sou · H1B39 · 2013-01-30 00:00:00 — 7 Detta gäller värdepapper för värdepapper och valuta för valuta. årsredovisning , fotnot 26 Värderegleringskonton. 8.3.2Riksbankens finansiella tillgångar uppgår till finansiella tillgångar består nästan uteslutande av guld- och valutareserven, inklusive fordringar på IMF. Vid utgången av uppgick marknadsvärdet på tillgångarna till knappt 347 mdkr. Källa: årsredovisning 2011. valutareserv består av räntebärande värdepapper i utländsk valuta med hög likviditet och låg risk.8 Vid utgången av 2011 var ungefär hälften av valutareserven placerad i amerikanska och en fjärdedel i tyska räntepapper. Resten var placerad i statsobligationer eller statsgaranterade obligationer från och några andra euroländer, , och . Valutaexponeringen är mindre än vad som framgår av tillgångssidan i balansräkningen, eftersom även har skulder i amerikanska dollar och euro via upplåningen från . Dessutom omvandlas exponering i dollar till exponering i norska kronor med hjälp av derivatinstrument. Valutaexponeringen uppgick till 180 mdkr, se diagram 8.4. 8 fattade direktion beslut om att fortsättningsvis placera 10 mdkr i svenska statspapper, pressmeddelande . Källa: årsredovisning . 8.3.3Marknadsrisker i guld- och valutareserven använder olika mått för att mäta marknadsrisker i guld- och valutareserven. Huvudmåttet är Value-at-Risk (VaR). VaR mäter den största värdeminskning som med en viss sannolikhet kan uppkomma till följd av prisförändringar. Måttet baserar sig på historiska data och dess tillförlitlighet är därför beroende av i hur hög grad de bakomliggande faktorerna förändras. I diagram 8.5 visas hur mycket guld- och valutareserven minskar med en procents sannolikhet till följd av förändringar i växelkurser, guldpris och räntor. VaR visas dels för den samlade marknadsrisken, dels för de enskilda tillgångsslagen. Exempelvis framgår att den sammanlagda värdeminskningen av guld- och valutareserven (röd kurva) som högst var ca 20 mdkr under (). VaR\Commodity Risk VaR\FX Risk VaR\IR Market Risk VaR för valutarisken (gul kurva) har varierat mellan ungefär 20 och 110 mdkr , för ränterisken (grå kurva) mellan ungefär 10 och 25 mdkr och guldprisrisken (blå kurva) mellan ungefär 10 och 35 mdkr. Den röda kurvan visar total VaR för valutareserven . Som framgår av diagrammet dominerar valutarisken helt över guldpris- och ränteriskerna. Det kan således finnas mycket att vinna, i termer av riskjusterad avkastning, på att reducera valutarisken i tillgångsportföljen. Det förutsätter naturligtvis att det inte kostar så mycket i form av lägre avkastning att reducera valutarisken. Avsnitt 8.6 innehåller en beräkning av vinsten av att eliminera valutarisken helt. Ett annat sätt att uppskatta riskerna är att helt enkelt utgå från realiserade och orealiserade vinster och förluster till följd av prisförändringar på värdepapper, guld och valuta. Diagram 8.6 visar utvecklingen . Som framgår är den maximala totala positiva och negativa förändringen drygt 30 mdkr respektive -12 mdkr. En stor del av värdeförändringarna är orealiserade. Priseffekt (räntor) Valutaeffekt (valuta) Guldvärdeseffekt (guld) Källa: årsredovisningar. Sedan värderegleringskonton infördes har de resultatförda värdeförändringarna till följd av prisförändringar på valuta, räntebärande värdepapper och guld varit betydligt mindre än vad diagram 8.6 visar. Tabell 8.2 visar att den maximala resultatförda positiva och negativa förändringen är 6,7 respektive -6,3 mdkr. Med andra ord utjämnas de resultatförda vinsterna och förlusterna till följd av prisförändringar på värdepapper, guld och valuta högst väsentligt genom användningen av värderegleringskonton. Det egna kapitalet påverkas redovisningsmässigt av resultatförda värdeförluster, inte av orealiserade förluster. Källa: årsredovisningar. Ränterisken i valutareserven hanteras genom att räntekänsligheten i värdepappersportföljen styrs mot ett löptidsmål, en viss genomsnittlig löptid i ränteportföljen.9 Ju kortare genomsnittlig löptid, desto mindre värdeförändring vid en given förändring i räntenivån.10 Utredningen fäster störst avseende vid de realiserade utfallen men tar vid bedömningen av behovet av eget kapital för att täcka risken i tillgångsförvaltningen även höjd för såväl realiserade som orealiserade vinster och förluster. Det bör observeras att utfallen härrör från en större balansomslutning än den som utredningen föreslår. 