sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Det är sällan att det genomförs förmöten på matchdagen, men utsättning sker av ordningsvakter och publik- värdar. Däremot förekommer ofta eftermöten, där man gör en upp- summering inom klubben. Inom bandyn nyttjas ett system med supervisors (motsvarar ungefär match-/säkerhetsdelegat) vid högriskmatcher utsedda av . Deras huvudsakliga uppgift är att stötta domarna. I motsats till t.ex. fotboll är detta ett frivilligt system. Arenabesikt- ningar görs främst av lag som gått upp i Elitserien men kontroll- system om förelägganden beaktats saknas. Kameraövervakning har historiskt sett bara nyttjats på i och det är inget krav att ha kameror. Vid högriskmatcher sker ibland visitation av klackarna. Böter kan utdömas till exempel vid användande av bengaler, men detta är inget obligatorium. Om det är bortaklubbens supportrar som använder sig av bengaler kan såväl hemmalaget (arrangören) som bortalaget bötfällas. Val av matchdag och klockslag styrs i huvud- sak av marknadsskäl och inte säkerhetsskäl. Ett tätt slutspels- program gör att svårigheterna är stora om man kommer till alternativet att avbryta en match för senare omspel. I samband med ett par bandymatcher har utredningen deltagit i möten för att diskutera säkerhetsarbetet kring matcher. Matchen mellan på i klassades som en högrisk- match, vilket för övrigt är den enda match på som klassas som högriskmatch i grundserien. Av polisvillkoren framgick att det skulle finnas minst 10 ordningsvakter och 20 publikvärdar (vid normala matcher är det 4 ordningsvakter och 15 publik- värdar). Ingen visitation av publiken förekom. Det var bara cirka 75 Västeråssupportrar på plats och det förekom ingen form av orolig- heter inne på arenan. Publiken uppgick till cirka 3 500 personer. Efter matchen avlägsnade polisen ett 15-tal ungdomar till och ett antal äldre huliganer omhändertogs till polis- station. Samtliga bar på tandskydd och rånarluvor. Förmodligen avstyrde polisen därmed ett våldsamt upplopp. Säsongen 2012–2013 har det förekommit såväl legal som illegal bengalbränning. Den legala bränningen, dvs. med tillstånd, före- kommer i . Tillståndet gäller på specifika platser på arenan. Vid några matcher har det också förekommit att föremål har kastats in på planen. I sina framtidsscenarion menar bandyns företrädare att ett viktigt område rör arenasäkerhet. gäller att klubbar i Elitserien ska ha tillgång till inomhusarena och att en utmaning är att bli av med olämpliga arenor. Man ser det som en säkerhets- mässig fördel att man – bortsett från Hammarby – inte har fler idrottsklubbar i Elitserien som utövar andra sporter och att antalet lag från storstäder är få. Av ekonomiska skäl önskar man dock fler lag från storstäder. Man menar vidare att ett störande element är de skilda polisvillkoren i olika delar av landet. I Elitserien finns två IdrottsAB nämligen Hammarby och . Efter matchen Hammarby – fick Hammarby en faktura från polisen på . Satsningen åren framöver kommer att koncentreras till att attra- hera fler goda supportrar respektive förbättra servicen på arenorna. Basketboll kom i sin mera tävlingsinriktade form till via efter . Ursprungligen var sporten en del av verksamhet men 1952 bildades . Sporten har cirka 40 000 utövare i och på förbundets kansli arbetar tolv personer. Huliganism inom basketboll är ett helt okänt begrepp i . Internationellt förekommer dock idrottsrelaterat våld. Det gäller till exempel , och som bland annat ådömts böter för detta från . Internationellt deltog i då mästerskapet gick i . Finalmatchen spelades på men inte heller då utbröt några oroligheter trots exempelvis 5 000 tillresta litauer, vilka konsumerade en hel del alkohol före matcherna. har ånyo kvalificerat sig för att delta. Inom basketboll svarar en så kallad kommissarie för viss ledning och tillika tillsyn i de två högsta serierna. Kommissarien har också att tillse vissa säkerhetsfrågor såsom att två ordningsvakter finns på plats. Vederbörande, som