sou · H1B317d2 · 2013-04-03 00:00:00 — Eftersom något mål inte inletts vid domstolen bör det dock inte uttryckas som att parterna kallas till sammanträdet. Det bör anges att bestämmel- serna om kallelser gäller åklagaren, den misstänkte och dennes för- svarare och att rätten om det är till fördel för handläggningen även kan kalla annan som berörs av den kommande rättegången. Det kan t.ex. gälla en målsägande eller ett målsägandebiträde som klargjort att han eller hon kommer att väcka en talan om enskilt anspråk och det finns behov av att tidigt diskutera frågor som rör handlägg- ningen av detta. På samma sätt som när ett sammanträde hålls efter att åtalet väckts är det rätten som ska besluta vilka av de kommande parterna som bör kallas och i vad mån en enskild misstänkt eller målsägande ska föreläggas att inställa sig personligen. 11.3.6Förberedelse genom skriftväxling eller annan handläggning Förslag: Regleringen som rör förberedelseåtgärder i 45 kap. RB kompletteras med en bestämmelse som klargör att rätten kan förbereda målet genom skriftväxling om det, med hänsyn till målets beskaffenhet, är lämpligare än att sammanträde hålls. Det införs en bestämmelse som klargör att förberedande åtgärder även kan ske genom annan handläggning än sammanträde och skriftväxling. Rätten har, om det behövs för att bevisningen ska vara på en gång tillgänglig vid huvudförhandlingen, en möjlighet att besluta om annan förberedande åtgärd (45 kap. 12 § första stycket RB). Bestämmelsen tar i första hand sikte på komplettering av utred- Den är fakultativ och kan alltså tillämpas när det behövs för sakens prövning i det enskilda fallet. Vi föreslår att den som åtalas alltid ska föreläggas att svara på de yrkanden som framställs i åtalet. Även om det har skett kan det finnas behov av att klargöra vissa specifika frågor för att huvudför- handlingen ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Det bör kunna ske genom att rätten ställer konkreta frågor för att avhjälpa otydligheter och klarlägga parternas inställning. Att hålla ett sammanträde är inte alltid nödvändigt eller möjligt. Framförallt i medelstora mål med någon eller några dagars huvudförhandlings- tid kan det vara mer ändamålsenligt att klargöra frågor genom en fortsatt skriftväxling än att hålla ett sammanträde. Vi föreslår där- för att det införs en bestämmelse som anger att rätten kan för- bereda målet genom skriftväxling i stället för att hålla ett samman- träde om det är lämpligare med hänsyn till målets beskaffenhet. För fullständighetens skull bör det också införas en bestämmelse som klargör att förberedande åtgärder även kan ske genom annan handläggning än sammanträde och skriftväxling. När det gäller tvistemål är det reglerat i 42 kap. 9 § RB. Det bör uttryckligen framgå av 45 kap. RB att motsvarande möjlighet även finns i brott- mål. Även om det hålls ett sammanträde kan skriftlig förberedelse eller förberedelse genom annan handläggning vara ett komplement för att klargöra vissa specifika frågor. Det bör därför, på samma sätt som gäller för tvistemål, klargöras att olika former av förbere- delse får förenas om det är lämpligt. 11.3.7Tidsfrister för huvudförhandling i mål med frihetsberövade och ungdomar Förslag: Tidsfristen för när huvudförhandling senast ska på- börjas i ett mål där den tilltalade är häktad ska kunna förlängas i de fall det finns behov av att hålla ett förberedande samman- träde. I sådana fall ska ett förberedande sammanträde hållas senast från den dag då åtalet väcktes. Huvud- förhandlingen ska i dessa fall som huvudregel påbörjas senast efter att åtalet väcktes. Bestämmelsen om när uppskov kan ske med att påbörja huvudförhandling i ett mål där den tilltalade är anhållen eller häktad kompletteras med en särskild bestämmelse som rör situationen att utredningen om den tilltalades personliga för- hållanden inte är färdigställd. I ett sådant fall ska huvudförhand- lingen kunna påbörjas senare om den tilltalade inte har något att invända mot detta och det