sou · H1B314 · 2013-03-05 00:00:00 — Facklan var konstruerad för att tåla detta men risk för brandspridning inom området fanns till dess att man lyckats strypa tillflödet av olja. –2010 har 12 händelser relaterade till pappersindustrin rapporterats till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Den främsta orsaken till olyckor inom pappersindustrin är läckage. En stor generell orsak till läckage har angetts vara bristfälliga anslutningar eller ventiler. Andra olycksorsaker har varit att gällande instruktioner inte följts samt att utrustning som använts varit utsliten. Skador på människor och miljö vid denna typ av händelser är ovanliga. Däremot har läckor orsakat någon form av utsläpp som haft lokal påverkan. –2010 har sex händelser relaterade till stålindustrin rapporterats till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Av de inrapporterade händelserna har fem involverat brandfarlig gas eller vätska. Av händelserna har fyra inträffat i samband med stopp eller start i processen alternativt vid påfyllning/satsning av bränsle/kemikalier. Händelserna har resulterat i såväl brand som explosion. I samband med brand och explosion har antändnings- källan varit svår att identifiera. Däremot har rent tekniska faktorer såsom avsaknad av eller defekt backventil vid två av händelserna varit avgörande för att en brännbar blandning av två gaser ska uppstå. Vid en annan av händelserna ledde en bristfällig riskbedömning till att ett system feldesignats och att brand då möjliggjordes. Andra orsaker som angetts som orsaker till några av händelserna inom stålindustrin har varit bristande utbildning, okunskap och bristande rutiner. Bränderna och explosionerna har varierat i storlek. larmades vid hälften av de sex inrapporterade händelserna. Händelserna har, i varierande omfattning, medfört personskador i form av skär- och brännskador samt stora egendomsskador som medfört driftsstopp. Händelser inom industrier med annan kemisk tillverkning –2010 har 27 händelser relaterade till industrier med annan kemisk tillverkning rapporterats till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Händelserna innefattar till övervägande del bränder och bränder i samband med läckage. Även explosioner med föregående eller efterföljande brand har rapporterats. Flertalet av de inrapporterade händelserna har skett under normal drift medan endast ett fåtal av de rapporterade händelserna inträffat i samband med installation och underhåll. Bränderna som rapporterats har varit av varierande storlek. Vid vissa av händelserna har brandsläckning genomförts av verksamheternas personal med hjälp av befintlig brandbekämpningsutrustning och/eller av tillkallad räddningstjänst. I mer än hälften av de inrapporterade händelserna angavs problem med utrustning och tekniska fel som orsak eller delorsak till händelsen. När det gäller utrustning har även slitage i kombination med bristande underhåll tagits upp som orsak till ett antal av händelserna. Organisatoriska problem, såsom exempelvis bristande instruktioner och bristande egentillsyn har angetts som orsak eller delorsak vid tio av händelserna. Endast ett fåtal av händelserna har angetts ha personskador som en konsekvens av olyckan. Den vanligaste konsekvensen har varit egendomsskador i huvudsak på utrustning och byggnationer. Sevesoolyckor med allvarliga konsekvenser har inträffat i ett flertal länder. Några allvarliga Sevesoolyckor som inträffat i andra länder beskrivs nedan. I staden i inträffade en allvarlig kemikalieolycka när ämnet cyklohexan läckte ut från en verksamhet. Ett ångmoln antändes och exploderade. I olyckan omkom 28 människor och nära 100 personer skadades. Det brann på anläggningen i efter olyckan. Vid olyckan drabbades även intilliggande industri inom området13. I staden i inträffade en allvarlig kemikalieolycka . Vid olyckan spreds gasformiga ämnen från ett oavsiktligt fabriksutsläpp över ett område på fyra . Utsläppet kom från en tillverkare av bekämpningsmedel. Gasen som