sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Utredaren ska också medverka till en förbättrad samverkan mellan berörda myndigheter och organisa- tioner på central, regional och lokal nivå. Arbetet ska bland annat baseras på erfarenheter från utarbetandet av den strategi mot våld inom fotboll och ishockey som tagits fram under ledning av lands- hövdingen i . Även det utvecklingsarbete som skett inom andra regioner ska tas tillvara. inrikt- ningsarbete mot idrottsrelaterad brottslighet ska också beaktas. Utredaren ska bl.a. med utgångspunkt i befintlig lagstiftning medverka till att ansvarsfördelningen mellan berörda parter klarläggs och att sam- verkan och uppföljning av de insatser som görs nationellt, regionalt och lokalt förbättras, verka för en likformig modell för informationsutbyte, analysera – och vid behov lämna förslag till – vad som krävs för att idrottsarrangemang ska kunna genomföras på ett tryggt och trivsamt sätt och vad bruket av alkohol, narkotika och dop- ningsmedel har för betydelse för brottslighet i samband med idrottsarrangemang, göra en bedömning av den idrottsrelaterade brottslighetens omfattning, orsaker och struktur, och ta initiativ till och medverka vid möten där brottsförebyggande insatser i samband med idrottsarrangemang tas upp för att informera om det pågående arbetet. En generell utgångspunkt är att myndigheter och idrottens organisa- tioner är fria och självständiga. Utredaren ska inte ta över det ansvar som berörda myndigheter och organisationer har . Av direktiven framgår att utredaren ska samråda med ett stort antal organisationer och myndigheter. Utredaren ska fortlöpande informera om arbetet och lämna förslag till hur brottslighet i samband med idrottsarrange- mang kan motverkas. Utredningsarbetet får pågå med slutredovisning . Arbetet har bedrivits på två sätt, dels som utred- ning av specifika uppdrag, dels som en fortlöpande process tillsam- mans med ett stort antal aktörer. Målsättningen är att under arbetets gång bli överens om olika rutiner och att sprida erfaren- heter och goda exempel till aktörerna. Kommittédirektiven bifogas (bilaga 1). Som ett led i arbetet lämnades ett delbetänkande Mindre våld för pengarna (SOU 2012:23) med ett 35-tal konkreta förslag och en redovisning av dittills genomfört och kommande arbete. Vissa av förslagen har utvecklats vidare i detta slutbetänk- ande. lämnades Skrivelse med anledning av riks- dagens beslut om anmälningsplikt vid idrottsarrangemang. Jag har också av haft i uppdrag att titta närmare på kostnader för polisbevakning för IdrottsAB och riks- dagens beslut om anmälningsplikt. Den första frågan behandlade jag i delbetänkandet och den andra i den särskilda skrivelsen. Såväl delbetänkandet som skrivelsen om anmälningsplikt har varit ute på remiss till ett stort antal remissinstanser och i detta slutbetänkande redovisas en del av resultatet från remissomgången och av regering och riksdag fattade beslut. ombudsman (JO) har i yttrande (diarienummer 4480 – 2011) riktat kritik mot i som brustit i förberedelserna inför en högriskmatch. Myn- digheten kritiseras vidare för att vissa tvångsåtgärder, som vidtagits i hast, inte dokumenterats. Det inträffade väcker enligt JO frågor som bör övervägas av statsmakterna. Beslutet har av JO tillställts mig som nationell samordnare för kännedom. JO vill även rikta den nationella samordnarens uppmärksamhet på den bristande samord- ning mellan polisen och företrädare för allmänna transportmedel som i detta fall tog sig uttryck i att en tågoperatör synes ha vägrat utföra sitt uppdrag. Jag återkommer till dessa frågor i det följande. JO har vidare i ett yttrande (, dnr. 1444-2012) genomfört en granskning av polisinsatsen i stort vid en så kallad högriskmatch mellan . Nästan 1 000 personer ställde sig bakom anmälningar mot polisens insats, där upplopp och andra ordningsstörningar inträffat. Anmälningarna innehöll bl.a. uppgifter att polismän använt över- våld. I dessa delar överlämnades anmälningarna