8.3.4Likviditets- och kreditrisk i valutareserven valutareserv är placerad i räntebärande värdepapper med låg risk. Den kan även investeras i räntebärande värdepapper som emitterats av andra än stater. För att begränsa likviditets- och kreditrisken får enligt policy högst av 9Nettotillgångarnas räntekänslighet (i termer av s.k. modifierad duration) ska enligt investeringspolicy för kapitalförvaltningen 2012 hållas inom 3,5–6,, dvs. en procents förändring i räntenivån ska approximativt ge en förändring i portföljens värde på 3,5–6,. 10Riksbankens årsredovisningar för åren 2009–2011. valutareserven investeras i tillgångar utfärdade av statsgaranterade och mellanstatliga organisationer, lokala och regionala myndigheter samt s.k. US Agencies.11 Även om några länder (bl.a. och ) har fått sina kreditbetyg sänkta , måste kreditvärdigheten i värdepappersportfölj betraktas som mycket god.12 De värdepapper som inte är statspapper har alla någon slags statlig garanti i botten. De statspapper som innehar i olika valutor omsätts på mycket likvida och djupa marknader. Även under de extremt turbulenta förhållanden som rådde 2008–2009 förelåg inga större svårigheter att belåna eller handla med denna typ av tillgångar. omvandling av värdepapper till dollar som kunde lånas ut i samband med utlåningen till svenska storbanker 2008–2009 kunde genomföras enligt plan (se kapitel 4). IMF-lån bör finansieras via bidrar via på flera olika sätt till Internationella valutafondens (IMF) finansiella resurser. De finansiella åtagandena gentemot IMF kan liknas vid lånelöften eller garanterade kreditlinor. IMF har, enligt årsredovisning 2011, utnyttjat ca 12 mdkr netto av den utländska valuta åtagit sig att låna ut till fonden. Det är formellt sett som representerar i IMF, men det är , och därmed den svenska staten, som är medlem. Efter förslag från fattar beslut om flertalet av de åtaganden gentemot IMF som kan leda till utlåning i utländsk valuta. kan endast medge valutareservsanvändning till förmån för IMF på framställning från . Alla transaktioner med IMF sker på egen balansräkning och eventuella förluster bärs av eget kapital. Det finns inga regler som säger att ska kompenseras i händelse av kreditförluster. En följd av att regeringens och IMF-åtaganden ligger på balansräkning är att regeringens och beslut kan påverka förmåga att genomföra penning- och valutapolitiken samt att ge likviditetsstöd. 11Riksbanken, Investeringspolicy för kapitalförvaltningen 2012 (Dnr 2011-792-KAP). 12Kreditvärderingsföretaget har givit och kreditbetyg AA+ (lokal och utländsk valuta). Övriga (, , m.fl.) har AAA. tas i anspråk för att fullgöra ett åtagande mot IMF medför det att möjligheterna att använda valutareserven för andra ändamål minskar, bl.a. möjligheterna att ge likviditetsstöd i utländsk valuta. Detta är en otillfredsställande ordning. Det är staten som bör stå för alla kreditrisker till följd av lån till IMF och IMF-åtagandena bör hållas åtskilda från övriga uppgifter. Utredningen föreslår därför att frihet från ansvar för kreditförluster i utlåningen till IMF regleras i lag och att utlåningen till IMF läggs i en egen balansräkning som handhar. När IMF kräver att fullgör förpliktelser mot IMF, dvs. lånar utländsk valuta, sker detta normalt med god framförhållning. T.ex. förser IMF kvartalsvis medlemsländerna med prognosintervall över de belopp som länderna förväntas reglera . Det innebär enligt utredningen att valutareserven inte behöver tas i anspråk, utan utlåningen kan finansieras genom upplåning via . Risken för kreditförluster på är liten fordringar på IMF uppgick vid utgången av 2011 till 35,3 mdkr, varav särskilda dragningsrätter (SDR) står för den största delen. finns det en skuld på 23,8 mdkr till IMF vilket innebär att nettoexponering mot IMF var drygt 11,5 mdkr , se tabell 8.3.13 Not: När utlåningen till IMF ökar, ökar skuldsidan med upplåning i med motsvarande belopp. Källa: årsredovisning . 