sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Det är lätt att beskriva vad samhället satsar i form av ett antal budgetkronor men svårare att kvantifiera de värden man får tillbaka i form av bättre hälsotillstånd, lägre sjukvårdskostnader, högre välbefinnande hos medborgarna, ökade skatteintäkter etc. Av rent egenintresse bör idrotten centralt ta ett fastare tag i denna fråga. Försök i denna riktning har gjorts vad gäller den regionala nivån och i vissa klubbar. Som ett exempel kan nämnas en rapport publicerad i början av detta år – Idrott och samhällsnytta i förening (projektansvarig ). I denna publikation finns vidare ett antal artiklar som också tar upp det nationella perspektivet på detta område. 4Uppföljning av förslagen i delbetänkandet och i skrivelsen om anmälningsplikt Vad har skett med grundbultarna i klubbarnas, polisens och åklagarens strategier. Bötessystemet inom fotbollen bör ändras. Säkerhetsfrågor måste in i styrelserummen. Bristerna är ofta påtagligast i de näst högsta serierna. Införande av anmälningsplikt saknar stöd. Vägen från viljeinriktning till praktiskt genomförande kan vara lång. Ett tydligt ställningstagande till lagda lagförslag är trängande. om konkurrensneutralitet mellan olika driftsformer måste beaktas i svensk lagstiftning. och IdrottsAB ska behandlas lika vad gäller poliskostnader. Betalning för poliskostnader bör nedsättas i avvaktan på politiska beslut. Brister i den nationella samordningen av polisen kvarstår men färdvägen är rätt. Samtalsklimatet mellan polis och klubbar respektive mellan polis och supportrar är bitvis frostigt. arbete med interndebiteringar har drivits för långt. Åklagare med regionalt ansvar har ännu inte utsetts. 4.1Grundbultar i klubbarnas strategi I delbetänkandet ägnades ett betydande utrymme åt att beskriva klubbarnas säkerhetsarbete utifrån olika dimensioner. Planerings- systemets uppbyggnad redovisades sett med såväl klubbarnas, arenaägarnas som polisens ögon. Redogörelsen avsåg hela kedjan från klubbar, polis, supporterpolis, publikvärdar och ordnings- vakter. En sådan sammanställning har tidigare aldrig gjorts. Min utgångspunkt var att en fyllig redogörelse underlättar förståelsen kring möjliga och omöjliga förbättringar av nuvarande strategier samt att det borde vidga spelutrymmet för den samverkan som otvetydigt är på gång. Min slutsats var att det uppbyggda planeringssystemet förefaller stabilt och att mina samlade förslag rymdes inom ramen för detta system. Dock borde Föreningen () och Svenska Hockeyligan (SHL) verka för mer av nationell likformig- het. Speciellt gäller detta fotbollen. Ishockeyn har hunnit längre i detta hänseende. Av sportsliga skäl är det ett stort handicap att huliganism för- stör det som är kärnan i idrotten, dvs. rent spel och lika förutsätt- ningar för lagen. Vinnare ska koras på idrottsliga meriter och ingenting annat. Idrottsrelaterat våld skrämmer i väg den vanliga publiken. Ett aktivt publikdeltagande är en av stöttepelarna i en spännande match och därutöver ett bärande element i klubbarnas ekonomi. Våld och huliganism avskräcker härutöver sponsorer och är ett negativt inslag vid förhandlingar med media som TV och radio. Detta är ett skäl till att alltmer av strategierna inriktats mot de skötsamma supportrarna. Denna omsvängning har dock kommit till lite under galgen och som konstaterades i delbetänkandet finns här mer att göra. Huliganism skapar vidare ekonomisk olikhet mellan klubbarna. Inte minst storstadsklubbar får kostnader för säkerhetsarbetet som vida överstiger genomsnittsnivån. Inte minst gäller detta om man valt driftformen IdrottsAB. Vid sidan av skillnader i säkerhets- kostnader för hemmalag torde detta vara ett hot mot de idrottsliga förutsättningarna i olika regioner. Jag finner ingen anledning att här systematiskt återupprepa de för- slag som jag tidigare lämnat. Vissa återkommer i detta slutbetänk- ande för fördjupad och förädlad hantering. Detta gäller till exempel frågor kring arenasäkerhet, vissa