sou · H1B362 · 2013-09-12 00:00:00 — bör underrättas om att utreder den aktuella fel- aktigheten eller passiviteten så att inte under utred- ningstiden hinner meddela ett beslut om skattetillägg som hindrar åklagaren från att väcka åtal när utredningen om brott är färdig- ställd. Får underrättelse om att utredning om brott pågår får verket inte meddela beslut om skattetillägg (se avsnitt 9.6). Om uppgifter om brottsmisstanke kommer till brottsbekämpande verksamhet eller polisen från någon annan än fiskala verksamhet bör den brottsbekämpande verk- samheten eller polisen kontakta den fiskala verksamheten för att försäkra sig om att ett beslut om tulltillägg inte har meddelats baserat på samma felaktighet eller passivitet som den brotts- bekämpande verksamheten eller polisen överväger att inleda en förundersökning om. fiskala verksamhet bör underrättas om att felaktigheten eller passiviteten är före- mål för utredning om brott. Förslaget genomförs i 3 § förordningen om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol m.m. 9.6Beslut av åklagare som inte hindrar en annan sanktion Förslag: Om en felaktighet eller passivitet har blivit föremål för utredning om brott, t.ex. efter anmälan om brott enligt 17 § skattebrottslagen, den föreslagna 78 a § tullförordningen eller efter anmälan från någon annan, får skattetillägg eller tulltillägg därefter bara tas ut om felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott och felaktigheten eller passiviteten inte slutligt har prövats i sak. Åklagaren ska underrätta eller Tull- verket om en utredning om brott avseende en sådan felaktighet eller passivitet som har avslutats utan att åklagaren slutligt har prövat felaktigheten eller passiviteten. Åklagaren ska underrätta eller Tull- verket om förändringar i en utredning om brott avseende en sådan felaktighet eller passivitet som kan ha betydelse för Ne bis in idem – överväganden och förslag och möjligheter att besluta om skatte- tillägg eller tulltillägg. och ska regelmässigt besluta om skatte- eller tulltillägg om det inte är särskilt reglerat att skatte- eller tull- tillägg inte får tas ut (jfr 49 kap. 10 § SFL och 8 kap. 6 § tullagen). För att systemet med två sanktioner i en domstol ska fungera bör och inledningsvis tillåtas att göra en bedömning av om skatte- eller tulltillägg ska tas ut eller om an- mälan om brott ska göras och felaktigheten eller passiviteten till följd härav eventuellt blir föremål för två sanktioner. Om och meddelar ett skatte- eller tull- tilläggsbeslut avseende en viss felaktighet eller passivitet är sank- tionsfrågan avslutad och åklagaren får inte väcka åtal grundat på den felaktigheten eller passiviteten. och får å sin sida inte meddela skattetilläggs- eller tulltilläggsbeslut när felaktigheten eller passiviteten redan är föremål för utredning om brott eller då förutsättningar finns för verken att själva göra en brottsanmälan avseende felaktigheten eller passiviteten. Handläggningen av ärendet hos åklagaren kan innebära att ärendet avslutas inom myndigheten utan att någon slutlig prövning har skett av om den misstänkte har gjort sig skyldig till felaktig- heten eller passiviteten (se avsnitt 4.3.5). Sådana beslut är bl.a. följande. Beslut om att inte inleda förundersökning. Åklagaren kan av flera anledningar besluta att inte inleda förundersökning i ett ärende. Åklagaren kan bl.a. anse att anmälan har gjorts på för svaga grunder. Ett beslut om att inte inleda förundersökning innefattar inte någon slutlig bedömning av den enskildes skuld. Beslutet hindrar inte att förundersökning inleds senare om det föranleds av nytillkomna omständigheter. Beslut om att lägga ned förundersökningen/inte väcka åtal. Finns det inte längre anledning att fullfölja förundersökningen ska denna läggas ned enligt 23 kap. 4 § . En utredning som brister i åtalsförutsättningarna efter slutdelgiv- ning (23 kap. 18 § ) ska skrivas av med ett beslut att inte väcka åtal, ett s.k. negativt åtalsbeslut, inte