inte heller av något annat skäl är olämpligt. De undantag som enligt gällande rätt gör det möjligt att påbörja förhandlingen senare än ska fortfarande gälla vid sidan av de nya bestämmelserna. För att göra regleringen mer överskådlig bör det införas en särskild paragraf i anslutning till 45 kap. 14 § RB som reglerar när avsteg kan göras från huvudregeln om att huvudförhandlingen ska påbörjas . Undantagen kommer även att vara tillämpliga i de ungdomsmål i vilka samma tidsfrister gäller som när den till- talade är häktad. När den tilltalade är anhållen eller häktad gäller särskilda tidsfrister för när huvudförhandling som huvudregel ska påbörjas. Detsamma gäller i de flesta fall när den tilltalade är . Tidsfristen fyller en viktig funktion genom att den säkerställer att en person, efter att åtalet väckts, inte är frihetsberövad i avvaktan på en rätte- gång än vad som är nödvändigt. För unga tilltalade är det särskilt viktigt att målet kan påbörjas så fort som möjligt. finns det mål där tidsfristen hindrar, eller i varje fall för- svårar, för domstolen och parterna att verka för att målet är till- räckligt förberett när det ska avgöras. I detta avsnitt lämnar vi där- för förslag som innebär att tidsfristen för när huvudförhandling ska påbörjas mjukas upp. Det sker dels genom ett förslag om att huvud- förhandlingen kan hållas senare om det finns behov av ett förbere- dande sammanträde, dels genom ett förslag om en särskild möjlig- het att avvakta med att påbörja huvudförhandlingen om utredningen om den tilltalades personliga förhållanden inte är färdigställd. Nuvarande ordning och tidigare överväganden Om den tilltalade är anhållen eller häktad ska huvudförhandling påbörjas senast från det att åtalet väcktes eller, om den tilltalade häktats efter åtalet, för häktningen. Det gäller inte om längre uppskov är nödvändigt på grund av att förundersökning behöver vidtas eller kompletteras, förberedande åtgärd behövs för att bevisningen ska vara på en gång tillgänglig vid huvudförhandlingen, eller med hänsyn till målets omfattning eller annan omständighet (se 45 kap. 14 § andra stycket RB). Enligt 29 § andra stycket LUL gäller samma tidsfrister när en person som inte fyllt åtalas för ett brott för vilket är före- skrivet fängelse . I det följande jämställer vi dessa mål med mål där den tilltalade är häktad. Tidsfristen för när en huvudförhandling som huvudregel ska påbörjas i mål där den tilltalade är häktad förlängdes från genom lagändring 20106. Bakgrunden till lagändringen var ett förslag från arbetsgrupp för processrätts- liga frågor. Arbetsgruppen föreslog redan i en promemoria som överlämnades till en sådan förläng- ning av fristen. föreslogs att det i lagtexten skulle marke- ras att huvudregeln är att förhandlingen ska hållas skyndsamt. Till stöd för förslaget anfördes bl.a. att domstolarnas tidsscheman blivit mer pressade och att arbetsbördan i domstolarna ledde till att redan utsatta huvudförhandlingar ofta fick ställas in för att möjliggöra handläggningen av mål med häktade. Som en annan nackdel med enveckasfristen angav arbetsgruppen att det inte sällan är svårt för domstolen att på den korta tid som står till buds få kontakt med vittnen och målsägande och få bekräftat att de fått del av kallelsen till förhandlingen. Arbetsgruppen var inte enig om förslaget. För- slagen i promemorian remissbehandlades och remissutfallet blev blandat. Regeringen konstaterade i en proposition (prop. 2000/01:108) att det inte fanns tillräckliga skäl att genomföra den förändring som arbetsgruppen föreslagit. Regeringen framhöll bl.a. att det skäl för fristen som angetts vid bestämmelsens tillkomst, nämligen att den tilltalades frihetsförlust inte skulle bli längre än nödvändigt, fortfarande gjorde sig gällande. Regeringen menade att de problem som arbetsgruppen beskrivit i första hand skulle lösas med organisatoriska åtgärder och mer rationella och flexibla rutiner i tingsrätterna och mellan tingsrätterna och åklagarna. Möjligheterna till