sou · H1B339 · 2013-06-03 00:00:00 — De torde t.ex. kunna tillämpas i vissa fall när handlandet inne- bär att datorer eller program skadas. Om sådana uppgifter som avses i bestämmelsen om dataintrång även skadas blir emellertid också denna bestämmelse tillämplig. Eftersom brottet dataintrång har en strängare straffskala än skadegörelse av normalgraden konsumeras dock vanligtvis skadegörelsebrottet. Skulle gärningen emellertid orsaka allvarlig fysisk skada kan ansvar för grov skadegörelse dömas ut i konkurrens med dataintrånget (m.fl., En kommentar Kap. 1–12, s. 12:4). I sammanhanget bör vidare anmärkas att sabotagebestämmelsen, till skillnad från konventionsartikeln, tar sikte på viss för samhället särskilt viktig egendom. Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att svensk rätt genom främst dataintrångsbestämmelsen uppfyller konventionens krav på vad som ska vara straffbelagt som datastörning. Någon anledning att utnyttja möjligheten att förbehålla sig rätten att uppställa krav Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen på att handlandet som avses i artikeln medför allvarlig skada finns inte. I sammanhanget bör nämnas att konventionens artikel 4 i huvud- sak motsvarar artikel 4 i EU:s rambeslut om angrepp mot informa- tionssystem. Vid genomförandet av rambeslutet i svensk rätt straff- belades som dataintrång bl.a. att blockera en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling. Genom denna ändring av dataintrångs- bestämmelsen ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i rambeslutet (prop. 2006/07:66 s. 27–28 och 42–43). Vidare bör nämnas att i det förslag till direktiv som avses ersätta rambeslutet upptas en bestämmelse om olaglig datastörning (artikel 5) som i prin- cip överensstämmer med artikel 4 i rambeslutet, och därmed också med konventionens artikel 4 (se närmare avsnitt 7.3.3). Här kan också nämnas att i promemorian Brott och brottsutred- ning i it-miljö (Ds 2005:6) gjordes bedömningen att om de änd- ringar i dataintrångsbestämmelsen som vid tiden för promemorian föreslagits (i promemorian Angrepp mot informationssystem, Ds 2005:5) som ett led i genomförandet av EU:s rambeslut om angrepp mot informationssystem genomfördes, uppfyllde svensk rätt, genom dataintrångsbestämmelsen, kraven på kriminalisering i konventionens artikel 4 (Ds 2005:6, s. 212–215). 5.3.6Systemstörning (artikel 5) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom främst dataintrångs- bestämmelsen konventionens krav på vilka handlingar som ska vara straffbelagda som systemstörning. Enligt artikel 5 ska det vara straffbart som systemstörning att upp- såtligen orättmätigt allvarligt hindra ett datorsystems drift genom att mata in, överföra, skada, radera, försämra, ändra eller undertrycka datorbehandlingsbara uppgifter. Enligt den förklarande rapporten (p. 65) är syftet med bestäm- melsen att säkerställa att datorsystem kan fungera utan störningar. Den handling som ska vara straffbelagd består alltså i att allvarligt hindra ett datorsystems drift. Angående definitionen av begreppet datorsystem, se avsnitt 5.2. Hur störningen av driften kan åstad- Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen kommas anges, som framgått, genom en uppräkning av olika åtgär- der med datorbehandlingsbara uppgifter. Angående definitionen av begreppet datorbehandlingsbara uppgifter, se avsnitt 5.2. De åtgärder som kan vidtas är dels sådana som riktar sig mot befintliga datorbehandlingsbara uppgifter i ett datorsystem, dvs. att skada, radera, försämra, ändra eller undertrycka uppgifter, dels så- dana som innebär att datorbehandlingsbara uppgifter matas in eller överförs. De uppräknade åtgärderna som riktar sig mot befintliga datorbehandlingsbara uppgifter motsvarar de åtgärder som räknas upp i artikel 4 som åtgärder som, i vid mening, skadar datorbehand- lingsbara uppgifter och som således ska straffbeläggas som data- störning. Vad avser förfaranden som innebär att datorbehandlings- bara uppgifter matas in eller överförs behöver