med ett beslut om att lägga ned förundersökningen. Oavsett vilken typ av beslut det är fråga om uttalas det inte något om den Ne bis in idem – överväganden och förslag enskildes skuld i beslutet. Förundersökningen kan återupptas om nya omständigheter tillkommer. Beslut om förundersökningsbegränsning. Ett beslut om förunder- sökningsbegränsning är ett beslut att inte inleda eller lägga ned en förundersökning som fattas främst utifrån processeko- nomiska grunder. Någon slutlig prövning av om den misstänkte har gjort sig skyldig till en viss felaktighet eller passivitet görs inte. I samtliga dessa former av beslut skiljer åklagaren sig från ärendet utan att ta slutlig ställning till om den misstänkte har gjort sig skyldig till felaktigheten eller passiviteten. Dubbelbestraffnings- förbudet i artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonven- tionen syftar till att förhindra upprepandet av ett straffrättsligt förfarande som har avslutats genom ett slutligt avgörande.8 Ett avgörande spärrar således mot ny lagföring endast om det innebär att den tilltalade blir fälld eller frikänd från brottet. Ordalydelsen i tilläggsprotokollets artikel 4 antyder att ett sådant avgörande förut- sätts ske i en brottmålsdom. Av praxis framgår dock att avgörandet kan ske även i annan form enligt kategori- seringen i inhemsk rätt, t.ex. genom ett myndighetsbeslut. Av praxis framgår också att enbart ett åklagar- beslut om att lägga ned ett åtal The discontinuance of criminal proceedings by a public prosecutor inte har spärrande verkan.9 Vi anser därför att det i de beslutssituationer som behandlats ovan inte kan anses ha gjorts en sådan prövning av den enskildes skuld som enligt förbudet mot dubbla förfaranden i artikel 4 i sjunde tilläggs- protokollet till hindrar ett nytt förfarande. Om en utredning om brott avslutas på något av de sätt som nämnts ovan anser vi att och är oförhindrade att ta ut skatte- eller tulltillägg. Denna tolkning ligger också i linje med Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12. uttalar nämligen att ett beslut att ta ut skatte- tillägg avseende en viss felaktighet eller passivitet hindrar åklagaren från att väcka åtal avseende den felaktigheten eller passiviteten. Som framgår av statistiken (se bilaga 4, tabell 2–6) är det fråga om en stor mängd ärenden där åklagaren skiljer sig från ärendet utan att ta slutlig ställning till om den misstänkte är skyldig till 8Europadomstolens dom () i målet Gradinger mot . 9Europadomstolens beslut () i målet Smirnova mot . Ne bis in idem – överväganden och förslag brottet eller inte. För att få en likformig behandling ska, efter så- dana beslut, beslutanderätten i fråga om skatte- och tulltillägg över- gå till och . I det föreslagna systemet har och så- ledes möjlighet att besluta om skatte- eller tulltillägg i tre situa- tioner, dels i de ärenden som bedöms inte innefatta någon brotts- misstanke (se avsnitt 9.5), dels när en felaktighet eller passivitet som varit föremål för utredning om brott har avslutats utan att åklagaren slutligt har prövat felaktigheten eller passiviteten och dels då den brottsutredande myndigheten fattat beslut och underrättat verken om att utredningen om brott har förändrats på ett sådant sätt att felaktigheten eller passiviteten är föremål för misstanke om brott (se avsnitt 9.14.2). Åklagaren bör underrätta eller om ett beslut som innebär att utredningen om brott avslutats eller om utredningen inte längre omfattar den anmälda felaktigheten eller passiviteten. eller måste, enligt vårt förslag i 52 kap. 8 a § SFL och 8 kap. 6 b § tullagen (se avsnitt 9.13), i vissa fall meddela beslut om skattetillägg eller tulltillägg inom en tidsfrist som räknas från åklagarens beslutsdatum. En konsekvens av att och beslutar om skatte- och tulltillägg efter ett beslut om t.ex. förundersöknings- begränsning är att förundersökningen inte kan öppnas upp på nytt. Förslaget genomförs i 49 kap. 10 b § SFL, 8 kap. 6 a § tullagen och 4 och 5 §§ förordningen om skattetillägg och tulltillägg i all- män domstol m.m. 9.7Strafföreläggande med skattetillägg eller tulltillägg Förslag: Utfärdar åklagaren strafföreläggande enligt 48 kap. i fråga om brott enligt skattebrottslagen, tullagen eller smugglingslagen ska föreläggandet omfatta även skatte- tillägg eller tulltillägg om åklagaren bedömer att förutsättning- arna för tillägg är uppfyllda. Ett godkänt strafföreläggande innebär att den misstänkte erkänner brottet och accepterar straffet. Strafföreläggandet måste godkännas av den misstänkte för att få samma rättsverkan som en dom som Ne bis in idem – överväganden och förslag fått laga kraft (48 kap. 3 § ). Om den misstänkte inte godkänner ett strafföreläggande väcker åklagaren oftast åtal i ärendet. Syftet med användandet av strafförelägganden är huvud- sakligen processekonomiskt. När åklagaren väljer att utfärda ett strafföreläggande har en bedömning gjorts att den misstänkte kom- mer att acceptera föreläggandet (se avsnitt 4.3.5). För att ett av syftena med systemet med två sanktioner i en domstol ska uppnås, att alla situationer ska behandlas så lika som möjligt, bör åklagaren, baserat på omständigheterna i målet och den gärningsbeskrivning som ligger till grund för strafföreläggandet, bedöma om det också finns grund för att ta ut skatte- eller tull- tillägg samt bedöma eventuella befrielsegrunder. Finns det grund för att ta ut tillägget ska även detta föreläggas den misstänkte till godkännande. Tas skatte- eller tulltillägget inte ut i strafförelägg- andet kan felaktigheten eller passiviteten sanktioneras lindrigare än om åtal hade väckts i frågan. Detta är inte avsikten med det nya förfarandet. Om en åklagare utfärdar ett strafföreläggande som innehåller även ett skatte- eller tulltillägg måste den som strafföreläggandet riktar sig till godkänna strafföreläggandet som en helhet, dvs. både straffet för brott och skatte- eller tulltillägget, för att det ska få samma verkningar som en dom som fått laga kraft. Har den en- skilde godkänt strafföreläggandet får och inte ta ut skatte- och tulltillägg. Godkänner den misstänkte inte strafföreläggandet bör ärendet gå till åtal i allmän domstol. I de undantagsfall då ett utfärdat strafföreläggande inte god- känns och åklagaren därefter väljer att inte väcka åtal bör Skatte- eller underrättas om detta eftersom åklagaren då inte slutligt prövat felaktigheten eller passiviteten. Förslaget genomförs i 48 kap. 2, 5 b, 6 och 9 §§ rättegångs- balken. 9.8Särskilt om strafföreläggande med tulltillägg Förslag: Särskilt förordnade tjänstemän vid , s.k. tullåklagare, ska i sina strafförelägganden även ta upp tulltillägg. Ne bis in idem – överväganden och förslag Av 32 § smugglingslagen framgår indirekt att särskilt förordnade tjänstemän vid , s.k. tullåklagare, får utfärda strafföre- läggande avseende en rad tullrelaterade brott i fall då det är uppen- bart att det rör sig om brott på bötesnivå. Det ställs inte något formellt krav på att tullåklagarna ska ha juristutbildning. Frågan uppkommer därför om det är lämpligt att tullåklagarna får uppgiften att ta upp även frågan om tulltillägg i sina strafförelägganden. Utformningen av ett strafföreläggande med tulltillägg får anses ställa relativt höga krav på kunskap om tull- tilläggslagstiftningen. Det krävs bl.a. att utfärdaren på rätt sätt kan bedöma att det finns förutsättningar för att ta ut tulltillägg och beakta de grunder för befrielse som kan tänkas föreligga. Tullåklagarna har stor vana att hantera tullrättsliga brott, men är mindre vana vid tulltillägg. Det finns emellertid inom fiskala verksamhet en stor kunskap om tulltilläggs- frågor som tullåklagarna kan använda sig av vid utformningen av strafförelägganden med tulltillägg. Praktiskt skulle frågan kunna hanteras på så sätt att vana tulltilläggshandläggare biträder tull- åklagaren med beslutsförslag i tulltilläggsdelen. Vi gör därför bedöm- ningen att tullåklagarna i sina strafförelägganden även ska ta