13 årsredovisning , avsnittet om tillgångsförvaltning. IMF ger lån till länder i kreditnöd. Fonden bär hela kreditrisken i utlåningen, men är å andra sidan en s.k. prioriterad fordringsägare, vilket innebär att den står först i kön då lånen ska återbetalas. Det är därmed mycket ovanligt att IMF gör kreditförluster på sin utlåning. Även om IMF skulle göra förluster i sin verksamhet har fonden vissa möjligheter att hantera dessa i sin balansräkning. Risken för de länder som finansierar IMF:s utlåningsverksamhet är därmed liten och har de aldrig behövt ta kreditförluster.14 Utöver dessa fordringar har vid sidan av balansräkningen utestående utlånings- och växlingsåtaganden gentemot IMF på drygt 108 mdkr.15 I detta ingår IMF:s reservposition på drygt 18 mdkr som är skyldig att växla till utländsk valuta för IMF:s räkning om så påkallas. Utöver de 108 mdkr har beslutat att ska ingå avtal om ytterligare 6,7 mdr SDR (motsvarande ca 70 mdkr) i lån till IMF.16 Den helt dominerande risken i är valutarisken. Den är större än de andra finansiella riskerna tillsammans. Utredningen föreslår, liksom SOU 2007:51, att valutarisken neutraliseras i syfte att undvika att behöva binda kapital i och för att effektivisera statens samlade hantering av valutarisker. Utan utredningens förslag i denna del skulle behöva ett eget kapital på ca 27 mdkr för att täcka valutarisken (se avsnitt 8.6). –2011 var den maximala resultatförda värdeförändringen i guldreserven 2 mdkr (och positiv). Ett annat sätt att värdera risken är att titta på den genomsnittliga årliga prisvariationen i guldpriset. kan den på grundval av nuvarande guldinnehav översättas till en risk på 5 mdkr . Utredningen bedömer att 10 mdkr bör avsättas i balansräkningen för att täcka guldprisrisken. Beloppet bör sättas i relation till att värdet på den nuvarande guldreserven är 44 mdkr och att utredningens förslag om balansräkningens och det egna kapitalets storlek sannolikt kommer att resultera i en kraftig minskning av guldreserven. Föreslagna 10 mdkr innebär därför en väl tilltagen marginal. 14Ekelund, och , Ekonomiska kommentarer, nr 1 2012, utlåning till internationella valutafonden, IMF – hur och varför? 2012/13:FiU17 Lån till IMF. Den maximala resultatförda värdeförändringen på värdepapper – då värderegleringskonton infördes – är 2,3 mdkr. Utredningen föreslår att 10 mdkr avsätts för att täcka denna risk. Det bör påpekas att utredningen föreslår en mindre valutareserv vad har haft och har och därmed ett mindre innehav av räntebärande värdepapper. Det bör påpekas att orealiserade vinster och förluster i valutareserven inte påverkar resultat och redovisade egna kapital. De redovisas på värderegleringskonton på balansräkning. Förutsatt att tillgångspriserna inte uppvisar någon trend, kommer variationerna kring utgångsvärdet på värderegleringskontona att vara små . De kredit- och likviditetsrisker som finns i räntepappersportfölj bedöms som små och motiverar ingen särskild avsättning av kapital i balansräkning. Vad gäller IMF-utlåningen, delar utredningen bedömningarna i SOU 2007:51 att kreditrisken är mycket låg. Det är ytterst som beslutar om åtaganden gentemot IMF. Genom att IMF- åtagandet ligger på balansräkning och valutareserven kan tas i anspråk, kan detta dessutom påverka förmåga att genomföra penning- och valutapolitiken och att ge likviditetsstöd. Av denna anledning bör utlåningen till IMF läggas i en egen balansräkning som handhas av och eventuella kreditförluster bäras av staten. Årets resultat bör överföras till (eller täckas av) staten. Utlåningen till IMF bör finansieras genom upplåning av . Utöver dessa förändringar föreslås den nuvarande ansvarsfördelningen av skyldigheter mellan regering och riksdag å ena sidan och å den andra till följd av IMF-medlemskapet kvarstå. Utredningens bedömning: Risken för förluster i likviditetsstödet, speciellt i det särskilda likviditetsstödet, är små men kan inte uteslutas helt. Därför bör i eget kapital sättas av för att täcka denna förlustrisk. Om det osannolika skulle inträffa att det generella likviditetsstödet skulle orsaka förluster för , får detta hanteras genom rekapitalisering (se kap 9). Likviditetsrisker är en naturlig del av bankverksamhet. Bankerna lånar normalt upp medel med relativt korta löptider och låga räntor, och lånar ut på längre löptider till högre räntor. Den finansiella krisen visade dock att banker i såväl som i omvärlden hade tagit för stora likviditetsrisker. Det blev svårare och dyrare – och ibland omöjligt – att finansiera utlåningen. Många centralbanker blev tvungna att i stor skala förse banker med likviditet för att säkra den finansiella stabiliteten. I gav under finanskrisen nödkrediter till enskilda finansinstitut (se avsnitt 8.4.2) och olika typer av generellt likviditetsstöd (se avsnitt 8.4.3). Likviditetsstöd ger upphov till kreditrisker för . Det är först när räntor och lån inte betalas tillbaka och ställda säkerheter visar sig vara otillräckliga, som kreditförluster uppstår. Om ett institut i stället har solvensproblem, är det statens sak att hantera. Denna ordning, att ger stöd till banker i likviditetsnöd och staten stöd till banker som inte är solventa, utformades under krisen och har i praktiken gällt sedan dess.17 8.4.2Det särskilda likviditetsstödet – nödkrediter I SOU 2007:51 behandlades endast riskerna i det särskilda likviditetsstödet, s.k. nödkrediter. har möjlighet att om det finns synnerliga skäl i likviditetsstödjande syfte på särskilda villkor 17 Jfr prop. 1997/98:164, s. 28. bevilja kredit till institut som står under tillsyn.18 Enligt lagens förarbeten ska inte ge kredit till institut som uppenbart är insolventa.19 Att ett institut vänder sig till för att på detta sätt få likviditetsstöd innebär normalt att institutet inte kan lämna fullgoda säkerheter, eftersom institutet i sådant fall skulle kunna låna på annat sätt. SOU 2007:51 konstaterade att det är svårt att uppskatta storleken på och sannolikheten för kreditförluster i nödkreditgivningen. Utredningen bedömde dock att utlåningen till svenska banker inom ramen för det särskilda likviditetsstödet skulle kunna uppgå till 100 mdkr. Förlustrisken på dessa nödkrediter uppskattades till , bl.a. baserat på undersökningar om bankkonkurser i –2002. förlustrisk till följd av nödkrediter beräknades därför till 10 mdkr. SOU 2007:51 noterade att det samlade stödet till bankerna under 90-talskrisen beräknades till 65 mdkr och att kostnaden för stödet uppgick till 35 mdkr (före återvinning). Kostnaden bars uteslutande av staten, inte av Riksbanken.20 Beräkningar och exempel på nödkrediter under finanskrisen Balansomslutningen i svensk banksektor är ungefär fyra gånger så stor som den var i mitten av 2000-talet.21 Om man använder samma metod som i SOU 2007:51, kan behovet av nödkrediter från beräknas bli ungefär 400 mdkr och risken för kreditförluster 40 mdkr. Underlaget för dessa beräkningar, som avsåg bankkonkurser i , är dock knappast relevanta för dagens svenska förhållanden. Under den senaste finanskrisen gavs särskilt likviditetsstöd i två fall , till och . Båda instituten bedömdes av och vara i grunden solventa och systemviktiga.22 uppgick balansomslutningen i till 20 mdkr och i till 33 mdr. 186 kap. 8 § riksbankslagen. 1997/98:164, s. 28. 20SOU 2007:51, s. 74. 21Riksbanken, Den svenska finansmarknaden, utgåva och 2011. Balansomslutningen för de svenska storbankerna var 3 600 mdkr 2005 mot 13 100 mdkr . 22Se t.ex. , pressmeddelande ger likviditetsstöd till , . 