sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Det kan vidare annars finnas en risk för att frågorna inte aktualiseras när det finns skäl för det. Det har i tidigare olika lagstiftningsärenden diskuterats huruvida en uttrycklig hänvisning i motsvarande situationer ska göras till svensk grundlag och Europa- konventionen, se avsnitt 5.2.4. I flertalet fall har regeringen hän- visat till att det skulle leda för långt att i varje författning hänvisa till grundlag och och därför avstått från att införa uttryckliga regler som hänvisar till dessa. Även om det finns starka skäl för att överväga en uttrycklig hänvisning bedömer vi att det inte i denna lagstiftning finns skäl att gå emot den princip som gäller i frågan. Om utformningen skiljer sig åt mellan olika lagar finns det dessutom en risk för felaktiga motsatsslut. Vi bedömer därför att det inte i lagen uttryckligen ska framgå att det råder hinder mot överförande av verkställighet av en svensk fri- hetsberövande påföljd till en annan stat om en sådan åtgärd skulle vara oförenlig med . Förslag: En svensk framställning om att verkställigheten av en svensk brottmålsdom överförs till en annan stat får göras av den behöriga myndigheten. Framställning från en annan stat om att verkställigheten av svensk brottmålsdom överförs till den staten får göras av en utländsk behörig myndighet som framgår av en internationell överenskommelse som är bindande för . Detta innebär inte någon förändring i sak i förhållande till gäll- ande rätt. Den upplysningsskyldighet om möjlighet till överförande av verkställighet av svensk brottmålsdom som Kriminalvården, vid fängelse, och chefsöverläkaren, vid överlämnande till rättspsyki- atrisk vård har gentemot den dömde ska alltjämt gälla. Avseende sluten ungdomsvård åläggs denna skyldighet. Om den dömde begär att överförande ska ske, ska liksom , Kriminalvården eller underrätta den andra staten därom. Kraven på innehållet i en framställning ska motsvara vad som gäller . Enligt brottmålsdomskonventionen är det endast den dömande staten som kan göra en framställning om överförande av straff- verkställighet (artikel 3.2). En framställning enligt överförande- konventionen kan göras av antingen den dömande staten eller den verkställande staten (artikel 2.3). Den dömde kan vända sig till den dömande staten eller den verkställande staten med önskemål om ett överförande (artikel 2.2). Detta gäller även enligt avtalet med om verkställighet av straffrättsliga påföljder (artikel 2.3). Om, vid tillämpning av överförandekonventionen, tilläggsprotokollet (arti- kel 2.1 och 3.1) eller (artikel 68) åberopas är det däremot endast den dömande staten som kan göra en fram- ställning. Enligt avtalet med om samarbete rörande verk- ställighet av straffrättsliga påföljder påbörjas ett överförande på diplomatisk väg med en skriftlig framställning från mottagande- landet till överförandelandet (artikel 4.2). Här är det alltså den verkställande staten som kan initiera ett ärende. Enligt gällande rätt görs en framställning om överförande av en svensk frihetsberövande påföljd till en annan stat av Kriminalvården, eller i fråga om verkställighet av överlämnande till rättspsykiatrisk vård, av (26 § första stycket och 34 a § första stycket IVL). Initiativet i dessa fall kan tas från den dömde eller av den behöriga myndigheten. Enligt gällande rätt ska vid en fram- ställning från en annan stat, vid tillämpning av överförandekonven- tionen, om att verkställighet av en svensk dom ska anordnas i den staten, denna ges in till som ska vidare- befordra den till Kriminalvården eller, i fråga om verkställighet av överlämnande till rättspsykiatrisk vård, till (20 § En sådan framställning prövas av Kriminalvården respektive (34 a § andra stycket IVL). Bestämmelser om att en svensk framställning om överförande av verkställighet av svensk brottmålsdom får göras av den behöriga myndigheten, bör tas in i den nya lagen. Vidare ska av lagen framgå att en framställning om