sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — När är verkställande stat har den behöriga myndigheten att ta emot och pröva om verkställighet av påföljden ska ske här. Efter ett erkännande av domen ska som ett andra steg den faktiska verkställigheten genomföras. I rambeslutet finns också ett flertal bestämmelser som innebär att de behöriga myndigheterna ska vidta olika åtgärder, t.ex. att samråda med och underrätta var- andra i olika frågor. De behöriga myndigheterna ska även kunna samverka över nationsgränserna i direktkontakt med behöriga myndigheter i andra medlemsstater. Ett beslut om att överföra verkställigheten av en frihetsberövande påföljd kan vara ingripande för den enskilde och då särskilt om den dömde inte samtycker till ett sådant överförande. Även ett beslut om att inte överföra verkställigheten kan för den enskilde vara negativt. En självklarhet är därför att den enskilde ska erbjudas ett rättssäkert förfarande, vilket bl.a. innebär att möjligheter till över- klagande bör övervägas inom förfarandet. Enligt utredningens direktiv ligger det nära till hands att låta den nuvarande regleringen vara utgångspunkt för vilka myndigheter som ska få motsvarande funktioner enligt rambeslutet. Det ska dock vägas in att principen om ömsesidigt erkännande bl.a. syftar till att förflytta beslutsfattandet från en politisk nivå till myndig- heter och domstolar. Utredaren ska, med beaktande av de generella utgångspunkterna för uppdraget, utgå från att myndigheter och domstolar i direktkontakt med andra länders behöriga myndigheter ska handlägga ärenden enligt rambeslutet. Det kan enligt direktiven finnas skäl, bl.a. mot bakgrund av att prövningen av avslagsgrunder kan kräva svåra straffrättsliga bedömningar, att överväga en ord- ning där olika myndigheter eller en domstol utför olika delar av prövningen. Vid genomförandena av rambesluten om erkännande och verk- ställighet av bötesstraff och om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande har lagstiftaren valt att låta Kronofogde- myndigheten vara behörig myndighet både när är utfärd- ande och verkställande stat. Detta ansågs möjligt mot bakgrund bl.a. av att myndigheten redan enligt NVL och IVL har sådana upp- gifter. har på så sätt fått ett samlat ansvar för tillämpningen av dessa rambeslut, vilket har ansetts gagna förutsättningarna för att hanteringen av dessa frågor sköts på ett effektivt och kompetent sätt.5 I samband med tillämpning av en europeisk eller en nordisk arresteringsorder kan överförande av en frihetsberövande påföljd komma i fråga både till och från , se närmare avsnitt 2.3.2 och 2.4.3. När en person som överlämnats till enligt en europeisk eller nordisk arresteringsorder ska återföras till den andra medlemsstaten eller om en frihetsberövande påföljd ska övertas av den andra medlemsstaten efter ett avslagsbeslut är det Kriminal- vården (fängelse), (överlämnande till rättspsykiatrisk vård) och (sluten ungdomsvård) som ska se till att verkställigheten av påföljden överförs till den andra medlemsstaten, att personen förs dit och att den andra staten under- rättas. Även vid överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd till , efter avslag av en arresteringsorder eller vid villkor att påföljden ska få verkställas här, ska Kriminalvården, och besluta om över- förande av verkställigheten av påföljden hit. 2008/09:218 s. 34 och 41 f, prop. 2010/11:43 s. 53 ff. 16.4.2Behöriga myndigheter när är utfärdande stat Förslag: Kriminalvården, vid fängelse och sluten ungdomsvård, och , vid överlämnande till rättspsykiatrisk vård, ska vara behöriga myndigheter att pröva om en svensk dom ska sändas över till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen för erkännande och verkställighet i den staten. Som framgår i avsnitt 10.2 har vi i en ny lag om internationell straffverkställighet föreslagit att Kriminalvården och , när det gäller frihetsberövande påföljder, även fortsättningsvis ska vara behöriga myndigheter. Regeringens roll föreslås i