sou · H1B338 · 2013-06-12 00:00:00 — När det gäller sanktionsavgifter bör också nämnas att för vissa straffsanktionerade överträdelser av trafikförordningens regler om högsta tillåtna last av fordon kan även en sanktionsavgift, över- lastavgift, tas ut enligt lagen (1972:435) om överlastavgift. Någon avkriminalisering skedde inte vid införandet av reglerna om över- lastavgift, som syftade till att neutralisera de vinster som kunde Kartläggning av det specialstraffrättsliga området uppnås genom att överskrida belastningsbestämmelserna. Vid överlast kan således den enskilde drabbas av dubbla sanktioner. De specialstraffrättsliga författningarna på området hälsa och sjukvård har vid kartläggningen delats in i tre undergrupper – hälsofarliga ämnen m.m., läkemedel och medicintekniska produkter och sjukvård. Vad beträffar utvecklingen i stort har det skett en kraftig ökning av det kriminaliserade området när det gäller hälso- farliga ämnen m.m. På området i övrigt har utvecklingen också inneburit förändringar, men de har varit betydligt blygsammare. I den första gruppen, hälsofarliga ämnen m.m., ingår författ- ningar som reglerar hantering m.m. av vissa ämnen eller varor och vars syfte, helt eller delvis, kan sägas vara att värna om människors hälsa. Som svar på ett växande socialt problem med missbruk av olika hälsofarliga ämnen har kriminaliseringen på området utökats alltmer så att den är mycket omfattande. Ökningen av det straffbelagda området har till att börja med skett genom kraftigt vidgad kriminalisering i främst narkotikastrafflagen (1968:64), men också i alkohollagstiftningen (numera alkohollagen [2010:1622]). Dessutom har flera nyregleringar införts som inneburit nykrimina- liseringar, däribland lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings- medel, lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor och tobakslagen (1993:581). När det gäller narkotikastrafflagen har kriminaliseringen bl.a. utökats till att omfatta fler hanteringssätt och grovt oaktsamma gärningar. Vidare har straffbeläggningen av osjälvständiga brotts- typer ökat, alltfler ämnen kommit att anses som narkotika och hantering av ämnen som används vid narkotikatillverkning (narkotika- prekursorer) kriminaliserats. En likartad utveckling ses när det gäller kriminalisering av hantering av andra hälsofarliga ämnen. Straffsanktioneringen på området hälsofarliga ämnen omfattar vanligen såväl uppsåtliga som oaktsamma, eller i vart fall grovt oakt- samma, gärningar och i flera av lagarna (regleringen av narkotika, dopningsmedel och alkohol) straffbeläggs i stor utsträckning också osjälvständiga brottsformer. De straff som föreskrivs är i många fall stränga. Detta gäller särskilt narkotikastrafflagen, vars samtliga straffskalor innehåller fängelse. Narkotikastrafflagen upptar också den strängaste straffskalan på området; för grovt narkotikabrott döms till fängelse och högst . Den andra gruppen på området hälsa och sjukvård, läkemedel och medicintekniska produkter, utgörs av författningar som i huvud- sak reglerar produktkontroll och handel med läkemedel och medicin- Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Regleringen har i stor utsträckning EU-rättslig bakgrund. Bland de mer centrala författningarna finns t.ex. läke- medelslagen (1992:859) och lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Straffsanktioneringen på området, som oftast omfattar såväl uppsåtliga som oaktsamma gärningar, avser främst överträdel- ser av krav på tillstånd eller godkännande, bestämmelser om anmäl- ningsskyldighet och liknande. Det är vanligt att straffskalorna sträcker sig från böter till fängelse i högst . I den tredje gruppen på området hälsa och sjukvård ingår en mängd författningar som rör sjukvård i vidsträckt bemärkelse. Det handlar t.ex. om abortlagen (1974:595), lagen (1982:316) med för- bud mot könsstympning av kvinnor, lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar, lagen (1995:832) om obduktion