23Svenska , Bank- och finansstatistik 2007. Sammantaget ställde mot säkerhet ut 5 mdkr i kreditram till respektive bolag. I fall utnyttjades dock knappt hälften av kreditramen. Båda nödkrediterna kunde avvecklas utan förluster i samband med att Ålandsbanken köpte och blev ägare till . 8.4.3Generellt likviditetsstöd – utlåningen i kronor och dollar under finanskrisen Under finanskrisen lämnade omfattande lån till svenska banker, i vissa fall mot andra säkerheter än normalt (se kapitel 4). Som mest – –2009 – lånade ut svenska kronor till ett belopp om ca 250 mdkr.24 Åtgärderna vidtogs för att förbättra bankernas likviditetssituation och stabilisera de marknader där bankerna finansierar sig. Till följd av den ansträngda situationen på marknaderna för kortfristig upplåning av amerikanska dollar upprättade en lånefacilitet i dollar . Utlåningen skedde 2009. Som mest lånade ut 30 mdr dollar (ca 250 mdkr) . Huvuddelen finansierades med swap-avtal med den amerikanska , Federal Reserve, även om delar av valutareserven användes under större delen av perioden. lånade också upp ett mindre belopp från ECB inom ramen för ett stående swapavtal. Genom sitt generella likviditetsstöd tog på sig risk. fick man ränteintäkter. Totalt gav krisåtgärderna ett räntenetto på 2,5 mdkr (inkl. ränteintäkter från penningpolitiskt motiverade interventioner). 24 Exklusive utlåning i svenska kronor som gjordes i uttalat penningpolitiskt syfte 2009–2010. Not: Anledningen till att räntenettot i dollarutlåningen var relativt lågt är att inte erhöll något räntenetto på den del av dollarutlåningen som finansierades genom swap -avtal med Federal Reserve. Sammantaget hade som mest motsvarande 500 mdkr i likviditetsstöd utestående i svenska kronor och dollar till de svenska bankerna (om än vid lite olika tidpunkter). Utlåningen gav inte upphov till några kreditförluster. 8.4.4Nya regler för likviditetsrisker i banksystemet Med anledning av finanskrisen har en rad olika initiativ för att stärka bankernas finansiella ställning tagits på såväl internationell som nationell nivå. Bland annat har man inom ramen för det internationella centralbankssamarbetet i BIS (Banken för internationell betalningsutjämning) och den s.k. antagit de s.k. III-reglerna. Inom EU pågår ett arbete med att på europeisk nivå implementera dessa. III-reglerna innehåller även riktlinjer för hur likviditetsrisker ska hanteras. Riktlinjerna inkluderar två kompletterande kvantitativa mått, dels den s.k. likviditetstäckningsgraden (LCR), som föreslås införas , dels en s.k. stabil nettofinansieringskvot (NSFR), som föreslås införas från 2018.25 meddelade moderkommittén till för banktillsyn att man nått en slutgiltig överenskommelse om definitionen av LCR. Överenskommelsen innebär vissa förändringar 25 LCR (Liquidity Coverage Ratio): Likviditetsmått som mäter en banks förmåga att hantera ett stressat nettoutflöde av likviditet . LCR på innebär, förenklat, att en banks likviditetsreserv är tillräckligt stor för att banken ska kunna hantera ett oväntat likviditetsutflöde . NSFR (Net Stable Funding Ratio): Likviditetsmått som ställer en banks stabila finansiering i relation till dess illikvida tillgångar under ett stressat scenario som pågår . jämfört med tidigare, men behåller grundstrukturen oförändrad. Måttet ska införas gradvis med början i januari 2015.26 regler om likviditetstäckningsgrad (LCR) Med ledning av arbete införde nya krav på rapportering av likvida tillgångar för institut i med en balansomslutning större än 5 mdkr.27 Därefter har beslutat om nya föreskrifter med ett kvantitativt krav på likviditetstäckningsgrad för institut med en balansomslutning över 100 mdkr.28 Av föreskrifterna följer att ett institut måste ha en reserv av likvida tillgångar som klarar verkliga och simulerade kassautflöden . Något förenklat beräknas likviditetstäckningsgraden enligt följande formel: Det innebär att likviditetstäckningsgraden alltid ska uppgå till under normala tider. Om ett företag befinner sig i en situation av likviditetspåverkande stress får kvoten tillfälligt understiga . Företaget ska då