princip helt tas bort, se dock avsnitt 10.6 om undantag i vissa fall. Enligt NVL är det Kriminalvården som beslutar om överförande av verkställig- het av fängelsestraff till andra nordiska länder. I anslutning till ett ärende om överlämnande till enligt en europeisk arre- steringsorder kan Kriminalvården, och Statens insti- tutionsstyrelse besluta om överförande av straffverkställighet till en annan medlemsstat inom EU, se avsnitt 2.4.3. Det största antalet ärenden enligt den nya lagen kommer att avse påföljden fängelse. Frågan om en svensk dom om fängelse bör verkställas i en annan medlemsstat kommer framför allt att aktualiseras under verkställighetsstadiet, dvs. under handläggningen hos . Kriminalvården prövar om över- förande av verkställigheten av fängelse ska överföras till en annan stat enligt NVL och IVL. Som nämns ovan föreslår vi att denna ordning ska bestå i den nya lagen om internationell straffverk- ställighet. I dessa fall har Kriminalvården att bl.a. göra en bedöm- ning av om det utifrån den dömda personens sociala återanpassning bör göras en framställning om överförande av fängelsestraffet samt om det är lämpligt att ett överförande genomförs. Inom Kriminal- vården finns det en fungerande organisation och nödvändig juridisk kompetens för den typ av frågor som kan uppkomma. Att ge Kriminalvården uppgiften att vara behörig myndighet när är utfärdande stat gällande fängelse ligger väl i linje med myndig- hetens nuvarande uppgifter och kan ses som en naturlig utveckling av dessa. Kriminalvården torde vidare vara den myndighet som är mest lämpad att avgöra om ett svenskt fängelsestraff bör bli före- mål för verkställighet i en annan medlemsstat. Vi anser därför att Kriminalvården ska ges uppgiften att pröva om ett utdömt fäng- elsestraff ska bli föremål för erkännande och verkställighet i en annan medlemsstat och ansvara för att domen jämte intyg rent faktiskt sänds över till den andra staten. Även frågan om verkställighet av överlämnande till rättspsykiatrisk vård bör ske i en annan medlemsstat kommer att aktualiseras under verkställighetsstadiet. Verkställighet av denna påföljd sker på sjuk- vårdsinrättning som drivs av landstingen. har till- synsansvar över dessa enheter. är det som prövar om verkställigheten av rättspsykiatrisk vård ska överföras till en annan stat enligt IVL. Det handlar i praktiken om ett till två fall . har vid denna bedömning att pröva om den vård som vid ett överförande kommer ges i den andra staten kan anses lämplig och tillräckligt ingripande. Som nämnts ovan är även behörig myndighet vid överförande av rätts- psykiatrisk vård till en annan medlemsstat vid vissa ärenden gäll- ande en europeisk och nordisk arresteringsorder. har rutiner och den kompetens som krävs för att kunna hantera dessa överförandeärenden. Detta talar starkt för att även bör vara behörig myndighet när är utfärdande stat enligt den nya lagen. Såsom beskrivs i avsnitt 10.2.1 kan det dock ifrågasättas om det finns en bättre lösning mot bakgrund av att lagstiftningen kan antas komma att tillämpas vid få tillfällen och då det kan vara svårt att uppnå den grad av specialisering och effektivitet som krävs. Vår slutsats när det gäller roll i den nya lagen om internationell straffverkställighet är att myndigheten, i vart fall , bör kvarstå som behörig myndighet, se avsnitt 10.2.1. Det finns inte anledning att göra någon annan bedömning när det gäller den nya lagen som genomför ram- beslutet. Vi föreslår därför att ges uppgiften att pröva om en dom innebärande överlämnande till rättspsykiatrisk vård ska bli föremål för verkställighet i en annan medlemsstat och ansvara för att domen jämte intyg rent faktiskt sänds över till den andra staten. Tillämpningsområdet för den nya lagen avser även sluten ung- domsvård. Frågan om överförande av verkställighet av sluten ung- domsvård kommer att aktualiseras främst under verkställighets- stadiet, dvs. under handläggningen hos . kan därför ses som det naturliga valet av behörig myndighet. När