sou · H1B344 · 2013-06-26 00:00:00 — I tillsynsrapporten som rör tillsyn redovisas bl.a. klagomålshantering.27 Patientsynpunkter redovisas också från annan typ av tillsyn, t.ex. från samtal med äldre personer vid äldretillsynen. Inspektionen för vård och omsorg När nu Inspektionen för vård och omsorg har tagit över tillsynsuppgifterna från är det angeläget att myndigheten bygger upp system för att aggregera, analysera, sammanställa och föra ut vad man har sett i tillsynen. Detta gäller både för klagomåls- och anmälningsärenden som för annan form av tillsyn. För att få en större kritisk massa är det önskvärt att den information som patientnämnderna lämnar, som inspektionen har ansvar 27Socialstyrelsen (2012) Tillsynsrapport . för att systematiskt ta tillvara och förmedla, kan sammanställas på motsvarande sätt eller inordnas i systemet.28 Det ligger helt i linje med regeringens ambitioner i den proposition där inrättandet av Inspektionen för vård och omsorg föreslås.29 Regeringen konstaterar i propositionen att den nya tillsynsmyndigheten enligt regeringens bedömning behöver utveckla metoder, statistik, uppföljning och andra insatser i tillsynen. Vidare är det regeringens uppfattning att kunskapsåterföringen av tillsynens iakttagelser är viktig och behöver utvecklas.30 Slutligen konstaterar regeringen att myndigheten behöver utveckla rutiner för att bättre än kunna planera tillsyn grundad på egen riskanalys och riskbedömning när indikatorer på allvarliga kvalitetsproblem finns.31 Det handlar om att använda tillsynens erfarenheter för att utveckla tillsynen och bidra till en god och säker vård. Tillsynsprocessen skulle kunna illustreras som i bilden nedan. 28Se avsnitt 5.2.3. 29Regeringens proposition (2012/13:20) Inspektionen för vård och omsorg – en ny tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvård och socialtjänst. Tillsynens egna erfarenheter, bl.a. utifrån patientklagomålen, kan tillsammans med andra underlag vara ett inflöde när inspektionen ska utveckla den riskbaserade tillsynen. Det kan handla om en rad underlag från olika aktörer, exempelvis från patientnämnderna, uppföljnings- och utvärderingsrapporter från landstingen och olika myndigheter, patient- och läkemedelsförsäkringen, patient- och brukarorganisationer etc. Utflödet i processen är tillsynsåterföring till en rad olika mottagare för att de ska kunna medverka till att vården och omsorgen utvecklas. Det behövs robusta system för att hantera så stora informationsmängder som det här är fråga om. Som beskrivits ovan har på olika sätt försökt bygga upp sådana system. Enligt utredningens bedömning är det viktigt att Inspektionen för vård och omsorg får ett tydligt uppdrag och de resurser som behövs för att åstadkomma en långsiktigt stabil struktur för tillsynsplanering och tillsynsåterföring. En sådan funktion bör samarbeta med patientnämnderna och skulle också kunna stödja patientnämnderna med analys av data på regional nivå. Många av patientnämndernas förvaltningar är knappt bemannade och saknar resurser och/eller kunskaper för att analysera sina ärenden på en aggregerad nivå. Utredningens bedömning: Patientnämndernas erfarenheter bör i större utsträckning tas till vara i ett styrnings- och ledningsperspektiv i landsting och kommuner. Inspektionen för vård och omsorg bör, i samverkan med patientnämnderna, arbeta fram en modell så att man systematiskt kan tillvarata den information som patientnämnderna lämnar. Patientnämnderna arbetar aktivt med att återföra händelser till de vårdgivare som har fått klagomål på sin verksamhet. Ärenden som kommer till patientnämnderna återkopplas vanligen till verksamhetschef/motsvarande med begäran om ett muntligt eller skriftligt yttrande. Yttrandena återkopplas i sin tur till anmälaren. Utredningen har genom en enkät till landstingens patientnämnder kartlagt hur nämnderna på en mer aggregerad nivå arbetar med att återföra sina erfarenheter regionalt. Av 21 patientnämnder besvarade 20 utredningens förfrågan. Av svaren framgår att patientnämndernas kunskap och erfarenheter efterfrågas aktivt av verksamheterna i cirka hälften av landstingen. De används som underlag i det egna kvalitetsarbetet, till patientsäkerhetsberättelser och som en del i övriga avvikelsesystem. Patientnämnderna medverkar också i personalutbildning, vid ledningsgruppsmöten och arbetsplatsträffar etc. Det handlar om att redovisa avidentifierade ärenden och statistik. Vad gäller statistiska uppgifter skiljer det sig mellan nämnderna med vilka tidsintervall