till Riksenheten för polismål, där de utretts. Anmälningarna gick emellertid även ut på att polisen genom sin taktik och sitt uppträdande orsakade eller bidrog till händelserna. Detta – polisinsatsen i stort – har tagits upp till granskning hos JO. JO:s slutsatser har i formell mening över- lämnats till mig som nationell samordnare för kännedom och eventuella kommentarer. Jag återkommer till denna fråga i kapitel 11 Ansvarsfrågor. Under arbetets gång har det varit fortlöpande kontakter med ett stort antal aktörer och de har också haft möjlighet att lämna syn- punkter på texten, såväl i delbetänkandet som i slutbetänkandet, som ett led i att kvalitetssäkra materialet (faktauppgifter). Många av förslagen har på sedvanligt utredningsmaner sin upprinnelse i sådana kontakter. har jag och/eller min sekreterare närvarat vid drygt 60 matcher och medverkat vid ett 45-tal konferenser. Totala antalet möten med berörda aktörer är av stor- leksordningen 250 stycken, exklusive de som ägde rum innan jag tillträdde. Jag anser mig sålunda ha underlag för att konstatera att de frågor jag haft att utreda har diskuterats på djupet med olika aktörer. Information om utredningen har också lämnats vid ett stort antal konferenser och seminarier, även utanför idrottens värld. En sammanställning av genomförda möten med olika intres- senter återfinns som bilaga 2 Genomförda samrådsmöten m.m. och ett urval av nyttjade skrifter, promemorior m.m. redovisas i Littera- tur- och källförteckning. Slutbetänkandet kan ha fått viss slagsida mot fotboll snarare än ishockey främst beroende på att problemen kring idrottsrelaterat våld är speciellt påtagliga inom fotbollen. Detta kan dock komma att ändras beroende på i vilka divisioner olika klubbar spelar. Jag kan glädjande nog konstatera att det ännu inte har före- kommit några allvarligare ordningsstörningar i samband med dam- matcher och därför är slutbetänkandet helt inriktat på herrmatcher. Utredningen har gjort två utrikes resor för att studera hur frågor kring säkerhet och supporterkultur hanteras i ett europeiskt perspektiv. Den ena resan avser och genomfördes den 4–. Den andra resan gick till och ägde rum den 5–. Härutöver har viss information på området inhämtats från en resa till som genomfördes för annan huvudmans räk- ning . Med hjälp av bl.a. berörda SF har information hämtats in om förhållandena i övriga nordiska länder. Utredningen har genomfört två seminarier. Det ena, Positiv supporterkultur, tilldrog sig på i och arrangerades tillsammans med Kultur- departementet och (). Seminariet samlade cirka 60 deltagare och inleddes av idrottsministern i närvaro av bl.a. prins . Det andra avsåg området Pyroteknik och genom- fördes i . Fokus låg såväl på teknisk utveckling som tänkbara bekämpningsstrategier. En stor fråga var också möjligheten att ha legal pyroteknik. Polis, räddningstjänst, klubbar, supporterföreningar, arenaägare, Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap (MSB), torium (SKL), fotbollens och ishockeyns centrala organisationer samt medverkade och lämnade sina bidrag i frågan. Även detta seminarium inleddes av idrottsministern. Cirka 80 personer deltog. En stor del av mitt arbete har inriktats mot att rikta beställ- ningar om information och synpunkter till olika aktörer. Utred- ningen har med andra ord i vissa hänseenden fungerat som en – förhoppningsvis kompetent – beställare. De större beställningarna, som i antal räknat är cirka 25 stycken, har också haft till syfte att identifiera samarbetsområden och stimulera fram åtföljande sam- Det har också möjliggjort att många intressenter har kunnat göra sin stämma hörd i betänkandet. Jag vill särskilt framhålla enkäter till fotbollen och ishockeyn (såväl nationella organisationer som klubbar) med ett stort antal frågor om arenasäkerhet, kringarrange- mang, samarbete med supporterföreningar, förebyggande arbete, pyroteknik m.m. En lista på lagda beställningar framgår av bilaga 3 Beställningar inför slutbetänkandet. Två externa