sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — Som framgått valde av alla svenskfödda par som gifte sig att ta mannens namn som gemensamt efternamn medan motsvarande siffra för kvinnans namn var . har det vidare kunnat mär- kas en ökad benägenhet hos par som gifter sig att ansöka om ett nytt gemensamt efternamn sammansatt av beståndsdelar av makar- nas respektive efternamn. Om t.ex. mannen Åsrem och kvinnan gifter sig och vill ha gemensamt efternamn är det mest sannolika att kvinnan tar mannens namn, men det kan också hända att de gemensamt ansöker om att få bilda något av de nya efter- namnen Åsask, Åshög, Remask eller Remhög. I en dubbelnamns- tillåtande ordning skulle de i stället ha kunnat utnyttja möjligheten att ta dubbelnamnet Åsrem-Askhög, varigenom både mannens och kvinnans efternamn kunnat leva vidare. Det bör observeras att de nu nämnda positiva jämställdhets- effekterna av en dubbelnamnsreform inte fullt ut kan uppnås genom att man i stället liberaliserar reglerna om mellannamn. Om nybildningar av dubbelnamn åter ska tillåtas måste också tillses att namnskyddet inte påverkas. Några särskilda svårigheter härvidlag torde emellertid inte uppkomma. För den som vill byta sitt efternamn till ett dubbelnamn, som inte kan förvärvas enligt bestämmelserna om familjerättsliga namnförvärv, bör naturligtvis de allmänna reglerna om administrativa namnförvärv gälla. Det innebär att om det redan finns ett skyddat efternamn som är för- växlingsbart med något av leden i det sökta dubbelnamnet, utgör det förhållandet hinder för godkännande av namnet. Emellertid bör härvid noteras att enligt kommitténs förslag ska ett stort antal vanliga efternamn inte längre vara namnskyddade. När det gäller förvärv av dubbelnamn som får göras enligt namn- lagens familjerättsliga regler kan hänsyn till namnskyddet – i likhet med vad som gäller vid familjerättsliga förvärv av enkla efternamn – inte tillåtas utgöra något hinder. Om så vore skulle möjligheten att med hjälp av ett gemensamt dubbelnamn uppnå namngemenskap inom familjen bli än mer begränsad än vad som enligt nuvarande lagstiftning gäller för mellannamn. Särskilt lätt väger de farhågor för en uppluckring av namnstabi- liteten som och ännu tidigare åberopades mot en ordning med dubbelnamn. Som förut berörts har ju namnet som identifieringsmedel fått allt mindre betydelse i samhället. Det all- männas intresse av att en person inte byter namn mer än ett fåtal gånger i livet väger helt enkelt mindre tungt än den enskildes frihet att själv få bestämma vad han eller hon ska heta. Allt sammantaget förordar alltså kommittén att rätten att bilda och anta dubbla efternamn återinförs i den svenska namnlagstift- ningen. 11.3.3Behovet av mellannamn minskar radikalt om det ges generösa möjligheter att förvärva och avsäga sig dubbla efternamn En olägenhet med att införa en ordning som tillåter att dubbel- namn får bildas som möjligheten kvarstår att addera ett mellannamn till efternamnet – vare sig detta består av ett dubbel- namn eller inte – består naturligtvis av risken för övertunga namn- kombinationer. En annan nackdel är att den redan svåröverskådliga namnlagstiftningen blir än mer komplicerad. Som framgått råder en betydande förvirring hos allmänheten rörande mellannamnen och deras tillåtna bruk. Det är inte ovanligt att ett efternamn i kombination med ett mellannamn felaktigt betecknas som dubbel- namn och inte heller, som bland andra påtalat, att namnen förenas med bindestreck så att de ger intryck av att vara dubbelnamn. I praktiken förekommer det inte så sällan också att ordningsföljden mellan namnen kastas om, så att det namn som rätteligen utgör ett mellannamn placeras efter vad som rätteligen utgör efternamnet, med eller utan förenande bindestreck. Det kan också inträffa att de inte så få personer som helt lagligt bär dubbel- namn här i landet – antingen namnet bildats enligt äldre lagstift- ning, medgivits efter dispens enligt 14 § namnlagen eller utgör ett utländskt