sådana uppgifter redovisas till respektive verksamhet. Vissa nämnder redovisar statistiken löpande, andra per kvartal, per halvår eller en gång . Utredningens intryck är att den nya patientsäkerhetslagen har inneburit ett större intresse från verksamheterna att få del av patientnämndernas erfarenheter. Några patientnämnder samarbetar även med patientsäkerhetsfunktion. Att andra beslutsnivåer i landsting och kommuner, t.ex. region/landstingsstyrelse, hälso- och sjukvårdsnämnd, socialnämnd eller landstingsledningen efterfrågar nämndernas erfarenheter är mindre vanligt. Patientnämnderna sprider visserligen sina årliga verksamhetsberättelser till ett stort antal mottagare i landstingen och kommunerna, men många nämnder har liten kunskap om hur berättelserna hanteras på olika nivåer. Det förekommer emellertid att nämnderna medverkar och föredrar delårs- och årsrapporter t.ex. i , och hälso- och sjukvårdsnämnden. Intresset från kommunerna är extremt lågt. Många patientnämnder informerar – på eget initiativ – olika politiska nämnder och även på tjänstemannanivå om iakttagelser av större vikt. Det kan exempelvis handla om problem som rör flera olika verksamheter som att bevaka och meddela patienter svar efter undersökningar/provtagning och om barnperspektiv i vården. Patientnämndernas kanslier har mycket olika bemanning, vilket naturligtvis påverkar deras möjlighet att arbeta proaktivt. En patientnämnd framför t.ex. följande i sitt enkätsvar. På grund av begränsade personella resurser (två utredare, varav en chef) görs ganska försiktig reklam för möjligheten till mer aktiv återföring och deltagande, eftersom en kraftigt ökad efterfrågan skulle vara svår att tillgodose p.g.a. negativ påverkan på telefontillgängligheten för patienter och närstående. Det är en mycket svår avvägning mellan olika delar i kansliets uppdrag. Avslutningsvis anser en majoritet av nämnderna att deras erfarenheter tas tillvara i alldeles för liten utsträckning i styrningen och ledningen av hälso- och sjukvården, såväl inom landstingen som inom kommunerna. Utredningen delar patientnämndernas uppfattning i denna del. Nämndernas kunskap och erfarenheter bör kunna tas tillvara i betydligt större utsträckning i landstingen och kommunerna. Den stora erfarenhet nämnderna besitter är unik i sitt slag och borde vara ett viktigt redskap vid styrning och utveckling av vården. Utredningen har övervägt om det i lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. bör föras in en bestämmelse om att nämnderna ska rapportera iakttagelser till , , hälso- och sjukvårdsnämnd etc. Utredningen anser emellertid inte att en sådan lagändring skulle få någon större effekt. Det är svårt att kommendera fram ett samarbete lagstiftningsvägen. En positiv utveckling skulle i stället kunna uppnås genom att man i hälso- och sjukvården verkligen inser nyttan av och värdet med att ta del av patienternas synpunkter för att utveckla hälso- och sjukvården. Inte minst visar exemplet från sjukhuset i på vikten av ett sådant förhållningssätt.32 Patientnämnderna samarbetar i ett nationellt nätverk. Inom ramen för detta samarbete pågår ett projekt som handlar om hur man ska kunna utveckla nämndernas ärenderegistrering, så att den 32 Se avsnitt 6.2.1. blir mer enhetlig. Arbetet kompliceras emellertid av landstingens självständiga ställning. Bland patientnämndernas kanslier finns en stor efterfrågan på ett nationellt enhetligt system, för att få en jämförbar och transparant bild av patienternas upplevelser av brister i hälso- och sjukvården. Det har gjorts försök att få Kommuner och Landsting (SKL) att arbeta med frågan på samma sätt som de har byggt upp den landstingsgemensamma väntetidsdatabasen. Enligt utredningens uppfattning är det en angelägen uppgift för Inspektionen för vård och omsorg att, i samverkan med patientnämnderna, arbeta fram en modell så att man kan uppfylla lagstiftningens krav att systematiskt tillvarata den information som patientnämnderna lämnar.33 På så sätt kan man använda erfarenheter från de cirka 30 000 patientärendena.34 33Se avsnitt 6.2.2. 34Sammanställning av förvaltningen vid . 7 Konsekvenser av förslagen Enligt 14–15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska en utredning redovisa vilka konsekvenser som utredningens förslag får för kostnader och intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. En beräkning av eventuella konsekvenser samt, i förekommande fall, förslag till finansiering ska också redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, ska detta också redovisas. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler ska föreskrifternas konsekvenser redovisas i en konsekvensutredning i enlighet med bestämmelserna i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Utredningens bedömning: Utredningens förslag medför inga nämnvärda kostnader för staten, landsting eller kommuner. förslag till en ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet (organisationslagen) innebär – utöver förslaget om ökat planeringsansvar – i sak inga nämnvärda nya åtaganden för vare sig staten eller sjukvårdshuvudmännen. ningens förslag i kapitel 3 innebär att vissa bestämmelser från hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) förs över i stort sett oförändrade till organisationslagen, medan andra bestämmelser endast har omarbetats språkligt och/eller redaktionellt. I begränsad utsträckning föreslås nyskrivna bestämmelser i organisationslagen. Dessa har i huvudsak tillkommit i förtydligande syfte – t.ex. föreslås vissa nya definitioner i organisationslagen – eller som en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet Patientlag.1 I organisationslagen förs in en ny bestämmelse om att barnets bästa ska beaktas där hälso- och sjukvård ges till barn. En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 6 § patientlagen (2013:000). För att tydliggöra att detta även är ett organisatoriskt ansvar har utredningen ansett det befogat att föra in bestämmelsen även i organisationslagen. Enligt utredningens mening bör förslaget inte medföra några väsentliga konsekvenser för hälso- och sjukvårdens verksamheter. Det får förutsättas att vårdgivare arbetar med barnets bästa framför ögonen. Utredningen föreslår i 4 kap. 2 § lagen om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet att ska planera sin hälso- och sjukvårdsverksamhet med utgångspunkt i behovet av vård hos de som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård. Förslaget är en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet Patientlag om ett fritt val av utförare i öppen vård utanför landstingsgränserna, men också en konsekvens av att landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård har utökats . Landstingen har numera bl.a. ansvar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som, utan att vara bosatta i , har rätt till förmåner i vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 m.fl. Landstingen ansvarar även för att erbjuda hälso- och sjukvård åt vissa utlänningar enligt lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. samt hälso- och sjukvård till personer som vistas i utan tillstånd.2 Utredningens förslag i detta delbetänkande innebär att planeringsansvar utvidgas till att gälla alla som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård. Liksom vid all planering av hälso- och sjukvård kan det finnas betydande osäkerhetsfaktorer som kan försvåra en planering. Enligt utredningens mening finns det emellertid också situationer som har en bättre överblick över. Det kan t.ex. handla om 1SOU 2013:2 Patientlag. 2012/13:109, bet. 2012/13:SoU20, rskr. 2012/13:230. vårdsökande från ett närliggande landsting där kommunikationerna gör det smidigare för patienterna att söka vård på andra sidan landstingsgränsen. Att ha en viss framförhållning för sådana situationer borde underlätta möjlighet att ge dessa patienter en god vård. I delbetänkandet Patientlag redovisar utredningen statistik från Kommuner och Landsting som visar att utomlänsvården svarar för av den totala nettokostnaden för samtliga landstings hälso- och sjukvård.3 I den summan ligger även hälso- och sjukvård i annat landsting efter remiss från hemlandstinget, akutvård, transporter och resor som bekostas när en patient remitteras till vård i annat landsting samt sluten vård. Enligt utredningens bedömning innebär förslaget en mindre utökning av planeringsansvar, som inte bör innebära någon nämnvärd ökad kostnad för . Utredningens förslag om att 4 § lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter m.m. ska upphävas innebär enligt utredningens uppfattning inga ekonomiska konsekvenser för landstingen. Bestämmelsen innebär en möjlighet att visstidsanställa läkare med specialistkompetens. Som utvecklas i avsnitt 3.9 finns det genom annan lagstiftning möjlighet för landstingen att visstidsanställa arbetstagare utan att det behöver regleras i särskild ordning. 