sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — 7.2.3Överlämnande till särskild vård för missbrukare Allmänt om överlämnande till särskild vård för missbrukare Om den som har begått en brottslig gärning kan bli föremål för vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) får rätten överlämna åt socialnämnden eller, i fråga om den som redan är intagen i ett hem där sådan vård meddelas, åt den som förestår hemmet att föranstalta om behövlig vård (31 kap. 2 § ). Om straffskalan för brottet överstiger fängelse krävs sär- skilda skäl för ett sådant överlämnande. Ett särskilt skäl kan vara att gärningsmannen redan undergår vård och att den pågående vården fungerar väl. Bestämmelsen innebär alltså att rätten i stället för att döma till påföljd på vanligt vis får överlämna åt socialnämnden eller åt den som förestår ett vårdhem att som en reaktion på brottet se till att den tilltalade får vård enligt LVM. Överlämnande kan ske både för bötesbrottslighet och allvarligare brottslighet. Det är förvaltningsrätten som beslutar om tvångsvård enligt LVM. Detta sker på en ansökan av . Tvångsvård enligt LVM ska beslutas om någon till följd av ett fortgående missbruk är i be- hov av vård för att komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inte kan tillgodoses på annat sätt. En förutsättning för vård enligt LVM är också att missbrukaren utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, löper uppenbar risk att förstöra sitt liv eller kan be- faras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. För det fall förvaltningsrätten skulle ha en annan uppfattning rörande förutsättningarna för tvångsvård enligt LVM än socialnämnden och brottmålsdomstolen, och någon vård inte kommer till stånd, finns det en möjlighet för åklagaren att ansöka hos domstolen om att en annan påföljd ska bestämmas för brottsligheten (38 kap. 2 § brotts- balken). Verkställighet av överlämnande till tvångsvård enligt LVM Tvångsvård lämnas vid hem som är särskilt avsedda att lämna sådan vård, s.k. LVM-hem (22 § LVM). Det är (SiS) som, efter anmälan från socialnämnden, anvisar plats i ett LVM- hem. SiS beslutar om intagning i och om utskrivning från ett LVM- hem (25 § LVM). SiS ska vidare fortlöpande hålla socialnämnden underrättad om hur vården framskrider och samråda med nämnden i alla frågor av vikt (26 § LVM). Syftet med tvångsvården är att moti- vera den intagne till frivillig vård. Så snart det är möjligt ska den intagne få vistas utanför LVM-hemmet för vård i annan form (27 § LVM). Tvångsvården ska upphöra så snart syftet med vården är upp- nått och får högst pågå (20 § LVM). Dömda till vård enligt LVM Möjligheten att överlämna till vård enligt LVM i stället för att utdöma en sedvanlig påföljd används i ringa utsträckning. har antalet överlämnande uppgått till i genomsnitt 14 . har i betänkandet Nya påföljder, SOU 2012:34, lämnat förslag om att överlämnande till vård enligt LVM inte längre ska utgöra en särskild påföljd för brott. Förslaget har motiverats med att påföljden används i mycket liten omfattning. Vidare anges att påföljden är förenad med påtagliga nackdelar såsom exem- pelvis att domstolen vid påföljdsbestämningen inte alltid vet om vård enligt LVM kommer att komma till stånd och inte heller vad vården i sådana fall kommer att innebära eller hur länge den kommer att pågå. Vidare kan det i vissa fall där domstolen i brottmålsprocessen bedömer att det finns förutsättningar för vård enligt LVM hända att socialnämnden eller förvaltningsrätten gör en annan bedömning och att påföljden därför inte får något innehåll alls. Allmänt om sluten ungdomsvård Den som begått brott innan han eller hon fyllt får dömas till fängelse endast om det finns synnerliga skäl (30 kap. 5 § brotts- balken). Under sådana förhållanden ska påföljden som huvudregel i stället bestämmas till sluten ungdomsvård i lägst och högst (32 kap. 5 § ). Någon villkorlig frigivning sker inte vid sluten