spreds var en blandning av triklorofenol, natriumhydroxid och tetrakloridbensodioxin. Utsläppet orsakade att 2 000 människor fick behandlas för dioxinförgiftning och mark förgiftades14. skedde den största industriella katastrofen någonsin i Bhopal, . En behållare med metylisocyanat vid en verksamhet började läcka och spreds över ett stort område. Metylisocyanat, som användes för framställning av insekticider, är starkt retande på slemhinnor och har en hög akut giftighet vid inandning. Olyckan inträffade och väderleksförhållandena som rådde ledde till att gasmolnet späddes ut långsamt. Gasen spred sig i första hand över ett par närliggande områden där tiotusentals människor bodde. Av stadens 800 000 invånare påverkades ungefär en tredjedel. 13Information i huvudsak hämtad från . 14Information i huvudsak hämtad från . 50 000 människor lades in på sjukhus och 2 500 människor avled inom den efter utsläppet. Ett par tusen personer har avlidit till följd av lungskador. Ett stort antal personer i Bhopal har fått grå starr som troligen är en sen effekt av exponeringen av metylisocyanat15. inträffade en serie explosioner och bränder på en oljedepå i Buncefield norr om . Buncefield var innan olyckan den femte största av landets 108 oljedepåer. Orsaken till olyckan var att ett mycket stort ångmoln av bensin antändes vid en parkeringsplats utanför depåområdet. Orsaken till ångmolnet var att en cistern överspolades. Antändningen ledde till en första av en serie explosioner som i sin tur orsakade bränder i cisterner och byggnader. Den kraftigaste av explosionerna medförde att ett skalv uppmättes till . Vid olyckan förvarades bensin, diesel och flygbränsle på depån. Bränderna som följde av explosionerna involverade 23 större cisterner. Tryckvågorna från explosionerna skadade fönster och fasader på byggnader som låg från depån. Som mest arbetade 180 brandmän med att bekämpa bränderna och sammanlagt arbetade 1 000 brandmän under det utdragna släckningsarbetet. Det tog att få huvudbranden under kontroll. Förutom stora ekonomiska skador ledde olyckan till omfattande miljöskador i form av bl.a. förorening av luften från branden samt att kontaminerat släckvatten läckte ut i en flod. Kontaminering av grundvattnet mättes upp så långt som från depån. Trots de omfattande skadorna på egendom och miljö skadades endast 43 personer lindrigt16. 15Information i huvudsak hämtad från 16Information hämtad från , The Buncefield incident 11December 2005, The final report of , . 3 Tillstånd till Sevesoverksamhet 3.1Allmän beskrivning av regleringen av tillstånd för Sevesoverksamheter Utredningen om kemikalieolyckor m.m. anförde i sitt huvudbetänkande Säkrare kemikaliehantering (SOU 1998:13) bl.a. att målsättningen med utredningens förslag var att skapa en så enkel och samlad reglering som möjligt för Sevesoverksamheter med hänsyn tagen till befintliga regel- och myndighetsstrukturer. För vissa Sevesoverksamheter krävs bl.a. att en säkerhetsrapport upprättas. Utredningen om kemikalieolyckor m.m. gjorde bedömningen att granskningen av Sevesoverksamheternas säkerhetsrapport lämpligast gjordes i en gemensam, integrerad miljö- och säkerhetsprövning. Utredningen framhöll även i sitt betänkande att då tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen innehåller de moment av offentlighet och insyn som både Seveso II direktivet och Industriolyckskonventionen krävde kunde en samordnad miljö- och säkerhetsprövning tillgodose kraven på offentlighet. Utredningen angav även följande skäl till stöd för att en samordnad miljö- och säkerhetsprövning borde ske1. -Syftet med både miljö- och säkerhetsregleringen är i huvudsak detsamma, dvs. att undvika skador på människor och miljön. -Miljö- och säkerhetsfrågorna går ofta i varandra och kräver gemensamma överväganden och åtgärder. Det är därför en fördel om de kan lösas i ett sammanhang för att undvika motstridigheter. -Genom en samordnad prövning kan bl.a. förorenaren betalar principen, substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen föras in i säkerhetsbedömningen via miljöskyddslagstiftningen. 