det gäller en ny lag om internationell straffverkställighet bedömer vi emellertid att ansvaret för sluten ungdomsvård i stället bör läggas på Kriminalvården, se avsnitt 10.2.1. Detta dels mot bakgrund av det mycket få antal ärenden det kan antas bli fråga om, dels då det kan förenkla för utländska myndig- heter att initiera ett ärende. Vi gör samma bedömning här och anser därför att Kriminalvården även ska ges uppgiften att pröva om en dom om sluten ungdomsvård ska bli föremål för verkställighet i en annan medlemsstat och ansvara för att domen jämte intyg rent faktiskt sänds över till den andra staten. Mot bakgrund av att det är den verkställande myndigheten som bäst kan bedöma i vilka fall ett överförande av verkställigheten kan bli aktuellt och då det är som har bäst kännedom om förhållandena kring den enskilde individen, anser vi att ska kunna initiera ett ärende hos . I fall där den dömde själv önskar ett överförande bör vara förpliktigad att informera Kriminalvården om detta. Detta bör fram- gå av förordning. Sammanfattningsvis föreslår vi att Kriminalvården, vid fängelse och sluten ungdomsvård, och vid överlämnande till rättspsykiatrisk vård, ska vara behöriga myndigheter att pröva om en svensk dom ska sändas över till en annan medlemsstat inom EU för erkännande och verkställighet i den staten. Detta ska framgå av lagen. 16.4.3Behöriga myndigheter när är verkställande stat Förslag: Kriminalvården, vid påföljd som kan antas verkställas som fängelse eller sluten ungdomsvård, och , vid påföljd som kan antas verkställas som överlämnande till rätts- psykiatrisk vård ska vara behöriga myndigheter att ta emot och pröva om en sådan dom som meddelats i en annan medlemsstat i Europeiska unionen ska erkännas och verkställas här. Enligt IVL är det regeringen som vid överförande av straffverk- ställighet till fattar beslut. Vi föreslår i en ny lag om inter- nationell straffverkställighet att det i stället ska vara, avseende fri- hetsberövande påföljder, Kriminalvården och som har att pröva och besluta i ärenden om en utländsk brottmålsdom ska verkställas i , se avsnitt 10.3. Enligt NVL är det Krimi- nalvården som fattar beslut om överförande av verkställigheten av frihetsstraff till . I anslutning till ett ärende om överläm- nande till enligt en europeisk eller en nordisk arresterings- order kan Kriminalvården, och Statens institutions- styrelse besluta om överförande av straffverkställighet till . Den behöriga myndigheten när är verkställande stat kommer dels att avgöra om en utländsk dom om frihetsberövande påföljd ska erkännas och verkställas, dels utföra själva verkställig- heten. Uppgifterna kommer bl.a. bestå i att ta emot och pröva en översänd dom jämte intyg. Därvid ska exempelvis prövas om den dömde har den anknytning till som krävs, om påföljden behöver anpassas eller om någon vägransgrund aktualiseras. Vidare kan myndigheten ha att informera samt samråda med den utfärd- ande myndigheten i olika frågor. Prövningen torde i det största antalet ärenden vara av enklare karaktär och frågorna av mer prak- tisk än juridisk natur. I vissa ärenden kan det dock krävas straff- rättsliga bedömningar som förutsätter juridisk kompetens. Vi har vid våra överväganden om en ny beslutsordning vid överförande av straffverkställighet till i en ny lag om inter- nationell straffverkställighet prövat olika alternativ på beslutande instanser. Vi har där inledningsvis kommit fram till att besluts- ansvaret inte längre ska ligga på regeringen utan flyttas till myndig- hets- och domstolsnivå, se avsnitt 10.3.1. Efter överväganden av olika alternativ – domstol, åklagare och de verkställande myndig- heterna – har vi hamnat vid att de verkställande myndigheterna ska vara behöriga myndigheter, se avsnitt 10.3.2. Samma överväganden gör sig gällande när det gäller att bestämma behörig myndighet för erkännande och verkställighet av utländsk dom om frihetsberövande påföljd enligt rambeslutet. Vidare bör ett enhetligt förfarande efter- strävas i de olika