efternamn – råkar ut för att namnet felaktigt uppfattas som en kombination av mellannamn och efternamn. Den oreda som således utmärker området skulle förvärras än mer om lagstift- ningen skulle anvisa två olika men för allmänheten svårskiljbara sätt att förvärva flera namn med placering efter förnamnen. En sådan oreda inträffade i när man där introducerade möjligheten till dubbelnamn vid sidan av den fortlevande ordningen med mellan- namn. Eftersom en önskad namnkombination kan uppnås lika enkelt med hjälp av reglerna om dubbelnamn som med begagnande av bestämmelserna om mellannamn uppfattar medborgarna i i allmänhet ingen skillnad mellan de båda namntyperna, vilket för- orsakat problem. En enhetlig tillåtande ordning med dubbelnamn som helt ersätter mellannamnsreglerna framstår mot denna bakgrund som så efter- strävansvärd att den bör prövas på ett verkligt seriöst sätt. Den nuvarande mellannamnsregleringen med dess många omtalade brister är den förmodligen enskilt viktigaste anledningen till att en stor andel av medborgarna upplever namnlagen som verklighets- frånvänd, tillkrånglad och hämmande. Mycket står därför att vinna om det går att radikalt förenkla systemet genom att införa en enhetlig ordning med dubbelnamn, en ordning som alltså även tar hand om de behov som gör sig gällande beträffande mellannamn. En sådan dubbelnamnsreglering bör utformas på ett annat och vidare sätt än om lagstiftningen erbjuder båda alternativen. En ny definition av dubbelnamn måste tillskapas och något krav på att beståndsdelarna i ett dubbelnamn ska vara förenade med binde- streck bör inte upprätthållas. För att undvika rättsförluster för dem som har mellannamn när den nya ordningen med dubbelnamn börjar gälla, måste övergångsregler utarbetas som ger de befintliga mellannamnsbärarna rätt att bära mellannamnet på samma villkor som tidigare så länge de själva önskar. I det följande presenteras förslag till en ordning som tillåter dubbla efternamn och som sam- tidigt innebär att mellannamnen fasas ut. 11.3.4En ny ordning med enkla och dubbla efternamn Om en ny ordning med enkla och dubbla efternamn men utan ny- tillkommande mellannamn ska fylla sitt syfte måste den i alla avseenden vara lika eller mer tillåtande än nu gällande ordning. Det betyder bland annat att rätten att välja vilka efternamn som ska förenas till ett dubbelt efternamn inte får underkastas artspecifika begränsningar. Den enskilde bör alltså kunna välja bland samtliga de efternamn som han eller hon har rätt att förvärva i familjerättslig eller administrativ ordning. Vidare bör den enskilde själv få bestämma ordningsföljden mellan namnen, valfrihet bör råda också i fråga om bindestreck mellan namnen och vidare bör den möjlighet som finns att enkelt lägga till eller slopa ett mellannamn gälla även för vartdera ledet i ett dubbelt efternamn. I några avseenden är dagens möjligheter att bära mellannamn mer tillåtande än de som gäller vid förvärv av efternamn. Så är fallet beträffande makes möjlighet att börja bära tidigare makes efter- namn som mellannamn och adoptivbarns rätt att bära sitt efter- namn från tiden före adoptionen som mellannamn. Även om den förstnämnda möjligheten torde ha haft ringa praktiskt betydelse bör båda dessa möjligheter att ge uttryck för en tidigare familje- anknytning finnas kvar när den här föreslagna dubbelnamnsreformen ersätter ordningen med mellannamn. Särskilda bestämmelser för dessa situationer bör därför införas. Som tidigare redovisats är invändningen att dubbla efternamn leder till otympliga sammansättningar inte särskilt tungt vägande. Däremot är det inte önskvärt med alltför långa sammansättningar av efternamn. Det bör därför vara uttryckligen reglerat att efter- namn som består av fler än två namn inte får bildas. Den som redan har dubbla efternamn och, t.ex. på grund av nya familjeförhållanden, vill lägga till ett nytt måste alltså välja bort ett av de namn som ingår i dubbelnamnet. Detta bör å andra sidan kunna ske enkelt