sou · H1B351 · 2013-08-12 00:00:00 — Genom en ändring i skyddsförordningen (2010:523) får Försvarsmakten underlag från när det gäller civila skyddsobjekt med beslut om avbildningsförbud enligt 7 § andra eller tredje stycket skyddslagen (2010:305) som avser objektets utsida. Försvarsmaktens uppgifter utgör grunden för och Lantmäteriets tillståndsprövning. Försvarsmakten ska samråda med Säkerhetspolisen innan uppgifterna lämnas. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.7 och motsvarar i allt väsentligt 13 § förordning på så sätt att ett tillstånd för spridning av geografisk information får förenas med villkor. Ett tillägg har gjorts att villkoret får avse spridning för ett visst ändamål eller efter iakttagande av särskilda säkerhetsåtgärder. Begreppet förbehåll har bytts ut mot begreppet villkor. Den sistnämnda förändringen är endast språklig. Bestämmelsen är ny och den anger vilka av internationella åtaganden som 10 § första stycket 2 i lagen om skydd för geografisk information syftar på. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.4. Som framgår där kan det inte uteslutas att det kan finnas fler internationella åtaganden som kan komma i fråga. I författningstexten har utredningen funnit det lämpligt att inte ange datum när det gäller Wiendokumentet med hänsyn till att det regelbundet pågår uppdateringar av dokumentet. Bestämmelsen är ny och behandlas i 15.3.3. Bestämmelsen innebär att ska få information om sjömätningsbeslut som är nödvändig för utförandet av den övervakning som myndigheten ska utföra enligt 1 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning i fråga om sjömätning. Bestämmelsen ger stöd för de tillståndsgivande myndigheterna att meddela verkställighetsföreskrifter rörande ansökningsförfarandet. I 3 och 7 §§ uppställs vissa krav på vad ett tillståndsbeslut rörande sjömätning och fotografering eller liknande registrering från luftfartyg ska innehålla. Motsvarande reglering har inte ansetts vara behövlig ifråga om spridning. Bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 12.3.6. Paragrafen innebär att det i föreskrifter får meddelas undantag från kravet på tillstånd för viss spridning av geografisk information som inte kan antas medföra skada för totalförsvaret om de sprids. Den upplösning som går att få i satellitbilder bör vara utgångspunkten. Föreskrifter om undantag kan även komma i fråga avseende vissa sjö- geografiska områden i den mån det finns lämpliga sätt att definiera en avgränsning utan att det kan antas medföra skada för totalförsvaret. Med stöd av bestämmelsen kan även uppgifter i material som framställts för så länge sedan att de kan skada totalförsvaret undantas. Som exempel kan nämnas sammanställningar av geografisk information som framställts (jämför 6 § andra stycket lagen [1993:1742] om skydd för landskapsinformation). och Lantmäteriet ska samråda med Försvarsmakten innan föreskrifterna meddelas. Lantmäteriet ska dessutom samråda med Säkerhetspolisen. Myndigheterna ska även samarbeta i övrigt, vilket framgår av 6 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515). Bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 12.3.5. Paragrafen innebär att och Lantmäteriet efter medgivande från sökanden får utföra nödvändiga retuscheringsåtgärder i material som är föremål för prövning av spridningstillstånd. 20.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning Bestämmelsen behandlas i avsnitt 15.3 och innebär att har i uppdrag att bedriva övervakning i enlighet med vad som framgår av lagen om medverkan vid polisiär övervakning i fråga om sjömätning. Bestämmelser om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet finns i kustbevakningsdatalagen (2012:145). 20.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:1767) om geografisk miljöinformation Ändringarna avser första stycket tredje punkten och är en konsekvens av utredningens förslag om att slopa kravet på tillstånd för upprättande av databaser och bestämmelsen i 9 § lagen (0000:00) om skydd för geografisk information. I övrigt ändras paragrafen språkligt genom att begreppet landskapsinformation byts ut mot geografisk information. 20.6Förslaget till förordning om ändring i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) Ändringen är en konsekvens av utredningens förslag att byta ut begreppet landskapsinformation mot geografisk information. Det innebär ingen ändring i sak. 20.7Förslaget till förordning om ändring i skyddsförordningen (2010:523) Till bestämmelsen har fogats ett nytt stycke om underrättelseskyldighet för till Försvarsmakten om beslut enligt 7 § andra eller tredje stycket skyddslagen (2010:305), om beslutet avser skyddsobjektets utsida samt även lämna upplysningar till Försvarsmakten om vilka uppgifter om skyddsobjektet som har legat till grund för beslutet. Dessa uppgifter har fått från objektsägaren som underlag till beslutet om avbildningsförbud. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.8. Översyn av bestämmelserna om skydd för landskapsinformation En särskild utredare ska se över lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation och förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation. I utredarens uppdrag ingår att föreslå den författningsreglering som bedöms nödvändig. Huvudsyftet är att modernisera regleringen. Utredaren ska bland annat ta ställning till i vilka situationer det ska krävas tillstånd för de verksamheter som anges i lagen samt vilken eller vilka myndigheter som ska ansvara för tillståndshanteringen. Uppdraget ska redovisas . Nuvarande regler om landskapsinformation Lagen och förordningen om skydd för landskapsinformation Lagen och förordningen om skydd för landskapsinformation trädde i kraft . Lagen ersatte då lagen (1975:370) om förbud mot spridning och utförsel av vissa kartor och lagen (1975:371) om förbud mot spridning och utförsel av flygbilder och vissa fotografiska bilder. Lagen om skydd för landskapsinformation innehåller bestämmelser om krav på tillstånd för sjömätning, för fotografering och liknande registrering från luftfartyg samt för upprättande av data- baser med landskapsinformation. I lagen finns också bestämmelser om krav på tillstånd för spridning av flygbilder och liknande registreringar från luftfartyg, av kartor samt av andra sammanställningar av landskapsinformation. Med landskapsinformation avses enligt lagens 2 § lägesbestämd information om förhållanden på och under markytan samt på och under sjö- och havsbottnen. Lagen innehåller vidare vissa straffbestämmelser. I förordningen om skydd för landskapsinformation återfinns bestämmelser om vilka myndigheter som generellt är undantagna från kravet på tillstånd. Det anges vidare vilka myndigheter som ska ansvara för tillståndshanteringen för de i lagen angivna verksamheterna. När det gäller sjömätning och fotografering och liknande registrering från luftfartyg är det Försvarsmakten som är tillståndsprövande myndighet. Vid prövningen om tillstånd ska ges för sjömätning ska lämna Försvarsmakten nödvändiga upplysningar. När det gäller inrättande av databaser med landskapsinformation är det Lantmäteriet som svarar för tillståndshanteringen. Lantmäteriet har också möjlighet att i specifika fall bevilja undantag från kravet på tillstånd och i vissa fall meddela föreskrifter om undantag från kravet på tillstånd. Vid Lantmäteriets prövning av tillstånd ska Försvarsmakten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och i vissa fall lämna nödvändiga upplysningar. Vad beträffar spridning av flygbilder och liknande registreringar från luftfartyg, kartor i större skala än 1:100 000 samt andra sammanställningar av landskapsinformation handhas tillståndsprövningen av Försvarsmakten när det gäller flygbilder och liknande registreringar från luftfartyg, av när det gäller sjökartor samt andra sammanställningar av landskapsinformation som endast avser Sveriges sjöterritorium och av Lantmäteriet när det gäller andra sammanställningar av landskapsinformation. Även när det gäller tillstånd till spridning har Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och Försvarsmakten en skyldighet att lämna upplysningar till den myndighet som prövar frågan om tillstånd. För beviljande av tillstånd eller för frågor om undantag från tillståndskravet krävs generellt enligt förordningen att tillståndet eller undantaget inte får antas medföra skada för totalförsvar. Lagen och förordningen om geografisk miljöinformation Genom lagen (2010:1767) och förordningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation har genomfört och rådets direktiv /2/EG av om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen, EUT L 108, 25.4.2007, s. 1 (Celex 32007L0002), det s.k. Inspire-direktivet. Lagstiftningen om geografisk miljöinformation syftar till att etablera en fungerande infrastruktur för tillgång till och utbyte av geografisk information som är användbar för verksamheter och åtgärder som kan påverka människors hälsa eller miljön (geografisk miljöinformation). Myndigheter, kommuner och vissa enskilda organ som har geografisk miljöinformation och informationshanteringstjänster ska medverka i det nya systemet genom att göra informationen och tjänsterna tillgängliga för allmänheten (informationsansvar) samt dela information med andra myndigheter, kommuner och enskilda organ som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter som kan ha betydelse för miljön (samarbete). Lantmäteriet har getts i uppgift att samordna den svenska infrastrukturen för tillgång till och utbyte av geografisk miljöinformation samt utveckla en portal på