regleringarna. Vi bedömer därför att de verkställ- ande myndigheterna bör utses till behöriga myndigheter. Som framförs i avsnitt 10.3.2 bör myndigheternas verksamhet och kom- petens kunna utvecklas till att hantera alla de frågor som krävs. Genom att vi vidare föreslår att myndigheternas beslut kan över- klagas till allmän domstol tillgodoses krav på en hög rättssäkerhet i förfarandet, se avsnitt 19.2. I förslaget till en ny lag om internationell straffverkställighet har även övervägts vilka verkställande myndigheter som bör utgöra behöriga myndigheter, se avsnitt 10.3.3. På motsvarande vis som vid överförande av straffverkställighet från har vi bedömt att dessa lämpligen ska vara Kriminalvården och . Även om antalet ärenden hos kan antas bli mycket begränsat är det denna myndighet, i vart fall , som är bäst lämpad att bedöma utländska vårdpåföljder och hålla samråd med utländska myndigheter. När det gäller Statens institutions- styrelse finns det inte någon organisation som kan hantera dessa ärenden och det kan ifrågasättas om antalet fall kommer bli så omfattande att myndigheten har underlag att bygga upp en sådan. Mot bakgrund härav och då det inte alltid är givet om en utländsk påföljd ska verkställas som fängelse eller sluten ung- domsvård, föreslår vi att Kriminalvården även ska vara behörig myndighet för sluten ungdomsvård. Samma överväganden och slut- satser gör sig gällande här. Om påföljden ska verkställas som sluten ungdomsvård, vilken enligt gällande rätt ska utföras av , ska Kriminalvården samråda med Statens insti- tutionsstyrelse. En sådan samrådsskyldighet kan tas in i förordning. Det ska av den nya lagen framgå att Kriminalvården, vid på- följder som kan antas komma att verkställas som fängelse eller sluten ungdomsvård, och , vid påföljder som kan antas komma att verkställas som överlämnande till rättspsykiatrisk vård, är behöriga myndigheter om en utländsk dom om frihets- berövande påföljd ska erkännas och verkställas i . Genom förslagen får myndigheterna ett samlat ansvar för tillämpningen av både den nya lagen om internationell straffverkställighet och lagen som genomför rambeslutet, vilket gagnar förutsättningarna för att hanteringen av dessa frågor sköts på ett effektivt och kompetent sätt. 17Erkännande och verkställighet av en svensk dom om frihetsberövande påföljd i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen Som framgår i avsnitt 16.4.2 föreslår vi att Kriminalvården, vid fängelse och sluten ungdomsvård, och , vid överläm- nande till rättspsykiatrisk vård, ska vara behöriga myndigheter att pröva om en svensk dom ska sändas över till en annan medlemsstat inom EU för erkännande och verkställighet. Statens institutions- styrelse ska hos kunna initiera ett ärende gällande överförande av verkställighet av sluten ungdomsvård. Detta mot- svarar vad vi föreslår när det gäller en ny lag om internationell straffverkställighet. En utgångspunkt vid utformningen av förfarandet när är utfärdande stat i den nya lagen är att detta ska vara så likt för- farandet i den nya lagen om internationell straffverkställighet som möjligt. Innehållet i rambeslutet innebär emellertid vissa skillnader. Det handlar exempelvis om att rambeslutet bygger på att det ska vara direktkommunikation mellan de behöriga myndigheterna i de olika medlemsstaterna och att samråd som regel ska hållas mellan de behöriga myndigheterna innan beslut fattas om en begäran om överförande av straffverkställighet. Förfarandereglerna i de olika lagarna kommer därför att delvis se olika ut. Det är den utfärdande staten som bestämmer i vilka fall en dom om frihetsberövande påföljd ska sändas över till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet där. Även om den verkställande staten eller den dömde själv kan initiera ett ärende så är det alltid den utfärdande staten som beslutar om domen ska sändas över (artikel 4.5 i rambeslutet). Det bör därför i lagen anges under vilka förutsättningar en svensk dom om frihetsberövande påföljd får sändas över