och under full valfrihet med avseende på vilket led som ska ersättas. En ordning som inte ger en person rätt att utöver sina förnamn bära fler än två namn kan framstå som sträng, särskilt vad gäller situationen för adoptivbarn. Om adoptivföräldrarna har dubbelt efternamn kan barnet med den föreslagna ordningen inte förvärva båda dessa namn utan att förlora sitt tidigare namn, försåvitt detta inte råkar vara identiskt med något av namnen i det dubbla efternamnet. Om det i stället är barnet som har ett dubbelt efternamn kan barnet inte förvärva adoptivföräldrarnas namn utan att förlora åtminstone det ena ledet i sitt dubbla efternamn. I dessa fall får barnet med den föreslagna ordningen inte motsvarande möjlighet att visa anknytning både till sitt ur- sprung och till fosterföräldrarna som med dagens lagstiftning om mellannamn. Det finns emellertid här anledning att närmare begrunda vad en adoption rättsligt sett innebär. Den karaktäriseras av att den adopte- rade i alla hänseenden likställs med ett biologiskt barn till adoptan- ten och att de rättsliga banden med den adopterades ursprungliga familj oåterkalleligen skärs av. Alla rättsverkningar mellan adoptiv- barnet och dess biologiska släktingar upphör således. Efter adop- tionen kommer adoptivbarnet helt i samma rättsliga ställning till adoptivföräldrarna och deras släktingar som vore det adoptiv- föräldrarnas biologiska barn, något som får betydelse i en mängd hänseende såsom när det gäller rätten till arv. Denna starka rättsverkan av en adoption är resultatet av en vilja från lagstiftarens sida att adoptivbarnet helt och fullt ska kunna känna sig som adoptivföräldrarnas eget barn och av omgivningen accepteras som ett sådant. Ett annat efternamn än adoptivföräld- rarnas tjänar typiskt sett till att motverka adoptionens syfte och kan för minderåriga barn understryka ett utanför- skap. I det perspektivet är det inte rimligt att adoptivbarn ska ges det unika privilegiet att förvärva fler än två efternamn, särskilt inte när detta måste ske till priset av ett systemstörande undantag. Adoptivbarn bör alltså inte undantas från den föreslagna allmänna begränsningsregeln som innebär att efternamn som består av fler än två namn inte får bildas. Vid tillämpningen av reglerna om namnskydd bör gälla att de båda namnen i ett dubbelt efternamn prövas var för sig. Vart och ett av namnen kommer därmed att åtnjuta det namnskydd som till- kommer dem i övrigt. Däremot kommer namnskydd inte att gälla det dubbla efternamnet som sådant. Denna begränsning är nöd- vändig för att bestämmelserna om namnskydd inte ska kunna kringgås och för att dubbelnamnsordningen ska kunna omfatta även den funktion som mellannamnen fyller . Möjligheten att genom ett dubbelt efternamn kunna lyfta fram ett namn som tidigare förekommit i släkten skulle snabbt kunna bli mycket begränsad om det dubbla efternamnet som sådant blev namn- rättsligt skyddat. Exempelvis skulle de som först antar dubbel- namnet kunna blockera alla andra personers möjlighet att – annat än i familjerättslig ordning – anta det dubbel- namnet. En följd av att dubbla efternamn inte ska vara namnrättsligt skyddade blir att man vid fastställande av hur många bärare som finns av ett visst efternamn inte ska räkna dubbelnamnet utan vart och ett av de namn som dubbelnamnet består av. Det innebär också att vid prövning enligt varumärkeslagen eller firmalagen huruvida ett efternamn utgör hinder för registrering av ett varumärke eller en firma, de båda namnen i det dubbla efternamnet ska prövas var för sig. För att dubbla efternamn som bildats enligt äldre bestäm- melser och som redan är tagna i bruk inte ska få ett sämre namn- skydd än vad de har bör det i lagens övergångsbestämmelser intas en regel om att ett sådant dubbelnamn alltjämt ska räknas som ett namn vid tillämpning av reglerna om namnskydd. Även om det alltså inte är lämpligt att ge nybildade dubbelnamn namnrättsligt skydd bör man inte helt stänga dörren för en fram- tida omprövning