ungdomsvård. Regleringen om sluten ungdomsvård utgår alltså från att unga lagöverträdare så långt möjligt ska hanteras utanför Kriminalvården. Verkställighet av sluten ungdomsvård Bestämmelser om verkställighet av sluten ungdomsvård finns i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) och i förordning (1998:641) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Målsättningen är att främja den unges anpassning i samhället och att motverka de skadliga effekterna av ett frihetsberövande (2 § LSU). Det är (SiS) som ansvarar för verk- ställigheten, som äger rum i särskilda ungdomshem. Även om SiS ansvarar för själva verkställigheten sker planläggningen och genom- förandet i nära samarbete med socialnämnden i den dömdes hemort. trädde ändringar i lagen kraft om bl.a. ett mer strukturerat utslussningsarbete innebärande exempelvis att den dömde under den senare delen av verkställigheten genom konkreta åtgär- der ska förberedas för ett liv i frihet. Vidare har SiS ansvar för verk- ställigheten tydliggjorts.1 En individuellt utformad verkställighetsplan ska upprättas för den dömde (3 § LSU). Den dömde kommer först till en låst avdel- ning. Där kartlägger psykolog, pedagog och behandlare behovet av vård och behandling. En behandlingsplan avseende bl.a. vistelsen vid och utslussningen från ungdomshemmet upprättas i samråd mellan SiS och socialnämnden. Under den senare delen av verkställigheten ska den dömde genom konkreta åtgärder förberedas för ett liv i fri- het. delaktighet är särskilt viktig under utslussning och i slutet av verkställigheten för att de åtgärder som inletts under verkställigheten ska kunna fortsätta efter frigivningen. Bestämmelser om böter finns i 25 kap. . Böter döms ut i dagsböter, penningböter eller normerade böter (25 kap. 1 §). Dags- böter och penningböter kan dömas ut som påföljd för såväl brott enligt som brott inom specialstraffrätten. Dagsböter anses vara en strängare påföljd än penningböter. Normerade böter förekommer undantagsvis i specialstraffrätten. Dagsböter kan förekomma som enda påföljd för mindre allvarlig brottslighet eller tillsammans med vissa andra påföljder: villkorlig dom (27 kap. 2 § ), skyddstillsyn (28 kap. 2 § ), rättspsykiatrisk vård (31 kap. 3 § ) och ungdomsvård (32 kap. 3 § ). Antalet dagsböter bestäms till minst 30 och högst 150 (25 kap. 2 §). Varje dagsbot fastställs till ett visst belopp, lägst 50 och högst . Om det finns särskilda skäl får dagsbotens belopp jämkas. Minsta bötesbelopp som får dömas ut vid jämkning är . Om dagsböter används som gemensamt straff för flera brott på vilka böter kan följa, är det högsta tillåtna antalet dagsböter 200 (25 kap. 6 § första stycket). Penningböter bestäms till lägst och högst (25 kap. 3 §). I undantagsfall kan ett lägre maximibelopp vara föreskrivet direkt i den enskilda straffbestämmelsen. 1 Ds 2009:9 och prop. 2010/11:107. gemensamt straff för flera brott är det högsta beloppet (25 kap. 6 § andra stycket). Normerade böter är böter som bestäms efter en särskild beräk- ningsgrund som anges i den enskilda straffbestämmelsen. Böter tillfaller staten (25 kap. 7 §). Utdömda böter bortfaller som huvudregel efter att domen vunnit laga kraft (35 kap. 7 § ). I stället för att väcka åtal för ett brott, där böter ingår i straffskalan, kan åklagaren utfärda ett skriftligt föreläggande som innehåller ett bötesstraff, som den misstänkte får godkänna. Vidare kan föreläg- gande av ordningsbot utfärdas beträffande brott för vilket det inte är föreskrivet annat straff än penningböter och ordningsbot har be- stämts i särskild ordning. Bestämmelser om strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot finns i 48 kap. . De grundläggande bestämmelserna om uppbörd och indrivning av böter finns i bötesverkställighetslagen (1979:189) (BVL) och i bötes- verkställighetsförordningen (1979:197) (BVF). Böter verkställs genom uppbörd eller indrivning. Detsamma gäller sådan särskild rätts- verkan