verkställighet av svensk brottmålsdom i en annan stat får göras av en utländsk behörig myndighet som framgår av en internationell överenskommelse. Detta motsvarar gällande rätt. Av den föreslagna gemensamma bestämmelsen om kommu- nikationsvägar, se avsnitt 10.7.1, framgår att en sådan framställning ska gå via som vidarebefordrar denna till utländsk eller svensk behörig myndighet. Om det är möjligt enligt den internationella överenskommelsen får kommunikationen i stället ske direkt mellan de behöriga myndigheterna. Enligt gällande rätt ska i fall där det kan antas att verkställig- heten av ett utdömt fängelsestraff kan anförtros en annan stat, den dömde genom Kriminalvårdens försorg upplysas om detta och om innebörden av att verkställigheten överförs. Begär den dömde i ett sådant fall själv att verkställigheten överförs, ska Kriminalvården underrätta behörig myndighet i den andra staten om detta (18 § första stycket IVF). Samma förfarande gäller beträffande överläm- nande till rättspsykiatrisk vård. Information till den dömde lämnas i dessa fall i stället av chefsöverläkaren vid den enhet där den dömde vårdas. Begär den dömde i ett sådant fall själv att verkställigheten överförs, ska chefsöverläkaren underrätta som ska svara för att behörig myndighet i den andra staten underrättas (18 § andra stycket IVF). Skyldigheten att tillhandahålla information till den dömde och, när den dömde begär att verkställigheten överförs, informera den andra staten, grundar sig på överförandekonventionen (artikel 4). Motsvarande bestämmelser ska gälla även fortsättningsvis i den nya regleringen. Beträffande sluten ungdomsvård kan Statens insti- tutionsstyrelse ha till uppgift att upplysa den dömde om att på- följden kan verkställas i en annan stat och om innebörden av detta. Begär den dömde själv att verkställigheten överförs eller bedömer myndigheten att det finns sådana förutsättningar, ska myndigheten underrätta Kriminalvården som, på begäran av den dömde, ska svara för att behörig myndighet i den andra staten underrättas. Det är därefter Kriminalvården som har att pröva om en framställning om överförande av verkställigheten ska göras till den andra staten. När det gäller myndigheternas upplysningsskyldighet till dömda här i landet kan detta regleras i förordning. Dessa bestämmelser bör gälla oavsett vilken överenskommelse som tillämpas. Skyldig- heten att underrätta den andra staten gäller endast när den dömde själv begär att ett överförande ska ske. Detta motsvarar alltså gäll- ande rätt. Enligt nuvarande reglering ska en framställning, där brottmåls- domskonventionen åberopas, innehålla de skäl som framställningen grundas på, intyg om att påföljd som avses i framställningen får verkställas här i landet, uppgift huruvida påföljd som avses i fram- ställningen till någon del har verkställts, och uppgift om den tid- punkt då verkställighet senast får ske. Till framställningen ska bi- fogas bestyrkt avskrift av domen samt avskrift av tillgängliga handlingar rörande den dömdes personliga förhållanden (9 § IVF). Vid tillämpning av överförandekonventionen ska i en framställning anges den dömdes födelsetid, födelseort och hemvist, brottens be- skaffenhet samt påföljdens art och längd (18 § första stycket IVF). Vidare ska förklaring om den dömdes samtycke bifogas framställ- ningen. Vid tillämpning av tilläggsprotokollet ska motsvarande handlingar som ska bifogas vid överförande till enligt över- förandekonventionen bifogas (20 e § med hänvisning till 20 b § med hänvisning till 15 § IVF). Detta innebär att framställningen ska göras skriftligen och åtföljas av en bestyrkt kopia av domen och av den lag denna grundas på och av övriga handlingar som är av betydelse för frågans bedömning. I fall där utvisningsfallet åberopas ska till framställningen bifogas en förklaring innehållande den dömdes yttrande om det begärda överförandet av honom eller henne och en kopia av domen eller beslutet om utvisning eller avvisning eller om någon annan