av frågan. Man kan nämligen tänka sig en utveck- ling där dubbelnamn som bildats enligt den föreslagna nya ordningen uppfattas som lika etablerade som de äldre ännu existerande dubbelnamnen vilka nästan alla bildades under 1800- talet och förra . kan det således komma att framstå som mindre motiverat att dubbelnamn som bildats enligt den nya ordningen inte i något fall kan vara skyddade på samma sätt som de äldre dubbelnamnen. I en sådan förändrad situation kan det finnas anledning att ta upp namnskyddsfrågan till förnyad prövning. De som bär mellannamn får inte påverkas negativt Eftersom nybildade dubbla efternamn inte kommer att vara namn- skyddade finns desto större anledning att låta den enskilde namn- bäraren ha rätt att förfoga över den ordningsföljd i vilken namnen bärs. En sådan förfoganderätt är också nödvändig om en dubbel- namnsreform helt ska kunna tillgodose de starka och omfattande önskemål som länge funnits om tillåtande av korsvist bärande av mellan- och efternamn. Detsamma gäller för frågan om namnen ska eller inte ska vara förenade med bindestreck. Valfrihet bör även här råda såväl vid ett förvärv av dubbelt efternamn som efter ett sådant förvärv. Ändringar av namnet i nu berörda avseenden ska alltså inte räknas som byte till nytt efternamn. Möjligheten att fritt ändra ordningen på namnen i ett dubbelt efternamn kan, i likhet med möjligheten att lägga till eller ta bort ett bindestreck, komma att i viss mån gå ut över namnstabiliteten. Risken för att denna möjlig- het missbrukas framstår dock som ringa, särskilt med tanke på de praktiska olägenheter som i regel uppstår för bärarna varje gång namnföljden ändras eller i händelse av att makar väljer olika ord- ning mellan leden i ett dubbelt efternamn eller i det ännu mindre troliga fallet att ett barn ges en annan ordningsföljd på sitt dubbla efternamn än vad dess föräldrar har. Även i övrigt bör bestämmelserna om dubbla efternamn göras så lite inskränkande som möjligt, så att de för medborgarna genom- gående framstår som en klar förbättring jämfört med mellannamns- reglerna. Särskild hänsyn bör tas till alla dem som bär mellan- namn; också de måste kunna uppleva att lagen har ändrats till det bättre. Helt visst bör den föreslagna dubbelnamnsreformen tas emot som positiv nyhet inte bara av medborgarna i allmänhet utan också av en övervägande majoritet av de nuvarande mellannamnsbärarna. De erbjuds nu att få mellannamnet erkänt som ett namn, som de efter fritt val kan bära som efternamn och – för sig eller tillsam- mans med det andra ledet i ett dubbelnamn – föra vidare till sina efterkommande och till eventuella nya familjebildningar. Omvand- lingen av de befintliga mellannamnen till efternamn måste emeller- tid helt och hållet baseras på frivillighet. Även om det för flertalet vore praktiskt om mellannamnet automatiskt omvandlades till ett efternamn måste man utgå från att det finns en kategori mellan- namnsbärare som är fullt medvetna om mellannamnets strikt per- sonliga karaktär och namntypens oförmåga att åstadkomma full namngemenskap i en familj men som ändå – eller kanske just av den anledningen – inte vill få mellannamnet omvandlat till ett led i ett dubbelt efternamn. Varje form av automatisk förändring av mellannamnens valör skulle innefatta risker för rättsförluster för denna kategori av namnbärare. De som bär mellannamn när refor- men träder i kraft måste alltså själva få bestämma om och när deras eget mellannamn ska övergå till att bli ett enkelt efternamn som ersätter det tidigare, alternativt bli ena ledet i ett dubbelt efter- namn. När ett sådant val väl har gjorts måste det också råda full frihet att, enkelt och kostnadsfritt, slopa ena ledet i dubbelnamnet, ändra ordningsföljden eller lägga till ett bindestreck. Just möjlig- heten att enkelt ändra ordningsföljd mellan namnen innebär dess- utom att de som dittills burit mellannamn själva kan åtgärda even- tuella alfabetiska olägenheter som de kan ha upplevt till följd av att