av brott som innefattar betalningsskyldighet, t.ex. företags- bot och avgift till brottsofferfond. Uppbörd sker genom att den dömde frivilligt betalar in bötes- beloppet till eller genom att medel som har betalats i förskott på böter tas i anspråk. Om inte betalning sker frivilligt lämnas böterna till för indrivning. Bestäm- melser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivningen gäller huvuddelen av ut- sökningsbalkens regler om förfarandet vid verkställigheten, bl.a. reglerna om vilken egendom som kan tas i anspråk till täckande av skulden och om möjligheterna att överklaga Kronofogdemyndig- hetens beslut. Böter som inte kan drivas in kan på talan av åklagare förvandlas till fängelse i lägst och högst (15 § BVL). Bötes- förvandling förutsätter antingen att det är uppenbart att den bötfäll- de av tredska har underlåtit att betala böterna eller att förvandling annars av särskilda skäl är påkallad från allmän synpunkt. har i betänkandet Nya påföljder, SOU 2012:34, lämnat förslag om ändring gällande dagbotsbeloppet. Förslaget inne- bär att dagsböter ska bestämmas till och det antal dagsböter som följer med anledning av brottsligheten, minst 30 och högst 150, eller 200 när böter används som gemensamt straff för flera brott. Varje dagsbot ska fastställas till ett visst belopp från och med 30 till och med . Vidare föreslås när det gäller verkställighet av dag- botsstraff en möjlighet till uppskov och längre betalningsfrist. Vidare föreslås att kravet på uppenbarhet ska tas bort i de s.k. tredskofallen i 15 § BVL. Förverkande är enligt svensk rätt en särskild rättsverkan av brott, vilket innebär en författningsreglerad följd av ett brott som varken är en straffrättslig påföljd eller en skyldighet att betala skadestånd. Ett beslut om förverkande innebär att egendomen i fråga antingen förstörs eller tillfaller staten. Förverkande delas upp i sakförverkande och värdeförverkande. Sakförverkande innebär att viss, specifik egendom förklaras förver- kad, dvs. att ägaren eller rättighetsinnehavaren förlorar sin rätt till den aktuella egendomen. Värdeförverkande innebär att förverkande- förklaringen avser värdet av viss egendom eller vissa förtjänster. Ett värdeförverkande har formen av en förpliktelse för den enskilde att betala ett angivet belopp. I vissa fall är värdeförverkande subsidiärt till sakförverkande, t.ex. om egendomen inte är tillgänglig för för- verkande. De grundläggande reglerna om förverkande finns i 36 kap. brotts- balken. Där regleras bl.a. under vilka förutsättningar förverkande får beslutas och mot vem talan om förverkande kan föras. Enligt 1 § ska utbyte av brott förklaras förverkat om det inte är uppenbart oskäligt. Som utbyte av brott räknas enligt 1 c § även egendom som trätt i stället för utbyte, avkastning av utbyte samt avkastning av det som trätt i stället för utbyte. Vidare kan det som någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med brott förverkas, om mot- tagandet utgör ett brott enligt . I stället för det mottagna får dess värde förverkas. Enligt 2 § får egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt balken förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Egendom som har varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott kan också förverkas – även om den inte faktiskt kommit till sådan användning – om brottet har fullbordats eller om förfaran- det har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling. Vidare kan egendom som har frambragts genom brott förverkas. I stället för egendomen kan dess värde förverkas. I andra författningar finns det regler om förverkande som komplet- terar eller helt eller delvis ersätter reglerna i . Inom specialstraffrätten finns det bl.a. regler om förverkande som innebär att förverkande kan beslutas på annan grund eller mot annan per- son än vad som gäller enligt . En förverkandeförklaring kan meddelas av domstol i samband med åtal för brott för det