internet, den så kallade Geodataportalen. Under arbetet med införande av lagstiftningen om geografisk miljöinformation anförde Försvarsmakten att lagstiftningen riskerade att undergräva det skydd som bestämmelserna om sekretess och skydd för landskapsinformation gett olika typer av information som omfattas av den föreslagna lagstiftningen. Regeringens bedömning var dock att skyddet för landskapsinformationen inte undergrävdes utan konstaterade att merparten av den geografiska miljöinformation som omfattas av lagen utgör landskapsinformation och att de informationsansvariga därför måste ha tillstånd enligt den lagen för att få tillgängliggöra sin information enligt lagen om geografisk miljöinformation (prop. 2009/10:224, s. 71 f.). I 15 § lagen om geografisk miljöinformation finns för övrigt en hänvisning till bl.a. lagen om skydd för landskapsinformation. Enligt förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap är myndigheter skyldiga att genomföra risk- och sårbarhetsanalyser. Kommuner och landsting ska genomföra motsvarande arbete enligt lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Avsikten med detta arbete är att stärka såväl den egna som samhällets krisberedskap, både vid fredstida krissituationer och vid höjd beredskap. Konkret syftar arbetet till att öka medvetenheten och kunskapen hos beslutsfattare samt verksamhetsansvariga om vilka hot och risker som finns inom det egna verksamhetsområdet. En väsentlig del av arbetet är att samla in information. utgörs informationen av landskapsinformation som hanteras i databaser. Genom skyddslagen (2010:305) ersattes lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Skyddslagen ger rättsliga förutsättningar för ett kvalificerat skydd för vissa byggnader, andra anläggningar och områden samt militära fartyg och luftfartyg (skyddsobjekt). Enligt 5 § 5 skyddslagen finns även möjlighet att besluta att vattenområden av särskild betydelse för det militära försvaret ska vara skyddsobjekt. Denna möjlighet är en kompensatorisk åtgärd för att militära skyddsområden och det skydd dessa kunde få utmönstrades ur lagstiftningen. Bestämmelserna i skyddslagen syftar till att erbjuda ett särskilt skydd mot hot i form av sabotage, terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, spioneri, röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret samt grovt rån (skyddsändamål). I offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, finns bestämmelser om myndigheters och vissa andra organs handläggning vid registrering, utlämnande och övrig hantering av allmänna handlingar. Av särskild betydelse i detta sammanhang är bestämmelsen om försvarssekretess i 15 kap. 2 § OSL. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess för uppgift som rör verksamhet för att försvara landet eller planläggning eller annan förberedelse av sådan verksamhet eller som i övrigt rör totalförsvaret, om det kan antas att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgiften röjs. Sekretesstiden för en sådan uppgift är enligt huvudregeln högst . Regeringen har dock bemyndigats att meddela föreskrifter om att sekretessen ska gälla . -landskapsinformation om militärgeografiska förhållanden, -rikets fasta försvarsanläggningar för krigsbruk, -underhållsanläggningar som kan röja försvarets grupperingar, -planerade försvarsanläggningar i form av mineringar och andra hinder eller har regeringen i 4 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) beslutat att sekretessen ska gälla i högst . I säkerhetsskyddslagen (1996:627) och den tillhörande säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) finns bestämmelser som gäller vid verksamheten hos staten, kommunerna, landstingen samt aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka staten, kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Även vissa enskilda träffas av lagen. I författningarna finns bl.a. regler om säkerhetsskydd och säkerhetsprövning. Säkerhetsskyddsförordningen ålägger myndigheter, och de andra som förordningen gäller för, att göra en säkerhetsanalys vilket innefattar att undersöka vilka uppgifter i deras verksamhet som ska hållas hemliga med hänsyn till rikets säkerhet och vilka anläggningar som kräver ett säkerhetsskydd med hänsyn till rikets säkerhet eller skyddet mot terrorism. Enligt 12 § säkerhetsskyddsförordningen ska samråd ske med Försvarsmakten och i vissa fall innan en myndighet inrättar ett register som ska föras med hjälp av automatisk databehandling och som kan förutses komma att innehålla sådana uppgifter att utlämnandet av dem var för sig eller sammanställda kan skada totalförsvaret. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över säkerhetsskyddslagstiftningen (dir. 2011:94). Det främsta syftet med översynen är att bättre anpassa lagstiftningen dels till vad som krävs för att skydda verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet, dels till de krav det internationella samarbetet ställer. Utredningen har antagit namnet Utredningen om säkerhetsskyddslagen (Ju 2011:14). inkom Lantmäteriet med en hemställan om ändring i 5 och 6 §§ förordningen om skydd för landskapsinformation. Lantmäteriets förslag innebar att en större krets än tidigare skulle ges generell rätt att inrätta databaser med landskapsinformation. överlämnade Statskontoret rapporten till båtnad för samhället. Statskontoret ansåg i rapporten att den enligt förordningen om skydd för landskapsinformation tredelade tillståndsprocessen för insamling (Försvarsmakten), inrättande av databas () och spridning () av sjögeografisk information inte var ändamålsenlig. Enligt Statskontoret borde Försvarsmakten svara för hela tillståndsprocessen. Regeringen uppdrog därefter åt Försvarsmakten att tillsammans med Lantmäteriet och utreda frågan vidare. Ett nytt uppdrag lämnades . De tre myndigheterna redovisade sitt underlag . Myndigheterna föreslog att skulle få ansvar för tillståndsprocessen avseende sjömätning. De ansåg vidare att skulle fatta sina beslut i samråd med Försvarsmakten och att Lantmäteriet kunde frikopplas helt från tillståndsprocessen. Med anledning av Lantmäteriets hemställan och mot bakgrund Försvarsmaktens, Lantmäteriets och gemensamma utredning upprättades en promemoria inom (Försvarsdepartementet) med förslag till ändringar i förordningen om skydd för landskapsinformation. Ändringarna innebar i huvudsak följande: Statliga myndigheter, kommuner och landsting samt aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka staten, kommuner och landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande ges generell rätt att inrätta databaser med landskapsinformation. gäller denna rätt endast för vissa utpekade statliga myndigheter. För övriga företag och enskilda krävs det fortfarande tillstånd av Lantmäteriet. får det samlade ansvaret för tillståndsprocessen avseende sjömätning. Uppgiften delas av , Försvarsmakten och Lantmäteriet. De flesta remissinstanserna var positiva till förslaget. Försvarsmakten och Säkerhetspolisen hade dock invändningar mot förslaget att utöka kretsen aktörer som inte behöver ha tillstånd för att inrätta databaser med landskapsinformation och menade att det skulle innebära för stora säkerhetsrisker. redovisade tilläggsbetänkandet Kunskap på djupet – Kunskapsunderlag för havsplanering (SOU 2011:56). Utredningen föreslår bl.a. att lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation kompletteras med en bestämmelse om att den som fått tillstånd för sjömätning efter genomförandet ska redovisa utförda mätningar till . Utredningen föreslår vidare att förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation ändras så att prövar alla frågor som rör tillstånd för sjömätning. Med hänvisning till propositionen En sammanhållen havspolitik (prop. 2008/09:170) och arbetet med att se över kriterierna för att bedöma djupinformationens militära värde anser även att de tidigare ställningstaganden om tillgång till djupinformation som redovisats i den angivna propositionen bör följas upp. Uppdraget att se över bestämmelserna om skydd för landskapsinformation Det har i ansetts nödvändigt att begränsa tillgången till landskapsinformation för att säkerställa den nationella säkerheten (prop. 1993/94:32 s. 11). Det huvudsakliga syftet med lagen och förordningen om skydd för landskapsinformation är därför att förhindra att information om hemliga militära och civila försvarsanläggningars belägenhet och funktion återges i databaser eller på kartor på ett sätt som kan underlätta planeringen av ett fientligt angrepp mot eller i övrigt kan orsaka skada för totalförsvaret. Detta syfte bör vara styrande även för en framtida reglering av bestämmelserna om skydd för landskapsinformation. Den typ av uppgifter det är fråga om omfattas ofta av sekretess, ibland kvalificerad sekretess, och har av lagstiftaren i vissa fall ansetts vara så skyddsvärd att sekretesstiden utsträckts till ett- En förklaring till att uppgifterna anses så skyddsvärda är att om de en gång röjts så kan de inte återtas. Det kan också vara omöjligt eller mycket komplicerat att ändra på militära geografiska förhållanden. Det kan dessutom vara oerhört kostsamt. kan det konstateras att inte står inför samma militära hotbild som då lagen och förordningen tillkom . Regeringen har bedömt att ett enskilt militärt angrepp direkt mot är osannolikt . Däremot kan kriser eller incidenter, som även inbegriper militära maktmedel uppstå i vår region, och på kan militära angreppshot inte uteslutas (prop. 2008/09:140 s. 28). Inom försvaret har det pågått en omfattande avveckling av anläggningar av den typ som