sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Utredningens bedömning: De olika rekvisit som uttrycker värdegränser bör inte ändras. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott Skälen för utredningens bedömning: Som tidigare nämnts är vär- det en viktig faktor när det gäller gradindelningen av ett flertal för- mögenhetsbrott. Det används olika formuleringar för att ange hur värdet på egendomen eller skadan ska beaktas. Motsvarande uttryckssätt används även vid andra typer av brott, t.ex. för att gradindela olika typer av ekonomisk brottslighet. Vid grov stöld, grovt bedrägeri, grov förskingring och grovt tagande respektive givande av muta ska särskilt beaktas om brottet avsett betydande värde. För grov skadegörelse används i stället rekvisitet stor kulturell eller ekonomisk betydelse. Rekvisitet betydande värde anses kunna objektivt fastställas till ett visst belopp för varje brottstyp. För grov stöld och grovt bedrägeri tillämpas en värdegräns om ca fem prisbasbelopp. För grov förskingring är värdegränsen inte lika fast förankrad i rätts- praxis men den ligger troligen på samma nivå (se Borgeke m.fl., Påföljdspraxis s. 585). Enligt förarbetena bör värdet vid grov stöld även bedömas med hänsyn till den bestulnes ekonomiska ställning och möjlighet att ersätta det tillgripna (SOU 1940:20 s. 109). En sådan subjektiv bedömning tillämpades t.ex. i NJA 1980 s. 253, där stöld av en segelbåt i 60 000-kronorsklassen bedömdes som grov. Vid bedömningen av om stöld, bedrägeri, förskingring eller skadegörelse ska bedömas som grov ska dessutom beaktas om gär- ningen inneburit synnerligen kännbar skada. För trolöshet mot huvudman används rekvisitet betydande eller synnerligen kännbar skada. Med betydande skada avses vid trolöshet mot huvudman troligtvis också ett belopp om ca fem prisbasbelopp (se Borgeke m.fl., Påföljdspraxis s. 590). Det finns för få refererade rättsfall för att några säkra slutsatser ska kunna dras om hur rekvisitet synnerligen kännbar skada bör tolkas. Att skadan ska vara kännbar talar dock för att det, på sam- ma sätt som vid tolkningen av rekvisitet betydande värde, åtminstone delvis är fråga om en subjektiv bedömning som utgår ifrån målsägandens perspektiv. I de refererade rättsfall där den till- talade dömts för grov skadegörelse har det förekommit andra försvårande omständigheter, som att den förstörda egen- domen utgjort någons hem eller bohag eller att skadan uppkommit till följd av brand som den dömde startat (se NJA 1980 s. 191, RH 1996:10, RH 1994:40 och RH 2011:23). Det finns alltså inte någon fast praxis för var värdegränsen för grov skadegörelse går. Rekvisi- tet synnerligen kännbar skada synes dock inte ha tolkats så att Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott det krävs något visst lägsta belopp för att en skadegörelse ska be- dömas som grov. Skillnaderna i uttryckssätt förefaller inte vålla några särskilda problem i den praktiska rättstillämpningen. När det gäller grov skadegörelse gör sig som regel delvis andra överväganden än rent ekonomiska gällande. Det framstår därför som sakligt motiverat att behålla det nuvarande rekvisitet skadan drabbat sak av stor kultu- rell eller ekonomisk betydelse. På liknande sätt förhåller det sig med rekvisitet betydande eller synnerligen kännbar skada i bestämmelsen om trolöshet mot huvudman. Kvalifikationen syftar på skaderekvisitet i bestämmelsen. Något annat värderekvisit finns inte att kvalificera. Eftersom de olika uttryckssätten är sakligt motiverade bör skillnaderna behållas. 