brott som förverkandet grundar sig på. Förverkande kan även beslutas genom föreläggande av strafföre- läggande eller föreläggande av ordningsbot. Det är endast domstol som kan besluta om s.k. utvidgat förverkande. Detta innebär en möj- lighet att förverka egendom från personer som dömts för allvarlig brottslighet trots att egendomen inte kan härledas till något konkret brott som personen dömts för. I lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m., finns bestämmelser om fall där förverkandefrågan rör någon som inte är tilltalad för brott. Huvudregeln i dessa fall är att för- verkandefrågan prövas av allmän domstol efter särskild talan. Verkställighet av beslut om förverkande För att det ska vara möjligt att verkställa ett lagakraftvunnet beslut om förverkande är det ofta nödvändigt att i ett tidigare skede säkra egendomen så att innehavaren eller ägaren inte längre fritt kan för- foga över den. I svensk rätt beslutas sådana åtgärder under pågående förundersökning, bl.a. genom beslag och kvarstad. I det internatio- nella samarbetet finns också förutsättningar att efter ansökan säkra verkställighet av ett framtida beslut om förverkande. Bestämmelser om verkställighet av värdeförverkande finns i bötes- verkställighetslagen (1979:189) och i bötesverkställighetsförord- ningen (1979:197). Förverkande som innefattar betalningsskyldighet kan verkställas antingen genom uppbörd eller genom indrivning. Detta sker på motsvarande sätt som gäller för böter, se ovan i av- Till skillnad mot vad som gäller i fråga om bötesstraff är det inte möjligt att förvandla beslut om värdeförverkande till fängelse eller annan påföljd om indrivningen misslyckas. När det gäller egendom som blir föremål för sakförverkande har denna normalt tagits i beslag. Beslutet om förverkande av egen- domen är då verkställt i och med att beslutet vinner laga kraft. I lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. finns det regler om det fortsatta förfarandet. Detta innebär att det sällan blir aktuellt att anlita för verk- ställighet av sakförverkande. I andra fall ska verkställighet av för- verkandet ske enligt 16 kap. utsökningsbalken. Allmänt om villkorlig dom Bestämmelser om villkorlig dom finns i 27 kap. . Vill- korlig dom innebär att den dömde under en prövotid ska visa skötsamhet samt efter förmåga försöka försörja sig och betala eventuellt skadestånd av brottet (27 kap. 3 och 4 §§). Den villkorliga domen får förenas med dagsböter, högst 200 styck- en (27 § 2 §). Villkorlig dom kan även, om den dömde samtycker till det, förenas med en föreskrift om samhällstjänst, se nedan. Vid val av påföljd ska rätten som skäl för villkorlig dom beakta om det saknas anledning befara att den tilltalade kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet (30 kap. 7 § ). Som särskilda skäl för att välja villkorlig dom i stället för fängelse kan rätten beakta om den tilltalade samtycker till att domen förenas med en föreskrift om samhällstjänst. En förutsättning är att en sådan före- skrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Rätten kan föreskriva att den dömde ska för- söka fullgöra skadeståndsskyldighet som har dömts ut med anled- ning av brottet eller att han eller hon ska biträda den som åsamkats skada genom brottet med arbete som syftar till att avhjälpa eller begränsa skadan eller som annars framstår som lämpligt med hänsyn till brottet och skadan (27 kap. 5 §). Villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst Samhällstjänst innebär en skyldighet för den dömde att utföra oav- lönat arbete , lägst 40 och högst (27 kap. 2 a §). När rätten meddelar en föreskrift om samhällstjänst ska den i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut, om fängelse i stället hade valts som påföljd. Samhällstjänsten utgör inte någon egen påföljd, utan är en del av den villkorliga domen. För fullgörande av samhällstjänsten ska Kriminalvården upprätta en arbetsplan som den dömde