beställningar har gjorts utanför sedvanliga kanaler. Den ena avser en kartläggning av våld, hot och trakasserier i sam- band med fotboll och ishockey och har riktats till Stiftelsen . Den andra avser en beskrivning av den svenska Firmakulturen. Detta uppdrag har gått till . Det kan redan innan läsaren börjar ta del av de olika kapitlen finnas skäl att påpeka att många av de förslag som lämnas ska prövas av idrottsrörelsen själv och inte av olika offentliga aktörer. Vi talar med andra ord om goda råd från min sida snarare än ultimativa krav. Och – det kan vara värt att påpeka – även säkerhetsaspekter kan i överdriven dos ge problem. En klubbdirektör använde i sin föredragning under ett besök jag gjorde följande formulering: Allt för hög säkerhet ger högre osäkerhet. Formuleringen kan vara värd att hålla i minnet! Några tänkare har sagt att för att få något uträttat bör en kom- mitté bestå av högst tre personer, varav två bör vara frånvarande. Som enmansutredare med en sällsynt kompetent sekreterare kan jag konstatera att utan inspelen från idrottsrörelsen själv hade jag inte kommit särskilt långt. Ämnet idrottsrelaterad brottslighet är ett stort och omfattande tema. Det stod ganska tidigt klart att ämnet kräver avgränsning och koncentration till de delar som primärt är relevanta för besluts- fattare och för strategiska överväganden. Ett delbetänkande i den tappning jag presenterade innebär inte att förslagen då var halvfärdiga. Det handlar tvärtom att behandla vissa frågor som kändes angelägna att hantera utan oskäligt dröjsmål. I det slutbetänkande som framläggs har strävan varit att försöka knyta ihop säcken. Att bocka av det som i mina direktiv från regeringen jag beordrats att ta ställning till. Och, det måste medges, vissa frågor som går utöver det som direktivets författare ålagt mig. Följande från delbetänkandet vill jag här göra tre påpek- anden. Det första är att en väsentlig del av arbetet har varit att löp- ande medverka till att successiva förbättringar av gällande rutiner genomförts under resans gång. En mycket stor del av arbetet har sålunda handlat om att på skruv- och mutternivån medverka till ett förbättrat säkerhetsarbete. Sådana insatser skymtar förbi denna utredningstext men inte på ett helt strukturerat sätt. Här är jag skyldig mina samverkansparter ett stort tack. Det är trots allt så – oberoende av den imposanta titeln nationell samordnare – att ansvaret för beslut ligger på parterna själva. Min roll i det löpande arbetet har enkom varit att som katalysator verka för förbättringar. Mitt andra påpekande är att läsare med begränsad tid kan finna huvuddelen av mina slutsatser i sammanfattningen respektive de förslagsrutor som föregår de olika kapitlen. Mina slutsatser, med ett kapitelnummer före, avses flera tidigare avsnitt. Avser slutsatserna enbart ett avsnitt står det Mina slutsatser utan något sådant nummer före. Det innebär att sådana slutsatser inte återfinns i innehållsförteckningen. För en nyfiken läsare inne- bär detta förhoppningsvis inga problem. Ett tredje påpekande är min ambition att slutbetänkandet – lik- som delbetänkandet – ska kunna läsas också som lärobok för de som är intresserade av idrottens arbete med säkerhetsfrågor. Mycket av det som nedtecknats – till exempel säkerhetsbesiktning av arenor och arbetsuppgifter för match- och säkerhetsdelegater har tidigare inte publicerats. Dessa och liknande avsnitt, som exempel på positiv supporterkultur, har i stor utsträckning producerats av berörda aktörer. Slutsatserna av redogörelserna faller dock entydigt på undertecknad. Ordningsföljden i vilken jag hanterat frågorna framgår på sed- vanligt sätt av innehållsförteckningen. Om jag tillåts frångå denna och beskriva uppläggningen i mer filosofisk mening skulle detta kunna göras på följande sätt. Likt tävlingar i konståkning ingår i utredningsarbetet vissa obligatoriska, repetitiva element såsom att följa upp vissa frågor från delbetänkandet (kapitel 4 Uppföljning av förslagen i