utses av , svarar också för att någon form av rapport redovisas till förbundet. Med två undantag (och snart ) är hallarna inte special- byggda för ändamålet och oftast ägs de av kommunerna. Arenorna besiktigas regelbundet av förbundet. Bortaklackar förekommer huvudsakligen i samband med slutspel. Då ligger åskådarantalet på i genomsnitt mellan 1 500 och 2 000 personer. Motsvarande siffra i grundserien kretsar kring 1 000 personer. En basketbollmatch på elitnivå är visserligen en offentlig tillställning men polisvillkor utfärdas normalt inte och visitationer vid insläpp förekommer knappast. Det- samma gäller användande av kameror. Enligt gällande regelsystem ska varje klubb i den högsta divi- sionen ha en säkerhetsansvarig. Bestämmelserna medger bötes- fällning av klubbar för brister i säkerhetsarbetet, men detta har enbart skett , då domarnas säkerhet varit i viss Klubbarna har ett stort ansvar att se till att ingen i publiken eller bland lagen har möjlighet att komma i direkt kontakt med domarna i samband med match eller när man går till och från omkläd- ningsrummet. Arrangörsavstängning kan ha skett . Då det normalt endast finns ett insläpp på arenan är det lätt att hålla koll på de inpasserande. Årliga säkerhetskonferenser genom- förs inte och alkoholutskänkning i någon större utsträckning före- kommer knappast. Av klubbarna finns ingen med koppling till ett varumärke som kan kopplas till elitfotboll eller ishockey. Senaste gången som något sådant var aktuellt var då Hammarby spelade i högsta divisionen. Några IdrottsAB finns inte. Till utredningen har framförts att det kan finnas skäl att fram- över i sina strategiska resonemang analysera några scenarion där huliganism läggs in som ett alternativ. Tills vidare gäller dock att basketbollkulturen är osmittad av läktarvåld eller andra säkerhets- störningar. Inom handbollen började säkerhetsfrågor diskuteras på allvar för åtta till . finns checklistor på området vad avser elitseriespel. Man använder inte beteckningen högriskmatch men arbetar med tekniska möten i säkerhetsfrågor före match liksom tekniken att utse ansvarig delegat centralt. Det senare motsvarar i någon mening fotbollens matchdelegat men med huvudsaklig inrikt- ning att stötta domarna. Man arbetar inte med eftermöte enligt den modell t.ex. fotboll har. Rapport till central nivå sker inte auto- matiskt utan efter behov. Ett särskilt reglemente gäller för SM- finalerna. Man ser ännu inte något behov av att ha centrala möten i säkerhetsfrågor. Föreningen håller sitt vakande öga över skeendet. Generellt uttryckt anses systemet fungera bra. Publik- siffran uppgår i genomsnitt till 1 200–1 300 personer men med betydande differenser mellan klubbarna. Man har i princip inte tillämpat något bestraffningssystem mot klubbarna vid förseelser avseende säkerhetsfrågor. Alla klubbar i Elitserien har en utsedd säkerhetsansvarig. Enkom Hammarby fungerar som IdrottsAB. Kamerateknik nyttjas inte annat än vid spel i de riktigt stora hall- arna. Man anser sig ännu inte ha huliganproblem även om några mindre incidenter inträffat och man har aldrig använt sig av till- trädesförbud eller arrangörsavstängning. Val av matchdag och klock- slag styrs av marknadsskäl och inte av säkerhetsskäl. Ser man framåt menar att huvudfrågan är fortsatt utbyggnad av arenasäkerhet och stöd till den goda sup- porterkulturen. Det arbetas målmedvetet mot bättre hallar och mer professionella arrangemang. Detsamma gäller kraven för att god- känna hallar för spel i Elitserien. Man finner det stötande att polisvillkoren varierar över landet på ett svårförklarligt sätt. ser ännu inte någon smitta från fotboll eller ishockey. Att stå upp för klubbmärket är ingen stor fråga, givet bristen på fleridrottsklubbar. Innebandy tillhör de sporter som vuxit snabbast under . Från att ha varit i första hand en motionssport finns 30 000 licensierade spelare. Sportens barndom kan spåras . bildades () och det internationella förbundet som startade har cirka Innebandyn