ska följa. En föreskrift om samhälls- tjänst får, om det finns skäl till det, ändras eller upphävas på talan av åklagare. Om den dömde inte iakttar vad som åligger honom eller henne enligt den villkorliga domen får domstolen på talan av åklagare vidta vissa åtgärder (27 kap. 6 §). Ett sådant beslut, som måste meddelas före prövotidens utgång, kan innebära att domstolen 1.beslutar att varning ska meddelas den dömde, 2.meddelar föreskrift om skadeståndsskyldighet eller biträde åt den skadelidande med arbetet eller ändrar en sådan tidigare meddelad föreskrift, eller 3.undanröjer den villkorliga domen och bestämmer annan påföljd för brottet. Undanröjs den villkorliga domen ska skälig hänsyn tas till böter som dömts ut samt till vad den dömde undergått till följd av en före- skrift om samhällstjänst när den nya påföljden bestäms. Domstolen får då döma till fängelse än vad som är föreskrivet för brottet. En uppgift i den ursprungliga villkorliga domen om hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse hade valts som påföljd ska beaktas när straffets längd bestäms. Den som begår nya brott åsidosätter det till den villkorliga domen kopplade kravet på skötsamhet. Ovanstående bestämmelse är därmed formellt tillämplig även vid återfall i brott. I praktiken tillämpas den dock inte då utan normalt åtalas den dömde i stället för den nya brottsligheten. Detta innebär att de särskilda bestämmelserna om sammanträffande av brott i 34 kap. brottsbal- ken blir tillämpliga, se avsnitt 7.6.2. Bestämmelser om skyddstillsyn finns i 28 kap. . Skydds- tillsyn innebär kriminalvård i frihet. Påföljden pågår under en prö- votid som löper från den dag då domen börjar verkställas. Skyddstillsynen ska vara förenad med övervakning för domen, vilket innebär att prövotiden normalt börjar löpa . Rätten får dock förordna att övervakningen ska anstå till dess domen vunnit laga kraft och om domen överklagas kan högre rätt förordna att vidare verkställighet inte får äga rum. Rätten ska, om inte särskilda skäl talar mot det, i domen förordna övervakare. Över- vakningen ska utan särskilt förordnande upphöra när av prövo- tiden har förflutit, om inte rätten eller övervakningsnämnden för- ordnat annat. Rätten får förena en dom på skyddstillsyn med särskilda före- skrifter motsvarande de som övervakningsnämnd kan besluta om efter villkorlig frigivning från ett fängelsestraff, se avsnitt 7.2.1. Sådana föreskrifter får enligt 26 kap. 15 § brotts- balken avse vistelseort eller bostad, arbetsanställning, annan förvärvs- verksamhet eller utbildning samt läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utanför sjukhus eller liknande inrättning. Om den dömde ska underkasta sig vård eller behandling får det vidare föreskrivas att han eller hon därvid ska vara skyldig att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av beroendeframkallande medel. På samma sätt som vid villkorlig dom kan vidare rätten föreskriva att den dömde ska försöka fullgöra skadeståndsskyl- dighet som har dömts ut med anledning av brottet samt om att den dömde ska biträda den skadelidande med visst arbete till avhjälpande av skadan. Skyddstillsyn får förenas med högst 200 dagsböter, oavsett om böter ingår i straffskalan för brottet eller inte och med fängelse lägst och högst (28 kap. 2 och 3 §§). Skyddstillsyn kan även förenas, om den dömde samtycker till det, med en före- skrift om samhällstjänst. Skyddstillsyn med föreskrift om samhällstjänst Innehållet i en skyddstillsyn kan skärpas genom att den förenas med en föreskrift om samhällstjänst (28 kap. 2 a §). Samhällstjänsten ut- gör inte någon egen påföljd, utan är en del av skyddstillsynen. Samhällstjänst innebär skyldighet att utöva oavlönat arbete , lägst 40 och högst . På samma sätt som vid villkor- lig dom ska rätten, när den meddelar en föreskrift om samhällstjänst, ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd. Det är Kriminalvården som ansvarar för