7.3Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Utredningens bedömning: Förslaget om ett ökat planeringsansvar för medför viss konsekvens för den kommunala självstyrelsen. Inskränkningen i den kommunala självstyrelsen bedöms dock som godtagbar för att uppnå att alla som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård ska erbjudas en god vård på lika villkor. Som framgår i avsnitt 7.2 innebär utredningens förslag i detta delbetänkande att planeringsansvar utvidgas till att gälla alla som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård. Förslaget är dels en konsekvens av utredningens förslag i delbetänkandet Patientlag, dels en konsekvens av att landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård har utökats . 3 SOU 2013:2 Patientlag, s. 251 ff. Även om förslaget i och för sig medför konsekvenser för den kommunala självstyrelsen är det enligt utredningens bedömning proportionerligt med hänsyn till de ändamål som har föranlett förslaget. Syftet är att de patienter som – enligt tidigare beslut och förslag – ansvarar för att erbjuda en god vård på lika villkor också bör omfattas av planering av hälso- och sjukvård.4 Utredningens bedömning: Utredningens förslag i betänkandet får inte någon inverkan på de områden som i övrigt nämns i kommittéförordningen. Som nämndes inledningsvis innebär utredningens förslag till ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet få nya materiella bestämmelser. Utredningen gör bedömningen att den lagtekniska översyn som utredningen gjort inte får någon påverkan på brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 4 A.a., s. 256 ff. Utredningens förslag: Lagförslagen träder i kraft . En särskild övergångsbestämmelse förs in i lagen om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., med innebörden att den upphävda lagen fortsatt ska tillämpas på beslut om anställningar som fattats enligt lagen. Utredningens bedömning: Några övergångsbestämmelser bör inte vara nödvändiga beträffande förslaget till lag (2013:000) om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet (organisationslagen). föreslog i betänkandet SOU 2013:2 Patientlag att den nya patientlagen ska träda i kraft , för att ge samtliga aktörer goda förutsättningar att förbereda inför ikraftträdandet. I slutbetänkandet föreslår utredningen en ny lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet som ska ersätta nu gällande hälso- och sjukvårdslag (1982:763, HSL), en lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., samt ett antal följdändringar i annan lagstiftning. Organisationslagen innehåller i huvudsak befintliga bestämmelser från HSL och kräver i sig inte något långt genomförande. Utredningen bedömer inte att det behövs några särskilda övergångsbestämmelser till den nya organisationslagen. Vad gäller utredningens förslag till lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. har utredningen erfarit att det finns ett fåtal läkare anställda enligt bestämmelserna i den lag som föreslås upphävas. Utredningen gör bedömningen att förutsättningarna för redan ingångna avtal inte bör förändras, och föreslår därför en övergångsbestämmelse med innebörden att den upphävda lagen även fortsättningsvis ska tillämpas avseende avtal som har ingåtts med stöd av bestämmelserna i den upphävda lagen. I övrigt gör utredningen bedömningen att det inte behövs ytterligare övergångsbestämmelser till lag om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. 9.1Förslaget till lag om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet AVDELNING I INLEDANDE BESTÄMMELSER Innehåll, definitioner m.m. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om 1.vårdgivarens ansvar, (2–3 kap.) 2.landstingets ansvar som huvudman, (4–8 kap.) 3.kommunens ansvar som huvudman, (9–12 kap.) 4.gemensamma bestämmelser för huvudmännen, (13–16 kap.) 5.bemyndiganden och befogenheter, (17–18 kap.) Bestämmelsen är ny och utgör en översiktlig innehållsförteckning. 2 § Målet för hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Begreppet hälso- och sjukvård i lagen (2013:000) om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet, organisationslagen, behandlas i avsnitt 3.3.1. Paragrafen motsvarar 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, med något ändrad språklig utformning. I första stycket har begreppet hälso- och sjukvård bytts ut mot hälso- och sjukvårdsverksamheten i landet, i avsikt att uppnå överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård i organisationslagen (se 4 § nedan). Det nya begreppet avser att tydliggöra att målsättningsparagrafen omfattar samtliga aktörers verksamhet inom hälso- och sjukvårdsområdet, personal, vårdgivare, huvudmän