åtgärd som har till följd att den dömde inte får vistas i den stat där domen meddelats efter det att han försatts på fri fot (20 e § IVF). Vilka handlingar som i praxis brukar bifogas en framställning framgår i avsnitt 3.1.1. En gemensam bestämmelse bör införas beträffande innehållet i en framställning till en annan stat om verkställighet av svensk brottmålsdom där. Denna kan tas in i förordning. Som utgångs- punkt bör kraven på framställning enligt brottmålsdomskonven- tionen (artikel 16) och överförandekonventionen (artikel 6) beaktas. Det bör dessutom framgå att även andra handlingar som är av betydelse för frågans bedömning eller om det framgår av en inter- nationell överenskommelse ska bifogas. Det är vanligt att exempelvis den anknytningsutredning, som görs av den behöriga myndigheten, bifogas. Beträffande rättspsykiatrisk vård brukar diagnosöversikt, rättspsykiatriskt utlåtande och socialutredning ur akt, också bifogas. Den behöriga myndigheten har även att kontrollera vilket språk som godtas enligt det andra landet och översätta relevanta delar av handlingarna, se avsnitt 10.7.2. Förslag: I fall där den behöriga myndigheten har för avsikt att göra en framställning om överförande av en svensk brott- målsdom till en stat dit den dömde flytt ska den behöriga myn- digheten kunna begära att den verkställande staten vidtar tvångsåtgärder enligt tilläggsprotokollet. Innehållet i en sådan begäran ska motsvara vad som gäller . I ett fall där en person, som i dömts till en frihetsberövande påföljd, flyr från landet kan det vara aktuellt att efterlysa honom eller henne, exempelvis genom Schengens informationssystem (SIS). I en sådan situation kan det vara aktuellt att Rikspolis- styrelsen på begäran av Kriminalvården, eller utfärdar en svensk arresteringsorder för verk- ställighet av en frihetsberövande påföljd. Om den dömde flytt till sitt hemland, dvs. där han eller hon är medborgare eller har sin hemvist, kan det för den behöriga myndigheten vara aktuellt att undersöka om det i stället finns förutsättningar att överföra verk- ställigheten dit. Vilken lagstiftning som ska tillämpas beror på vilken stat det är fråga om. Enligt artikel 2.2. i tilläggsprotokollet till överförandekonven- tionen får den verkställande staten, på framställning från den döm- ande staten, innan de handlingar på vilka framställningen grundas har mottagits eller innan något beslut med anledning av framställ- ningen har fattats, anhålla och häkta den dömde eller vidta andra åtgärder för att säkerställa att denne stannar kvar inom dess terri- torium tills beslut med anledning av framställningen har fattats. En framställning om sådana provisoriska åtgärder ska innehålla uppgift om den dömdes födelsetid, födelseort och hemvist, brottets be- skaffenhet samt påföljdens art och längd. Detta regleras i 20 e § andra stycket IVF. I fall där den behöriga myndigheten har för avsikt att göra en framställning om överförande av den svenska brottmålsdomen till den stat dit den dömde flytt, bör den behöriga myndigheten kunna begära att den verkställande staten vidtar tvångsåtgärder enligt tilläggsprotokollet. Detta bör framgå av den nya lagen. Vad en så- dan begäran ska innehålla kan framgå i förordning och motsvara vad som gäller . Det kan konstateras att möjligheten att begära provisoriska tvångsåtgärder med tillämpning av tilläggsprotokollet i praktiken, enligt vad som för oss är känt, inte används . 