de inte innebära att de befintliga uppgifterna i systemet skadas. Det kan exempelvis vara fråga om s.k. överbelastningsattacker, vid vilka så stora mängder e- post sänds att mottagarens system överbelastas eller blockeras (se den förklarande rapporten p. Attacken riktar sig då således inte mot de datorbehandlingsbara uppgifterna i systemet utan mot själva systemet och dess funktion. Som framgått, ska handlandet innebära att ett datorsystems drift allvarligt hindras. Det är en uppgift för varje fördragsslutande stat att själv fastställa vilka kriterier som ska vara uppfyllda för att driften ska anses ha allvarligt hindrats (se den förklarande rapporten p. Artikeln förutsätter att gärningen begås med uppsåt och att den utförs orättmätigt. Som nämnts i avsnitt 5.3.3 innebär kravet på att handlingen ska vara orättmätig att handlingar som vidtas med sam- tycke av den som innehar uppgifterna, exempelvis för att testa syste- mets säkerhet, inte omfattas (se den förklarande rapporten p. Som framgått i avsnitt 5.3.2 kriminaliserar den svenska data- intrångsbestämmelsen inte direkt ett allvarligt hindrande av driften av ett datorsystem. Däremot straffbeläggs vissa förfaranden med uppgifter som är avsedda för automatiserad behandling. I den ut- sträckning dessa motsvarar de åtgärder som räknas upp i artikel 5, måste dataintrångsbestämmelsen anses uppfylla det krav på krimina- lisering som artikeln innebär, eftersom bestämmelsen straffbelägger åtgärderna i sig utan krav på att driften av datorsystemet påverkas (jfr motsvarande bedömning när det gäller artikeln om olaglig system- störning i EU:s rambeslut om angrepp mot informationssystem, prop. 2006/07:66 s. 25). Systemstörningen ska bl.a. bestå i att skada, radera, försämra eller ändra datorbehandlingsbara uppgifter. Som angetts i avsnitt 5.3.5 Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen måste dessa handlingar anses motsvara vad som enligt dataintrångs- bestämmelsen är straffbelagt som att ändra eller utplåna en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling (jfr bedömningen av motsvarande bestämmelse i EU:s rambeslut om angrepp mot infor- mationssystem, prop. 2006/07:66 s. 26). Vad gäller de övriga åtgärder som anges i artikeln, dvs. att mata in, överföra eller undertrycka datorbehandlingsbara uppgifter kan dessa i många fall tänkas innebära att uppgifter enligt dataintrångsbestämmelsen ändras eller utplånas. Det är vidare också, som angetts i avsnitt 5.3.2, straffbart enligt dataintrångsbestämmelsen att föra in en uppgift i register. Som angetts i tidigare avsnitt är det dock även straff- bart enligt dataintrångsbestämmelsen att olovligen blockera en upp- gift som är avsedd för automatiserad behandling, vilket innebär att sådana förfaranden som i konventionen avses med att undertrycka uppgifter i huvudsak träffas. Trots att dataintrångsbestämmelsen omfattar även den som blockerar en uppgift avsedd för automatiserad behandling straffbe- läggs inte genom tillägget om blockering exempelvis inmatning av virusprogram eller överföring av en stor mängd automatiskt genere- rade meddelanden som kraftigt påverkar driften av ett system och därmed också användningen av de uppgifter som finns i systemet utan att uppgifterna helt blockeras (prop. 2006/07:66 s. 44). Som framgått i avsnitt 5.3.2 omfattar dataintrångsbestämmelsen dock även den som olovligen genom någon annan liknande åtgärd än de som redovisats ovan allvarligt stör eller hindrar använd- ningen av en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling. Det straffbara förfarandet tar, som angetts, sikte på åtgärder som verkar på ett sådant sätt att de stör eller hindrar att uppgifter som är avsedda för automatiserad behandling kan användas på avsett sätt, dvs. åtgärder som påverkar driften av ett system och därmed också användningen av de uppgifter som finns i systemet utan att upp- gifterna helt blockeras, t.ex. i form av tillgänglighetsattacker eller överbelastningsattacker (prop. 2006/07:66 s. 43–44 och 50). Såväl dataintrångsbestämmelsen som artikel 5 förutsätter att gärningen begås med uppsåt. Begreppet orättmätigt i artikel 5 får anses motsvara begreppet olovligen i dataintrångsbestämmelsen (jfr bedömningen i avsnitt 5.3.3). Sammanfattningsvis är vår bedömning att svensk rätt genom främst dataintrångsbestämmelsen uppfyller konventionens krav på vad som ska vara straffbelagt som systemstörning. Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen I sammanhanget bör nämnas att konventionens artikel 5 i huvud- sak motsvarar artikel 3 i EU:s rambeslut om angrepp mot informa- tionssystem. Vid genomförandet av rambeslutet i svensk rätt straff- belades, som framgått av avsnitt 5.3.2, som dataintrång bl.a. att blockera en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling. Vidare utvidgades dataintrångsbestämmelsen till att omfatta även den som olovligen, genom någon annan liknande åtgärd än de som ut- tryckligen räknas upp i bestämmelsen, allvarligt stör eller hindrar användningen av en uppgift som är avsedd för automatiserad behand- ling. Genom ändringarna av dataintrångsbestämmelsen ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i rambeslutet (prop. 2006/07:66 s. 25–27 och 43–45). Vidare bör nämnas att i det förslag till direktiv som avses ersätta rambeslutet upptas en bestämmelse om olaglig systemstörning (artikel 4) som i princip överensstämmer med artikel 3 i rambeslutet, och därmed också med konventionens artikel 5 (se närmare avsnitt 7.3.2). Här kan också nämnas att i promemorian Brott och brottsutred- ning i it-miljö (Ds 2005:6) gjordes bedömningen att om de änd- ringar i dataintrångsbestämmelsen som vid tiden för promemorian föreslagits (i promemorian Angrepp mot informationssystem, Ds 2005:5) som ett led i genomförandet av EU:s rambeslut om angrepp mot informationssystem genomfördes, uppfyllde svensk rätt, genom dataintrångsbestämmelsen, kraven på kriminalisering i konventionens artikel 5 (Ds 2005:6, s. 212–215). 5.3.7Missbruk av apparatur (artikel 6) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom bestämmelserna om förberedelse till brott konventionens krav på vad som ska vara straffbelagt som missbruk av apparatur. Enligt artikel 6 ska viss befattning (att tillverka, försälja, anskaffa för användning, importera, sprida eller på annat sätt tillgängliggöra) med olika typer av verktyg (apparat vari ingår ett datorprogram som är skapat eller anpassat främst för att begå något av brotten enligt artiklarna 2–5, samt datorlösenord, åtkomstkod eller liknande dator- behandlingsbara uppgifter som kan ge åtkomst till ett helt dator- Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen system eller del därav) utgöra ett brott, om gärningen är uppsåtlig och utförs orättmätigt i syfte (dvs. med direkt uppsåt) att brott enligt artiklarna 2–5 ska begås. Även att inneha något sådant som nämnts med uppsåt att det ska användas för att begå något av brotten enligt artiklarna 2–5 ska straffbeläggas. Krav får emellertid därvid uppställas på att flera sådana föremål ska innehas för att straffansvar ska gälla. I förtydligande syfte anges särskilt att artikeln inte ska tolkas så att den kräver straffansvar i de fall där tillverkning, försäljning, an- skaffning för användning, import, spridning eller annat tillgänglig- görande eller innehav som avses i artikeln inte har till syfte att något av brotten enligt artiklarna 2–5 ska begås, såsom exempelvis för att i behörig ordning testa eller skydda ett datorsystem (se artikel 6.2). En fördragsslutande stat får förbehålla sig en möjlighet att inte straffbelägga vissa av de gärningar som räknas upp i artikeln, om för- behållet inte avser försäljning, spridning eller annat tillgängliggöran- de av datorlösenord, åtkomstkod eller liknande datorbehandlings- bara uppgifter som kan ge åtkomst till datorsystem (artikel 6.3 och 42). Enligt den förklarande rapporten (p. 71) är syftet med bestäm- melsen att åstadkomma en möjlighet att effektivt bekämpa brotten i artiklarna 2–5 redan innan de hunnit begås. Brotten