12.2.5Brukande av falska eller osanna handlingar Utredningens förslag: Det förhållandet att brottet har begåtts med hjälp av urkunder eller annat som det enligt 14 eller 15 kap. BrB är straffbart att bruka ska vara en omständighet som ska beaktas vid bedömningen av om bedrägeri, förskingring eller trolöshet mot huvudman ska anses vara grovt. Skälen för utredningens förslag: Vid grovt bedrägeri, grov för- skingring och trolöshet mot huvudman som är grov anges som skäl för att bedöma ett brott som grovt bl.a. att gärningsmannen har begagnat sig av falsk handling eller vilseledande bokföring. Vilsele- dande bokföring förekommer också som kvalificerande rekvisit vid vissa brott mot borgenärer. Det förhållandet att någon har använt sig av en falsk handling medför dock inte alltid att gärningen ska bedömas som grov. I rättspraxis finns det flera exempel på bedrägerier som begåtts med hjälp av förfalskade handlingar men som har bedömts som brott av normalgraden därför att det varit fråga om ett förhållandevis lågt belopp som gärningsmannen lurat till sig (NJA 1986 s. 234, där brottet avsåg varor till ett värde av ca , och RH 1991:40 som avsåg en förfalskad check om ). Frågan är om det nu finns anledning att vidga perspektivet och som en faktor av betydelse för frågan om ett brott är grovt även ta med i beräkningen brukandet av alla typer av urkunder och annat Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott som det enligt 14 eller 15 kap. BrB är straffbelagt att bruka. Det som är straffvärt är att medvetet använda sig av något som är falskt eller osant som ett led i annat brott. Det finns enligt utredningens mening ingen anledning att se användningen av en viss typ av urkunder (falska handlingar) som mer försvårande än användningen av andra. Detta bör få genomslag även när det gäller omständigheter som gör att ett brott bör bedömas som grovt. Eftersom uppräk- ningen av omständigheter som särskilt ska beaktas inte är uttöm- mande är det i och för sig inte något som hindrar att användning av alla typer av urkunder och annat som det enligt 14 eller 15 kap. BrB är straffbart att bruka även utan lagändring beaktas som en omstän- dighet som kan göra att ett brott bedöms som grovt. Som framgått tidigare visar dock praxis att sådana omständigheter som inte utpe- kas som typiska för ett grovt brott tenderar att inte få samma upp- märksamhet. I linje med detta bör därför brukandet av både falska och osanna urkunder vara en omständighet som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om bedrägeri, förskingring eller trolöshet mot huvudman ska rubriceras som grovt brott. 12.2.6Försvårande omständigheter bör anges för alla gradindelade förmögenhetsbrott Utredningens förslag: I bestämmelserna om tillgrepp av fort- skaffningsmedel, egenmäktigt förfarande, energistöld, ocker, häleri, svindleri och olovligt brukande ska anges vilka omständig- heter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Skälen för utredningens förslag I bestämmelserna om tillgrepp av fortskaffningsmedel, egenmäktigt förfarande, olovlig kraftavledning, olovlig avledning av värme- energi, ocker, häleri, svindleri, penninghäleri och olovligt brukande anges inte några omständigheter som särskilt ska beaktas vid grad- indelningen av brotten. För att bedöma om det kan vara till ledning för rättstillämpningen att införa sådana rekvisit måste först utredas vilka omständigheter som i praxis tillmäts betydelse för gradindel- Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott Därefter diskuteras om det finns anledning att nyansera denna syn och i så fall på vilket sätt det bör få genomslag i lagtex- ten i de olika bestämmelserna. Grovt tillgrepp av fortskaffningsmedel När det gäller grovt tillgrepp av fortskaffningsmedel har i praxis bl.a. värdet på det tillgripna fortskaffningsmedlet, vilken skada gär- ningen inneburit och gärningsmannens tillvägagångssätt vid till- greppet tillmätts betydelse vid bedömningen av om gärningen ska anses som grov. Eftersom gärningsmannen saknar tillägnelseuppsåt anses dock värdet av det tillgripna ha mindre betydelse för rubrice- ringen än vid exempelvis stöld (se NJA 1984 s. 751). Värdegränsen mellan brott av normalgraden och grovt brott anses vidare böra ligga på sex prisbasbelopp i stället för fem som vid stöld (se Borgeke m.fl., Påföljdspraxis s. 552). Det förefaller visserligen vara rimligt att tillmäta den skada som gärningen har gett upphov till större betydelse