11.5Den behöriga myndighetens prövning och beslut Förslag: Kriminalvården eller prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och beslutar om en svensk brottmålsdom ska verkställas i en annan stat. Som framgår i avsnitt 10.2.1 föreslår vi att Kriminalvården, av- seende fängelse och sluten ungdomsvård, och , avseende rättspsykiatrisk vård, ska vara behöriga att pröva och besluta om svensk brottmålsdom ska verkställas i en annan stat. Som beskrivs i avsnitt 11.3 kan ett ärende om överförande av straffverkställighet till en annan stat påbörjas på olika sätt. Det kan vara fråga om att den dömde själv initierar ett ärende, att den be- höriga myndigheten påbörjar ett ärende eller att en annan stat be- gär att verkställighet av en svensk frihetsberövande påföljd ska överföras dit. För att den behöriga myndigheten ska kunna ta slutlig ställning i ärendet behövs i de allra flesta fall information från den andra staten. Enligt förslagen i avsnitt 11.3 kan en framställning göras till den andra staten. En preliminär bedömning av om lagens förutsätt- ningar är uppfyllda får alltså göras i detta skede av handläggningen. Genom kontakt med den andra staten får den behöriga myndig- heten exempelvis information om den andra staten avser att gå med på ett överförande dit och om den svenska påföljden kommer an- passas på något sätt. Att den behöriga myndigheten skickar en framställning till en annan stat om överförande av en svensk brott- målsdom dit ska ses som en åtgärd under handläggningen. När det gäller den behöriga myndighetens prövning har myn- digheten att pröva om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och göra de lämplighetsavvägningar som krävs i det en- skilda fallet, se avsnitt 11.2. Myndigheten har att därefter fatta ett slutligt beslut om avslag eller bifall. Detta bör gälla så snart ett ärende initierats även om det visar sig att varken den dömde sam- tycker till eller den andra staten medger ett överförande. Enbart en upplysning till den dömde om möjligheten att överföra verkställig- heten ska inte innebära att ett ärende initierats. För Kriminalvårdens och handläggning av ärenden enligt den föreslagna lagen gäller förvaltningslagen (1986:223), förutom i de delar något annat föreslås. Av denna lag följer bl.a. att ett ärende som huvudregel inte får avgöras utan att den dömde underrättats om en uppgift som tillförts ärendet och fått tillfälle att yttra sig över den samt att beslutet ska innehålla de skäl som har bestämt utgången och hur den dömde kan överklaga det. Enligt vårt förslag ska myndigheternas slutliga beslut kunna överklagas till allmän domstol, se avsnitt 14.2.1. 11.6Återkallelse av en framställning Förslag: Den behöriga myndigheten får besluta att återkalla en framställning om verkställighet av svensk brottmålsdom i en annan stat fram till dess verkställigheten av påföljden påbörjats i den andra staten. Återkallelse ska utan dröjsmål ske om påföljden som fram- ställningen avser skulle bortfall enligt svensk lag eller till följd av en svensk myndighets beslut. 11.6.1Återkallelse på grund av ändrade förutsättningar I IVL finns inte någon särskild bestämmelse om återkallelse. Enligt 29 § andra stycket framgår dock att den svenska påföljden får verk- ställas här i landet om framställningen återkallas innan den främ- mande staten meddelat att den ämnar uppta framställningen till slutlig prövning. Med slutlig prövning avses sådan prövning enligt artikel 37 i brottmålsdomskonventionen som ska ske inför dom- stol. Vid tillämpning av överförandekonventionen hänvisas till nämnda bestämmelse (34 a § fjärde stycket IVL). I vårt förslag till lag som genomför rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder finns en bestäm- melse om återkallelse som är utformad i enlighet med rambeslutet. Denna innebär att återkallelse får ske fram till dess verkställigheten av påföljden påbörjats i den andra staten, se avsnitt 17.5.1. För att uppnå en likartad tillämpning mellan lagarna bör en motsvarande bestämmelse föras in i den har behandlade nya lagen. Det är också så det fungerar i praktiken. I den mån brottmålsdomskonventionen tillämpas bör det däremot inte vara aktuellt att göra en återkallelse när den slutliga domstolsprocessen påbörjats som innebär att den svenska domen ersätts med en ny dom i det landet. En återkallelse av en framställning kan vara aktuell i samband med ett slutligt beslut om att verkställighet av den svenska brott- målsdomen inte får ske i en annan stat. Dessa beslut bör då fattas gemensamt. Det kan efter ett beslut om att verkställighet får ske i en annan stat framkomma omständigheter som innebär att lagens förutsättningar är uppfyllda och att en återkallelse därför ska ske. Det kan t.ex. framkomma ny information om den dömdes anknytning eller närmare information om hur påföljden kommer verkställas i den andra staten. Ett beslut om återkallelse, som kan vara ingripande för den en- skilde, bör kunna överklagas till allmän domstol, se avsnitt 14.2.1. 