1 Se SOU 1998:13 s. 8 f. -En gemensam prövning blir mer rationell och myndigheternas och industrins hantering av frågor om hälsa, miljö och säkerhet kommer att bättre harmoniera med varandra. -Miljökonsekvensbeskrivningarna kan användas för att ge en allsidig beskrivning av både de kontinuerliga miljöeffekterna och olycksriskerna vid en verksamhet. -Beslutsunderlaget är till stora delar gemensamt. -Förfarandet blir lättare att förstå för allmänheten än om man har skilda förfaranden för de fortlöpande utsläppen och för tillfälliga utsläpp och annan påverkan till följd av olyckor. -En samordnad prövning kommer att bli samhällsekonomiskt billigare och snabbare än att ha två separata prövningar. Utredningen konstaterade vidare att säkerhetsfrågornas koppling till miljöskyddslagstiftningen inte endast skulle komma att gälla de verksamheter som kom att omfattas av den högre kravnivån då säkerhetsfrågor, redan enligt då gällande bestämmelser i miljöskyddslagen, ingick vid tillståndsprövningen. Regeringen gjorde samma bedömning som utredningen om kemikalieolyckor m.m. när det gällde frågan om att den integrerade miljö- och säkerhetsprövningen skulle kunna tillgodose de krav som ställdes på granskningen av säkerhetsrapporten i Seveso II direktivet samt kraven i Industriolyckskonventionen om identifikation av farliga verksamheter och om förebyggande åtgärder. Regeringen konstaterade vidare att med föreslagen ordning kommer prövningen av säkerhetsarrangemangen att göras av den instans som har att tillståndspröva verksamheten enligt samt att vid prövningen ska regler om ansökan även omfatta säkerhetsrapporten som kommer att utgöra en del av själva ansökan2. Sevesodirektivets krav på granskning av säkerhetsrapporter och kommuniceringen av resultatet av granskningen med verksamhetsutövaren har mot bakgrund av det ovan anförda genomförts i genom att tillståndsplikt införts för samtliga Sevesoverksamheter på högre kravnivå. Gällande ordning för tillståndsprövning av Sevesoverksamheter är därför sammankopplad med bestämmelserna om prövning av miljöfarlig verksamhet i . För att få en fullständig överblick över hur tillståndsfrågor be- 2 Se prop. 1998/99:64, s. 42 f. träffande Sevesoverksamheter regleras måste man således ta del av såväl Sevesolagen och Sevesoförordningen som och dess förordningar3. finns det 375 Sevesoverksamheter i . Av dessa är 318 verksamheter tillståndspliktiga (A- och B-verksamheter samt C- och s.k. U-verksamheter på högre kravnivå), 21 verksamheter är anmälningspliktiga (C-verksamheter på lägre kravnivå) och för 36 verksamheter krävs vare sig tillstånd eller anmälan i förväg såvida inte en tillsynsmyndighet så påfordrar (s.k. U-verksamheter på lägre kravnivå). Bilden nedan visar antalet Sevesoverksamheter och deras fördelning på A-, B-, C- och s.k. U-verksamhet på lägre respektive högre kravnivå . Det totala antalet tillståndspliktiga A- och B-verksamheter enligt uppgår till ca 6 000 och antalet anmälningspliktiga verksamheter uppgår enligt uppskattning till ca 15 000–20 000 stycken (om tillstånds- och anmälningspliktiga verksamheter enligt , se avsnitt 3.2). 3.1.1Verksamhetsutövarnas skyldigheter enligt Sevesolagen En verksamhetsutövare som omfattas av Sevesolagen ska förebygga riskerna för allvarliga kemikalieolyckor. I de fall en allvarlig kemikalieolycka har inträffat är en verksamhetsutövare skyldig att begränsa följderna för människors hälsa och miljön. Avsikten är att de allmänna hänsynsreglerna som gäller för en verksamhetsutövare enligt 2 kap. ska tillämpas även för Sevesoverksamheter4. 3Uttrycket miljö har enligt Sevesolagen samma betydelse som enligt . Detta innebär att även egendom omfattas av begreppet. Se författningskommentaren till Sevesolagens 1 §, prop. 1998/99:64 s. 59. 