viktiga ansvarsfrågor, vikten av att stödja den goda supporterkulturen och hur detta låter sig göras, förebyggande insatser samt arrangemangsfrågor av allehanda art. Till det senare hör bemötande av bortalagssupportrar, kringaktiviteter runt arenan, service på arenan, alkoholservering m.m. Mycket av detta bygger på den information vi hämtat in från klubbar och andra aktörer. Allt enligt mottot att kunskaper kommer men visdom stannar kvar. Vad jag bara delvis återkommer till är vikten av att säkerhets- frågor bereds utrymme vid klubbarnas styrelsemöten, att profes- sionalismen ökas vad gäller val och utvärdering av säkerhets- investeringar och att kunskapsnivån på dessa områden höjs inom idrottsrörelsen. Säkerhetsbristerna är mest påtagliga i de näst högsta serierna. Jag har inte ändrat mening på dessa punkter. Mitt intryck är att förbättringar är på gång inom idrottsrörelsen och att en viss centralisering inom specialidrottsförbunden krävs vid hand- läggandet av dessa frågor. Som framgick av delbetänkandet skiljer sig bötessystemen i fotbollen och ishockeyn sig åt. I fotbollen bestraffas, förenklat uttryckt, förseelsen oberoende av vilka säkerhetsåtgärder klubbarna vidtagit. I ishockeyn däremot bedöms säkerhetsarbetets kvalitet snarare än de enskilda händelserna. Har en klubb vidtagit rätt åtgärder men en förseelse likväl begås slipper man böter och straffavgift. Omvänt kan man i ishockeyn få böter eller straffavgift även om ingen olycka sker, om man inte följer gällande regelverk och kan påvisa ett trovärdigt och seriöst säkerhetsarbete. Som exempel kan nämnas en match i HockeyAllsvenskan , där arrangören ådömdes straffavgift för bristande säkerhetsåtgärder, trots att inga förseelser begicks. Avgiften är öronmärkt för det förebyggande säkerhetsarbetet. () fullföljer nu denna upplägg- ning genom att till årets RF-stämma föreslå att ett SF ska kunna besluta om att böter utdömda i säkerhetsrelaterade ärenden rent generellt ska kunna användas till förebyggande säkerhetsarbete. gäller detta enbart tävlingsstraffavgifter. Denna motion skulle även kunna ha relevans för fotbollen. Sammanfattningsvis är det min uppfattning att klubbarna inom fotboll och ishockey även i övrigt tagit till sig kunskap kring huliganism och de hot mot idrottens varumärken som detta inne- bär. Viljan att bekämpa detta gissel har varit tydlig sedan delbetänkandet lades fram. handlar det om att – bortsett från vissa ekonomiska realiteter – omsätta den kunskap som finns i praktisk politik. Och detta i samförstånd mellan alla de aktörer som berörs. Klubben och dess verksamhet är det nav som det kretsar kring. Till klubbarna vill jag därför säga: Kunskap finns, nu gäller det att handla. Eller som någon tänkare i en gång uttryckte saken: Kunskapens rot är bitter, men dess frukter är söta. Jag anser att vad gäller bötessystemet bör fotbollen slå in på samma väg som ishockeyn. En sådan rörelseriktning har initierats men man bör enligt min mening kunna gå fortare fram. 4.2Grundbultar i polisens strategi I mitt delbetänkande valde jag att som önskvärda grundbultar i polisens strategier lyfta bland annat följande vad avser den över- gripande inriktningen: Polisens strategitänkande bör fortsätta att utvecklas i offensiv riktning och mot att än mer använda polisväsendets olika grenar. Strategins två mål bör vara att förhindra nyrekrytering av risk- supportrar respektive att reducera dess hårda kärna. Det är viktigt att visa uthållighet och hålla fast vid gjorda prioriteringar. Kommenderingschefer, insatschefer och arenabefäl måste tillåtas bygga upp erfarenhet och rollerna får inte spridas på för många händer. 