11.6.2Återkallelse när påföljden bortfallit Enligt samtliga de överenskommelser som rör frihetsberövande på- följder och som är tillämpliga enligt IVL har både domslandet och den mottagande staten rätt att bevilja amnesti och nåd. Däremot är det endast domslandet som har rätt besluta angående begäran om en ny prövning av domen (t.ex. artikel 12 och 13 i överförande- konventionen). Den verkställande staten ska avsluta verkställig- heten så snart det av domslandet underrättats om beslut eller åtgärd som innebär att påföljden kan verkställas (artikel 14 i överförandekonventionen). Om straffet preskriberats enligt svenska regler eller om nåd eller amnesti beviljats eller om en omprövning av domen innebär att påföljden inte ska verkställas, ska verkställighet inte längre ske. Den behöriga myndigheten ska i ett sådant fall utan dröjsmål åter- kalla sin framställning. Detta bör framgå i lagen. Vidare bör en under- rättelseskyldighet framgå av förordning. Det finns inte anledning att ett beslut om återkallelse på denna grund kan överklagas. Förslag: När en framställning om verkställighet av en svensk brottmålsdom sänts till en annan stat, får verkställighet av den påföljd som avses med framställningen påbörjas i endast om den dömde är häktad. Påföljden får emellertid verkställas i om Kriminalvården eller har återkallat framställningen. Detsamma gäller om den andra staten har med- delat att framställningen avslagits eller att verkställighet inte kan äga rum där. Enligt gällande rätt får sedan framställning vidarebefordrats, verk- ställighet av påföljd som avses med framställningen inte påbörjas här i landet, om inte den dömde är häktad och fråga är om påföljd som innebär frihetsberövande (29 § första stycket och 34 a § fjärde stycket IVL). Bestämmelsen motsvarar artikel 11.1 i brottmåls- domskonventionen. Enligt förarbetena får verkställighet inte på- börjas här i landet sedan framställning gjorts om att påföljden ska verkställas i annan stat. Om verkställighet redan har börjat när framställningen görs, får den dock fortsätta. Är den dömde häktad och är det fråga om frihetsberövande påföljd, får verkställighet av sådan påföljd påbörjas utan hinder av att framställning har gjorts om verkställighet av påföljden i annan stat.8 Påföljden får dock verkställas här i landet, om framställningen återkallas innan den andra staten meddelat att den ämnar uppta framställningen till slutlig prövning eller om den andra staten med- delar att framställningen avslagits, att den avstår från att verkställa påföljden eller att verkställighet inte kan äga rum i den andra staten (29 § andra stycket och 34 a § fjärde stycket IVL). Bestämmelsen motsvarar artikel 11.2 i brottmålsdomskonventionen. En motsvarighet till 29 § IVL bör föras in i den nya lagen. Detta innebär således att efter det att en framställning gjorts till en annan stat ska verkställigheten inte påbörjas här om den dömde är på fri fot. Här kan noteras att bestämmelser i förordningen (1974:286) om beräkning av strafftid m.m. om när en inställelse för verkställig- het ska ske kan behöva ses över. Om den behöriga myndigheten därefter bedömer att ett överförande inte är aktuellt och därför fattar ett avslagsbeslut innebär detta att framställningen återkallas. Verkställigheten kan då påbörjas i . 