än värdet av det tillgripna fortskaffningsmedlet. måste beaktas att gär- ningsmannen genom sitt agerande har utsatt ägaren för risk för mer omfattande skada ju högre värde fortskaffningsmedlet haft. Biltillgreppen har förändrats radikalt . I takt med att biltillverkarna har försett nya fordon med allt mer avancerade stöldskydd har de banala formerna av biltillgrepp som var vanliga tidigare mer eller mindre försvunnit. Visserligen kan äldre bilar fortfarande stjälas genom att någon bryter sönder tändningslås och rattlås, men i takt med att bilparken förnyas försvinner den möjlig- heten. tillgrep ungdomar ofta bilar enbart för att förflytta sig eller för att busköra, men det blir allt ovanligare på grund av att moderna fordon är mer stöldsäkra. För att stjäla en modern bil krävs normalt tillgång till bilnycklarna eller till avancerad utrust- ning som kan koppla förbi bilens inbyggda startspärr. Det innebär att tillgrepp av dyrare fordon numera är av en annan karaktär. Ofta förutsätter de ett annat brott, exempelvis att gärningsmannen lurar till sig bilnycklarna hos en bilförsäljare eller bilverkstad eller gör inbrott hos bilägare eller i verkstäder för att komma över nyck- larna. Det innebär att brotten ofta är både välplanerade och organi- serade. Det blir också vanligare med s.k. bilrån, där gärningsman- nen genom råntvång förmår någon att lämna över bilnycklarna. Det är t.ex. inte helt ovanligt att den som flyr från ett brott och vars Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott fordon inte fungerar tvingar till sig en bil från en förbipasserande. Lindrigare former av hot eller våld förekommer också. Även det sätt på vilket fordonet har brukats kan ha betydelse ur integritetssynpunkt. Som exempel kan nämnas om någon har till- gripit och brukat en husbil, som av många betraktas som en form av sommarbostad. Förfaranden som att kladda ner utrymmen som är avsedda som sovplatser eller för måltider i någons tillfälliga hem kan därför upplevas som lika kränkande som motsvarande brott i den permanenta bostaden. Har gärningsmannen vållat avsiktliga och omfattande skador på ett fordon, t.ex. använt en bil eller ett arbetsfordon som murbräcka för att forcera en grind eller en hus- vägg, kan det bli aktuellt att döma även för skadegörelse. Mot den nu angivna bakgrunden bör enligt utredningens mening gärningsmannens tillvägagångssätt vid själva tillgreppet tillmätas större betydelse vid gradindelningen av tillgrepp av fortskaffnings- medel än både värdet av det tillgripna och den skada som brottsoff- ret orsakats. Omständigheterna vid tillgreppet kan som nämnts vara sådana att brottet skulle ha bedömts som rån om gärnings- mannen haft uppsåt att tillägna sig fordonet. Har gärningen inne- fattat våld eller hot om brottslig gärning eller på annat sätt varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, bör brottet som utgångspunkt bedömas som grovt. Detta bör framgå av lagtexten. Även sådana omständigheter som att gärningen inneburit synnerligen kännbar skada eller avsett betydande värde bör anges som exempel på omständigheter av betydelse för rubriceringen. Som tidigare nämnts är brottet egenmäktigt förfarande subsidiärt till övriga brott i 8 kap. och bestämmelsen omfattar därför gärningar av vitt skilda slag. Att egenmäktigt förfarande kan avse många olika typer av gärningar gör det särskilt viktigt att reg- leringen ger ledning för när brottet bör bedömas som grovt. För gärningar som innefattar tillgrepp bör som utgångspunkt samma försvårande omständigheter som vid andra tillgreppsbrott som stöld och rån tillmätas betydelse. Det bör därför framgå av bestäm- melsen att sådana omständigheter som att gärningen varit av sär- skilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inne- burit synnerligen kännbar skada särskilt ska beaktas vid bedöm- ningen av om brottet är grovt. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott På samma sätt som gäller för tillgrepp av fortskaffningsmedel är det emellertid rimligt att värdet av det tillgripna tillmäts mindre betydelse än vid stöld, eftersom gärningsmannen även vid egen- mäktigt förfarande saknat tillägnelseuppsåt. Större vikt bör tillmä- tas tillvägagångssättet, särskilt om detta innefattat våld eller hot om brottslig gärning. Detta bör framgå av bestämmelsen. Om det våld som brukats varit allvarligare än ringa misshandel bör emellertid i stället dömas i konkurrens för båda brotten. Vid motvärnsfallet av egenmäktigt förfarande konsumeras även miss- handel av normalgraden (Ulväng, Brottslighetskonkurrens, s. 601). Även vid egenmäktigt förfarande där gärningsmannen på annat sätt rubbat någons besittning till fast eller lös egendom bör tillväga- gångssättet tillmätas särskild betydelse. Som exempel på ett egen- mäktigt förfarande som bör bedömas som grovt kan nämnas att någon i syfte att förhindra en pågående verksamhet, t.ex. byggna- tion, avsiktligt saboterar verksamheten genom att plocka undan föremål som har ett obetydligt värde men som har en nyckel- funktion för att en maskin ska fungera eller för att verksamheten ska kunna bedrivas. Vilken skada ett sådant förfarande ger upphov till ska dock alltid beaktas. Vilken kränkning besittningsintrånget har inneburit får också betydelse vid bedömningen om gärningen har varit av särskilt hänsynslös art. Som exempel kan nämnas att en åtgärd som vidtas i någons trädgårdsanläggning i regel innebär en allvarligare kränkning än en åtgärd som vidtas i obrukad långt från bebyggelse. Vid bedömningen av om det föreslagna brottet energistöld ska bedömas som grovt bör, i likhet med vad som gäller för förmögen- hetsbrotten i allmänhet, särskilt beaktas om gärningen har avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Vad som ska anses vara betydande värde respektive synnerligen kännbar skada bör överlämnas till rättspraxis att avgöra. Ledning bör dock kunna hämtas från hur rekvisiten tolkas vid bedömningen av andra stöldbrott. Om gärningen har varit av särskilt farlig art, t.ex. därför att den har föregåtts av särskild planering och varit svår att upptäcka eller utövats systematiskt eller i större omfattning, kan det också tala för att brottet bör bedömas som grovt. Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott vis satt i system att hjälpa andra att avleda elektrisk ström eller värmeenergi kan det tala för att förfarandet har varit av särskilt farlig art. Detsamma bör gälla om gärningsmannen t.ex. har använt sig av ett särskilt tekniskt hjälpmedel för att undgå upptäckt. Om syftet med energistölden har varit att dölja annan pågående brotts- lighet som kräver mycket energi, t.ex. odling av narkotika, kan det också utgöra skäl för att bedöma brottet som grovt. Anmälningarna är ganska få och rättspraxis mycket begränsad när det gäller ocker. Det förefaller exempelvis som om den särskilda bestämmelsen om ocker vid kreditgivning i näringsverksamhet inte har fått något större genomslag. Den bestämmelsen medför en bevislättnad för åklagaren och innebär att han eller hon inte behö- ver styrka sådana omständigheter som trångmål, oförstånd eller lättsinne. Det enda som krävs är att åklagaren kan visa att den som i näringsverksamhet eller i annan verksamhet som bedrivs vane- mässigt bereder sig ränta eller annan ekonomisk förmån som står i uppenbart missförhållande till motprestationen. Man kan ifråga- sätta om inte den bestämmelsen ibland skulle kunna tillämpas på vissa moderna fenomen som t.ex. SMS-lån. har tidigare anmält två företag för ocker för att vid SMS-lån ha krävt en effektiv ränta på flera tusen procent, men inget av fallen ledde till åtal. Grovt ocker anses framför allt föreligga om gärningsmannen har berett sig förmån till betydande värde (se RH 2005:6). Detta bör komma till uttryck i bestämmelsen. Om man enbart ser till värdet kan det finnas skäl som talar för att man bör tillämpa samma gräns- värde för ocker som för andra förmögenhetsbrott. Å andra sidan riktar sig ockerbrott mot särskilt värnlösa och skyddsbehövande