sou · H1B327 · 2013-05-03 00:00:00 — Det är en allmän sysslomannarättslig princip att ett uppdrag som gäller under en viss bestämd tid eller avser att en viss fråga ska drivas till slut, normalt kan frånträdas av sysslomannen bara om han eller hon har skälig orsak att bringa sysslomannaförhållandet till upphörande. Sysslomannen måste dock iaktta skälig uppsägnings- tid, där främst ska beaktas huvudmannens intresse av att inte stå utan det biträde som uppdraget går ut på. Denna sysslomannarättsliga princip bör enligt HD vara tillämp- lig också för förvaltare, eftersom det rör sig om en form av frivilligt sysslomannauppdrag, låt vara grundat på rättens beslut och särskilt lagreglerat. Principen får därför anses komplettera bestämmelsen i 11 kap. 19 § andra stycket tredje meningen FB, eftersom den be- stämmelsen inte reglerar situationen att förvaltaren har skälig orsak att avsluta uppdraget trots att någon ny förvaltare inte har utsetts. Detta innebär att en förvaltare, trots att ett behov av förvaltar- skap fortfarande föreligger och fastän någon ersättare inte har ut- setts, har rätt att frånträda sitt uppdrag om han eller hon har skälig orsak att göra det. I vilka fall kan förvaltaren ha skälig orsak att frånträda sitt uppdrag? Enligt HD får det vid bedömningen av vad som är en skälig orsak göras en avvägning mellan förvaltarens bevekelsegrunder för att av- sluta uppdraget och behovet av att det kontinuerligt finns en för- valtare. Omständigheterna kan i vissa fall vara sådana att förvaltaren ska anses ha en rätt att frånträda sitt uppdrag. Detta kan t.ex. vara fallet när förvaltarens sjukdomstillstånd ger anledning till antagande av en begränsad återstående livstid. Vidare kan det för- hålla sig så att det finns en sista tidpunkt efter vilken förvaltaren inte bör stå kvar, som när han eller hon tillträder en tjänst som omöjliggör ett fortsatt uppdrag. I vissa fall kan agerandet hos den som är satt under förvaltarskap också vara så allvarligt att en omedelbar rätt att frånträda uppdraget bör föreligga. Av HD:s beslut framgår att förvaltaren i regel dock har att god- ta vissa och kanske inte helt obetydliga olägenheter för att behovet av förvaltarskap ska tillgodoses i avvaktan på att en ny förvaltare utses. Att beakta vid bedömningen av vad som skäligen kan begäras av förvaltaren är då bl.a. hur svårt det är för överförmyndaren att hitta en ersättare. Vid intresseavvägningen är också den tid det tar för överför- myndaren att finna en ersättare av betydelse. Ju det tar att utse en ny förvaltare, desto lägre krav bör gälla för de skäl som ska anses vara tillräckliga för att förvaltaren ska ha rätt att bli ent- ledigad. Finns det tillräckliga skäl för att förvaltarskapet ska upphöra? HD ansåg i det aktuella fallet att de skäl som förvaltaren hade åbe- ropat var sådana att de sammantaget med tidsutdräkten gjorde att han nu hade rätt att frånträda uppdraget trots att någon ny för- valtare inte hade utsetts. Frågan blev då om omständigheterna i övrigt var sådana att förvaltarskapet skulle upphöra. Det vilar ett tungt ansvar på överförmyndaren att se till att ett behov av förvaltarskap tillgodoses. För att ett förvaltarskap som behövs ska kunna upphöra av det skälet att det inte finns någon som är beredd att fullgöra uppdraget, måste överförmyndaren därför ha vidtagit alla rimliga åtgärder för att finna någon som är lämplig och villig att ta på sig förvaltaruppdraget. Enligt HD saknades det anledning att ifrågasätta överförmyn- darförvaltningens beskrivning av de svårigheter som förvaltningen hade att finna någon som ville ta över uppdraget som förvaltare. Det fanns inte stöd för antagandet att de uppgivna förhållandena skulle komma att förändras . Överförmyndar- förvaltningen fick mot den bakgrunden anses ha gjort vad som kunde begäras för att finna en ny förvaltare. Förvaltarskapet skulle därför upphöra trots att huvudmannen behövde en förvaltare. 