m.m., lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m., lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. och patientsäkerhetslagen (2010:659). På sjukvårdsområdet straffbeläggs huvudsakligen uppsåtliga gärningar. Osjälvständiga brottstyper kriminaliseras endast i abortlagen (försök till illegal abort) och i lagen om förbud mot könsstymp- ning av kvinnor (försök, förberedelse, stämpling m.m.). Dessa båda lagar upptar också de strängaste straffskalorna på området. Straffet för grov könsstympning av kvinnor är fängelse i lägst två och högst och för grov illegal abort föreskrivs fängelse i lägst sex måna- der och högst . Betydligt lindrigare straff stadgas för brott mot övriga författningar. Där handlar det ofta om böter eller ett kortare fängelsestraff. En del av lagstiftningen på sjukvårdsområdet är tämligen ny och har sin bakgrund i att utveckling och forskning, t.ex. inom bio- teknik, har skapat behov av ytterligare reglering. Detta har inne- burit viss nykriminalisering. Lagarna om könsstympning av kvinnor och omskärelse av pojkar utgjorde också nyregleringar när de in- fördes respektive 2001. Eftersom straffbestämmelserna i dessa lagar avsåg gärningar som till största delen redan var straff- belagda i BrB, innebar nyregleringarna dock endast i mycket liten mån också nykriminaliseringar. Lagen om könsstympning av kvinnor synes huvudsakligen ha tillkommit för att tydligt markera sam- hällets avståndstagande till aktuell företeelse. Av den handfull specialstraffrättsliga författningar som finns på området socialtjänst och socialförsäkring är det endast socialförsäk- ringsbalken och bidragsbrottslagen (2007:612) som upptar mer än en enstaka straffbestämmelse, straffbelägger inte endast uppsåtliga utan även grovt oaktsamma gärningar och föreskriver strängare Kartläggning av det specialstraffrättsliga området straff än enbart böter. När bidragsbrottslagen infördes innebar straffsanktioneringen av bidragsbrott som begåtts av grov oaktsamhet en påtaglig utvidgning av det kriminaliserade området. De uppsåtliga bidragsbrotten var däremot i huvudsak kriminalise- rade redan tidigare, främst genom BrB:s bestämmelser om bedrä- geri och försök till sådant brott. Plan- och byggregleringen är ett område där det har skett stora förändringar. Regleringen innehåller inga straffbestämmelser, vilket beror på att det skedde en väsentlig avkriminalisering på området. Avkriminaliseringen var dock skenbar, eftersom hela den straffrättsliga regleringen ersattes av ett system med sanktions- avgifter. Ett huvudsyfte med övergången till sanktionsavgifter var att åstadkomma en påföljd som bättre än straff skulle avhålla från olovligt byggande. Miljöfrågor har tilldragit sig ett ökande intresse och har numera generellt stor betydelse i samhället, både nationellt och internationellt. På miljöområdet har därför utvecklingen inne- burit stora förändringar. Den mest centrala specialstraffrättsliga regleringen på området är . Övriga författningar som kan hänföras till miljöområdet uppgår till ett drygt tjugotal. Bland dessa finns t.ex. avgasreningslagen (2011:318), lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning, lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter, lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, strålskyddslagen (1988:220), lagen (2006:924) om och en handfull förordningar om produ- centansvar för olika produkter. Kriminaliseringen på miljöområdet – såväl i som i miljöreglering utanför denna – har ökat alltmer och är mycket omfattande. Den har till bety- dande del sin bakgrund i internationell reglering, främst konven- tioner, och i EU-reglering. Straffsanktioneringen omfattar i stor utsträckning både uppsåtliga och oaktsamma gärningar. Osjälv- ständiga brottstyper straffbeläggs endast i och i lagen om . Strängare straffskalor finns, förutom i , huvud- sakligen i lagen om kärnteknisk verksamhet och strålskyddslagen samt i lagen om . Enligt mer än hälften av miljöförfatt- ningarna är dock böter det strängaste straff som kan utdömas. Typiskt för miljöområdet är att straffbestämmelserna ofta har utformats som blankettstraffbud. Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Vid tillkomst togs det i regleringen in bestämmel- ser om en sanktionsavgift, miljösanktionsavgift, för vissa överträ- delser. Avgiften, som syftade till att skapa effektiva sanktioner som kunde träffa juridiska personer, kunde påföras för såväl mindre straffvärda som för mycket allvarliga överträdelser. Den kunde också utgå helt parallellt med straff. Hänsynen till Europakonven- tionens förbud mot dubbelbestraffning har dock föranlett att systemet har modifierats. är straffrätten förbehållen de allvarliga överträdelserna, medan mindre allvarliga överträdelser är avsedda att sanktioneras med avgift. Ändringarna innebar en viss avkriminalisering. Eftersom dubbelbestraffning huvudsakligen undviks genom en åtalsbegränsningsregel är dock det formellt kriminaliserade området fortfarande omfattande. Bestämmelser om sanktionsavgift finns på miljöområdet, utöver i , endast i lagen om handel med utsläppsrätter. Lagen tillkom och sanktionsavgiften innebar inte någon avkrimi- nalisering. Överträdelser som är avgiftssanktionerade är inte straff- belagda. Gemensamt för den specialstraffrättsliga regleringen på områdena jordbruk, livsmedel och djur samt fiske är att den efter inträde i EU , i takt med att den EU-rättsliga regleringen på dessa områden har ökat, har blivit alltmer om- fattande. Det är vidare typiskt för straffsanktioneringen på de aktuella områdena att straffbestämmelserna i stor utsträckning är utformade som blankettstraffbud, både sådana som fylls ut av EU- rätt och sådana som fylls ut av nationell rätt. De specialstraffrättsliga författningarna på jordbruksområdet uppgår till ett drygt tiotal. De mest centrala är lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter och växtskydds- lagen (1972:318). Till de mer centrala av det femtontal special- straffrättsliga författningar som finns på området livsmedel och djur, hör bl.a. livsmedelslagen (2006:804), lagen (2006:805) om foder och animaliska produkter, djurskyddslagen (1988:534), lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter, epizootilagen (1999:657), zoonoslagen (1999:658) och lagen (2009:302) om verk- samhet inom djurens hälso- och sjukvård. På fiskeområdet finns endast två specialstraffrättsliga författningar; fiskelagen (1993:787) och lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. På samtliga tre områden straffbeläggs i stor utsträckning såväl uppsåtliga som oaktsamma, eller i vart fall grovt oaktsamma, gär- Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Kriminalisering av osjälvständiga brottsformer förekommer endast på fiskeområdet. Straffbestämmelser med straffskalor som innehåller fängelse finns i bl.a. lagen om EG:s förordningar om jordbruksprodukter, i flera av de författningar på området livs- medel och djur som rör djurskydd, djursmitta och djurhälsa, samt i fiskelagen. I övrig reglering är det sällsynt att straffskalorna inne- håller annat än böter. Viss avkriminalisering har skett på fiskeområdet. avkriminaliserades vissa brott mot fiskelagen i samband med att överträdelser av främst anmälnings- och rapporterings- skyldigheter belades med sanktionsavgift. Införandet av bestäm- melserna om sanktionsavgift hade sin bakgrund i den kritik som bl.a. hade framfört angående att sanktions- systemet på yrkesfiskets område inte var tillräckligt effektivt. Vidare ersattes straffbestämmelsen i lagen (1981:533) om fiskevårdsområden av ett civilrättsligt system med möjlighet för fiskevårdsområdesförening att utfärda kontrollavgift. Även på området livsmedel och djur har en mindre avkrimi- nalisering skett med anledning av införandet av en sanktionsavgift. finns i djurskyddslagen en bestämmelse om att sär- skild avgift kan tas ut om föreskriven förprövning av stall m.m. underlåts. På skogsområdet är skogsvårdslagen (1979:429) den centrala