in frågan om tulltillägg, i de fall där förutsättningarna för detta är för handen. Förslaget genomförs i 48 kap. 2, 5 b, 6 och 9 §§ rättegångs- balken. Bedömning: Den särskilda åtalsregeln i 31 § smugglingslagen ska gälla även i fortsättningen. För tullområdet finns en särskild åtalsregel i 31 § smugglingslagen. I bestämmelsen anges att om brott enligt 8, 9 eller 11 § smugg- lingslagen (tullbrott, grovt tullbrott och vårdslös tullredovisning) kan medföra att tulltillägg påförs, får åtal väckas bara om det är påkallat av särskilda skäl. Syftet med bestämmelsen är att en straff- rättslig prövning ska tillgripas endast i de fall då den administrativa sanktion som kan komma att påföras med anledning av gärningen framstår som en från allmän synpunkt otillräcklig reaktion. Be- dömningen görs av åklagaren. Särskilda skäl för att väcka åtal kan Ne bis in idem – överväganden och förslag finnas med hänsyn till brottets beskaffenhet. Skulle brottet vara av sådan svårighetsgrad att det kan föranleda annan påföljd än böter, bör det i princip alltid anses finnas särskilda skäl för åtal. För det fall det är fråga om ett bötesbrott kan särskilda skäl anses finnas, t.ex. när den administrativa avgiften inte kan drabba den som har begått brottet.10 Vi anser att åtalsbegränsningarna i 31 § bör finnas kvar. Någon anledning att ändra bestämmelsen finns inte heller. I det system som vi nu föreslår får inte besluta om tulltillägg av- seende en felaktighet eller passivitet som ska ligga till grund för en anmälan om brott. En anmälan om brott ska göras av så snart det finns anledning att anta att ett brott har begåtts. När en anmälan har gjorts om t.ex. tullbrott bör det, på samma sätt som , vara upp till åklagaren att bedöma om åtal är påkallat av sär- skilda skäl. Anser åklagaren att felaktigheten eller passiviteten kan medföra tulltillägg men att särskilda skäl för åtal inte finns, avslutas ärendet om brott genom ett beslut som inte hindrar från att besluta om tulltillägg (se avsnitt 9.6). Om åklagaren anser att felaktigheten eller passiviteten kan medföra tulltillägg och att åtal är påkallat av särskilda skäl, ska åklagaren i samband med åtalet föra talan om tulltillägg i allmän domstol. Bedömning: Det kan inte förväntas uppstå situationer där ett föreläggande av ordningsbot och ett tulltillägg avser samma subjekt. Någon reglering av dessa situationer behövs därför inte. Påföljden för brotten ringa tullbrott och ringa smugglingsbrott är enbart penningböter. För dessa brott får tjänstemän inom Tull- verket utfärda föreläggande av ordningsbot (48 kap. 13 och 20 §§ ). Har ett föreläggande av ordningsbot godkänts gäller det som en dom som har fått laga kraft. Utfärdandet av ett föreläggande av ordningsbot förutsätter att skuldfrågan i princip är klarlagd och att den misstänkte kan förväntas godkänna förelägg- andet. Tulltjänstemannen gör alltså en bedömning av den miss- tänktes skuld och anser honom eller henne som skyldig. I linje med vad som sagts om strafförelägganden tidigare (se avsnitt 9.8) kan 1999/2000:124 s. 179. Ne bis in idem – överväganden och förslag det därför framstå som naturligt att tulltillägg också tas in i ett föreläggande av ordningsbot i fall där förutsättningarna för tull- tillägg är uppfyllda. Enligt uppfattning är emellertid risken för att en ordningsbot och ett tulltillägg avser samma subjekt endast teoretisk. bedömer att detta i praktiken inte kommer att inträffa eftersom de mängder som en ordningsbot får avse aldrig torde komma att bedömas som kommersiell införsel, vilket är en förut- sättning för att tulltillägg ska komma i fråga. Eftersom bedömer att risken för att en ordningsbot och ett tulltillägg avser samma subjekt som teoretisk anser vi att det inte finns någon anledning att föra in särskilda bestämmelser som reglerar situationen. 