har efter fotbollen det största antalet tävlings- timmar och en jämn spridning över landet. Prognosen för framtida tillväxt bedöms som god. Ett nytt har tecknats och nästa för herrar kommer att gå i . Största problemet inom sporten av strategisk art anses vara bristen på hallar med möjlig- heter att härbärgera större publikmängder. Läktarvåld är inom innebandyn ett relativt okänt begrepp. På cirka 2 000 matcher har man haft ett 15-tal incidenter, varav det stora flertalet varit av relativt oskyldig art. De problem man haft har varit korrelerade till risksupportrar från fotboll och ishockey. Innebandyn vill med kraft medverka i arbetet kring en positiv läktar- kultur och satsa på ett förbättrat säkerhetsarbete. Det successivt stigande antalet åskådare, liksom många hallars tekniska brister i säkerhetshänseende, gör att man vill ha en hög beredskap för eventuellt kommande oroligheter på läktarna. drivs säkerhetsarbetet i form av utbildning, en säkerhets- manual som framtagits, ett slags system av matchdelegater vid främst högriskmatcher samt årliga säkerhetsträffar. herrar ska säkerhetsansvarig finnas och på nivån under har detta formen av ett bör-krav. Man har inte utfärdat några till- trädesförbud. Systemet med arrangörsavstängningar finns inte på föreningsnivå. På central nivå finns sådana möjligheter men de har aldrig tillämpats. Det finns endast en klubb (AIK) som har en koppling via varumärket till fotboll och ishockey. Kamerakrav saknas liksom polisvillkor för genomförande av match. Systemet med matchvärdar tillämpas bara under slutspel. Positiv planinvasion är något som inte är obekant inom innebandyn. Bötesstraff till följd av uteblivna säkerhetsinsatser vid matcher har aldrig utfärdats även om tekniska möjligheter för detta föreligger. Ett system med årlig arenabesiktning tillämpas med åtföljande åtgärdsplaner. Dispenser förekommer men beviljas oftast enbart . Till besiktningen ska som ett minimum knytas ett intyg från brandmyndighet. Eftersom man i huvudsak saknar egna hallar finns ingen skriven policy vad avser utskänkning av alkohol. Sammanfattningsvis får problemen med idrottsrelaterat våld sägas vara mycket marginella men med viss riskbild om sporten fortsätter att växa i samma takt som . Jag har inskränkt mina djupintervjuer till ovanstående sporter. I och för sig kan det te sig naturligt att också ta upp lagsporter som rugby och amerikansk fotboll, vilka båda skulle kunna betecknas som tuffa sporter. Översiktliga kontakter ger dock vid handen att tecken på huliganism här lyser med sin frånvaro. En speciell kategori är de individuella sporter där man tävlar i lagform och där åskådarmassorna kan vara betydande. Ett bra exempel på detta är speedway. Visserligen förekommer våld och fylleri när den sporten har sina tävlingar, men det torde föra för långt att använda beteckningen idrottsrelaterat våld eller huliganism. Min sammanfattande bedömning är att en kartläggning av indi- viduella sporter inte är nödvändigt att göra inom ramen för utred- ningen. Jag vill dock för fullständighetens skull påpeka att läsaren i kapitel 17 Den positiva supporterkulturen finner en redogörelse för gällande supporterkultur inom en sådan sport, nämligen skidskytte. Här är dock syftet att illustrera de skilda mekanismer i åskådar- attityder under vilka en lagsport kan arbeta jämfört med en individ- uell sport. 7.6Riksidrottsförbundets (RF) sammanfattande bedömningar Som framgår på annan plats i betänkandet har jag bett RF att redo- visa sin syn på idrottsrelaterat våld inom andra sporter än fotboll och ishockey. RF har härvid anfört i huvudsak följande: Alla idrottsförbund, idrottsföreningar och IdrottsAB som an- ordnar en offentlig tillställning (publikt evenemang) kan drabbas av enskilda personer som bryter mot evenemangets ordningsregler, stör ordningen och/eller begår brott. Med offentlig tillställning avses enligt ordningslagen tävlingar och uppvisning i bland annat sport och idrott när det anordnas för allmänheten eller att