46 § Sevesolagen och prop. 1998/99:64, s. 60. Verksamhetsutövare med verksamhet som omfattas av Sevesolagen ska göra en skriftlig anmälan till tillsynsmyndigheten innan byggnadsarbeten påbörjas eller verksamheten tas i drift. En sådan anmälan ska innehålla uppgifter om de farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma inom en anläggning eller ett lager, en redogörelse för driften vid anläggningen eller lagret samt en beskrivning av verksamhetens omgivning. Om verksamheten omfattas av tillståndsplikt enligt får regeringen föreskriva begränsningar av anmälningsskyldigheten. Om väsentliga ändringar sker i verksamheten ska verksamhetsutövaren anmäla detta till tillsynsmyndigheten5. En Sevesoverksamhetsutövare ska även utarbeta ett handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor ska förebyggas. Ett sådant handlingsprogram ska vara skriftligt och innehålla uppgift om de mål och allmänna handlingsprinciper som verksamhetsutövaren har ställt upp för hanteringen av riskerna för allvarliga kemikalieolyckor samt uppgifter om en säkerhetsorganisation för verksamheten6. Även om tillstånd till en verksamhet inte krävs enligt får regeringen föreskriva att det ska vara förbjudet att utan tillstånd anlägga eller ändra en verksamhet som omfattas av Sevesolagen. En sådan ansökan om tillstånd ska prövas av mark- och miljödomstol som ett ansökningsmål enligt . Regeringen får föreskriva att ansökan om tillstånd för vissa slag av verksamheter ska prövas av länsstyrelsen7. Den säkerhetsrapport som Sevesoverksamheter på högre kravnivå har en skyldighet att upprätta ska innehålla8: -information om hur verksamhetens driftssystem och organisation har utformats för att förebygga allvarliga kemikalieolyckor, -en beskrivning av verksamhetens omgivning, -en beskrivning av anläggningen och de farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma där, -en identifiering och analys av olycksrisker, samt 57 § Sevesolagen. 68 § Sevesolagen och 6 § Sevesoförordningen. 79 § Sevesolagen. 810 § Sevesolagen. Se även 8 och 9 §§ Sevesoförordningen angående vem som är skyldig att upprätta en säkerhetsrapport och vad som ska ingå i säkerhetsrapporten. -uppgifter om förebyggande åtgärder för att förhindra och åtgärder för att begränsa följderna av en allvarlig kemikalieolycka. Säkerhetsrapporten ska förnyas och lämnas till tillsynsmyndigheten eller tidigare, om det finns särskilda skäl9. De verksamhetsutövare vars verksamhet omfattas av kravet på säkerhetsrapport ska även i samråd med kommunen och de anställda samt annan personal som kan påverka säkerheten, upprätta en intern plan för räddningsinsatser. Denna plan ska fogas till säkerhetsrapporten. Den interna planen ska förnyas eller när det finns anledning till det. Planen ska lämnas till tillsynsmyndigheten som ska granska den10. Verksamhetsutövare för Sevesoverksamheter ska i sitt säkerhetsarbete, utöver förhållandena vid den egna verksamheten, även ta hänsyn till andra faktorer i omgivningen som kan påverka säkerheten. Närheten till annan Sevesoverksamhet ska särskilt beaktas. Vid utredning härav ska verksamhetsutövaren samråda med statliga och kommunala myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha intresse i saken. Verksamhetsutövaren kan begära hjälp från tillsynsmyndigheten vid denna utredning. Utredningen ska redovisas i den inledande anmälan som ska göras alternativt i säkerhetsrapporten11. Förutom verksamhetsutövarnas skyldigheter är kommuner med Sevesoverksamheter ålagda en informationsskyldighet. Berörda kommuner ska se till att personer som löper risk att påverkas av en allvarlig kemikalieolycka vid en verksamhet som omfattas av kravet på säkerhetsrapport informeras om vilka säkerhetsåtgärder som ska vidtas och hur man ska förfara vid en olycka. Detta gäller även i förhållande till personer i en annan kommun eller utomlands12. Med stöd av bestämmelser i och förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor regleras i föreskrifter, utfärdade av dåvarande , bl.a. närmare om verksamheters säkerhetsorganisation, vad som ska ingå i en säkerhetsrapport, hur verksamheters interna plan för räddningsinsatser ska utformas, vilken information som ska förmedlas till allmänheten samt närmare bestämmelser om kommunernas plan för räddningsinsatser (SRVFS 2005:2). 