uppskov med huvudförhandling utvidgades dock för mer om- fattande mål (a. prop. s. 25 f.). Då framhölls uttryckligen i lag möjligheten göra ett undantag från tidsfristen när det krävs på grund av målets omfattning. När tidsfristen förlängdes skedde det, enligt reger- ingen, bl.a. av hänsyn till att den korta fristen ofta medförde problem 6 Advokaters vittnesplikt och andra processrättsliga frågor, prop. 2009/10:182, s. 33 ff. att planera in och kalla berörda till huvudförhandling. Det ansågs därför finnas behov av en mer flexibel ordning. Regeringen fram- höll även att den gällande tidsfristen ledde till att redan utsatta huvudförhandlingar i vissa fall behöver ställas in för att möjliggöra handläggningen av mål med frihetsberövade. Den som delgetts misstanke om brott och hans eller hennes för- svarare har rätt att fortlöpande ta del av vad som kommer fram i förundersökningen, om det kan ske utan men för utredningen (s.k. successiv delgivning av förundersökningen enligt 23 kap. 18 § RB). Vikten av att det sker i omfattande mål framhölls av den av Riks- åklagaren tillsatta arbetsgruppen i idéskriften Effektivare hantering av stora och komplicerade brottmål (s. 40–42). Arbetsgruppen fram- höll att det ökar förutsättningen för att de kompletteringar som den misstänkte påkallar ska kunna ske och att det kan leda till kortare totala handläggningstider. Arbetsgruppen framhöll också att det inte är realistiskt att tro att en försvarare, som vid slutdelgivningen i ett mål med häktade personer får del av en förundersökning på ett par tusen sidor, ska kunna gå igenom målet på ett sådant sätt att han eller hon kan ange inställning i alla delar. Vi instämmer i detta. Från advokathåll har det dock vid de diskussionsmöten som vi genomfört varit en genomgående syn- punkt att åklagare inte i tillräcklig omfattning låter den misstänkte och dennes försvarare löpande ta del av utredningsmaterialet. Det finns därför enligt vår uppfattning anledning för åklagarväsendet att överväga om så är fallet och om det finns behov av att vidta åtgärder för att successiv delgivning ska komma till användning i ökad utsträckning. Även om löpande delgivning av förundersökningen ägt rum kan tidsfristen för när huvudförhandling ska påbörjas göra det svårt för en försvarare att tillgodogöra sig förundersökningsmaterialet på ett sådant sätt som krävs för att ta tillvara klientens intressen och för- bereda försvaret. Det kan leda till att parternas ståndpunkter inte är tillräckligt klarlagda före huvudförhandlingen. Det innebär att det finns risk för att det uppstår behov av att komplettera förunder- sökningen vid huvudförhandlingen och att förhandlingen tar i anspråk än vad som är nödvändigt. Det finns också en risk för att tyngdpunkten i processen förskjuts från tingsrätten till hov- rätten genom att nya invändningar eller ny utredning presenteras först där. Redan nu finns det regler som tillåter att man frångår tvåveckors- regeln. Den generella förlängning av tidsfristen som genomförts har främst motiverats med hänsyn till att domstolen behöver för att planera och kalla till huvudförhandlingen. Att det kan ligga i den tilltalades, och därmed även rättsväsendets, intresse att huvudförhandlingen hålls senare än efter att åtalet har väckts har inte uppmärksammats i samma utsträckning. Att den tilltalade inte är frihetsberövad i avvaktan på rättegång än vad som är nödvändigt är viktigt. Behovet av att öka möjligheten till uppskov med huvudförhandling måste ställas mot överväganden om det är lämpligt med hänsyn till att den till- talades frihetsförlust inte ska bli längre än vad som är absolut nödvändigt (se NJA II 1943 s. 574). Med tanke på att den tilltalade kan ha varit häktad före åtalet kan det dock ifråga- sättas om det i alla lägen är nödvändigt att påbörja huvudförhand- lingen efter att åtalet väckts. Enligt vår uppfatt- ning bör avsteg kunna göras i de fall då det är befogat för att dom- stolen och parterna ska kunna verka för att målet är tillräckligt