9.11Godkännande av strafföreläggande genom s.k. erkännandefullmakt Förslag: Erkännandefullmakt får avse skattetillägg eller tull- tillägg endast om förutsättningarna för att ta ut skattetillägget eller tulltillägget kan bedömas på ett tillfredsställande sätt. Ges en erkännandefullmakt som inte upptar skattetillägg eller tull- tillägg in till åklagaren får denne utfärda strafföreläggande av- seende enbart brottet, trots att det vid utfärdandet finns förut- sättningar att ta ut skattetillägg eller tulltillägg. På tullområdet är det inte ovanligt att den misstänkte redan tidigt i brottmålsprocessen redovisar sin inställning till brottsmisstanken. Är påföljden för brottet penningböter kan detta ske genom god- kännande av föreläggande av ordningsbot (48 kap. 13 § rättegångs- balken). Den misstänkte kan dock tidigt ange sin inställning även när påföljden är dagsböter genom att underteckna en fullmakt med förklaring att ombudet har rätt att godkänna strafföreläggande på hans eller hennes vägnar, en s.k. erkännandefullmakt. Erkännandefullmakten ska enligt 48 kap. 10 § bl.a. innehålla uppgift om det brott som godkännandet får avse och uppgift om högsta bötespåföljd som den misstänkte är villig att godta. Fullmakterna förekommer framför allt vid ringa smugg- 11 Riksåklagarens föreskrifter om ändring i Riksåklagarens föreskrifter (1999:178) om ord- ningsbot för vissa brott (SFS 2006:1137). Ne bis in idem – överväganden och förslag lingsbrott och när brott har begåtts av en utlänning som endast tillfälligt vistas i . I det senare fallet är fullmakt ofta den enda praktiskt framkomliga vägen att beivra brottet. Beträffande utlänningar tillkommer i många fall svårigheterna att få det i strafföreläggandet upptagna bötesbeslutet verkställt. Lämnandet av erkännandefullmakt innebär normalt att den misstänkte inte behöver kontaktas ytterligare innan processen avslutas genom ett godkänt strafföreläggande. Sedan fullmakt getts in till åklagaren får ombudet ta emot handlingar i saken på den misstänktes vägnar. Avser fullmakten en felaktighet eller passivitet som kan leda till att även skattetillägg eller tulltillägg ska tas ut, och ska fullmakten omfatta även skattetillägget eller tulltillägget, måste därför den misstänkte ges möjlighet att ta ställning till frågan om skattetillägg eller tulltillägg redan när fullmakten lämnas. Erkännandefullmakt lämnas vanligen, liksom godkännandet av ordningsbot, på ett tidigt stadium i utredningen om brott där skatte- tilläggets eller tulltilläggets storlek inte kan anges på ett enkelt sätt. Det kan därför i många fall vara olämpligt att en fullmakt tillåts avse skattetillägg eller tulltillägg. Erkännandefullmakt är emellertid som nämnts ofta den enda praktiska möjligheten att beivra brott som begåtts av en utlänning som endast tillfälligt vistas i . Med hänsyn härtill anser vi att användandet av erkännandefullmakt avseende brott i dessa fall inte bör hindras av att skattetillägg eller tulltillägg kan antas komma att tas ut avseende den ifrågavarande felaktigheten eller passiviteten, men inte kan bedömas och beräk- nas när fullmakten lämnas. I de många fall där erkännandefullmakt avseende t.ex. smuggling lämnas direkt i samband med ankomsten till riket, bör fullmakten av praktiska skäl få avse enbart brottet. En följd av detta blir att åklagaren utifrån en sådan fullmakt bör få utfärda strafföreläggande avseende enbart brottet, trots att det vid utfärdandet av förelägg- andet framgår att tulltillägg kan påföras. En erkännandefullmakt bör därför få omfatta skattetillägg eller tulltillägg enbart när det finns utredning som möjliggör en väl- grundad bedömning av förutsättningarna för att ta ut skattetillägget eller tulltillägget. Utredningen måste ha nått så långt att skatte- tilläggets eller tulltilläggets storlek kan bedömas på ett tillfreds- ställande sätt. Kan skattetillägget eller tulltillägget inte bedömas på ett till- fredsställande sätt när fullmakten lämnas och omfattar fullmakten därför enbart brottet, bör åklagaren få välja mellan att utfärda Ne bis in idem – överväganden och förslag strafföreläggande avseende enbart brottet utifrån