4.2.2Rapport kring konfliktreducerande principer I en rapport daterad och fastställd från Riks- polisstyrelsen (RPS) Konfliktreducerande principer inom idrotts- kommenderingar med underrubriken till praktisk till- lämpning hanteras bland annat ovanstående punkter. Rapportens syfte är att föreslå metoder inom ramen för SPT-kommenderingar (särskild polistaktik), där de fyra konfliktreducerande principerna kunskap, kommunikation, underlättande samt differentiering tillämpas. Målet med uppdraget anges vara att skapa förutsättningar för idrotts- arrangemang som underhållning och familjetillställningar samt en arena för utövande av en positiv supporterkultur. Rapporten redogör för rekommenderade arbetsmetoder och åtgärdsförslag under rubrikerna Förberedelser, Genomförande och Efterarbete. I dokumentet hävdas att varje individ måste vara med- veten om och ha förståelse för SPT-principerna och utifrån detta kunna välja metoder för att principerna ska kunna tillämpas. En gemensam strategi bör enligt rapporten upprättas mellan polismyn- digheterna och samverkanspartners som arrangörer och klubbar med flera. Strategin ska innefatta en gemensam målbild och en kommunikationsstrategi för att förmedla budskapet. KUT-verksamheten (kriminalunderrättelsetjänst) bör utvecklas genom ett mera strukturerat underrättelsearbete. Brottsförebygg- ande arbete genom exempelvis ungdoms-, krog- och narkotika- insatser samt en tidig och kontinuerlig dialog med supporter- grupperingar är andra förslag som presenteras i rapporten liksom vikten av att bygga upp erfarenhet hos ledande personer som kom- menderingschefer, insatschefer och arenabefäl. Rapporten avslutas med ett 20-tal åtgärdsförslag med varierande grad av konkretion. 4.2.3Den särskilda polistaktiken (SPT-aktörer) 2010–2012 Den särskilda polistaktiken infördes av RPS för att förebygga och hantera större ordningsstörningar genom enhetliga polisiära nationella metoder. tillsatte RPS ett treårigt projekt för att ta reda på hur den särskilda polistaktiken fungerat i prak- tiken. Syftet med projektet var att ta fram en strategi för långsiktig kunskapsutveckling som integrerar forskning, utbildning och praktik. Jag har inom utredningsarbetets ram bett RPS att komma in med en skrivelse innehållande en beskrivning av metodutveckling, inklusive utvärdering, av SPT. Från denna skrivelse kan följande information hämtas: Fram till har SPT-konceptet breddats med ett flertal olika nya funktioner. Arbetet syftar till att förebygga att ordningsstör- ningar uppstår i samband med demonstrationer, andra allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Om konflikter upp- står mellan grupper ska inriktningen vara att så långt det är möjligt förhindra att konflikterna eskalerar. Följande grupperingar är viktiga för genomförande av SPT-konceptet. Hundförare ska ingå i en grupp om sammanlagt sex medlemmar (en gruppchef, fyra hundförare och en chaufför). Hundgruppen har som särskild uppgift att både med och utan hund utföra upp- draget med stor bredd. Polisryttaren ska ingå i en grupp om sammanlagt sex ekipage (en gruppchef och fem medlemmar). Ryttargruppen har en särskild uppgift att med häst utföra uppdrag med stor bredd. Ryttar- gruppen kan tjänstgöra med utrustning under längre arbetspass med tempoväxlingar och med hög initiativförmåga. Supporterpolisen ska arbeta specialiserat med kunskaps- och underrättelseinhämtning samt spaning i syfte att lagföra de som begår brott. Om konflikter uppstår mellan grupper ska inrikt- ningen vara att så långt det är möjligt förhindra att konflikterna eskalerar. Supporterpolisen samverkar huvudsakligen med andra polisiära resurser i enlighet med det uppdrag som givits dem av kom- menderingschefen. Supporterpoliser arbetar civilt eller i uniform väl synliga för besökare och supportrar. Evenemangspolisen ska arbeta specialiserat med att föra dialog och samverka med enskilda supportrar, supporterklubbar, arrangörer, frivilligorganisationer, kommuner med flera i syfte att nå överens- kommelser som leder till ett säkert genomförande i enlighet med polisens nationella mål. Dialogen ska fortsätta efter ett arrangemang för att skapa förutsättningar för att ett framtida idrottsarrangemang ska kunna genomföras utan konfrontationer och ordningsstör- ningar. Om konflikter uppstår mellan grupper ska inriktningen