specialstraffrättsliga författningen. Utvecklingen på området har inneburit en klart utvidgad kriminalisering, främst till följd av att de intressen som straffsanktioneringen syftar till att skydda har blivit fler. Skogsvårdslagen och dess ursprungliga straffbestämmel- ser avsåg enbart att skydda skogen som produktionsresurs. stadgas dock i lagens portalparagraf att skogen är en nationell tillgång och en förnybar resurs som ska skötas så att den uthålligt ger en god avkastning som den biologiska mångfalden behålls. Vidare föreskrivs att vid skötseln ska hänsyn tas även till andra allmänna intressen. Att intresset av att bevara skogen som produktionsresurs inte längre ensamt står i förgrunden för skogs- lagstiftningen avspeglar sig även i de straffbestämmelser som dagens skogsvårdslag innehåller. Enligt skogsvårdslagens straffbestämmelser är oaktsamhet till- räckligt för straffbarhet. För vissa brott stadgas enbart böter, för andra böter eller kortare fängelsestraff. På jaktområdet finns det bara en författning som innehåller straffbestämmelser, nämligen jaktlagen (1987:259). Kartläggning av det specialstraffrättsliga området har det skett ändringar som har påverkat det straffsanktionerade området såväl i inskränkande som utvidgande riktning. Bland inskränkningarna kan nämnas att en straffbestäm- melse om lindrigare former av s.k. överskjutning togs bort , som länsstyrelserna fick rätt att ta ut en särskild avgift i motsvarande fall. synes dock ändringar som utvidgat det kriminaliserade området ha övervägt. Exempelvis straffbelades osjälvständiga brotts- former i viss utsträckning, vilket hängde samman med genom- förandet av EU:s rambeslut om kampen mot organiserad brottslig- het (2008/841/RIF). I straffbestämmelserna i jaktlagen straffbeläggs, utöver upp- såtliga gärningar, också antingen oaktsamma eller grovt oaktsamma gärningar. För vissa brott stadgas stränga straff, t.ex. sträcker sig straffskalan för grovt jaktbrott från fängelse lägst till högst . Till de centrala lagarna på tull- och skatteområdet hör bl.a. lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen), tullagen (2000:1281), skattebrottslagen (1971:69), lagen (1994:1776) om skatt på energi och lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter. Straffsanktioneringen i smugglingslagen och skattebrottslagen om- fattar såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma gärningar. På punkt- skatteområdet är däremot huvudsakligen uppsåtliga överträdelser straffbelagda. Flera av de centrala lagarna på tull- och skatte- området upptar stränga straffskalor samt straffbelägger osjälv- ständiga brott. När det gäller tull och punktskatt är EU-regleringen om- fattande. Flera av de centrala författningarna, t.ex. smugglingslagen och tullagen, är utformade som blankettstrafflagar som i stor ut- sträckning får sitt materiella innehåll genom de talrika EU-bestäm- melserna. Utvecklingen på punktskatteområdet har inneburit att krimina- liseringen stegvis har utökats. Exempelvis innebar införandet av lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter en nykriminalise- ring. Därefter har straffsanktioneringen i lagen vidgats vid ett fler- tal tillfällen så att den är tämligen omfattande. Även osjälv- ständiga brottsformer straffbeläggs i lagen. Till de väsentliga ändringar som har skett på skatteområdet hör framför allt införande av ett system med sanktionsavgifter, Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Bakgrunden till avgiftssystemets tillkomst var att det straffrättsliga systemet hade kritiserats för brist på syste- matik och likformighet. Avsikten var dessutom att avlasta rätts- väsendet stora mängder bagatellartade brott. Det nya systemet innebar inte någon formell avkriminalisering. Tanken synes dock ha varit att i huvudsak allvarligare fall av överträdelser skulle leda till åtal och straff enligt skattebrottslagen, medan flertalet fall av överträdelser skulle leda till att skattillägg påfördes. En särskild