delbetänkandet och i skrivelsen om anmälningsplikt), att redogöra för utvecklingen inom fotboll och ishockey 2012 respektive början av 2013 och hur dessa också rapporterats i media (kapitel 6 Ord- ningsläget under fotbolls- och ishockeysäsongen 2012 och början av 2013). Detsamma gäller utvecklingen inom några andra bollsporter (kapitel 7 Läget i andra sporter). Det senare betingas bland annat av risken att huliganproblemen sprids från de två sporter som stod i fokus i delbetänkandet. Jag har också enligt önskemål i direktiven haft anledning att något studera utvecklingen utifrån ett inter- nationellt, europeiskt perspektiv (kapitel 9 Erfarenheter från andra länder). Varje utredare med självaktning vill teckna sin vision av hur framtiden bör te sig. Jag har i kapitel 5 Vision 2018 gjort ett försök med denna inriktning i en längre, respektive kortare, version. I övrigt kan detta slutbetänkande sägas ha tre speciella infalls- vinklar. Den första avser hur verkligheten bör te sig vad avser arenasäkerhet (kapitel 20 Arenasäkerhet m.m.) samt olika arrangemangsfrågor (kapitel 18 Arrangemangsfrågor) Detta inkluderar också diverse frågor som rör förebyggande insatser (kapitel 16 Före- byggande insatser) samt bruket av alkohol och andra droger (kapitel 19 Bruket av alkohol och andra droger). Berörs dessa frågor kommer man automatiskt in på ansvarsfrågor som avhandlas i kapitel 11 Ansvarsfrågor. Den andra infallsvinkeln rör den positiva supporterkulturen (kapitel 17 Den positiva supporterkulturen), ett begrepp som måste laddas med innehåll. Kampen mot huliganism handlar om att bekämpa den onda kulturen som utövas av vissa risksupportrar som den goda supporterkulturen måste bejakas. Eller – uttryckt på annat sätt – att göra två saker parallellt. Den tredje – och minst sagt problematiska – infallsvinkeln berör den idrottsrelaterade brottslighetens omfattning, förekommande kriminell infiltration och en kartläggning av våld, hot och trakas- serier. Till samma block hör hotbilden mot den svenska folk- rörelsemodellen vad avser idrott (kapitlen 13–16). Det är enligt mitt förmenande ett område där tystnad och undanglidande svar alltför länge varit legio. Dessa frågor måste lyftas upp. Naturligtvis är vald kapitelindelning ett personligt val. Man skulle till exempel kunna ha skurit betänkandet efter principen I den förstnämnda boxen skulle då ha hamnat frågor som bemötande av bortalag, kring- aktiviteter runt arenorna och andra arrangemangsfrågor. I den mera långsiktiga boxen skulle ha hamnat förebyggande insatser, person- liga biljetter och olika beteendefrågor. Hade indelningskriteriet varit graden av allvar hade för mig de olika kopplingarna till idrottsrelaterat våld och infiltration av olämpliga aktörer kommit högst upp på listan. Om de berörda aktörerna på klubbnivån satt agendan miss- tänker jag att frågor av legal karaktär, arenor och supportrar ansetts vara högst prioriterade. När man utreder frågor är alltid frestelsen stor att filosofera något kring vad som kan bli aktuellt när utredningsuppdraget avslutats. Även jag har ramlat i denna fallgrop, vilket framgår av kapitel 22 Perspektiv efter . Som tidigare anställd på har jag stor för- ståelse för kravet att redovisa ekonomiska konsekvenser av de förslag som framläggs. Resultatet av detta framgår av kapitel 23 Ekonomiska konsekvenser av förslagen. Uppgiften här är i en mening enkel. Hela betänkandet syftar ju till att ersätta dagens massiva kostnadskräv- ande insatser med mer kostnadseffektiva varianter. Summeras mina förslag tjänar stat och kommun – liksom klubbarna – pengar, vilket ju är en trösterik tanke. Under arbetet med detta slutbetänkande har jag åtskilliga gånger reflekterat över det yttrande som den tidigare premiärministern i , , lär ha fällt efter katastroferna på Heyselstadion och på : Enough is enough. Ämnet jag utrett är allvarligt men frågorna är möjliga att lösa. handlar om praktiskt förändringsarbete där jag som nationell sam- ordnare har kunnat peka ut förbättringsområden