lagen vill hemlighålla information om, beroende på ominriktningen av Försvarsmakten mot ett insatsförsvar. Å andra sidan har terroristhotet mot samhällsviktiga anläggningar och ledningssystem uppmärksammats alltmer. Information om sådana anläggningar och system insamlas och förvaltas i stor utsträckning av statliga och kommunala myndigheter och bolag med ansvar för störningsfri tillgång till t.ex. dricksvatten, el och telekommunikationer. Med hänsyn till kommuners och landstings ökade ansvar för krisberedskap och krishantering samt åliggandet enligt säkerhetsskyddslagen att genomföra säkerhetsanalyser i sin verksamhet bör det övervägas om det finns behov för dessa organ att i ökad utsträckning ha tillgång till landskapsinformation. Teknikutvecklingen har gjort bestämmelserna föråldrade Teknikutvecklingen har möjliggjort en masshantering av geografisk information som kan liknas vid den som uppkommit beträffande behandlingen av personuppgifter. Exempelvis kan användning av lägesbestämning med hjälp av en mobiltelefon eller digitalkamera i kombination med automatisk databehandling innebära att en databas med geografisk information inrättas. När bestämmelserna om skydd för landskapsinformation tillkom var de myndigheter som undantogs från kravet på tillstånd ledande inom framställningen av kartor med geografisk information och därmed lagring av informationen i databaser. har övriga statliga och kommunala myndigheter och bolag digitali- serat sina kartinnehav och lagrar och ajourhåller geografisk information i databaser. Dessutom samlar alltfler privata bolag in och lagrar geografisk information. Geografisk information används också allt mer i helt nya samhällssektorer, verksamheter och tillämpningar, ofta för att få ut så stor samhällsnytta som möjligt, men ibland även för rent kommersiella ändamål eller för att tillgodose rent privata intressen som t.ex. hur man hittar till en viss adress. De GIS-program (GIS – Geografiskt Informationssystem) som används är enklare och mer användarvänliga . Detta ökar möjligheten att presentera, hantera, analysera, kombinera och koppla ihop data vilket i vissa fall leder till skapandet av nya databaser. Uppdraget i den här delen särskilt analysera och ta ställning till om lagens definition av landskapsinformation är ändamålsenlig och om det finns behov av att utsträcka eller inskränka lagens tillämpningsområde. Utredaren ska ha som utgångspunkt att landskapsinformation som är känslig ur sekretessynpunkt fortfarande ska skyddas, särskilt ta ställning till om det finns skäl att utöka kretsen aktörer som utan krav på tillstånd ska få utföra sjömätning, utföra fotografering och liknande registrering från luftfartyg, inrätta databaser med landskapsinformation samt sprida flygbilder och liknade registreringar från luftfartyg, kartor i större skala än 1:100 000 samt andra sammanställningar av landskapsinformation och liknande registreringar, ta ställning till vilken eller vilka myndigheter som är lämpliga att svara för tillståndshanteringen samt för frågor om undantag från kravet på tillstånd, om utredaren finner att tillståndsprocessen beträffande sjömätning i en reformerad lagstiftning i huvudsak bör motsvara dagens, särskilt pröva möjligheten att rationalisera denna process på det sätt föreslagit, klarlägga behovet av samordning med näraliggande lagstiftning, t.ex. bestämmelserna om geografisk miljöinformation och säkerhetsskyddslagstiftningen, utarbeta förslag till den författningsreglering som bedöms nödvändig och även i övrigt överväga och lämna förslag till förändrade regler i de fall det bedöms lämpligt för att modernisera regelverket och anpassa det till de krav som bör ställas på området. har i sitt tilläggsbetänkande SOU 2011:56 föreslagit bl.a. ändringar i lagstiftningen om skydd för landskapsinformation och ett fortsatt utredande av vissa frågor om skyddet för landskapsinformation kopplat till havsplaneringen. särskilt belysa frågor om havsplaneringen och lagstiftningen om skydd för landskapsinformation. Det finns anledning att se över möjligheterna till en ökad samordning mellan tillståndshanteringen enligt bestämmelserna om skydd för landskapsinformation och ansvaret enligt bestämmelserna om geografisk miljöinformation för att göra geografisk miljöinformation tillgänglig för allmänheten. På EU-nivå pågår arbete på ett par andra områden där det övergripande syftet är att göra viss geografisk information mer tillgänglig, exempelvis vad gäller satellitbilder inom GMES-programmet (Global Monitoring for Environment and Security) och allmän miljöinformation inom SEIS (). särskilt beakta och redovisa förslagens överensstämmelse med EU-rättsliga bestämmelser, bestämmelserna i regeringsformen och om grundläggande fri- och rättigheter. Ekonomiska och andra konsekvenser