ett mellannamn alltid måste bäras närmast före efternamnet. nu föreslår i fråga om mellannamn kan ses som en parallell till den lagstiftningsmodell som tillämpades då riks- dagen upphävde lagen om registrerat partnerskap och beslutade att skulle ändras så att även två personer av samma kön kunde ingå äktenskap. Några nya registrerade partnerskap kan alltså inte ingås, men i fråga om dem som före hade ingått sådant partnerskap innebar riksdagsbeslutet att partnerskaps- lagens rättsverkningar skulle fortsätta att gälla, så länge som de berörda inte lät viga sig eller anmälde till att de önskade få partnerskapet ombildat till äktenskap. Det skulle för övrigt kunna ifrågasättas om en automatisk över- gång från mellannamn till efternamn är förenlig med Europa- konventionens artikel 8, som stadgar att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv. Rätten till ett visst familje- namn har av ansetts vara omfattad av denna artikel. Något avgörande som direkt berör den här aktuella situationen finns inte. Det synes emellertid inte kunna uteslutas att en ordning som förhindrar eller försvårar för mellannamnsbärarna att använda sina namn på ett sätt som de en gång har haft laglig rätt till, skulle kunna betraktas som konventionsstridig. Risken härför är vansklig att bedöma men den kan i varje fall inte helt uteslutas. Dubbelnamnsreformen bör således av hänsyn till enskilda mellan- namnsbärares intressen kompletteras med övergångsregler. Dessa kan emellertid göras ganska okomplicerade och i huvudsak in- skränkas till en bestämmelse om att den som har ett mellannamn när reformen träder i kraft får fortsätta att bära namnet som mellannamn så länge ansökan om något annat inte görs. En sådan ansökan kan avse att mellannamnet ska läggas till som ett led i ett dubbelt efternamn men också att mellannamnet ska utgöra sökan- dens enda efternamn eller helt strykas. I lagen om personnamn införs följande bestämmelser om dubbelt efternamn jämte övergångsbestämmelser rörande bland annat mellan- namn. Lagrummen ersätter 12 § 3 och 24–29 §§ namnlagen. 19 § Två namn som var för sig kan förvärvas enligt 1–14 §§ eller 38 § får antas som ett dubbelt efternamn. Vid prövning av frågor om namnskydd enligt 13 § och 16–17 §§ ska ett dubbelt efternamn räknas som två skilda efternamn. Efternamn som består av fler än två namn får inte bildas. Bestämmelsen möjliggör förvärv av dubbla efternamn. En förut- sättning för att ett dubbelt efternamn ska få tas är att den namn- sökande har rätt att förvärva vart och ett av namnen enligt bestäm- melserna i 1–14 §§ och 38 §. Den namnsökande kan alltså till sitt befintliga efternamn foga ett efternamn som kan förvärvas enligt bestämmelserna om familjerättsliga namnförvärv, ett nybildat eller annat efternamn som godkänts enligt bestämmelserna om admi- nistrativa namnförvärv eller ett namn som kan förvärvas enligt bestämmelsen i 38 § som reglerar de internationella förhållandena. För att reglerna om namnskydd inte ska kunna kringgås räknas ett dubbelt efternamn som två skilda namn vid prövning av frågor om namnskydd. De ingående namnen kan alltså var för sig åtnjuta namnskydd. Däremot träffar namnskyddet inte det dubbla efter- namnet som sådant. Anledningen är, som närmare redovisats i den allmänna motiveringen, att möjligheterna att bilda dubbla efter- namn i annat fall skulle bli alltför begränsade. Värdet av reformen skulle urholkas om sådana dubbelnamnsbildningar som exempelvis kunde blockeras av att någon redan utnyttjat sig av den möjligheten. En annan konsekvens av bestämmelsen är att man vid fast- ställande av hur många bärare som finns av ett visst efternamn inte ska räkna dubbelnamnet utan vart och ett av de namn som dubbel- namnet består av. Vid en prövning om ett namn utgör hinder för registrering av ett varumärke eller firma enligt varumärkeslagen eller firmalagen bör bestämmelsen medföra att de båda namnen i det dubbla efternamnet ska prövas var för sig. – Dubbla efternamn som bildats enligt