911 § Sevesolagen. 1012 § Sevesolagen. 1113 § Sevesolagen. 1214 § Sevesolagen. 3.2Regleringen av tillstånd och anmälan av miljöfarlig verksamhet i Bestämmelser om tillstånd till miljöfarlig verksamhet finns i 9 kap. . Med miljöfarlig verksamhet menas enligt användning av fast egendom eller fasta anläggningar som kan innebära utsläpp till mark, luft eller vatten eller annan olägenhet för människors hälsa eller miljön. Begreppet miljöfarlig verksamhet har huvudsaklig betydelse för att avgöra om en viss verksamhet ska omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt eller inte enligt 9 kap. miljöbalken13. Verksamheter inom område som inte faller in under definitionen för att utgöra miljöfarlig verksamhet omfattas ändå alltid av hänsynsregler och av bestämmelser om egenkontroll och tillsyn. En verksamhet som definieras som en miljöfarlig verksamhet behöver emellertid inte innebära att den därmed är farlig för människors hälsa eller för miljön. Att en verksamhet omfattas av begreppet miljöfarlig verksamhet anger endast att regler om miljöfarlig verksamhet ska tillämpas. Tillståndsplikten i är kopplad till bl.a. miljöfarlig verksamhet. Regeringen får meddela föreskrifter om att det ska vara förbjudet att utan tillstånd eller innan anmälan har gjorts: -anlägga eller driva vissa slag av fabriker, andra inrättningar eller annan miljöfarlig verksamhet, -släppa ut avloppsvatten i mark, vattenområde eller grundvatten, -släppa ut eller lägga upp fast avfall eller andra fasta ämnen, om detta kan leda till att mark, vattenområde eller grundvatten kan förorenas, eller bedriva sådan miljöfarlig verksamhet som avses ovan, om den ändras med avseende på tillverkningsprocess, reningsförfarande eller på något annat sätt. Även om tillståndsplikt inte följer enligt vad som angetts, får tillsynsmyndigheten, i det enskilda fallet förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd, om verksamheten medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande olägenheter för människors hälsa och miljön. Vidare finns det en möjlighet för den som bedriver eller avser att bedriva miljöfarlig verksamhet att ansöka 13 Beträffande begreppet miljöfarlig verksamhet, se bl.a. 2003:5, Tillståndsprövning och anmälan avseende miljöfarlig verksamhet, , s. 9 ff. om tillstånd till verksamheten även om det inte krävs tillstånd enligt bestämmelser14. Miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. är indelade i olika prövningsnivåer. De olika prövningsnivåerna, A, B och C, regleras enligt en bilaga till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH-bilagan). FMH-bilagan, avdelning 1, omfattar 260 verksamhetskategorier och är indelad i 31 huvudrubriker och lika många underrubriker. Av de 260 verksamhetskategorierna är 40 A-verksamheter, 108 B-verksamheter och 112 C-verksamheter. Tillståndsplikten för A- och B-verksamheterna och anmälningsplikten för C-verksamheterna framgår av FMH-bilagan, avdelning 1. Därutöver finns det verksamheter som inte ingår i någon av de tre klasserna i FMH-bilagans avdelning 1 och som brukar kallas U- verksamheter, där U står för utanför bilagan. Dessa verksamheter är varken tillstånds- eller anmälningspliktiga enligt FMH-bilagan, avdelning 1, men kan omfattas av bestämmelser i 9 kap. och förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, t.ex. när det gäller förbud eller föreläggande att ansöka om tillstånd. Dessutom omfattas dessa s.k. U-verksamheter, precis som tillstånds- och anmälningspliktiga verksamheter, av 2 kap. . För de C- och s.k. U-verksamheter som dessutom omfattas av Seveso II direktivets högre kravnivå regleras tillståndsplikten för dessa i FMH-bilagan, avdelning 4. Denna tillståndsplikt är en följd av genomförandet av Seveso II direktivet och Industriolyckskonventionen. C-verksamheter som omfattas av Sevesodirektivets