skriftligt underrätta om detta, meddela orsaken därtill och underställa utnyttjandet av likviditetsbufferten inspektionens bedömning. Likviditetstäckningskravet ska uppfyllas dels på aggregerad nivå över alla valutor, dels separat i valutorna euro och amerikanska dollar. Föreskrifterna ska tillämpas från . Detta innebär att går längre än den internationellt överenskomna miniminivån, dels genom att införa ett likviditetstäckningskrav i euro och dollar, dels genom att införa kvantitativa krav än vad som krävs. har konstaterat att berörda företag i stort redan anpassat sig till de krav som regleringen ställer. 26Se respektive hemsida för , och för mer information. 27FFFS 2011:37 Föreskrifter om rapportering av likviditetsrisker för kreditinstitut och värdepappersbolag. 28FFFS 2012:6, Föreskrifter om krav på likviditetstäckningsgrad och rapportering av likvida tillgångar och kassaflöden. avser i ett senare skede anpassa definitionerna i regelverket till den slutliga globala standarden och till vad som beslutas i frågan i EU. Fram till dess gäller de svenska reglerna. Behov av likviditetsstöd uppstår när finansiella företag har svårt att refinansiera förfallande inlåning och upplåning. Det ligger i sakens natur att det är svårt att mera exakt avgöra omfattningen på framtida likviditetsstöd eller vilka förluster som i slutändan kan komma att belasta balansräkning. Om de beslut som fattats för att göra banker och andra finansinstitut mera solventa och likvida också implementeras, bör likviditetsriskerna i det finansiella systemet väsentligt minska. finns det naturligtvis osäkerhet om de nya regleringarna är tillräckliga för att förhindra framtida finanskriser. Exempelvis finns det en risk för att kvantitativa mått och krav inte tillräckligt tar hänsyn till tillståndet i enskilda institut. Kvantitativa mått (såsom likviditetstäckningsgraden) bör betraktas som indikatorer och inte tas som intäkt för att ett institut har tillräcklig likviditet för att hantera alla situationer som kan uppstå. De mått på likviditetsrisk som tas fram av och visar att det svenska banksystemet väsentligen förbättrat sin motståndskraft i termer av solvens och likviditet. konstaterar att svenska banker redan anpassat sig till de krav som likviditetsregleringen ställer. stabilitetsrapporter visar i stort samma sak, även om dess mer långfristiga likviditetsmått (det strukturella måttet, snarlikt NSFR-mått) ännu inte nått rekommenderad målnivå om 100 procent.29 stresstester visar därtill att de svenska storbankerna är finansiellt starka och har god motståndskraft mot kreditförluster.30 Mot den bakgrunden torde sannolikheten för att svenska storbanker ska hamna i likviditetsnöd vara små. Trots ny reglering som syftar till att göra banksystemet mer motståndskraftigt mot framtida finanskriser, kan inte ett framtida behov av likviditetsstöd uteslutas. En bedömning bör därför göras av hur omfattande ett framtida generellt likviditetsstöd kan bli lik- 30Riksbanken finansiell stabilitet, 2012:1, . som hur stora förlusterna kan vara. Under den senaste finanskrisen lånade som mest ut ca 500 mdkr till svenska banker ungefär jämnt fördelat på svenska kronor och utländsk valuta. Utredningens bedömning är att även om det i en framtida finanskris kan komma att krävas generellt likviditetsstöd i betydande omfattning, torde kapitalbehov för att möta kreditförluster vara mycket begränsat. För detta talar historiska erfarenheter, där visat stor försiktighet i utlåningen, de åtgärder som regel- och tillsynsmyndigheter nu vidtar för att göra banksystemet mer robust samt att generellt likviditetsstöd lämnas mot fullgoda säkerheter.32 Något behov av att avsätta kapital för förluster i samband med generellt likviditetsstöd i balansräkning bedöms därför inte vara nödvändigt. När det gäller nödkrediter till enskilda företag går det naturligtvis inte att utesluta att sådana kan resultera i kreditförluster för . Nödkrediter måste ibland ges skyndsamt och utan fullgoda säkerheter.