4.2Rättsläget efter HD:s avgörande HD:s avgörande i mål Ö 91-12 innebär att rättsläget i fråga om rätten för en förvaltare att frånträda sitt uppdrag och om upp- hörande av förvaltarskap är i huvudsak följande. En förvaltare har rätt att frånträda sitt uppdrag, trots att det fortfarande finns ett behov av förvaltarskap och fastän någon er- sättare inte har utsetts, om han eller hon har skälig orsak att göra det. Vid bedömningen av vad som är en skälig orsak får en avväg- ning göras mellan förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget och behovet av att det kontinuerligt finns en förvaltare. Agerandet hos den som är satt under förvaltarskap kan i vissa fall vara så allvarligt att det bör finnas en omedelbar rätt att frånträda uppdraget. I regel har dock förvaltaren att godta vissa och kanske inte helt obetydliga olägenheter för att behovet av förvaltarskap ska tillgodoses i avvaktan på att en ny förvaltare utses. Att beaktas vid bedömningen av vad som skäligen kan begäras av förvaltaren är då bl.a. hur svårt det är och hur det tar för överförmyndaren att finna en ersättare. Ju det tar att utse en ny förvaltare, desto lägre krav bör gälla för de skäl som ska anses vara tillräckliga för att förvaltaren ska ha rätt att bli entledigad. Det kan inträffa att man måste godta att ett förvaltarskap fort- sätter någon tid utan förvaltare, t.ex. när någon avlider och när en olämplig förvaltare entledigas med stöd av 11 kap. 20 § FB. En för- valtare ska då utses så skyndsamt som möjligt bl.a. för att rätts- förluster inte ska uppstå därför att det inte finns någon som har rådighet över den egendom som omfattas av förvaltarskapet. Om förvaltare av någon anledning saknas beträffande ett pågå- ende förvaltarskap och någon ny förvaltare inte kan utses, måste förvaltarskapet upphöra fastän det finns ett behov av ett fortsatt förvaltarskap. Det vilar ett tungt ansvar på överförmyndaren att se till att ett behov av förvaltarskap tillgodoses. För att ett förvaltarskap som behövs ska kunna upphöra av det skälet att det inte finns någon som är beredd att fullgöra uppdraget, måste överförmyndaren ha vidtagit alla rimliga åtgärder för att finna någon som är lämplig och villig att ta på sig förvaltaruppdraget. HD:s avgörande är fortfarande relativt nytt och det är därför ännu inte möjligt att närmare bedöma hur rättstillämpningen kom- mer att se ut på området. De uttalanden som görs i rättsfallet talar dock för att förvaltarskap ska kunna upphöra (trots att det finns ett behov av ett sådant) endast under speciella förhållanden och som regel efter en förhållandevis . Det torde därför endast i ett fåtal fall kunna bli aktuellt att låta ett förvaltarskap som be- hövs upphöra. Ett uppdrag som god man är i och för sig av samma karaktär som ett förvaltaruppdrag så till vida att det rör sig om ett frivilligt ställföreträdaruppdrag som är grundat på överförmyndarens eller rättens beslut och särskilt lagreglerat. Kriterierna för att kunna be- sluta om ett förvaltarskap respektive ett godmanskap skiljer sig dock åt. Dessutom kan godmanskap vara av olika karaktär och ha olika syften beroende på enligt vilken bestämmelse det är beslutat. Det är därför inte möjligt att utifrån HD:s avgörande dra några mer långtgående slutsatser beträffande möjligheterna till entledigande av en god man och upphörande av ett godmanskap. Vi kommer i avsnitt 4.9 att ta ställning till om även gode män bör ha rätt att frånträda ett uppdrag fastän någon ersättare inte har utsetts, i de fall det fortfarande finns ett behov av god man. 4.3Vilka andra former av stöd kan den enskilde få tillgång till enligt nuvarande reglering? Av SoL12 framgår att varje kommun svarar för inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta innebär ingen inskränk- ning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. Socialnämnden13 har bl.a. till uppgift att genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda lev- nadsförhållanden samt att svara för omsorg och service, upplys- ningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det.14 Nämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och andra föreningar.15 122 kap. 1 § första stycket. 13Kommunens uppgifter inom ska fullgöras av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer. I SoL benämns en sådan , se 2 kap. 143 kap. 1 § SoL. 153 kap. 5 § SoL. Genom hemtjänst, dagverksamheter eller annan liknande social tjänst bör socialnämnden underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. Nämnden bör även i övrigt tillhanda- hålla sociala tjänster genom rådgivningsbyråer, socialcentraler och likande, social jour eller annan därmed jämförlig verksamhet.16 får utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj (kontaktfamilj) med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till det. För barn som inte har fyllt får en kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får en kontakt- person utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det.17 Nämnden har också möjlighet att utse en särskilt kvalificerad kontaktperson för den som inte har fyllt och har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Även i det här fallet krävs det att det är den unge som begär det eller att han eller hon samtycker till det. Om barnet inte har fyllt krävs det också att barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det.18 Som vi har nämnt kan en kontaktperson utses endast om den enskilde (eller i vissa fall hans eller hennes vårdnadshavare) själv begär eller samtycker till det. har dock att pröva om det finns ett sådant behov. I förarbetena nämns emellertid att den som begär kontaktperson också torde behöva en sådan.19 Möjligheten att utse en kontaktperson infördes genom social- tjänstlagen (1980:620) och var avsedd för situationer då den enskilde har behov av att få stöd, råd eller hjälp. Som exempel nämndes att det kunde vara fråga om en vårdnadshavare som behövde hjälp i vårdnaden men också missbrukare som behöver personligt stöd. Av förarbetena20 framgår att kontaktpersonens väsentligaste uppgift ska vara att fungera som ett personligt stöd och att hjälpa till på olika sätt. I de fall den enskilde t.ex. missbrukar alkohol eller narkotika kan kontaktpersonen förmedla läkarbesök, besök på alkohol- eller narkomanvårdsklinik etc. En kontaktperson kan kanske i vissa fall även hjälpa den enskilde att bryta sig loss ur en i sammanhanget olämplig miljö. Kontaktpersonen ska även kunna underlätta för den 163 kap. 6 § första och andra stycket SoL. 173 kap. 6 b § första stycket SoL. 183 kap. 6 b § andra stycket SoL. 1979/80:1 om , s. 229. 1979/80:1, s. 227 f. enskilde att ordna utbildning, att söka arbete och att skaffa bostad. Han eller hon ska också försöka hjälpa den enskilde till en menings- fylld fritidssysselsättning. Det är viktigt att kontaktper- sonen inte tar över vad den enskilde kan göra själv utan i stället söker aktivera honom. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnads- nivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv.21 Inom ramen för sådant bistånd kan den enskilde också ansöka om hjälp med att hantera sin ekonomi när han eller hon av olika anledningar inte klarar av att sköta den på egen hand. Om en sådan ansökan beviljas lämnar den enskilde en fullmakt till avseende sin inkomst och i samråd med den enskilde gör social- tjänsten en plan över vilka räkningar den enskilde behöver social- tjänstens hjälp med att betala. Fullmakten kan när som helst sägas upp av den som har lämnat den. I kommunerna används olika be- grepp för denna typ av bistånd, t.ex. egnamedelsförvaltning, för- medlingsmedel eller servicekonto. omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande (värdegrund). ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra.22 Vidare ska nämnden verka för att äldre människor får goda bo- städer och ska ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd.23 ska verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livs- föring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Nämnden ska medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. 214 kap. 1 § första och tredje stycket SoL. 225 kap. 4 § SoL. 235 kap. 5 § första och andra stycket SoL. rätta bostäder med särskild service för dem som på grund av de svårigheter som har nämnts behöver ett sådant boende.24 Det finns också en skyldighet för socialnämnden att aktivt sörja för att missbrukare får den hjälp och vård som de behöver för att komma ifrån missbruket. Nämnden ska i samförstånd med den en- skilde planera hjälpen och vården och noga bevaka att planen full- följs.25 har vidare till uppgift att se till att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Kommunen ska se till att det finns tillgång till sådana hem.26 Ett familjehem är ett enskilt hem som på uppdrag av social- nämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran eller vuxna för vård och omvårdnad och vars verksamhet inte bedrivs yrkesmässigt. Med hem för vård eller boende avses ett hem inom som tar emot enskilda för vård eller behandling i förening med ett boende.27 Det finns en skyldighet för socialnämnden att inleda en utred- ning av vad som genom en ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från nämndens sida. Utredningen