lägre kravnivå är endast anmälningspliktiga enligt FMH-bilagan, avdelning 1, medan det för s.k. U-verksamheter på lägre kravnivå varken krävs tillstånd eller anmälan i förväg enligt . Inte heller krävs någon åtgärd av en verksamhetsutövare såvida inte en tillsynsmyndighet enligt så påfordrar. bestämmelser om tillstånd och anmälan av miljöfarlig verksamhet kan inte läsas för sig själva utan måste läsas tillsammans med andra bestämmelser, exempelvis de som handlar om mål i kap. 1 och de allmänna hänsynsreglerna i kap. 2. Även hushållningsbestämmelserna i kap. 3 och 4, reglerna om miljökvalitetsnormer i kap. 5, bestämmelserna om miljö- 14 9 kap. 6 § . konsekvensbeskrivningar i kap. 6, procedurreglerna i kap. 16 och kap. 19–24 samt tillsynsreglerna i kap. 26 är aktuella. När frågor prövas om tillåtlighet, tillstånd, godkännande, och dispens och när sådana villkor prövas som inte avser ersättning samt vid tillsyn enligt är alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skyldiga att visa att de förpliktelser som följer av 2 kap. iakttas. Detta gäller även den som har bedrivit verksamhet som kan antas ha orsakat skada eller olägenhet för miljön. Med begreppet åtgärd avses vid tillämpningen av 2 kap. en sådan åtgärd som inte är av försumbar betydelse i det enskilda fallet15. Det är således verksamhetsutövaren som ska visa att hänsynsreglerna i följs. Detta innebär bl.a. att vid prövning av tillståndsfrågor, vid fastställande av vilka villkor som ska gälla för en verksamhet samt vid tillsyn måste verksamhetsutövaren kunna visa att de förpliktelser som följer av 2 kap. iakttas. 3.2.1Tillståndsprövning av miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. Tillståndsfrågor avseende miljöfarliga verksamheter som i FMH- bilagan, avdelning 1, är A-verksamheter prövas av mark- och miljödomstol medan de i samma bilaga angivna B-verksamheterna prövas av länsstyrelsen16. De verksamheter som anges i FMH-bilagan avdelning 4, under rubriken ämnen som innebär en miljöfarlig hantering som ska tillståndsprövas enligt 9 kap. 6 § , ska tillståndsprövas av mark- och miljödomstol om verksamheten har beteckningen A och av om verksamheten har beteckningen B eller C eller inte anges med någon beteckning. 152 kap. 1 § . 16Det organ inom som ansvarar för tillståndsgivande verksamhet är de så kallade miljöprövningsdelegationerna. I förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion (länsstyrelseinstruktionen) finns föreskrifter om miljöprövningsdelegationerna. 16§ i länsstyrelseinstruktionen har det, fram till , inom varje länsstyrelse funnits en miljöprövningsdelegation för att pröva närmare angivna ärenden om tillstånd till miljöfarlig verksamhet. är miljöprövningsdelegationerna koncentrerade till länsstyrelserna i , , , , , , , , , , och . Miljöprövningsdelegationernas uppgifter framgår av förordningen (2011:1237) om miljöprövningsdelegationer. Miljöprövningsdelegationerna är en del av men har en självständig beslutsfunktion. På detta sätt skiljs tillståndsprövningen inom från det tillsynsansvar som länsstyrelserna också har enligt . får, om det kan ske utan olägenhet för någon part, lämna över ett tillståndsärende till en annan länsstyrelse om det vid den andra förekommer eller har förekommit ett tillståndsärende som har ett nära samband med det förstnämnda ärendet, om överlämnandet sker för gemensam handläggning eller för att det är lämpligt att den länsstyrelse som har prövat ett tidigare ärende också prövar det nya ärendet17. Tillståndsprövning kan även initieras genom att tillsynsmyndigheten i enskilda fall förelägger en verksamhetsutövare, som bedriver en verksamhet som enligt huvudregeln inte är tillståndspliktig, att ansöka om tillstånd. Detta kan vara sådana fall när en verksamhetsutövare bedriver en verksamhet som medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön18. Ett sådant föreläggande kan gälla både planerade och pågående verksamheter och även verksamheter eller åtgärder som innebär efterbehandling.