men där andra måste agera. Om alla goda krafter inom idrott och samhälle sam- verkar kan mycket gott göras. Min underliggande uppmaning till alla dessa krafter hämtar jag från : Gån ut och föröken Eder! 3 Några idrottsideologiska aspekter Det ideologiska kontraktet mellan stat och idrott beskrivs. Begreppet idrottsrelaterat våld måste tydliggöras. () engagemang i supporterfrågor måste fördjupas. En samhällsekonomisk analys över idrottens intäktssida efter- lyses. Som framgick av delbetänkandet har brottslighet i samband med idrottsarrangemang blivit en fråga som i hög grad engagerar med- borgarna. Det gäller också de som inte är idrottsintresserade men som reagerar mot de samhällsresurser som måste sättas in på detta område. Det statliga ekonomiska stödet till idrotten har ökat kraftigt och uppgår till . Staten har vidare successivt tagit bort de flesta av de specialregleringar som funnits för att styra till vilka ändamål dessa medel ska gå. Detta är ett uttryck för förtroende för idrotten från statens sida. Även om det aldrig uttalats som maxim finns det ett inofficiellt kontrakt mellan parterna. Samhället har gett idrotten en gynnad ställning mot att idrotten levererar en ideellt uppbyggd verksam- het till gagn för medborgarna. Detta gäller oberoende av om man tävlar på elitnivå eller nöjer sig med att vara motionär eller åskådare på spännande tävlingar. Hur har hanterat denna fråga Idrottens övergripande verksamhetsidé finns formulerad i Riks- idrottsförbundets (RF) stadgar och mer utvecklat i idéprogrammet Idrotten vill. Där finns formulerat vad idrott är, består av, vad idrotten ger, hur den är organiserad, hur vi delar in vår idrott, idrottens vision och värdegrund m.m. Idrotten vill innehåller också ett avsnitt om idrotten i samhället. Bland annat att idrotten ska värna om sin ställning som frivillig, självständig och sammanhållen folkrörelse, byggd på föreningar och förbund organiserade i RF och att idrottsrörelsen genom sin verksamhet ska medverka till en positiv utveckling i samhället och aktivt ta ställning mot det som är dåligt och nedbrytande. Efter ett beslut på RF-stämman 2005 genomförde förbundet 2005–2009 en diskussion inom alla förbund genom bland annat två så kallade arbetsböcker, två Riksidrottsforum, en rapport på mellan- liggande RF-stämma samt en slutlig remissomgång. På RF-stämman 2009 beslutades det om RF:s vision och värdegrund. Därefter har genomfört satsningen Värdefullt som grundar sig på denna vision och värdegrund. Svensk idrotts verk- samhetsidé, vision och värdegrund är frågor som ständigt måste hållas levande. presenterade RF skriften Andra sidan är ni klara. Där presenteras supporterkulturen i ett brett perspektiv. Svensk idrott har tre miljoner medlemmar men ännu fler supportrar. I skriften återges ett antal berättelser från den fantastiska supporter- kultur som finns . Den som innebär att tusentals unga tjejer vallfärdar till ryttartävlingar, att en hel bygd går man ur huse för att stödja ortens speedwaylag, kompisarna som tar semester för att följa landslaget i fotboll med flera berättelser. Inom den breda och omfattande supporterkulturen har det till vissa idrotter och idrotts- föreningar bildats så kallade supporterföreningar (-klackar). presenterade RF en rapport om Organiserad supporter- verksamhet inom svensk bandy, fotboll och ishockey. Rapporten ger bland annat en historisk beskrivning kring supporterföreningarnas framväxt i . Under 1980- talet fanns enbart ett fåtal supporterföreningar. Den stora utbred- ningen kom . fanns 76 organiserade supporter- föreningar av klackkaraktär med närmare 40 000 medlemmar inom svensk bandy, fotboll och ishockey på herrelitnivå. Rapporten beskriver att det därutöver också fanns ett antal supporter- föreningar med sammantaget några tusental medlemmar också i lägre serier. Supporterföreningarna bedriver en omfattande verk- samhet såsom information (hemsidor och tidningar), organiserar bortaresor, souvenirproduktion och tifoverksamhet. Därutöver