verkställigheten av en föreskrift om samhällstjänst. Kriminalvården ska, liksom vid villkor- lig dom, upprätta en arbetsplan för samhällstjänstens fullgörande. Om det behövs för att den dömde ska stå under övervakning till dess samhällstjänsten fullgjorts får övervakningsnämnden besluta om över- vakning av den dömde efter det att av prövotiden har förflutit. Övervakningen får dock inte löpa längre än till prövo- tidens utgång. En föreskrift om samhällstjänst får även i dessa fall, om det finns skäl för det, ändras eller upphävas. Vid skyddstillsyn är det dock övervakningsnämnden som fattar beslut därom. Skyddstillsyn med föreskrift om kontraktsvård En skyddstillsyn kan förenas med en föreskrift om skyldighet att genomgå behandling för missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållande som kräver vård och behand- ling enligt en för den dömde uppgjord plan, s.k. kontraktsvård (30 kap. 9 § andra stycket 3 ). En sådan föreskrift förut- sätter att missbruket eller det andra förhållandet som kräver behand- ling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts, att den tilltalade förklarar sig villig att genomgå behandling enligt planen och att behandlingen kan anordnas i samband med verkställigheten av skyddstillsynen. Om skyddstillsynen förenats med en behandlingsplan får rätten, på samma sätt som vid föreskrifter om samhällstjänst, i domen för- ordna om längre övervakningstid. Tiden får dock inte sättas längre än vad som behövs för att behandlingen ska kunna slutföras och får inte överstiga prövotiden. Om det förhållandet att den dömde accep- terat behandling enligt en särskild upprättad behandlingsplan, är av avgörande betydelse för att skyddstillsyn väljs i stället för fängelse ska rätten i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd (28 kap. 6 a §). I sådana fall ska i domen också meddelas en föreskrift om att den dömde ska följa den upprättade behandlingsplanen. Vårdgivaren får vidare åläggas anmälningsskyldighet till Kriminalvården och åkla- garen för det fall den dömde allvarligt åsidosätter sina åligganden enligt planen. Kriminalvården ansvarar för övervakningen av den som dömts till skyddstillsyn. En särskild övervakare utses åt den dömde, antingen i domen eller av Kriminalvården sedan verkställigheten inletts. gäller samma bestämmelser som vid övervakning efter villkorlig frigivning från ett fängelsestraff. Det innebär att den dömde ska hålla övervakaren underrättad om sin bostad, sin arbets- anställning och andra förhållanden som är av betydelse för övervak- ningen. Den dömde ska inställa sig hos övervakaren när han eller hon blir kallad dit och även i övrigt hålla kontakt med övervakaren på det sätt som övervakaren anvisar. kan meddela särskilda föreskrifter om vad som ska gälla för övervakningen och får också, om det finns behov av det, ändra eller upphäva sådana föreskrifter som rätten har med- delat. Närmare bestämmelser om verkställigheten finns i förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder. Dessa kompletteras av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om verkställighet av frivårdspåföljder (KVFS 2011:5). Om den dömde inte följer vad som åligger honom eller henne med anledning av domen på skyddstillsyn får övervakningsnämnden vidta vissa åtgärder (28 kap. 7 §). Nämnden kan på samma sätt som dom- stolen meddela en föreskrift om bostad, anställning, behandling m.m. i enlighet med 26 kap. 15 § . Vidare kan nämnden besluta om varning eller om att övervakning ska pågå efter det att av prövotiden förflutit, dock längst till prövo- Är en förlängd övervakningstid inte längre påkallad får övervakningsnämnden besluta att den ska upphöra. Om den dömde allvarligt åsidosätter sina åligganden och det kan antas att de åtgärder som övervakningsnämnden kan vidta blir utan verkan, ska nämnden vända sig till åklagare och begära att denne ska föra talan vid domstol om att skyddstillsynen ska undanröjas (28 kap. 8 §).