för- berett när det ska avgöras. Även om behovet av uppskov får anses ha minskat till följd av att tidsfristen numera förlängts kan uppskov vara motiverat med hänsyn till omständigheter i det enskilda fallet. Nuvarande bestämmelser tillåter undantag såväl med hänsyn till brottsutredningen, som med avseende på utredningen av den till- talades personliga förhållanden. Som exempel på när uppskov kan godtas nämns i förarbetena när förundersökningen behöver kom- pletteras (45 kap. 11 § RB) eller om t.ex. sakkunnigyttrande ska inhämtas (45 kap. 12 § RB). Som ett annat exempel anges att åtal ska väckas även för annat brott än det som avsetts i stämningen (NJA II 1943 s. 574). Behovet av det senare har dock minskat med hänsyn till nuvarande regler i 34 kap. BrB om sammanträffande av brott och förändring av påföljd (jfr Fitger m.fl., , kommentaren till 45 kap. 14 §). Ytterligare ett exempel som lyfts fram är att undantag från fristen kan göras för att tillgodose den tilltalades önskemål om att vara biträdd av den försvarare han eller hon önskar (prop. 2000/01:108 s. 26). Tillämpningsområdet för undantagen enligt gällande rätt upp- fattas emellertid av domstolarna som mycket snävt. Även om målen är mycket omfattande inleds vanligtvis huvudförhandlingen inom Vid utredningens diskussionsmöten med brottmåls- advokater, domare och åklagare påtalades att det är svårt att hinna med förberedande åtgärder efter åtal i häktade mål eftersom tids- fristen finns. En särskild situation som togs upp av flera var att uppskov med huvudförhandling borde kunna ske med den till- talades samtycke i avvaktan på att en utredning om kontraktsvård färdigställs. Det är vår uppfattning att det finns behov av att förtydliga att undantag från tidsfristen i vissa fall bör göras dels i omfattande mål för att den tilltalade ska ha en rimlig möjlighet att förbereda sitt försvar och för att målet ska kunna vara tillräckligt förberett före huvudförhandlingen, dels för att en kontraktsvårdsutredning ska hinna färdigställas före huvudförhandlingen. I sammanhanget måste hänsyn tas till artikel 5.3 i Europa- konventionen. Enligt den bestämmelsen måste den som är berövad friheten ha rätt till rättegång inom skälig tid. har i flera rättsfall uttryckt vad som ska förstås med skälig tid och domstolen har godtagit relativt långa häktningstider, i varje fall om det i övrigt har funnits godtagbara skäl för häktning. I är det tiden före åtal, dvs. under förundersökningen, som framförallt kan vara lång. I den jämförelsen framstår tiden mellan åtal och huvudförhandling som begränsad. Skälig tid är ett begrepp som bör ges en restriktiv tolkning, med hänsyn till att fråga är om frihets- berövande. Även med hänsyn till det bör möjligheten att i ett enskilt fall förlänga tidsfristen inte anses stå i strid med Europa- konventionen, om uppskov sker för att skapa bättre förutsättningar för förberedelsen i omfattande mål och eller för att utredningen om den tilltalades personliga förhållanden ska kunna färdigställas i ett fall då han eller hon inte har något att invända mot det. Förlängd tidsfrist i omfattande mål I omfattande mål där den tilltalade är häktad kan det vara svårt att förbereda huvudförhandlingen på det sätt som krävs. Vi har i avsnitt 11.3.4 föreslagit att det som huvudregel ska hållas ett för- beredande sammanträde i omfattande mål. Vi bedömer att det regelmässigt är till fördel för den kommande huvudförhandlingen. Det är inte ovanligt att den tilltalade är häktad i denna typ av mål. Visserligen föreslår vi i avsnitt 11.3.5 att rätten ska kunna hålla ett förberedande sammanträde redan innan åtal har väckts. Det är dock inte alltid befogat eller lämpligt med ett sådant tidigt sammanträde. Även om det har hållits kan det också finnas behov av ett samman- träde efter att åtalet har väckts. Vi föreslår att tidsfristen för när huvudförhandling senast ska påbörjas ska kunna förlängas i de fall det finns behov av att hålla ett förberedande sammanträde. Det skapar ett praktiskt utrymme