äldre bestämmelser ska även fortsättningsvis vara skyddade. En regel av den innebörden finns intagen i lagens över- gångsbestämmelser. Andra stycket klargör att sådana efternamn inte får bildas som består av fler än två enkla namn. Även om detta förhållande kan sägas ligga implicit i termen dubbelt efternamn, finns alltså här en uttrycklig bestämmelse om detta. Förbudet innebär bland annat att två personer, varav den ena har dubbelnamn, som vill ta ett gemen- samt dubbelnamn måste bestämma vilket av de tre namnen som inte ska ingå i det gemensamma dubbelnamnet. En liknande situation uppkommer när ett barn till föräldrar med olika efternamn/dubbel- namn ska ges ett efternamn som knyter an till båda föräldrarna. Genom uttrycket får inte bildas tydliggörs det i och för sig självklara förhållandet att förbudet inte rör befintliga efternamn som består av fler än två namn. Det gäller både då någon redan har fler än två efternamn registrerade och då en utlänning med så många efternamn blir svensk medborgare. 20 § En make som har haft rätt att förvärva den andra makens efter- namn under äktenskapet får, med den andra makens samtycke, för- värva detta namn som en del i ett dubbelt efternamn även sedan äkten- skapet har upplösts. En efterlevande make får förvärva ett sådant namn som en del i ett dubbelt efternamn. De nu gällande familjerättsliga bestämmelserna om byte till makes efternamn ger inte möjlighet för make att förvärva den andra makens efternamn efter det att äktenskapet har upplösts. Däremot ger nu gällande bestämmelser om mellannamn i 24 § andra stycket namnlagen en make rätt att under vissa förutsättningar börja bära den andra makens efternamn som mellannamn, efter det att äkten- skapet har upplösts. Även om denna möjlighet torde ha utnyttjats i endast ringa omfattning, överförs den alltså i sak till den nya och vidareutvecklade ordningen med dubbelnamn. 21 § Den som har adopterats och som inte har behållit sitt efternamn från tiden före adoptionen kan efter ansökan förvärva detta namn som en del i ett dubbelt efternamn. Nuvarande bestämmelser om mellannamn ger adoptivbarn rätt att bära sitt efternamn från tiden före adoptionen som mellannamn, 26–27 §§ namnlagen. Beträffande efternamn förvärvar som huvud- regel adoptivbarnet adoptivföräldrarnas efternamn genom adop- tionen (2 §). Möjlighet att behålla det efternamn som adoptivbarnet hade före adoptionen föreligger bara om domstol har beslutat härom i adoptionsärendet. I annat fall kan det tidigare efternamnet för- värvas endast efter ansökan hos PRV, varvid särskilda skäl måste föreligga (14 § första stycket). Eftersom möjligheten att ta mellan- namn nu avskaffas och ersätts av en ordning med dubbelnamn införs en motsvarande möjlighet för adoptivbarn att genom namnet knyta an till sitt ursprung. Adoptivbarn som inte har behållit sitt efternamn från tiden före adoptionen ges rätt att, genom ansökan, förvärva detta namn som en del i ett dubbelt efternamn, varvid dock det i 19 § andra stycket intagna allmänna förbudet mot att bilda efternamn som består av fler än två namn måste respekteras. 22 § Av en ansökan om att få förvärva ett dubbelt efternamn ska framgå i vilken ordning namnen ska bäras och om namnen ska vara förenade med bindestreck. Som angivits i den allmänna motiveringen ska full frihet råda i fråga om ordningsföljden mellan de båda leden i ett dubbelt efternamn och även i fråga om namnen ska vara förenade med bindestreck eller inte. Denna frihet gäller inte bara när ett nytt dubbelnamn till- skapas utan även när ett befintligt dubbelnamn förvärvas, antingen det sistnämnda sker i familjerättslig eller administrativ ordning. Det vanliga är naturligtvis att det genom det sätt varpå dubbel- namnet skrivs i ansökan framgår att det ena namnet ska stå före det andra och att namnen ska respektive inte ska knytas samman med bindestreck. Skulle förhållandena ändå framstå som oklara bör namnmyndigheten söka bringa klarhet häri och i sista hand avvisa ansökan.