kategorier. Det kan tala för att gränsen för när ett brott bör bedö- mas som grovt enbart på grund av värdet borde vara lägre än vid andra förmögenhetsbrott. Skälen för en enhetlig bedömning är dock tyngre och därför bör samma principer för vad som är bety- dande värde gäller för grovt ocker som för exempelvis grovt bedrä- geri. Har gärningen varit särskilt hänsynslös, t.ex. genom att gär- ningsmannen har utnyttjat att brottsoffret har befunnit sig i en mycket utsatt position, kan det tala för att brottet bör bedömas Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott I likhet med vad som gäller för flera andra typer av för- mögenhetsbrott bör också beaktas om gärningen har varit av sär- skilt farlig art, t.ex. därför att den har begåtts inom ramen för sys- tematisk eller organiserad brottslighet. De försvårande kriterierna bör vara desamma för ocker enligt bestämmelsens första stycke och s.k. kreditocker enligt andra stycket. Beträffande kreditocker beaktas allvaret i systematisk brottslighet också genom bevislättnaden. Häleri och grovt häleri har en gemensam brottsbeteckning i 9 kap. 6 § BrB. Den högre straffskalan för grovt brott infördes . I förarbetena betonas allvaret i häleribrott som bedrivs i stor omfatt- ning, med internationell anknytning och som avser stora värden (prop. 1992/93:141 s. 37 f.). Dessa uttalanden talar för att brott med sådana inslag bör bedömas som grova. fann i en dom som meddelades att det vid gradindelningen av häleri är naturligt att jämföra med de omständigheter som har betydelse för motsvarande bedömning vid stöld, bedrägeri och förskingring. Bland sådana faktorer angavs särskilt att godset haft ett betydande värde, att gärningsmannen haft betydande och att häleriet utgjort ett led i en organise- rad brottslighet eller annars varit vanemässigt eller yrkesmässigt (NJA 2013 s. 654). Av de skäl som redovisas i avsnitt 8.2.2 kan ett försvårande rek- visit som tar sikte på omfattningen av den brottsliga verksamheten medföra svårigheter vid rättstillämpningen. Enligt utredningens mening finns det en risk att ett rekvisit som anger att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om verk- samheten har bedrivits i stor omfattning felaktigt kan tolkas som att det ska göras en sammanläggning av flera brott. Något sådant rekvisit bör därför inte införas. En verksamhet kan emellertid vara av stor omfattning därför att gärningsmannen vid ett och samma tillfälle har ett stort antal objekt i sin besittning. I dessa fall avser verksamheten ofta också ett betydande värde – eller bereder gärningsmannen betydande vin- ning – vilket talar för att brottet bör bedömas som grovt. Om gär- ningen har varit av särskilt farlig art, t.ex. därför att den har före- gåtts av planering, bedrivits inom ramen för organiserad brottslig- Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott het, haft internationell anknytning eller liknande kan det också tala för att brottet bör bedömas som grovt. För att svindleri ska bedömas som grovt torde krävas speciella omständigheter. Antalet refererade rättsfall är för få för att några slutsatser ska kunna dras om hur gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott görs i praxis. Brottet anses vara riktat mot allmänheten, även om effekterna av brottet kan drabba enskilda. Utgångspunkten för bedömningen av brottets svårhet bör därför vara vilken skada eller risk för skada som gärningen har inneburit för allmänheten. Det kan t.ex. finnas skäl att bedöma brott som riktar sig mot småsparare som typiskt sett allvarligare än svindlerier som riktar sig mot professionella ekonomiska aktörer. måste beaktas hur gärningen har påverkat eller riskerat att påverka samhällsekonomin. Den sam- hällsekonomiska effekten kan bero på gärningens omfattning men också andra omständigheter, exempelvis vilken egendom eller vil- ket företag som gärningen har avsett. Svindleri med pensionspengar eller andra gemensamma tillgångar kan t.ex. allmänt sett vara all- varligare än brott