för att ett förberedande sammanträde ska kunna hållas när den till- talade är häktad. Det förbättrar också möjligheterna för den till- talade att tillsammans med sin försvarare gå igenom materialet och förbereda försvaret inför huvudförhandlingen. Vi föreslår att ett förberedande sammanträde, i de fall de finns behov av ett sådant, ska hållas senast inom en från den dag då åtalet väcktes om den tilltalade är anhållen eller häktad. Huvudförhandlingen ska i sådana fall påbörjas senast efter att åtalet väcktes. Även om sammanträde hålls ska huvudförhandlingen kunna påbörjas senare om det är nödvändigt. När de gäller den regleringen saknas det skäl att ändra de nuvar- ande bestämmelserna om när uppskov får ske. Det innebär bl.a. att huvudförhandlingen kan hållas senare än efter att åtalet väcktes om det är nödvändigt på grund av målets omfattning. Vårt förslag innebär att fristen för när huvudförhandling som huvudregel senast ska påbörjas förlängs i de fall det hålls ett sammanträde. Det ökar förutsättningarna för att den till- talade och hans eller hennes försvarare ska kunna förbereda för- svaret inför huvudförhandlingen. Det förbättrar också möjligheterna att planera den kommande förhandlingen utifrån vad som kommer fram vid ett förberedande sammanträde. Syftet med sammanträdet är framförallt att vid behov klargöra frågor som rör parternas ståndpunkter och bevisuppgifter samt att planera den kommande huvudförhandlingen så att den kan hållas så koncentrerad som möjligt. För att ett förberedande sammanträde ska fylla en funktion krävs att parterna och domstolen är väl för- beredda. De mål där det finns behov av ett sammanträde är sådana där materialet är omfattande eller som annars är krävande. För att försvararna ska ha möjlighet att sätta sig in i materialet på ett sådant sätt att de kan avge inställningar bör den generella fristen för när ett sammanträde senast ska hållas vara . Om tids- fristen skulle vara kortare kan det ifrågasättas vilken funktion sammanträdet fyller jämfört med att påbörja huvudförhandlingen, vilket ju redan enligt dagens regler kan ske senast . Poängen med ett sammanträde är att huvudförhandlingen ska kunna anpassas till vad som kommit fram vid detta. Efter samman- trädet behövs därför tid för domstolen att kalla till huvudförhand- ling. Det kan också finnas behov av ytterligare förberedande åtgär- der. Tiden för när huvudförhandlingen senast ska påbörjas efter sammanträdet bör därför motsvara den tidsfrist som gäller enligt dagens bestämmelser. Uppskov för att komplettera utredningen om den tilltalades personliga förhållanden Vi föreslår att bestämmelsen om när uppskov kan ske med att påbörja huvudförhandling i ett mål där den tilltalade är anhållen eller häktad kompletteras med en särskild bestämmelse som rör situationen att utredningen om den tilltalades personliga förhållan- den inte är komplett. I ett sådant fall ska huvudförhandlingen kunna påbörjas senare om den tilltalade inte har något att invända mot detta och det inte heller av något annat skäl är olämpligt. Vid våra diskussionsmöten har det från såväl domare, åklagare som försvarare framförts att de tidskrav som gäller vid handlägg- ningen av mål där den tilltalade är häktad ibland leder till att mål i tingsrätten avgörs utan att utredningen om den tilltalades person- liga förhållanden är färdigställd. Det gäller framförallt i de fall då det kan finnas anledning att ta fram ett förslag till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan, s.k. kontraktsvård. Även om de redan gällande bestämmelserna kan användas för att skjuta upp förhandlingen i ett sådant fall förekommer det att målet avgörs och att ett förslag till kontraktsvård tas fram först efter att målet över- klagats till hovrätten. Om det sker innebär det att tyngdpunkten i rättskipningen, tvärtemot vad som är avsett, förskjuts från tings- rätten till hovrätten. Att utredningen i påföljdsfrågan blir komplett först i hovrätten stämmer mindre väl överens med hovrättens