bedrivs sedvanlig föreningsverksamhet, i enlighet med stadgarna, SOU 2013:19 Några idrottsideologiska aspekter såsom årsmöten, medlemsmöten, styrelsearbete, olika arbets- grupper m.m. har antalet supporterföreningar fortsatt att öka och också spritts till fler idrotter och längre ner i vissa serier. Det är väsentligt att ha denna bild klar för sig, det stora antalet och omfatt- ningen, för att inse att verksamheten i huvudsak är något positivt för svensk idrott och upplevelsen av idrottsarrangemang. Ordnings- störningar och brott i samband med idrottsarrangemang är mycket allvarligt, men är det viktigt att förstå att de utgör en mycket liten del av den totala supporterklackverksamheten. Goda relationer och dialog mellan idrottsförening och dess supporter- föreningar kring gemensamma regler och värdegrunder är kanske det bästa projektet för att förebygga och påverka utvecklingen i positiv riktning och motverka det negativa. Sådana projekt pågår mer eller mindre frekvent och med skiftande kvalitet i princip inom alla idrottsföreningar som har supporterföreningar. Flera idrotts- föreningar har också haft mer specifika projekt och verksamheter. När det gäller supportrar under är det också viktigt att sam- arbeta med kommunernas ungdomsarbetare såsom fältassistenter och liknande. Ett exempel på det är verksamheten Program supporter, som utvecklas närmare i kapitel 16 Förebyggande insatser. Det är också viktigt med former för föräldrainformation och föräldrakontakter. Forskning och kunskap på området får aldrig underskattas. I en utgåva Demonstrationer och sporthändelser, utgiven av ett antal forskare med professor vid som redaktör, redovisas vissa fakta som är värda att ta med sig. I boken beskrivs vad som kan hända i samband med demonstrationer, gatu- fester och idrottsevenemang. Ett av syftena med publikationen – som ges ut av – är att ge en överblick över aktuell forskning på området. Boken riktar sig till poliser, idrottsföreningar och arrangörer men också till lokala myndigheter och politiker. Den kan med fördel användas i undervisning och forskning inom det beteendevetenskapliga området liksom av personer som har ett intresse för idrottsideoloiska frågor. Som framgår av det jag här har tagit upp arbetar RF med rätta inom området värdegrundsfrågor. Vad gäller positiv supporterkultur är det viktigt att RF bygger ut sitt engagemang. specialidrottsförbund (SF) bör självfallet fotboll och ishockey ta ett stort ansvar för att huliganismbekämpning finns på den idrotts- liga och samhälleliga dagordningen. Men RF måste också dra sitt strå till stacken. Jag rekommenderar att RF ytterligare angagerar sig som draglok i den idrottsideologiska debatten på detta område. För ytterligare synpunkter vill jag hänvisa till kapitel 22 Perspektiv efter . Härutöver menar jag att RF bör ta initiativ i två ytterligare frågor. Den ena avser att försöka definiera begreppet idrotts- relaterat våld och i vilken utsträckning idrotten har ett eget ansvar. Om till exempel ett antal individer som självpåtaget uppger sig repre- sentera olika idrottsklubbar, i samförstånd och utan att informera utomstående, väljer att bege sig till ett grustag utanför en storstad för att å det grövsta puckla på varandra är det svårt att göra idrotten ansvarig för beteendet. Idrotten blir med andra ord en ursäkt för allmänt kriminellt uppförande. Vi talar om något annat som närmast får betecknas som ett samhällsproblem. Beteckningen idrotts- relaterat våld kräver sålunda en annan stringens än den i den all- männa debatten gällande nomenklaturen. Detta innebär naturligtvis inte att idrotten kan ställa sig vid sidan av och blunda för att personer nyttjar beteckningen idrott för ett socialt inte acceptabelt beteende. Idrotten har likt andra samhällsbärande aktörer att ge sitt bidrag till att bekämpa kriminalitet också utanför den idrottsliga arenan. Den andra frågan är att söka ta ett fastare grepp över idrottens intäktssida i ett samhällsekonomiskt perspektiv.