 12 kap. 1–3 § kapitaltäckningslagen men genomgått följdändringar med anledning av att delar av den tidigare regleringen i kapitaltäckningslagen ersatts av förordningen (EU) om tillsynskrav. Ändringarna innebär inte någon förändring i sak. Paragraferna har dessutom ändrats språkligt. Motsvarande bestämmelser i kapitaltäckningslagen behandlas i prop. 2006/07:05 s. 422 ff. 4–9 §§ Paragraferna har överförts från 12 kap. 4-9 §§ kapitaltäckningslagen. Bestämmelsen motsvarar 10 kap. 20 § kapitaltäckningslagen men har förutom redaktionella och språkliga förändringar utökats med ett nytt andra stycke som ger rätt att ta ut avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar enligt denna lag. För- slaget behandlas i betänkandets avsnitt 9.13. Med stöd av bemyndigandet i punkten 1 blir det möjligt att meddela närmare föreskrifter om de krav som enligt 3 kap. 5 § ställs på den som ska ingå i ledningen för ett finansiellt holdingföretag, i syfte att genomföra artikel 124 i kreditinstitutsdirektivet. Bemyndigandet i punkten 2 har överförts från 13 kap. 1 § 39 kapital- täckningslagen och genomför artikel 106.1 i direktivet.