ska inledas utan dröjsmål.28 I LSS finns bestämmelser om insatser för särskilt stöd och särskild service åt personer inom tre grupper. Den första gruppen är per- soner med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande till- stånd. I den andra gruppen ingår personer med betydande och be- stående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Den tredje gruppen består av personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den 245 kap. 7 § SoL. 255 kap. 9 § SoL. 266 kap. 1 § första stycket och 2 § SoL Behovet av sådana hem som avses i 12 § LVU eller 22 och 23 §§ LVM tillgodoses av staten. SiS leder verksamheten vid de hemmen. Se 6 kap. 3 § SoL. 273 kap. 1 och 2 §§ socialtjänstförordningen (2001:937). 2811 kap. 1 § första stycket SoL. dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service.29 De som ingår i någon av dessa grupper har rätt till ett antal olika insatser om de behöver sådan hjälp i sin livsföring och om deras behov inte tillgodoses på annat sätt. Insatserna ska ges den enskilde endast om han eller hon begär det. Om den enskilde är eller uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatser för honom eller henne.30 En insats som kan ges enligt LSS är rådgivning och annat personligt stöd som ställer krav på särskild kunskap om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga funk- tionshinder. Det är som svarar för denna insats som rör sig om expertstöd där såväl medicinska, psykologiska, sociala och pedagogiska aspekter av funktionshindret ska beaktas. Insatserna kan ges av bl.a. kurator, psykolog, dietist och sjukgymnast.31 Den enskilde har också rätt till biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans.32 Med personlig assistans avses personligt utformat stöd som ges av ett begränsat antal personer åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sin personliga hygien, måltider, att klä av och på sig, att kommunicera med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktions- hindrade (grundläggande behov). Insatser enligt LSS kan vidare bestå av ledsagarservice och av biträde av kontaktperson. Det är kommunen som ansvarar för dessa insatser. Begränsningar finns i rätten att få personlig assistans sedan personen har fyllt 65 år.33 Andra former av insatser är avlösarservice i hemmet samt kort- tidsvistelse utanför det egna hemmet. Skolungdom har dessutom rätt till korttidstillsyn utanför det egna hemmet i anslut- ning till skoldagen samt under lov. Andra insatser som kan ges är boende i familjehem34 eller bostad med särskild service för barn 291 § LSS. 307 § första stycket och 8 § första stycket LSS. 312 § första stycket, 7 § första stycket och 9 § 1 punkten LSS. 32Kommunen kan besluta att ersättningen ska betalas ut till någon annan person om den enskilde till följd av ålderdomssvaghet, sjuklighet, långvarigt missbruk av beroendefram- kallande medel eller någon annan liknande orsak är ur stånd att själv ta hand om sådant ekonomiskt stöd, se 11 § LSS. 332 § andra stycket, 9 § 2–4 punkten, 9 a § och 9 b § LSS. 34Med familjehem avses detsamma som i 3 kap. 2 § socialtjänstförordningen (2001:937), dvs. ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran eller vuxna för vård och omvårdnad och vars verksamhet inte bedrivs yrkesmässigt. eller ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet. I dessa insatser ingår också omvårdnad. Det är kommunen som ansvarar även för dessa insatser.35 En annan insats enligt LSS är bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna.36 De personer som ingår i den första eller andra gruppen37 som är berättigade till insatser enligt LSS kan även ges en insats i form av daglig verk- samhet om de är och saknar förvärvsarbete och inte heller utbildar sig. I sådan daglig verksamhet samt i in- satsen bostad med särskild service för vuxna ingår också omvård- nad. I insatserna bostad med särskild service för barn och ung- domar samt bostad med särskild service för vuxna ingår också fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter. Kommunen ansvarar även för dessa insatser.38 Kommunen har till uppgift att fortlöpande följa upp vilka som omfattas av LSS och vilka deras behov av stöd och service är. Vidare har kommunen till uppgift att verka för att de personer som om- fattas av LSS får sina behov tillgodosedda. Kommunen ska också medverka till att personer som omfattas av lagen får tillgång till arbete eller studier samt verka för att det allmänna fritids- och kulturutbudet blir tillgängligt för dessa personer.39 4.3.3Personliga ombud för vissa personer med psykiska funktionsnedsättningar Verksamheten med personliga ombud för vissa personer med psykiska funktionsnedsättningar inleddes på försök i ett antal kommuner i samband med psykiatrireformen.40 Verksamheten blev därefter permanent och landsomfattande i början av 2000-talet.41 Personligt ombud är emellertid en för kommunerna frivillig verk- samhet och verksamhetens form är inte reglerad på nationell nivå. Den enskilde har alltså inte någon laglig rätt till personligt ombud. 