till en annan medlemsstat för erkännande och verk- ställighet. Som närmare beskrivs i avsnitt 11.2.1 finns det i nuvarande lag- stiftning inte några närmare föreskrifter om när ett överförande av verkställigheten bör ske. Vissa riktlinjer har dock lämnats i för- arbetena till den nuvarande lagstiftningen. Vidare har viss praxis utformats på området. Även i vårt förslag till en ny lag om inter- nationell straffverkställighet bedömer vi att det på ett tydligare sätt än ska framgå vilka förutsättningar som ska gälla för att en svensk brottmålsdom ska kunna verkställas utomlands, se avsnitt 11.2. Vid utformningen av förutsättningarna har vi beaktat nuvarande praxis samt även internationella åtaganden. Som utgångspunkt bör förutsättningarna för att sända över en svensk dom om frihetsberövande påföljd för erkännande och verk- ställighet till en annan medlemsstat inom EU vara desamma som för att en svensk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd ska få verkställas utomlands enligt den nya lagen om internationell straff- verkställighet. Det är fråga om samma grundläggande syften och värderingar oavsett vilken stat det är fråga om. I princip bör det alltså vara samma slags bedömning som ska göras oavsett om en svensk dom ska verkställas i en annan medlemsstat inom EU eller i en stat utanför EU. Vissa förutsättningar kommer dock se olika ut mot bakgrund av skillnader i rambeslutet i förhållande till de olika överenskommelser som IVL bygger på. En skillnad är det tving- ande samarbetsområdet enligt rambeslutet. Förslag: En svensk dom får sändas över till en annan medlems- stat inom Europeiska unionen för erkännande och verkställighet om det kan antas att den dömdes sociala återanpassning under- lättas av att verkställigheten överförs dit. Som framgår i avsnitt 11.2.2 finns det i de olika konventionerna och överenskommelserna enligt IVL olika anknytningskrav för att ett överförande ska bli aktuellt. Enligt t.ex. överförandekonven- tionen gäller att den dömde ska vara medborgare eller ha hemvist i den verkställande staten. Några sådana motsvarande anknytnings- krav finns inte i rambeslutet. Ett överförande kan bli aktuellt oavsett hur anknytningen ser ut om ett överförande kan antas underlätta en social återanpassning av den dömde. I fall där den dömde har viss starkare anknytning enligt artikel 4.1 a) och b) krävs däremot inte den verkställande statens medgivande, det s.k. tvingande samarbetsområdet. Här blir det alltså den utfärdande statens bedömning som är avgörande för om ett överförande ska ske eller inte. Däremot krävs, när den dömde har en annan anknyt- ning till den verkställande staten, att den staten lämnar sitt med- givande till ett överförande (artikel 4.1 c), se avsnitt 17.2.3. Mot bakgrund av syftet med rambeslutet bör på motsvarade sätt som i förslaget till en ny lag om internationell straffverkställighet en grundläggande förutsättning, som ska framgå i den nya lagen, vara att det kan antas att den dömdes sociala återanpassning under- lättas av att verkställigheten överförs till den verkställande staten. Enligt rambeslutet bör den behöriga myndigheten i den utfärd- ande staten vid bedömning av om verkställighet av påföljden i den verkställande staten, främjar syftet att underlätta den dömda per- sonens sociala återanpassning, beakta sådana faktorer som till exem- pel personens anknytning till den verkställande staten, frågan om han eller hon anser den staten vara platsen för familjeband samt språkliga, kulturella, sociala eller ekonomiska och andra band till den verkställande staten (skäl 9). När det gäller prövningen av kravet på social återanpassning gäller på motsvarande sätt som enligt den nya lagen om internatio- nell straffverkställighet, att en helhetsbedömning ska göras i det enskilda fallet av samtliga faktorer avseende den dömdes anknyt- ning till respektive stat, se avsnitt 11.2.2. Även här gör sig tidigare förarbetsuttalanden alltjämt gällande, se avsnitt 4.5.1 I helhets- bedömningen bör ingå faktorer