allmän- heten har tillträde till den. Alla anordnare av publika evenemang har ett ansvar för ordningshållningen och måste söka till- stånd/anmäla tillställningen hos polismyndigheten, och har att rätta sig efter lagen och de eventuella villkor polisen kan meddela i till- ståndet. Därmed kan alla förbund, föreningar och IdrottsAB vara berörda av förändringar av olika lagar som berör tillställningen, utöver ordningslagen exempelvis lagen om tillträdesförbud, lagen om skydd mot olyckor, alkohollagen och diskrimineringslagen. De förbund och föreningar som i sitt seriesystem har en eller flera föreningar med supporterklackar (-föreningar), eller ten- denser till att sådana är på väg att bildas bör enligt RF vara extra uppmärksamma. Det gäller både om man har en egen supporter- klack eller om den gästande föreningen har med sig en tillrest sådan. Särskilt uppmärksamhet bör iakttas vid matcher med sup- porterklack till såväl hemma- som bortalag. Det stora flertalet föreningar välkomnar att det bildas supporterklackar då de i all- mänhet är något positivt som fungerar väl och förhöjer det publika evenemangets stämning och upplevelse. menar RF att i en representativ utvald population på exempelvis 100 personer finns det ett visst antal personer som kan vara mer benägna att begå ordningsstörningar och brott än andra. Om gruppen av 100 personer i stället består av företrädesvis unga män vet vi att antalet personer som kan förväntas medverka i ord- ningsstörningar och brott statistiskt sett ökar. Kombineras den sammansättningen av en grupp med bruk av alkohol och grupp- tryck visar erfarenheten att riskerna ökar ytterligare. Det handlar ofta om en arena med en begränsad yta där det kan utspela sig en avgörande match med knepiga matchsituationer och domslut, så kallade ramsor och gester från den andra supporterklacken som kan upplevas provocerande osv. Det kan också finnas brister i arenans utformning och föreningens säkerhetsarbete. Det är enligt RF en fördel om en riskanalys görs och en åtgärds- plan utformas. Det innebär att alla förbund och föreningar som i sitt seriesystem redan har en eller flera supporterklackar, eller ten- denser att sådana är på väg att bildas, bör vara extra förebyggande uppmärksamma på sina säkerhetsorganisationer och sitt säkerhets- arbete, såväl övergripande som operativt. Utöver fotboll och ishockey har några elitföreningar i herr- bandy de senaste 20–25 åren varit drabbade av ordningsstörningar i samband med vissa matcher. RF bedömer liksom mig att inne- bandy, basketboll och handboll inom herrelit finns i riskzonen och att de i vissa matcher riskerar att bli extra berörda av dessa frågor. RF vill även höja ett varningens finger för speedway. Liksom i fotboll och ishockey kan det finnas huliganrisker också för några sporters del längre ner i seriesystemet och i vissa fall beröra även elit damer. Det kan också uppstå bråk vid flersektions- föreningar respektive om det egna laget har en så kallad farmar- klubb. Det kan också bli våldsrelaterade problem om en rivaliser- ande supportergruppering ska gästa en lokalt närbelägen förening och arena. RF:s övergripande konklusion är att det är viktigt att följa utveck- lingen och vara förutseende och uppmärksam. Min sammanfattande bedömning kring idrottsrelaterat våld i andra sporter än fotboll och ishockey blir förhållandevis optimistisk. Bortsett från vissa bandymatcher kan inga större smittoeffekter noteras. Enligt min mening går det därför att försvara denna utred- nings fokus mot enbart två lagsporter. Detta innebär inte att före- trädare för till exempel bandy, basketboll, handboll och innebandy i ett framtidsperspektiv kan känna sig trygga. Jag gläds åt att dessa sporter kopierat eller transformerat vissa grunder från fotbollens och ishockeyns säkerhetstänkande. Härutöver vill jag göra följande reflektioner respektive lämna förslag vad gäller dessa sporter: Gör med vissa mellanrum riskanalyser och planspel kring frågan om idrottsrelaterat våld. Var särskilt