sou · H1B363 · 2013-09-12 00:00:00 — 13Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000; EUT L 338, 23.12.2003, s. 1. 14Rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhålls- skyldighet; EUT L 7, 10.1.2009, s. 1. 15Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om be- hörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg; EUT L 201, 27.7.2012, s. 107. Allmänt om I-förordningen och om exekvatur hetsförhållanden, lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , lagen (1969:12) med anledning av tillträde till konventionen om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg och lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik. Frågor om verkställighet av utländska domar har, som framgår av redovisningen ovan, varit koncentrerade till . I förarbetena till de äldsta av de redovisade lagarna angavs inget uttryckligt skäl till den koncentrationen (se t.ex. prop. I nyare lagstiftningsärenden hänvisas ofta till att hov- rätt enligt annan lagstiftning är exklusivt forum för att pröva verk- ställbarhet av utländska domar.16 Därutöver har i något fall anförts att önskemålet om en enhetlig rättstillämpning gör att prövningen bör koncentreras till en domstol.17 Att vanligen är första instans vid exekvaturpröv- ningen innebär en avvikelse från den gängse uppgiftsfördelningen mellan domstolsinstanserna. Det anses att instansord- ningen ska bygga på en funktionsfördelning mellan de olika nivåerna i domstolsorganisationen och att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i tingsrätt. Hovrättens främsta uppgift ska vara att överpröva tingsrättens avgöranden, dvs. kontrollera att de avgöranden som över- klagas är riktiga och att rätta till eventuella felaktigheter.18 Frågan om ett överflyttande av exekvaturprövningen till tingsrätt som första instans har tagits upp i olika sammanhang, bl.a. i regeringens pro- position Kompletterande bestämmelser till EU:s underhållsförord- ning (prop. 2010/11:120 s. 23). Bedömningen har gjorts att en sådan reform bör avvakta översynen av den ursprungliga I- förordningen. 3.2.1Statistik över exekvaturärenden i I utredningens uppdrag ingår att se över frågan om exekvaturpröv- ningen ska flyttas från till tingsrätt. I det avseendet är det naturligtvis av intresse att veta hur många sådana ärenden som prövas . Av intresse är också hur volymerna förändrats . Det skulle också vara värdefullt att veta till vilket internationellt instrument ärendena hänför sig. Det sistnämnda har dock, bland 16Se t.ex. prop. 1991/92:128, prop. 2000/01:148 och prop. 2010/11:120. 17Se t.ex. prop. 1984/85:124 s. 32. 18Se t.ex. prop. 2004/05:131 s. 82. Allmänt om I-förordningen och om exekvatur annat på grund av begränsningar i domstolens målhanteringssystem, inte varit fullt ut möjligt. Ärendena är indelade i måltyper som om- fattar flera instrument (se nedan vad respektive måltyp omfattar). Det kan förekomma att exekvaturärenden placerats i måltyper som inte finns representerade i tabellen nedan. Siffrorna bör dock trots detta ge en god uppskattning över antalet ärenden. De statistiska uppgifterna för exekvaturförfaranden i –2012 redovisas i tabellen nedan. Siffrorna visar bl.a. att de flesta ärendena avser I- och Lugano-instrumenten och att antalet ärenden där motparten ansöker om ändring är relativt få. Från inhämtad statistik över antal avgjorda exekvaturärenden –2012 varav ansökan om ändring Skiljedom, verkställighet av Totalt antal mål inte relevant då utländsk dom ang underhålls- varav erkännande av utländsk varav ansökan om ändring varav totalt ansökan om varav från (och ¹Måltyp 60:08 (erkännande och verkställbarhetsförklaring): Innefattar exekvaturprövning enligt Bryssel- konventionen, Luganokonvention, Luganokonvention och I-förordningen. Under denna måltyp bör även inrymmas exekvaturprövning hänförlig till övriga icke specificerade instrument. Exekvaturprövning hänförlig till angivna instrument kan finnas även under måltyp 60:99. ²Måltyp 60:10 (skiljedom, verkställighet av utländsk dom): Innefattar exekvaturprövning av utländska skiljedomar enligt lag (1999:116) om skiljeförfarande. Allmänt om I-förordningen och om exekvatur ³Måltyp 60:99 (övriga): Innefattar exekvaturprövning av II-förordningen, och om underhållsskyldighet samt underhållsförordningen. Under denna måltyp bör även inrymmas exekvaturprövning hänförlig till övriga icke specificerade instrument. Exekvaturprövning hänförlig till angivna instrument kan finnas även under måltyp 60:08. Det finns, som tidigare nämnts, flera europeiska konventioner och EU-förordningar som reglerar frågor om domstols behörighet och frågor om erkännande och verkställighet av domar och andra av- göranden inom det privaträttsliga området. Det finns också ett sär- skilt samarbete i dessa frågor mellan de nordiska länderna. Därut- över finns även nationella bestämmelser som reglerar erkännande och verkställighet av domar. I flera av de angivna instrumenten anges som exekvaturdomstol. I detta avsnitt ges inlednings- vis en översiktlig redogörelse för de viktigaste unionsrättsliga-, internationella och nationella instrumenten