fullmakten eller att antingen väcka åtal med yrkande om skattetillägg eller tulltillägg eller utfärda ett strafföreläggande med skattetillägg eller tulltillägg som delges den misstänkte själv. Att åklagaren på detta sätt tillåts besluta om enbart brottet utgör ett avsteg från vår huvudprincip om att skattetillägg eller tulltillägg alltid ska tas ut när det finns förutsättningar för det. Vi anser dock att undantaget är befogat för att möjligheten att beivra brott med hjälp av erkännandefullmakt ska kunna bibehållas. Förslaget genomförs i 48 kap. 5 b § andra stycket och 48 kap. 10 § andra stycket . Bedömning: Att besluta om åtalsunderlåtelse avseende en fel- aktighet eller passivitet som också kan medföra att skattetillägg eller tulltillägg ska tas ut medför vanligen att ett sådant väsent- ligt allmänt intresse som avses i 20 kap. 7 § åsidosätts. Det bör således normalt inte vara möjligt att besluta om åtalsunderlåtelse avseende en felaktighet eller passivitet som också kan utgöra grund för skattetillägg eller tulltillägg. Ett beslut om åtalsunderlåtelse innebär att åklagaren av olika skäl underlåter att väcka åtal trots att det är konstaterat att den miss- tänkte är skyldig till brottet (se avsnitt 4.3.5). Genom reglerna om åtalsunderlåtelse har åklagarna anförtrotts uppgiften att bedöma om en persons klarlagda straffrättsliga ansvar för ett brott behöver föranleda någon påföljd. Bestämmelsen om åtalsunderlåtelse i 20 kap. 7 § utgör ett undantag från huvudregeln om absolut åtalsplikt, dvs. att en åklagare är skyldig att väcka åtal då bevisningen är sådan att denne på objektiva grunder kan för- vänta sig en fällande dom. Ett beslut att meddela åtalsunderlåtelse innebär en sakerförklaring, dvs. ett konstaterande av åklagaren att den misstänkte har gjort sig skyldig till det aktuella brottet. Beslut om åtalsunderlåtelse anteck- nas i belastningsregistret.12 Åtalsunderlåtelse förutsätter att skuldfrågan är klarlagd. För att så ska anses vara fallet krävs i regel att gärningen är erkänd. 12 3 § 4 lagen (1998:620) om belastningsregister. Ne bis in idem – överväganden och förslag är dock inget absolut krav. Även om ett formellt erkännande inte föreligger kan det undantagsvis finnas utrymme för åtalsunder- låtelse. Det måste dock alltid stå helt klart för åklagaren att den misstänkte har begått brottet. Någon osäkerhet om hur detta rättsligt är att bedöma får heller inte förekomma.13 Av 20 kap. 7 b § framgår att meddelad åtals- underlåtelse kan återkallas. Enligt bestämmelsen får ett beslut om åtalsunderlåtelse återkallas, om särskilda omständigheter föranleder det. Någon tidsbegränsning finns inte, men återkallelse kan natur- ligtvis inte ske sedan påföljd för brottet har bortfallit enligt 35 kap. . Möjligheten att återkalla åtalsunderlåtelse ska tillämpas restriktivt. I princip krävs nya omständigheter för att återkallelse ska kunna komma i fråga. Åtalsunderlåtelse kan enligt 20 kap. 7 § första stycket 2 komma i fråga om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse. Ett beslut om åtalsunderlåtelse i sådana fall anses i princip medföra samma krav på skötsamhet som en vill- korlig dom. Om den som blivit föremål för ett sådant beslut återfaller i brott av inte bagatellartad karaktär eller visar sådan all- varlig brist på skötsamhet som skulle ha kunnat föranleda undan- röjande av en villkorlig dom enligt 27 kap. 6 § , kan åklagaren överväga att återkalla beslutet om åtalsunderlåtelse.14 Av statistiken (se bilagorna 4, tabell 2–6 och 8, tabell 2–6) framgår att beslut om åtalsunderlåtelse inte är vanligt förekom- mande vid skatterättsliga och tullrättsliga brott. Enligt uppgift från meddelas beslut om åtalsunderlåtelse i sam- band med brott enligt skattebrottslagen ytterst sällan. Rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till innebär att ett beslut som fått laga kraft och som på något sätt prövar den miss- tänktes skuld förhindrar andra beslut baserade på samma felaktig- het eller passivitet.