som riktar sig mot finansiella spekulanter. En bedömning måste emellertid göras i varje enskilt fall. Om gärningen annars har varit av särskilt farlig art, t.ex. om den föregåtts av noggrann planering, begåtts med hjälp av vilseledande bokföring eller falska eller osanna handlingar, pågått eller varit en del i en organiserad ekonomisk brottslighet, eller av annat skäl varit särskilt svår att upptäcka bör detta också kunna medföra att brottet bedöms som grovt. De omständigheter som särskilt ska beaktas bör således vara att gärningen har varit av större omfattning, kunnat medföra avsevärd skada eller annars varit av särskilt farlig art. Olovligt brukande är subsidiärt till både sakförskingring och olov- ligt förfogande. Till skillnad från vad som gäller för förskingring krävs inte att gärningsmannen har fått egendomen i sin besittning med redovisningsskyldighet på grund av avtal eller tjänst eller lik- Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott nande (besittning är överhuvudtaget inget krav). Det krävs inte heller någon förmögenhetsöverföring eller att gärningsmannen frånhänt ägaren egendomen eller denne på annat sätt berövats sin rätt (det senare är en förutsättning för olovligt förfogande). Det är tillräckligt att det olovliga brukandet ger upphov till olägenhet. Som framgår av avsnitt 11.7.2 föreslår utredningen att straffan- svaret för olovlig brukande ändras på det sättet att brottet får samma kriterier för fast och lös egendom. Även om besittning alltså inte är en förutsättning för olovligt brukande torde det i praktiken vara vanligt att gärningsmannen på något sätt fått annans egendom i sin besittning, oavsett om det skett genom ett förtroende eller av en tillfällighet. I annat fall döms som regel för något annat brott som också omfattar en besittnings- kränkning. Förutsättningarna kan i det enskilda fallet vara snarlika de som förekommer vid förskingring eller olovligt förfogande, med den skillnaden att gärningen inte inneburit någon förmögenhets- överföring utan endast orsakat skada eller olägenhet. På motsvarande sätt som gäller vid förskingring kan ett förfa- rande som det ovan beskrivna innebära ett missbruk av en särskild förtroendesituation. Som exempel kan nämnas att en anställd använder viktig arbetsutrustning för privata ändamål på ett sådant sätt att skada eller olägenhet uppkommer. Om gärningen av sådana skäl, eller av andra skäl, är av särskilt farlig art, talar det för att brottet bör bedömas som grovt. Detta bör komma till uttryck i straffbestämmelsen. Vidare bör det, i likhet med vad som gäller vid grov skadegö- relse, särskilt beaktas om det olovliga brukandet avser ett objekt av betydande värde. Om gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet, t.ex. genom att använda något som är mycket personligt eller av stor betydelse för en enskild bör det också beaktas som försvårande vid rubrice- ringen. Ett olovligt brukande kan också vara särskilt hänsynslöst av andra skäl, t.ex. om gärningsmannen utsätter andra för fara. En polisman eller ambulansförare som använder ett utryckningsfordon för privat bruk, vilket kan innebära en risk för att det inte finns tillgängligt när det behövs, kan vara exempel på en sådan situation. Olovligt brukande innebär typiskt sett en risk för att objektet skadas, särskilt om det brukas vårdslöst. Risken för skada bör där- för tillmätas betydelse vid rubriceringen. Uppstår skada kan gär- ningsmannen i stället i vissa fall dömas för skadegörelse. Döms för båda brotten i konkurrens (därför att olika skyddsintressen kränkts), Brottsrubricering och gradindelning av förmögenhetsbrott ska den uppkomna skadan inte beaktas vid rubriceringen av det olovliga brukandet. Ansvar för skadegörelse kräver emellertid att gärningsmannen haft åtminstone s.k. likgiltighetsuppsåt i för- hållande till skadans uppkomst. Om ansvar för skadegörelse av detta skäl är uteslutet bör den skada som det olovliga brukandet har lett till således beaktas vid rubriceringen av brottet.