observant med risker kring klubbar där varumärket är gemensamt med fotboll och ishockey. Se upp med våldstendenser i lägre serier. Arbeta med att skapa en positiv supporterkultur och bra bemöt- ande av bortalag. I arbetet med arenakrav och arenabesiktningar bör risker för idrottsrelaterat våld finnas med på checklistorna. De centrala förbundskanslierna bör disponera en resurs för att löpande följa utvecklingen på detta område. RF bör via sin arbetsgrupp för positiv supporterkultur skapa en plattform för kontinuerligt informationsutbyte kring dessa frågor. Utöver de mera tekniska aspekterna kring bekämpningen av idrottsrelaterat våld bör knytas de idrottspolitiska och etiska frågor som är kopplade till huliganism. Det finns en devis som säger att en läkare kan alltid begrava sina misstag, men arkitekten kan bara råda sina klienter att odla viltvin. Idrotten utanför fotboll och ishockey kan som jag ser det undvika bägge dessa extremalternativ. 8 Vissa legala frågor Tillträdesförbudet bör gälla alla matcher inom respektive sport. De senaste årens utredningsresurser för tillträdesförbud i måste bibehållas. Kunskaperna om tillträdesförbudslagen bör förbättras hos såväl polis som åklagare. Förslag till vissa praktiska lösningar kring tillträdesförbud lämnas. En rättsutredning kring arrangörsavstängningar redovisas. Mer frekvent och flexibelt utnyttjande av instrumentet arrangörs- avstängning måste eftersträvas. Ett centralt register över arrangörsavstängningar bör utarbetas. Den införda 15-årsgränsen för arrangörsavstängning i fotboll bör avskaffas. De centrala strukturerna bör upprätta en frivillig manual kring arrangörsavstängningar. Frågan om riksförordnande för ordningsvakter har klarlagts. En förändring av nyttjandet av ordningsvakter utan den särskilda arenautbildningen föreslås. Vissa speciella frågor kring ordningsvakternas uniformer avhandlas. Exempel lämnas på önskemål kring legala förändringar som inte prövats. Lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang tillkom för att förstärka skyddet mot läktarvåld, skadegörelse och annan brottslig- het inne på och utanför idrottsarenor. Enligt denna lag kan en person förbjudas att besöka ett idrottsarrangemang som anordnas på en idrottsanläggning om det på grund av särskilda omständig- heter finns risk för att han eller hon kommer att begå brott under idrottsarrangemanget. Ett tillträdesförbud beslutas av åklagare. Lagen ändrades för att öka skyddet mot ordningsstörningar. Bland annat infördes en möjlighet även för polismyndigheter att anmäla behov av tillträdesförbud till åklagare. kunde enbart idrottsorganisationer ansöka om tillträdes- förbud. Vidare infördes en möjlighet för åklagare att meddela inter- imistiska tillträdesförbud, om ett slutligt avgörande av frågan av särskilda skäl inte kan avvaktas. Det infördes också en bestämmelse om att den som stör ordningen eller äventyrar säkerheten vid ett idrottsarrangemang är skyldig att på tillsägelse av polisman följa med till förhör, om det kan antas att det föreligger förutsättningar för interimistiskt tillträdesförbud. Vägrar han eller hon får polis- man ta med honom eller henne till förhör. Slutligen infördes i ord- ningslagen att det är förbjudet att föra in pyroteknik på arenan, att beträda spelplanen och att kasta in föremål på planen. I mitt tidigare delbetänkande lämnades vissa förslag till skärp- ningar av lagen om tillträdesförbud. Dessa avsåg tillträdesförbudets längd, höjda straffsatser vid överträdelser samt att förbudet ska gälla även ett visst område utanför arenan. Härtill presenterades vissa förändringar i praktiska rutiner kring lagstiftningen. När jag återvänder till brottsplatsen (hur till- trädesförbuden hanteras) kan jag göra följande konstateranden: För att få ett tillträdesförbud krävs inte att ett brott har begåtts, utan en person kan få tillträdesförbud om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att han eller hon kommer att begå ett brott under ett idrottsarrangemang. Detta innebär