i de nämnda artiklarna kräver, enligt rapporten, ofta tillgång till olika former av verktyg för åtkomst (hacker-verktyg) eller andra verktyg, vilket innebär att det finns incitament att få tillgång till dem, i syfte att begå brott. Detta leder i sin tur till att det finns en risk för att det skapas en svart marknad för sådana verktyg, vilket, i brottsbekäm- pande syfte, bör förhindras. Artikeln omfattar alltså inte enbart sådan apparatur som uteslutan- de skapats i syfte att begå brott, eftersom detta skulle leda till ett för snävt tillämpningsområde och helt utesluta apparatur med dubbla användningsområden, dvs. som kan användas både i legitima och illegitima syften. I stället omfattar artikeln apparatur som objektivt sätt primärt är tänkt att användas för att begå brott, vilket i de flesta fall kommer att utesluta apparatur som även har ett legalt använd- ningsområde (se den förklarande rapporten p. Som framgått förutsätter artikeln att gärningen begås inte bara uppsåtligen utan med direkt uppsåt att hjälpmedlet (datorprogram- met, datorlösenordet etc.) ska användas för att begå något av brotten i artiklarna 2–5 (se den förklarande rapporten p. Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen Att utan lov ta befattning med apparatur eller verktyg på det sätt som beskrivs i artikeln kan enligt svensk rätt utgöra förberedelse till brott. Som vi redogjort för i avsnitt 5.3.3–5.3.6 uppfyller svensk rätt främst genom bestämmelsen om dataintrång konventionens krav på kriminalisering av brotten i artiklarna 2–5, som vissa av brotten i svensk rätt även kan motsvara brytande av telehemlighet, skadegörelse och sabotage. Förberedelse till dataintrång är straff- bart, om det fullbordade brottet inte skulle ha varit att anse som ringa (4 kap. 10 § ). Som framgått i avsnitt 5.3.1 tillåter konventionen generellt att ringa brott undantas från kriminalisering (se den förklarande rapporten p. Även förberedelse till grov skadegörelse, sabotage och grovt sabotage är straffbart (12 kap. 5 § resp. 13 kap. 12 § ). Som nämnts i avsnitt 5.3.4 är för- beredelse till brytande av telehemlighet genom visst angivet för- farande straffbelagt i en särskild bestämmelse i (4 kap. 9 b §). Enligt 23 kap. 2 § ska dömas för förberedelse till brott om någon, med uppsåt att utföra eller främja brott, 1.tar emot eller lämnar pengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnader för utförandet av ett brott, eller 2.skaffar, tillverkar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar, sam- manställer eller tar annan liknande befattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott. För att någon ska kunna dömas för ett förberedelsebrott krävs att det förelegat fara för att brottet skulle ha fullbordats och att denna fara inte var ringa. Dessutom krävs det att det särskilt har före- skrivits att förberedelse till den aktuella brottstypen är straffbar. Ansvar för förberedelse till brott förutsätter också, på ett mer all- mänt plan, att händelseförloppet inte fortlöpt så långt att ansvar för fullbordat brott eller försök till brott kan utdömas. Det krävs också att det är fråga om förberedelse till ett uppsåtligt brott. Förbere- delse till oaktsamhetsbrott, i den mån sådan alls kan förekomma, är inte straffbart (jfr prop. 2000/01:85 s. 32). Gärningsmannens uppsåt behöver inte avse en viss bestämd gärning utan det räcker att upp- såtet avser att brott av visst slag förr eller senare kommer till stånd (m.fl., En kommentar Kap. 13–24, s. 23:28). Straffet för förberedelse ska bestämmas under den högsta och får sättas under den lägsta gräns som gäller för fullbordat brott. Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen straff än fängelse får bestämmas endast om fängelse eller däröver kan följa på det fullbordade brottet. Straffansvaret för förberedelse till brott reformerades och ut- vidgades i viss mån . Begreppet hjälpmedel i para- grafen ändrades således genom att den tidigare normerande uppräk- ningen som fanns i bestämmelsen slopades och ersattes av det mer generella rekvisitet: något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott. Det reformerade hjälpmedelsbegreppet avses omfatta dels sådana föremål som knappast har något annat användningsområde än att begå brott med (exempelvis ett avsågat hagelgevär), dels sådana föremål som också kan ha ett legalt använd- ningsområde, t.ex. vapen eller olika former av brytverktyg att an- vändas vid inbrott (prop. 2000/01:85 s. 50). De objekt som faller under bestämmelserna kan vara av vilket slag som helst och således kan inte bara befattning med fysiska föremål utan även immateriella objekt vara straffbar som förberedelse. Såsom särskilt ägnat att an- vändas som hjälpmedel vid brottet bör således, enligt motiven, bl.a. datavirus räknas, liksom annan programvara som är framställd t.ex. uteslutande i syfte att begå dataintrång eller andra typer av brott, exempelvis olika former av förfalskning (prop. 2000/01:85 s. 41 och 50). Begreppet hjälpmedel avser enligt motiven också t.ex. samlingar av information, såsom en sammanställning av ett antal koder till olika datorsystem, som nedtecknats i syfte att användas vid dataintrång (prop. 2000/01:85 s. 50). För att ett hjälpmedel ska anses vara särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid brott, bör, enligt motiven, allmänt sett krävas att det med hänsyn till sin beskaffenhet är av någorlunda central bety- delse för brottets genomförande (prop. 2000/01:85 s. 41). Kvalifice- ringen av hjälpmedlet ska således göras genom en objektiv bedöm- ning och hjälpmedlet ska vara typiskt sett lämpat för det aktuella brottet. Förutom rena brottsverktyg anses därför, som nämnts, bl.a. sammanställd information om objektet för brottet omfattas, dock förutsatt att informationen är nedtecknad eller annars lagrad på ett sådant sätt att den kan sägas utgöra hjälpmedel (prop. 2000/01:85 s. 41). När det gäller det verktyg som först räknas upp i artikel 6 (en apparat vari ingår ett datorprogram som är skapat eller anpassat främst för att begå något av brotten enligt artiklarna 2–5; se artikel 6.1 a i) omfattas de, , av hjälpmedelsbegreppet i förberedelse- bestämmelsen. Även övriga verktyg som nämns i artikeln (ett dator- Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen lösenord, en åtkomstkod eller liknande datorbehandlingsbara uppgifter; se artikel 6.1 a ii) borde kunna betraktas som något som, i orätta händer, är särskilt ägnat att användas som ett hjälpmedel vid brott. Sådana uppgifter är till för att skydda it-miljöer mot obehöriga och tillgång till dem är ofta en grundläggande förutsättning för intrång i informationssystem. De är således inte sällan av central betydelse för olika former av intrång (jfr det senast refererade motivuttalan- det). Förberedelsebestämmelsen får därför anses omfatta att utan lov ta befattning med lösenord, åtkomstkoder och andra liknande upp- gifter. Vad avser de befattningar med verktyg som ska vara kriminali- serade enligt artikel 6.1 a (att tillverka, försälja, anskaffa för använd- ning, importera, sprida eller på annat sätt tillgängliggöra) måste de fullt ut anses motsvara de förfaranden som är straffbelagda enligt för- beredelsebestämmelsen (att skaffa, tillverka, lämna, ta emot, förvara, transportera, sammanställa eller ta annan liknande befattning). Som nämnts, föreskriver artikeln emellertid att det även ska vara straffbart att inneha något som räknas upp i artikeln, med uppsåt att det ska användas för att begå något av brotten i artiklarna 2–5. Som förberedelsehandling i 23 kap. 2 § räknas inte särskilt upp att inneha ett hjälpmedel. Att inneha något kan karaktäri- seras som en passiv handling, medan de handlingar som räknas upp i förberedelsebestämmelsen främst är aktiva. Uppräkningen i bestäm- melsen i 23 kap. 2 § är emellertid så omfattande att det kan förutsättas att alla tänkbara former av innehav träffas av bestäm- melsen, exempelvis genom att innehavet föregåtts av ett anskaffan- de eller tillverkande, eller genom att innehavet vore att anse