främ- sta uppgift som är att överpröva tingsrättens avgöranden. Det inne- bär också att en tilltalad som är villig att underkasta sig en kontrakts- vård är frihetsberövad i onödan i avvaktan på att målet ska avgöras i hovrätten (jfr prop. 2009/10:182 s. 36 och RH 2011:1). Även om de redan gällande bestämmelserna ger stöd för att skjuta upp huvud- förhandlingen i denna typ av situationer finns det enligt vår mening anledning att införa en särskild reglering som tydliggör denna möjlighet. Våra övriga förslag ökar förutsättningarna för att den utredning som krävs i påföljdsfrågan ska finnas tillgänglig när målet avgörs, även när den tilltalade är häktad. Genom att åklagaren ska ange ett påföljdsyrkande och inhämta ett yttrande från Kriminalvården när det finns behov av det kan utredningen regelmässigt påbörjas tidi- gare. Det bör innebära att det även om den tilltalade är häktad i många fall finns förutsättningar för att ha en kontraktsvårdsutred- ning färdig till en huvudförhandling som hålls efter att åtalet väckts. Men det kan ändå finnas situationer då inte räcker till. Det är förstås av vikt att den som är frihetsberövad inte behöver avvakta utgången i målet . Även med den utgångspunkten är det en rimlig avvägning att uppskov ska kunna ske om utredningen om hans eller hennes personliga förhållanden inte är klar och den tilltalade inte har något att invända mot en utsträckning av tidsfristen. Om den tilltalade är intresserad av att vid en fällande dom underkasta sig en påföljd som inbegriper vård och behandling är det i normalfallet inte till fördel för honom eller henne att målet avgörs utan att tingsrätten kunnat ta ställning till ett sådant alternativ till fängelse. Det innebär också i sig ett incita- ment för den enskilde att medverka till att personutredningen färdig- ställs. Vad som kan hållas mot ett sådant förslag är att en frihets- berövad person befinner sig i en särskilt utsatt situation. Det kan finnas farhågor om att den häktade kan vara påverkad av frihets- berövandet och känna sig pressad att acceptera att huvudförhand- lingen hålls senare än . Det bör dock i regel bara vara nödvändigt med ett kortare uppskov och den tilltalade har möjlighet att rådgöra med sin försvarare i denna fråga. Det bör bara i speciella situationer kunna anses som olämpligt att påbörja för- handlingen senare än om den tilltalade genom sin försvarare förklarat att han eller hon inte har något att invända mot det. Det ska påpekas att det faktum att den tilltalade inte har något att invända mot att tidsfristen inte överskrids i sig innebär ett med- givande till fortsatt frihetsberövande. Om den tilltalade påkallar det eller det annars finns anledning till det måste alltså frågan om det finns skäl för fortsatt häktning prövas på sedvanligt sätt med en bedömning av om frihetsberövandet är proportionerligt i relation till vad ingreppet innebär för den enskilde. Utformningen av regleringen om när uppskov kan ske Vi föreslår att bestämmelsen som anger när huvudförhandling senast ska påbörjas i ett mål där den tilltalade är anhållen eller häktad ska kompletteras. Dels med en särskild reglering i de fall när ett förberedande sammanträde hålls, dels med ett uttryckligt undan- tag som anger att huvudförhandlingen, under vissa förutsättningar, ska påbörjas senare om utredningen om den tilltalades personliga förhållanden inte är färdigställd. De undantag som enligt gällande rätt gör det möjligt att påbörja förhandlingen senare än ska fortfarande gälla vid sidan av de nya bestämmelserna. För att göra regleringen mer överskådlig bör det införas en sär- skild paragraf i anslutning till 45 kap. 14 § RB som reglerar när avsteg kan göras från huvudregeln om att huvudförhandlingen ska påbörjas . Undantagen kommer även att vara tillämpliga i de ungdomsmål där det gäller samma tidsfrister som när den tilltalade är häktad. 11.3.8Några övriga frågor som vi övervägt Bedömning: Möjligheten för åklagaren att kunna kalla till huvud- förhandling bör finnas kvar.