att ett önskemål om tillträdesförbud inte automatiskt bör falla i domstol om ett åtal kring misshandel, skadegörelse eller motsvarande ogillas på grund av bristande bevisläge. Här sker inom rättsväsendet som jag ser det en viss sammanblandning av de olika legala systemen. I delbetänkandet pekas på möjligheten att få tillträdesförbud för mer än ett sportarrangemang (till exempel fotboll, ishockey och bandy) men detta sker inte med automatik. Vid anmälan eller ansökan om besöksförbud är det viktigt att det framgår att förbudet bör gälla mer än en idrott och motiven härför. Här har procedurerna kring lagen förbättrats. Jag har uppmärksammat att ett tillträdesförbud inom fotboll inte gäller matcher som är arrangerade utanför ramen för , såsom internationella klubbmatcher och matcher arrangerade av annan organisation (t.ex. vid mellan och ) och inte heller inom lägre divisioner. Detsamma gäller träningsmatcher. Tillträdesförbudet inom ishockeyn innebär förbud att tillträda eller vistas på inhägnade idrottsanläggningar i när det på platsen anordnas tävlingsmatcher i de av och administrerade serierna Elitserien, kvalserien till Elitserien, , i ishockey samt landskamper och mästerskap i anordnade av och . Formuleringen är under översyn för att möjliggöra tillämpning av lagen även i underliggande serier. Den förändring som infördes att tillträdes- förbud också kan tas upp på anmälan av polismyndighet har initialt haft en hälsosam effekt. är det i regel polismyndigheten som gör en sådan anmälan. Professionaliseringen i anmälansrutinerna var förvisso effektivitetshöjande! har dock en bekymmersam komplikation uppenbarat sig, i första hand koncentrerad till . Det har kommit till min kännedom att numera på egen hand gör anmälan om tillträdesförbud. Då kan det handla om individer som är okända för klubbarna, alternativt att ansökan sker utan samråd med säkerhetsansvariga i klubbarna. Detta synes ha inneburit risk för avslag i domstol på sådana anmälningar, eftersom till exempel berörda personers historiska brottslista på och i anslut- ning till arenorna inte kunnat beläggas. Vidare hävdas från vissa representanter för klubbarna att tillträdesförbud kanske söks för lättvindigt då ett bättre alternativ kan vara en traditionell arrangörs- avstängning. Inte minst gäller detta förstagångsförbrytare. Här måste klubbar och polis utveckla en bättre dialog. Ansökan om tillträdesförbud får inte förvandlas till pinnjakt på samma sätt som hävdats har skett vad avser utandningsprov i trafiken. Allt straff bör vara till förbättring som de gamla domarreglerna präglade uttrycka saken. Att nuvarande sekretesslagstiftning skulle utgöra ett hinder – en ståndpunkt som framförs – har jag svårt att sätta tilltro till. Det har hänt att klubbar har ansökt om och fått beviljat av åklagarna att ett tillträdesförbud för en person ska hävas, eftersom denne har gjort avbön och slutit ett kontrakt med klubben. Jag ställer mig mycket tveksam till detta förfaringssätt. Det är annorlunda med en arrangörsavstängning, där klubben själv kan ställa upp villkor för att häva en sådan. Nationella samverkansrådet mot idrottsrelaterad brottslighet har tagit fram statistik över tillträdesförbud och i nedanstående tabell redovisas såväl ansökningar som anmälningar om tillträdesförbud åren 2009–2012. (TTF = tillträdesförbud) Av tabellen framgår att antalet ärenden om tillträdesförbud minskade relativt kraftigt i jämförelse med 2011 (- 58 st.) och de var även klart lägre än 2009 och 2010. Det är för tidigt att dra någon långtgående slutsats om denna minskning, men en orsak kan vara att ordningsläget har blivit bättre. Det gäller bl.a. inom ishockeyn, då det inte spelades några Stockholmsderbyn mellan och . Antalet meddelade tillträdesförbud i förhållande till antalet anmälda/ansökta minskade också från till , vilket motsvarar ungefär samma nivå som . Nedanstående tabell visar längden på tillträdesförbuden och orsakerna till förbuden. Merparten av tillträdesförbuden har en längd ().