som ett förvar av hjälpmedlet. Den möjlighet att avge förbehåll när det gäller kriminalisering av att enbart inneha hjälpmedlen som i och för sig står till buds enligt artikelns p. 3 (jfr artikel 42) behöver därför, enligt vår mening, inte utnyttjas. Sammanfattningsvis gör vi således bedömningen att svensk rätt genom bestämmelserna om förberedelse till brott uppfyller kon- ventionens krav på vad som ska vara straffbart som missbruk av apparatur. Att på olika sätt tillgängliggöra de olika hjälpmedel som avses i konventionsbestämmelsen i syfte att begå något av brotten i artiklarna 2–5 skulle också enligt svensk rätt kunna innefatta med- verkan till brotten (23 kap. 4 § ). Även medverkan till förberedelse är straffbart. I sammanhanget bör nämnas att motsvarande bedömning av svensk rätts förenlighet med konventionsartikeln om missbruk av Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen apparatur gjordes i promemorian Brott och brottsutredning i it-miljö (Ds 2005:6 s. 118–119). Det bör här vidare nämnas att i det förslag till direktiv som avses ersätta EU:s rambeslut om angrepp mot informationssystem upptas också en bestämmelse som behandlar missbruk av olika typer av verktyg (artikel 7) och som i princip överensstämmer med konven- tionens artikel 6 (se närmare avsnitt 7.3.5). Förslaget innehåller emellertid inte något krav på att kriminalisera redan innehav av verktyg. 5.3.8Datorrelaterad förfalskning (artikel 7) Bedömning: Svensk rätt uppfyller inte konven- tionens krav på vad som ska vara straffbelagt som datorrelaterad förfalskning. Om regeringens förslag till nytt urkundsbegrepp i 14 kap. 1 § antas av kommer svensk rätt emellertid genom bestämmelsen om urkundsförfalskning att upp- fylla konventionskravet i denna del. Möjligheten att kräva ytter- ligare rekvisit i form av krav på bedrägligt uppsåt eller liknande brottsligt uppsåt för att straffansvar ska gälla, behöver då inte utnyttjas. Enligt artikel 7 ska som datorrelaterad förfalskning straffbeläggas uppsåtliga och orättmätiga gärningar som består i att någon matar in, ändrar, raderar eller undertrycker datorbehandlingsbara upp- gifter så att icke autentiska uppgifter uppstår. För straffansvar ska det krävas att förfarandet skett med uppsåt att uppgifterna ska be- aktas eller ligga till grund för handlande i rättsliga hänseenden som om de vore autentiska, oavsett om uppgifterna är direkt läsbara eller begripliga. Krav får uppställas på bedrägligt uppsåt eller liknande brottsligt uppsåt för att straffansvar ska gälla. Syftet med bestämmelsen är att införa en motsvarighet i elektro- nisk miljö till det straffansvar som finns för förfalskning av tradi- fysiska handlingar. Det skyddsvärda intresset är således tillförlitligheten i sådana elektroniska uppgifter som har betydelse i rättsliga sammanhang (se den förklarande rapporten p. Behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen Förfalskning kriminaliseras på olika sätt i skilda nationella rätts- ordningar. I vissa rättsordningar tar straffbestämmelserna sin ut- gångspunkt i att dokumentets utställare är den han eller hon utger sig för att vara, i andra tas sanningshalten i uppgifterna som doku- mentet innehåller som utgångspunkt. Konventionsartikeln ska förstås så att villfarelsen i fråga om autenticitet i vart fall måste avse ut- ställaren, dvs. den som uppgifterna påstås härröra från, oavsett om innehållet är sant eller inte. Det står emellertid en fördragsslutande stat fritt att gå längre och i begreppet autentisk även innefatta riktigheten i själva uppgifterna (se den förklarande rapporten p. I svensk rätt straffbeläggs urkundsförfalskning i 14 kap. 1 § brotts- balken. Brottet består i att producera en urkund som är falsk (oäkta) och därigenom framkalla fara i bevishänseende. För- falskningsåtgärden kan, som framgår av bestämmelsen, genomföras på flera olika sätt. Straffet för urkundsförfalskning är fängelse i högst . I 14 kap. 2 och 3 §§ finns bestämmelser för ringa respektive grova fall av urkundsförfalskning.