vara att så långt det är möjligt förhindra att konflikter eskalerar. Evenemangspoliserna utgör en länk mellan kommenderingsledning och arrangörer samt supportrar före, under och efter match. Ett förtroendeskapande arbete utgör grunden för evenemangs- Evenemangspoliser arbetar civilt eller i uniform väl synliga i nära anslutning till besökare och supportrar. Civil gripare har som särskild uppgift att genomföra gripanden, också under svåra förhållanden, samt spana och observera. Civil gripare arbetar i civil klädsel och ska kunna förflytta sig i grupp med utrustning under längre pass och med tempoväxlingar. Civil gripare ingår i en grupp om sju medlemmar som leds av en grupp- chef och grupperna kan ingå i en särskild avdelning för civilt gripande. Dialogpolis är polis med särskild uppgift att etablera och kon- tinuerligt upprätthålla dialog med grupper och organisationer som genomför eller förväntas genomföra demonstrationer och andra opinionsyttringar. Dialogpolisen utgör en kontaktlänk mellan kom- menderingsledning och demonstranter före, under och efter en kommendering. Ett förtroendeskapande arbete utgör grunden för dialogpolisens arbete. Dialogpolisen arbetar civilt och ingår i en dialoggrupp som leds av en gruppchef. Fortsatt taktikutveckling ska via RPS ske bland annat genom att RPS fått medel för ett treårigt EU-projekt practice for dialogue and communication as strategic principles for policing politi- cal manifestations in Europe (GODIAC). Syftet med projektet är att identifiera och sprida god praktik när det gäller att använda dialog och kommunikation som strategiska principer i hantering och före- byggande av ordningsstörningar vid politiska manifestationer och demonstrationer i . pågår mellan och . Enligt min mening tar polisens åtgärdsförslag i stora stycken upp frågeställningar som direkt kan kopplas till mina förslag i delbetänk- andet. Det gäller även vissa ansvarsfrågor som jag valt att hantera i kapitel 11 Ansvarsfrågor. Jag noterar vidare med tillfredsställelse den restriktiva inställning som andas mot vissa traditionella polis- metoder som till exempel så kallad insäckning och andra kollek- tiva instrument. har i sitt remissvar på delbetänkandet hävdat att flertalet av mina förslag är genomförda eller under genom- förande. Även om jag tillåter mig betvivla att detta är hela san- ningen noterar jag med tillfredsställelse att vi synes vara överens om färdvägen. Den tvekan jag kan hysa rör själva processen för framtagandet av dokumentet kring konfliktreducerande principer samt oklarheten kring genomslagskraften i praktisk politik, såväl geografiskt som inom olika delar av polisverksamheten. Vad gäller den förstnämnda frågan är min oro att varje aktör – i detta fall polisen – internt tar fram sitt policydokument, utformat och färdigförhandlat inom den egna strukturen. Jag kan inte frigöra mig från känslan att detta varit fallet vad gäller detta strategidokument. Jag efterlyser mera av mellan parterna gemensamma strategidokument. Vidare anser jag att åtgärds- förslagen måste brytas ned och ges en mera praktisk och konkret inriktning. I sin nuvarande utformning har de lite karaktären av att vara en kopia på den nationelle samordnarens uppdrag och lös- ningsförslag. En andra osäkerhet gäller frågan om alla värdeord ordentligt för- sänkts inom polismakten. Inte minst gäller detta stödet i praktisk gärning av den goda supporterkulturen. Detsamma gäller vrid- ningen av fokus från risksupportrar till den vanliga åskådaren. Detta leder över till frågan om dokumentets framtida genom- slagskraft. I delbetänkandet föreslås att rikspolischefen fattar beslut om generell inspektion av verksamheten. Glädjande nog har ett beslut med i huvudsak denna innebörd fattats . Verksledningskansliet på RPS har fått i uppgift att bland annat genomlysa hur det operativa polisarbetet tillämpas i praktiken på området idrottsrelaterat våld samt i vilken utsträckning önskemålen om en nationell samordning är på väg att uppfyllas. Enligt