åtalsbegränsningsregel infördes enligt vilken åtal för skatteförseelse (uppsåtligt skattebrott som är ringa) får väckas endast om det är påkallat av särskilda skäl. I praktiken innebar reformen att bagatell- artade förseelser mot skattelagstiftningen i huvudsak kom att sank- tioneras enbart genom det administrativa sanktionssystemet. infördes även på tullområdet ett system med sanktions- avgifter, tulltillägg. Syftet med införandet av reglerna om tulltillägg var att skapa en enkel och smidig sanktion på tullområdet, då det straffrättsliga sanktionssystemet ansågs otillräckligt i arbetet med de till antalet ökande tulldeklarationerna. Att åklagare och domstol kunde avlastas bedömdes också vara en fördel. Införandet av reglerna om tulltillägg innebar inte någon formell avkriminalise- ring, men avsikten var att tulltillägg ensamt skulle utgöra den nor- mala reaktionen. I smugglingslagen infördes en åtalsbegränsnings- regel som tar sikte på gärningar för vilka tulltillägg kan påföras. På finansmarknadsområdet finns omkring ett tjugotal special- straffrättsliga författningar. De mest centrala är lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instru- ment, som kriminaliserar s.k. insiderhandel, och lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Utvecklingen på finansmarknadsområdet har inneburit kraftigt utökad kriminalisering dels av insiderhandel , dels av penningtvätt och finansiering av terrorism från slutet av 1990- talet. Regleringen av penningtvätt och terrorism har EU-rättslig bakgrund, vilket även är fallet med de utvidgningarna av kriminali- seringen av insiderhandel som har skett . Straff- sanktioneringen av insiderhandel omfattar såväl uppsåtliga som oaktsamma gärningar och vissa osjälvständiga brottstyper. Stränga straff stadgas för vissa av brotten. När det gäller annan reglering på finansmarknadsområdet än lagstiftningen som avser insiderhandel, penningtvätt och finansie- ring av terrorism, synes det straffsanktionerade området inte ha ändrats i nämnvärd omfattning. Många av författningarna upptar Kartläggning av det specialstraffrättsliga området endast någon enstaka straffbestämmelse, t.ex. avseende överträdel- ser av uppgiftsskyldighet eller brott mot meddelandeförbud. I ett flertal av författningarna har det dock införts system med sanktionsavgifter, bl.a. i syfte att öka flexibiliteten i sanktionssystemet och ge , som påför avgifterna, utrymme för mer nyanserade bedömningar vid överträdelser av regelverket. Avgifterna kan uppgå till mycket höga belopp. Införan- det av sanktionsavgifterna har inte i något fall inneburit avkrimina- lisering. På spelområdet finns två specialstraffrättsliga lagar, lotterilagen (1994:1000) och lagen (1982:636) om anordnande av visst automatspel. Kriminaliseringen på området har både vidgats och inskränkts vid några. I båda lagarna finns straffbestämmelser med fängelse i straffskalorna. I subjektivt hän- seende är oaktsamhet eller grov oaktsamhet tillräckligt för straff- barhet. Internationella konventioner eller inom EU antagna rambeslut ligger huvudsakligen bakom de specialstraffrättsliga författningarna på områdena folkmord och terrorism. Regleringen på det först- nämnda området finns i lagen (1964:169) om straff för folkmord, som tillkom i samma lagstiftningsärende som BrB. Regleringen av terrorism har tillkommit betydligt senare, i huvudsak . Det handlar om lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet, lagen (2003:148) om straff för terroristbrott och lagen (2010:299) om straff för offentlig upp- maning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Gemensamt för regleringen på områdena folkmord och terrorism är att straffbestämmelserna föreskriver mycket stränga straff och att osjälvständiga brott i stor utsträckning är straff- belagda. Genom införandet av de nämnda lagarna har en viss, men inte omfattande, nykriminalisering skett. Regleringarna i ett par av lagarna har nämligen i huvudsak inneburit att gärningar som redan tidigare var straffbelagda kan, om vissa kvalificerade rekvisit är upp- fyllda, bestraffas enligt en strängare straffskala än som annars skulle ha gällt. I övriga lagar har väsentligen gärningar som varit straffbelagda som osjälvständiga brott i stället kriminaliserats som självständiga brott. Den vidgning av det straffsanktionerade området som har skett när det gäller folkmord och terrorism har framför allt varit en följd av ökad straffbeläggning av osjälvständiga brott. Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Kännetecknande för områdena aktiebolag och andra associations- former samt redovisning och revision är att kriminalisering överlag har använts mycket återhållsamt . Strävan efter att om möjligt använda andra sanktioner än straff, t.ex. skadestånd eller vite, har varit särskilt tydlig när det gäller regleringen av aktiebolag. Till de centrala specialstraffrättsliga författningarna hör, utöver aktiebolagslagen (2005:551), bl.a. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, stiftelselagen (1994:1220) och årsredovis- ningslagen (1995:1554). Den äldre straffsanktioneringen på områdena avser bl.a. under- låtenhet att kalla till styrelsesammanträde och att tillhandahålla underlag inför styrelsebeslut. har tillkommit ett fler- tal straffbestämmelser, vilka huvudsakligen avser sannings- och förfalskningsbrott som sker genom användning av elektroniska handlingar. Bakgrunden till denna kriminalisering är osäkerhet om BrB:s bestämmelser om urkundsförfalskning m.m. är tillämpliga på sådana gärningar. Den revidering av sannings- och förfalsknings- brotten i BrB som är på gång – en proposition ska komma – väntas leda till att flera av de aktuella specialstraff- rättsliga bestämmelserna blir onödiga. Det subjektiva krav för straffbarhet som uppställs i straff- bestämmelserna varierar. Straffskalorna är ofta måttliga, t.ex. före- skrivs för merparten av de gärningar som straffbeläggs i aktie- bolagslagen böter eller fängelse i högst . Straffskalor som enbart upptar böter förekommer i betydande utsträckning i övriga författningar. Lagreglering, inklusive kriminalisering, infördes på områdena inkasso och kreditupplysning samt konsumentskydd. Bland de specialstraffrättsliga lagar som då tillkom och som fortfarande gäller kan nämnas inkassolagen (1974:182), kreditupplysningslagen (1973:1173) och resegarantilagen (1972:204). Ytterligare några special- straffrättsliga författningar har därefter tillkommit på konsument- skyddsområdet, däribland konsumentkreditlagen (2010:1846). Straffsanktioneringen i såväl inkasso- som kreditupplysnings- lagen avser främst överträdelser av i respektive lag föreskrivna tillståndskrav. Straffansvaret omfattar både uppsåtliga och oaktsamma överträdelser. Straffet är böter eller fängelse i högst . I konsumentskyddsregleringen kriminaliseras bl.a. att uppsåt- ligen sälja en resa utan att ha ställt föreskriven säkerhet eller utfärda löpande fordringshandlingar vid kreditköp. Straffskalorna på kon- sumentskyddsområdet upptar i stor utsträckning enbart böter. Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Ett tiotal specialstraffrättsliga författningar kan hänföras till det immaterialrättsliga området. Till de mer centrala hör bl.a. lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, patentlagen (1967:837), mönsterskyddslagen (1970:485), firma- lagen (1974:156) och varumärkeslagen (2010:1877). Regleringen på området har i betydande utsträckning sin bakgrund i internationella konventioner och avtal där är part samt omfattande EU- regleringar. Utvecklingen har inneburit en klar utökning av det kriminalise- rade området, bl.a. genom att skydd för växtförädlarrätt infördes och skydd för kretsmönster 1986 (regleringen finns i lagen [1992:1685] om skydd för kretsmönster för halvledarprodukter och växtförädlarrättslagen [1997:306]). Dessutom gjordes en reform på området som bl.a. innebar att de straffrättsliga bestämmelserna i de centrala lagarna utforma- des på väsentligen samma sätt.