1972:98 s. 135. den andra staten avslår framställningen eller om verkställigheten inte kan äga rum i den staten, exempelvis för att den dömde flytt. Utformningen av bestämmelsen bör ske i samstämmighet med vårt förslag vid genomförandet av rambeslutet om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder, se avsnitt 17.6. Detta inne- bär att det nuvarande skälet att den andra staten avstår från att verkställa påföljden inte framgår uttryckligen i bestämmelsen. Ett sådant avstående som kan ske enligt artikel 11.2 i brottmålsdoms- konventionen får emellertid anses ingå i att den andra staten med- delar att verkställigheten inte kan äga rum där. Någon ändring i sak i förhållande till gällande rätt är alltså inte avsedd. 11.8Överförande av den dömde Förslag: Om den dömde befinner sig i när beslutet om överförande av verkställighet av en svensk brottmålsdom till en annan stat vunnit laga kraft ska han eller hon så snart som möj- ligt överföras till den andra staten. Kriminalvården ska även fortsättningsvis se till att den dömde transporteras till en annan stat när verkställighet av svensk frihetsberövande påföljd ska ske där. Enligt 33 § första stycket IVL ska i fall då den dömde är berövad friheten i eller befinner sig här, han eller hon överföras till den andra statens område så snart den staten meddelat att fram- ställningen bifallits. Vi bedömer att det i den nya lagen ska framgå att den dömde så snart det är möjligt efter det att den behöriga myndighetens beslut i vunnit laga kraft, ska överföras till den andra staten. Detta gäller i fall där den dömde är frihetsberövad i eller befinner sig här. Den andra staten ska naturligtvis godtagit ett överförande av den dömde, vilket är en förutsättning för ett bifallande beslut. Enligt gällande rätt ska Kriminalvården, när frihetsberövande påföljd ska verkställas utomlands, se till att den dömde förs till den stat där påföljden ska verkställas. Myndigheten får därvid, om det behövs, begära hjälp av polismyndigheten på den ort där den dömde vistas. I fråga om överlämnande till rättspsykiatrisk vård ska Social- styrelsen underrätta Kriminalvården om att påföljden ska verk- ställas utomlands (22 § första och andra stycket IVF), se närmare I praktiken är det vanligt förekommande att den dömde transporteras till t.ex. och att den andra staten därefter fullföljer transporten. Utredningen om transporter av frihetsberövade personer har föreslagit att transporter av frihetsberövade personer ska regleras i IVL i stället för i IVF.9 Vi gör här samma bedömning och föreslår därför att det i den nya lagen ska införas en gemensam bestämmelse om transporter vid överförande till och från , se även av- snitt 12.8. Vi bedömer att Kriminalvården även fortsättningsvis ska se till att den dömde transporteras till den andra staten vid överförande från och ska därvid ha möjlighet att begära hjälp av polismyndighet. Detta gäller vid överförande av verkställigheten av frihetsberövande påföljder enligt lagen, dvs. fängelse, sluten ung- domsvård och överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Den under- rättelseskyldighet som enligt gällande rätt åläggs bör finnas kvar. Detta för att Kriminalvården ska veta när en sådan transport ska äga rum. Detta kan regleras i förordning. Utred- ningen om transporter av frihetsberövande personer har vidare föreslagits att det förs in en bestämmelse om att den som ska överföras får, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Detta har motiverats med att det i samband med transport kan uppkomma situationer då det finns ett behov av att omhänderta och ta den som ska överföras i förvar. En sådan möjlighet har sin motsvarighet i ett flertal bestämmelser om internationellt samarbete.10 Vi gör även här samma bedömning och föreslår därför att en sådan bestämmelse införs i den nya lagen. Förslag: På motsvarande sätt som ska regeringen, efter framställning från den verkställande staten och prövning av , kunna lämna tillstånd till den verkställande staten att åtala, döma eller på annat sätt beröva den som över- förts enligt lagen friheten för någon annat brott som begicks före överförandet än för det brott vilket personen överförts. 9SOU 2011:7 s. 348 f. 10SOU 2011:7 s. 464.