riks- polischefens grundbeslut ska polisen 2013, i samverkan med andra aktörer, genom ett effektivt och kunskapsbaserat arbete ha ökat tryggheten samt minskat brottsligheten och ordnings- störningarna i samband med idrottsarrangemang jämfört med nivån 2011. Detta ska ske genom åtgärdsprojekt, utbildningsprojekt, områdesbevakning och analys samt en del som avser utvärdering. De två senare punkterna har resulterat i en litteraturöversikt och en delrapport . En slutrapport planeras till sista kvartalet 2013. Delrapporten omfattar process- och effektuppföljning, måluppfyllelse och övergripande problem- bild. Utvärderingen avser kvalitativ – kvantitativ analys av brott, ordningsstörningar och åtgärder och innehåller bland annat en tids- mässig avgränsning och detaljanalys av händelser, aktörer och åtgärder. För en närmare redogörelse av delstudien hänvisas till RPS:s Delrapport 1, Polisens arbete mot idrottsrelaterad brottslighet – Problem- bild, genomförande och måluppfyllelse (VLK-223-7618/12). Delrapporten innehåller flera värdefulla observationer som kan vara till glädje för polisarbetet på såväl nationell som regional nivå. Inte minst sätts fingret på vissa brister i den nationella samord- ningen och tillkortakommanden mellan nationella polisiära spelare och rapporten redovisar ett flertal åtgärder för att åstadkomma en bättre tingens ordning. Med tanke på de relativt få åtgärder som vid- tagits från rikspolischefens beslut är rapporten väl- kommen. Jag ser det som angeläget att detta uppdrag ges genom- slagskraft samt att de högsta cheferna engageras i arbetet. Jag utgår från att en del av mina slutsatser också hinner vävas in i RPS aviserade slutrapport. Det frostiga samtalsklimatet mellan främst polisen i och klubbarna respektive mellan polisen och supportrarna/sup- porterföreningarna har inte förbättrats sedan delbetänkandet lades fram. Detta är något som kan visa sig vara förödande. RPS har beslutat att genomföra en formell inspek- tion vad gäller villkorsgivning, former för uttag av poliser samt polisens kostnader för polisbevakning. Detta är enligt min mening steg i rätt riktning och rör rätt delfrågor. Vad gäller de dokument kring konfliktreducerande principer inklusive metodutveckling som framtagits noterar jag att man ännu inte kan tala om en utvärdering utan snarare om ambitioner i olika hänseenden. Problemen kring bristande nationell samordning och likformighet kvarstår och modellen fungerar ännu inte enligt uppsatt mall. Här krävs bland annat mer av styrning och utbildning. är det mindre viljeinriktningen det handlar om utan snarare det praktiska genomförandet. Jag måste också tyvärr notera att debiteringsvurmen består vad gäller medverkan ute i landet från supporterpolisen i . Den så kallade landsortens polismyndigheter avstår numera ofta från att nyttja denna kompetens beroende på att Stockholms- polisen fortfarande kräver betalning. Jag anser kort och gott att detta är ett oskick, då det påverkar säkerheten i negativ riktning. Avslutningsvis vill jag vad avser polisens arbete hänvisa till kommande kapitel om våld, hot och trakasserier respektive före- komsten av kriminell infiltration. Detsamma gäller delbetänkandets resonemang kring hotbildsanalyser och vikten av att upprätta en så kallad 10 i topplista regionalt och centralt vad avser de värsta för- övarna. 4.3Grundbultar i åklagarnas strategi Åklagarna har en viktig roll att spela till exempel vad gäller till- trädesförbud. Ett förtjänstfullt arbete i denna senare fråga har lagts ned av bland annat Utvecklingscentrum i . Framsteg har gjorts vad gäller rutinerna för att fatta beslut om tillträdesförbud. I delbetänkandet föreslogs att Riksåklagaren skulle utfärda en rekom- mendation att utse särskilda åklagare med regionalt ansvar. Fördelen är att specialiseringen innebär en snabbare hantering och en mer lik- artad praxis än när ansvaret ligger på allmän jouråklagare. Detta system tillämpas i de mera framgångsrika åklagardistrikten. Någon