och även statliga myndigheters olika insatser på området. Någon förändrad innebörd av paragrafen är inte avsedd. Två redaktionella ändringar har också gjorts i andra stycket. Förabeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 20 ff. och s. 112 ff. samt i prop. 1996/97:60 s. 40 f. 3 § Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting. Bestämmelserna i lagens avdelning IV gäller de kommuner som inte ingår i ett landsting enbart i de fall det är särskilt föreskrivet. Paragrafens första stycke motsvarar i sak 3 § första stycket fjärde meningen HSL, med redaktionella ändringar. Förarbeten till detta stycke finns i 1981/82:97 s. 32 ff. Paragrafens andra stycke motsvarar i sak 17 § HSL, med vissa redaktionella ändringar. Förarbeten till detta stycke finns i prop. 1990/91:14 s.152. 4 § Med hälso- och sjukvård avses i denna lag åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser Bestämmelsen motsvarar 1 § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 110 ff. och prop. 1991/92:152 s. 11 ff. 5 § Med huvudman avses i denna lag den som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvudmans geografiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verksamhet. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 3.3.2. Syftet med den nya bestämmelsen är att definiera begreppet huvudman. Begreppet är tillsammans med vårdgivarbegreppet avgörande i fördelningen av ansvar mellan de olika aktörerna inom vårdområdet. Av definitionen följer att det centrala i huvudmannabegreppet är ansvaret för att vård erbjuds. Huvudmannen har inte någon skyldighet att bedriva vården i egen regi utan utförandet av vården kan överlåtas på annan. Huvudmannen har dock alltid kvar det yttersta ansvaret för hälso- och sjukvården inom sitt geogra- I denna lag regleras landstingens och kommunernas huvudmannaansvar. 6 § Med vårdgivare avses i denna lag statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvårdsverksamhet som myndigheten, eller kommunen bedriver samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 3.3.3. Syftet med bestämmelsen är att definiera vem som är vårdgivare. Vårdgivarna har ett särskilt ansvar för patienter och andra i samband med den direkta hälso- och sjukvården. Definitionen omfattar samtliga utförare av hälso- och sjukvårdsverksamhet. Vårdgivare som är underställda de offentliga huvudmännen likställs med vårdgivare som arbetar i annan regi. Även vårdgivare som är underställda en huvudman vars verksamhet inte regleras i organisationslagen, exempelvis vårdgivare som tillhandahåller elevhälsa åt en skolhuvudman eller en statlig myndighet som tillhandahåller hälso- och sjukvård, omfattas av definitionen och ska uppfylla kraven i organisationslagen i tillämpliga delar. Vårdgivare med helt privat finansiering omfattas också av lagens bestämmelser, såvida inte något annat anges. 7 § Med sluten vård avses i denna lag hälso- och sjukvård som ges till en patient som är inlagd vid en vårdinrättning. Paragrafen motsvarar 5 § första stycket andra meningen HSL, med vissa redaktionella ändringar i syfte att modernisera språket och tydliggöra vad som avses. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 72 f. och s. 120 f. samt i prop. 8 § Med öppen vård avses i denna lag annan hälso- och sjukvård än sluten vård. Paragrafen motsvarar 5 § första stycket tredje meningen HSL med vissa språkliga ändringar i syfte att modernisera språket. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 72 f. och s. 120 f. samt i prop. 1994/95:195 s. 46 f. och s. 80 f. 9 § Med rikssjukvård avses i denna lag hälso- och sjukvård som bedrivs av ett landsting med tillstånd enligt 18 kap. 3 § och som samordnas med landet som upptagningsområde. Rikssjukvårdens reglering i organisationslagen behandlas i avsnitt 3.3.4. Paragrafen motsvarar i sak 9 a § första stycket HSL, förutom hänvisningen till 18 kap., och utgör en definition av rikssjukvård. I nu gällande bestämmelser i finns tillståndskravet i omedelbar anslutning till övriga materiella regler om rikssjukvård. I utredningens förslag till organisationslag har tillståndsgivning istället reglerats separat i ett kapitel innehållande befogenheter för statliga myndigheter. Därmed finns ett behov av en hänvisning dit. Bestämmelsen i nuvarande HSL om att rikssjukvården ska samordnas till enheter där en hög vårdkvalitet och en ekonomiskt effektiv verksamhet kan säkerställas flyttas till förordning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2005/06:73 s. 16 ff.