352 § andra stycket och 9 c § LSS. 369 § 9 punkten LSS. 37I den första gruppen ingår personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd och i den andra gruppen personer med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjuk- dom. 382 § andra stycket, 9 § 10 punkten och 9 c § LSS. 3915 § LSS. 1993/94:218, Psykiskt stördas villkor. 41Se budgetpropositionen 1999/2000:1. Verksamheter med personligt ombud grundas på ett kommunalt ansvar och huvudmannaskap.42 Länsstyrelserna fördelar (efter an- sökan) statsbidrag till de kommuner som bedriver verksamhet med personliga ombud. Hur kommunens verksamhet med personliga ombud ska bedrivas är angivet i ett meddelandeblad från Social- styrelsen (Nr 5/2011). Ett personligt ombud ska vara ett personligt stöd baserat på expertkunskap. Ombudet arbetar på den enskildes uppdrag. Detta innebär att även om kommunen i de flesta fall är arbetsgivare så ska verksamheten vara skild från kommunens socialtjänst. Den fristå- ende ställningen gör att personligt ombud bättre ska kunna ställa krav på myndigheter. Målgruppen för personligt ombud är personer med psykiska funktionsnedsättningar, , som har betydande och väsentliga svårigheter med att utföra aktiviteter på viktiga livs- områden och dessa begränsningar ska ha funnits eller kunna antas komma att bestå . Svårigheterna ska vara en konsekvens av en (allvarlig) psykisk störning eller en psykisk sjuk- dom. Vidare ska personerna ha sammansatta och omfattande behov av vård, stöd, service, rehabilitering och sysselsättning samt behov av långvarig kontakt med socialtjänst, primärvård eller den speciali- serade psykiatrin (utan krav på diagnos) och andra myndigheter. Det ska också vara möjligt med en kontakt med ett personligt ombud för bl.a. personer med psykiska funktionsnedsättningar och missbruk, för personer med psykiska funktionsnedsätt- ningar som är hemlösa samt för personer som riskerar att utveckla svåra psykiska funktionsnedsättningar. Ett personligt ombud har till uppgift att tillsammans med klienten identifiera och formulera hans eller hennes behov av vård, stöd, ser- vice, rehabilitering och sysselsättning samt att tillsammans med honom eller henne se till att olika huvudmäns insatser planeras, samordnas och genomförs. Vidare ska det personliga ombudet bistå klienten i kontakterna med olika myndigheter och se till att klienten får vård, stöd och service, rehabilitering och sysselsättning utifrån egna önskemål, behov och lagliga rättigheter. Det personliga ombudet ska också verka för att klienten får tillgång till rehabilitering, sysselsättning eller arbete. Ombuds- arbetet ska bedrivas långsiktigt och det personliga ombudet bör se 1993/94:218. till att kontakterna med olika myndigheter är goda. Arbetet ska inriktas på att klientens omständigheter och sociala situation ska bli så bra som möjligt . Eftersom det råder sekretess mellan olika myndigheter är klientens medverkan en förutsättning för det personliga ombudets arbete. Bara i yttersta undantagsfall bör ombudet arbeta med fullmakt från klienten och i sådana fall bör arbetet vara begränsat i både tid och innehåll. Varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget.43 Som hälso- och sjukvård räknas åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjuk- domar och skador. Vården och behandlingen ska så långt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt.44 Hälso- och sjukvården ska arbeta för att förebygga ohälsa. Den som vänder sig till hälso- och sjukvården ska när det är lämpligt ges upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada. Varje patient som vänder sig till hälso- och sjukvården ska, om det inte är uppenbart obehövligt, ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd.45