sådan rekommendation har inte utfärdats. kommer att genomföra en utbildning för ett 40-tal åklagare som hanterar beslut om tillträdesförbud och det är möjligt att denna fråga då kommer upp. Jag vidhåller att Riksåklagaren bör ta det initiativ jag förordat. Vissa rutiner kring tillträdesförbud kräver ytterligare översyn. Förslag till vissa förbättringar redovisas i kapitel 8 Vissa legala frågor. lämnade jag till regeringen med anled- ning av beslut om anmälningsplikt vid idrottsarrangemang. I denna skrivelse föreslår jag att man avvaktar med att införa en anmälningsplikt. Det är flera skäl till detta. Jag anser att en sådan begränsning av den anmälningsskyldiges rörelsefrihet inte står i proportion till det behov eller det resultat man vill uppnå. Det skulle också medföra praktiska problem såväl för den enskilde som för polisen. Jag anser att de förslag jag lämnat i mitt delbetänkande ger en bättre sammantagen effekt än en anmälningsplikt. Att inte vidta några åtgärder på området är förödande. Jag tog in yttrande från såväl som från idrotts- rörelsen och de ansåg inte heller att en anmälningsplikt borde införas. Samtliga remissinstanser som yttrade sig över skrivelsen om anmälningsplikt tillstyrker mitt förslag. 4.5Hittillsvarande hantering av delbetänkandets lagförslag Enligt praxis är det inte en fråga för en utredare att diskutera hur hans/hennes förslag tas emot och hur de blir föremål för vidare behandling. Med tanke på den starka kopplingen mellan delbetänk- ande och slutbetänkande kan det dock i detta fall finnas skäl att något beröra också denna fråga. Delbetänkandets remissbehandling avslutades , det vill säga för drygt . Generellt tror jag man vågar konstatera att idrottsrörelsen mangrant ställt sig bakom lagförslagen. Vad gäller andra remiss- organ är bilden något mera splittrad. Mina utgångspunkter är alltfort att det offentliga har ett ansvar för att tillhandahålla legala instrument för ordningens upprätt- hållande inom ramen för de grundförutsättningar som hänför sig till proportionalitetsprincipen och liknande rättsgrunder. På lite mer detaljerad nivå kan konstateras följande: Förslagen om en skärpning av lagen om tillträdesförbud samt rätten att utforma ett nationellt register för personer som är under sådant förbud har tillstyrkts av – utöver idrottsrörelsen – flera andra aktörer. Speciellt gläder det mig att Datainspektionen tillstyrkt ett nationellt register om man exkluderar arrangörsavstängningar. Mitt förslag att under vissa betingelser införa ett maskerings- förbud på idrottsarenor bygger på att risksupportrar nyttjar denna lucka i lagstiftningen, speciellt vad gäller pyroteknik. Den gångna fotbollssäsongen har styrkt mig i uppfattningen att ett sådant för- bud har klara fördelar. Mitt förslag att IdrottsAB, liksom ideella föreningar, bör befrias från att stå för poliskostnaderna har vunnit ett unisont stöd inom idrottsrörelsen. Också remissinstanser utanför idrotten intog en positiv grundinställning, även om invändningar fanns mot min tek- niska lösning. Jag kan bara konstatera att om inget görs kommer problemen att bli stora. Troligen tvingas berörda klubbar överge idén med IdrottsAB som arrangörer. Liksom för andra klubbar blir då lösningen att arbeta via aktiebolag i annan ordning än att formellt nyttja dem som arrangörer. Uppfinningsrikedomen på detta område torde vara betydande liksom det stora antal domstols- prövningar som i så fall förestår! Det kan t.ex. finnas skäl att notera att Fotboll avser undersöka möjligheterna att föra över arrangörskapet och den idrotts- liga verksamheten till föreningen. Motsvarande resonemang lär föras inom AIK. Regeringen har beslutat att på denna punkt inte följa mitt för- slag. I stället har en särskild utredare tillkallats med uppdrag att överväga och föreslå hur ersättningsskyldigheten för polismyndig- heternas kostnader bör utformas för att begränsa kostnadsansvaret för dem som (min kursivering) är betalningsskyldiga. Upp- draget ska redovisas .