som medborgarskap, hemvisttid i de olika staterna, nuvarande bostadsförhållanden samt familje- och arbetsförhållanden. Relevant är även, som framgår i rambeslutet, den dömdes språkliga, kulturella, sociala, ekonomiska eller andra band till respektive stat. Om den dömde har ett utvisningsbeslut får också en stor betydelse om detta kan antas vara verkställbart eftersom detta påverkar den sociala situationen vid en framtida frigivning. Vid motsvarande bedömning vid tillämpning av den nya lagen om internationell straffverkställighet framgår i avsnitt 11.2.2 under Social återanpassning att det beträffande utländska medborgare även ska vägas in vilken typ av uppehållstillstånd han eller hon har i . När det gäller medborgare inom EU och deras familjemed- lemmar blir det i stället relevant att beakta om den dömde har uppehållsrätt i enligt 3 a kap. utlänningslagen (2005:716) och om detta är att anse som permanent. När det gäller dömda personer som faller inom det tvingande samarbetsområdet, dvs. är medborgare och bor i den verkställande staten eller är medborgare och ska utvisas till den verkställande staten, så finns det en stark presumtion för att den sociala åter- anpassningen underlättas av verkställighet i den andra medlems- staten. Detta gäller även dömda som vi föreslagit ska ingå i ett ut- vidgat tvingande samarbetet, dvs. dömda som bor och varit lagligt bosatt utan avbrott i den andra staten. Även i dessa ärenden bör dock en helhetsbedömning göras av samtliga faktorer enligt ovan. Som vi tidigare anfört i avsnitt 11.2.2 ska särskild hänsyn tas till om det i något av länderna finns minderåriga barn, se även av- snitt 5.4. I detta avseende handlar det även om att den behöriga myndigheten har att beakta barnets bästa. I vissa ärenden kan det finnas upplysningar om den dömdes kontakt med barnet m.m. genom att det i brottmålet varit fråga om utvisning, se 6 § andra stycket lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål m.m. I övriga ärenden eller när det gått sedan brott- målet kan det finnas skäl för den behöriga myndigheten att inhämta upplysningar om hur den dömdes barn kommer att påverkas av att verkställigheten görs i ett annat land. Det bör därför införas en möjlighet för de behöriga myndigheterna att inhämta upplysningar från socialnämnden härom. Detta kan regleras i förordning och 1972:98 s. 132 f och prop. 1990/91:58 s. 543. motsvarar vårt förslag i en ny förordning om internationell straff- verkställighet. När det gäller barn som befinner sig i den andra medlemsstaten bör den behöriga myndigheten försöka få informa- tion härom genom kontakt med den behöriga myndigheten i den verkställande staten. I de fall det enligt rambeslutet inte får ställas krav på samtycke från den dömde ska ändå personens inställning och hans eller hennes motivering därtill beaktas när frågan om domen ska översändas avgörs (artikel 6.3 andra stycket i rambeslutet). Om den dömde själv har begärt att verkställigheten ska överföras till hemlandet eller samtycker till detta, bör som utgångspunkt den behöriga myndig- heten kunna sända över domen för erkännande och verkställighet. I de flesta ärenden torde det vara aktuellt för den behöriga myndigheten att samråda med den behöriga myndigheten i den verkställande staten innan beslut om att översända domen fattas. Detta gäller även ärenden där den dömde omfattas av det tvingande samarbetsområdet eller det utvidgade tvingande samarbetsområdet. Den behöriga myndigheten kan härigenom få ytterligare informa- tion om den dömde som har relevans för frågan om verkställighet av påföljden i den verkställande staten skulle tjäna syftet att under- lätta den dömdes sociala återanpassning (se artikel 4.2 i rambeslutet). Det kan också handla om information om exempelvis att den dömde har minderåriga barn i den staten. Huruvida samråd ska hållas i ärenden inom det tvingande samarbetsområdet får den behöriga myndigheten avgöra i varje enskilt fall. I ärenden utanför det tving- ande samarbetsområdet ska samråd ske.