som omfattar frågor om domstols behörighet och frågor om erkännande och verkställighet av domar och andra avgöranden inom det privaträttsliga området. Där är exekvaturdomstol har detta angetts särskilt. En översiktlig beskrivning av exekvaturförfarandet i ges också samt en förteckning över vilka författningar som anger som exekvaturdomstol. Utgångspunkten vid beskrivningen av exekvaturförfarandet är de bestämmelser som återfinns lag. Härefter följer en översikt över hur olika exekutionstitlar verk- ställs i (3 kap. 120 §§ utsökningsbalkenUB) och över reglerna kring grunderna för hinder mot verkställighet enligt 3 kap. 21 § UB. Vidare ges också en kortare redogörelse över möjligheter- na enligt utsökningsbalken att på olika sätt avvakta med verkställig- het samt över reglerna om underrättelse av mål och kraven på del- givning vid . Som ovan nämnts (kapitel 3.1) ersattes Brysselkonventionen av den ursprungliga I-förordningen och Brysselkonventionen är giltig endast i förhållande till vissa av medlemsstaternas utom- europeiska territorier. Brysselkonventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1998:358) om Brysselkonventionen (se även lag). En med Brysselkonventionen parallell konvention är konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område1 (Luganokonvention). Luganokonvention gällde i förhållandet mellan EU:s med- lemsstater och , och . Luganokonvention införlivades i svensk rätt genom lagen (1992:794) om Luganokonventionen.2 Konventionen har ersatts av Luganokonvention i förhållandet mellan EU (inklusive , som kan välja att stå utanför ett sådant arbete) å ena sidan och , och å den andra. Luganokonvention kan dock, med tillämpning av övergångsbestämmelserna kon- vention, gälla för äldre avgöranden. Luganokonvention är till alla delar bindande, och till skillnad från sin föregångare, direkt tillämplig i eftersom det är EU som har tillträtt den. Mot- svarande ändringar som genomfördes när det gäller Brysselkonven- tionen genom antagandet av den ursprungliga I-förord- ningen har beträffande Luganokonvention tagits in Luganokonvention. Luganokonvention har ersatt andra konventioner som ingåtts mellan konventionsstater och som reglerar samma frågor som den konventionen. För del har Luganokonvention ersatt konvention mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar,3 1936 års 1EGT L 299, 31.12.1972, s. 32; EGT L 304, 30.10.1978, s. 1; EGT L 388, 31.12.1982, s. 1; EGT L 285, 3.10.1989, s. 1; EGT C 15, , s. 1. Se konsoliderad version i EGT C 27, 26.1.1998, s. 1. 2Lagen har upphävts genom lagen (2009:1309) om upphävande av lagen (1992:794) om . lag omfattar Luganokonvention. 3Konventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , , eller . Lagen har ändrats genom lagen (2009:1305) om ändring i lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , , eller ; lagen gäller numera endast i förhållande till och benämns lag om erkännande och verkställighet av dom som med- delats i . konvention mellan och om erkän- nande och verkställighet av domar4 samt konvention mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område.5 De nämnda kon- ventionerna ska dock fortsätta att gälla på områden där inte är tillämplig och beträffande domar som har meddelats och handlingar som upprättats eller registrerats som officiella handlingar före denna konventions ikraftträdande. Bryssel- och Luganokonventionerna är tillämpliga på internatio- nella tvister på privaträttens område. De omfattar alltså inte straff- rättsliga frågor eller skattefrågor, tullfrågor och liknande förvalt- ningsrättsliga frågor. De är inte heller tillämpliga på familjerättsliga frågor som fysiska personers rättsliga ställning, makars förmögen- hetsförhållanden, samt arv och testamente. Familjerättslig under- hållsskyldighet omfattas, men mellan EU:s medlemsstater gäller underhållsförordningen framför konventioner som avser frågor som behandlas i den förordningen (se om underhållsförordningen nedan). Inte heller frågor om konkurs, ackord och liknande förfaranden, social trygghet eller skiljeförfaranden omfattas av konventionernas tillämpningsområde. Konventionerna är uppbyggda som s.k. dubbla konventioner. De reglerar inte bara frågor om erkännande och verkställighet eller verkställbarhet av utländska domar utan också domstolars internatio- nella behörighet och vissa andra processuella frågor. Den domstol som ska pröva verkställbarhetsfrågan ska, mot den bakgrunden, som regel inte ifrågasätta behörigheten för den domstol som har med- delat domen som ska verkställas. som har meddelats i en stat som har tillträtt någon av Luganokonventionerna eller Brysselkonventionen ska erkännas utan att något särskilt förfarande behöver anlitas. Avgöranden som med- delats före ikraftträdandet av Luganokonvention erkänns och verkställs i enlighet med Luganokonvention. Erkän- nande ska vägras om någon vägransgrund föreligger, t.ex. om ett erkännande strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public). Det ges dessutom Luganokonvention möjlighet att vägra erkännande och verkställbarhet i två fall av bristande behörighet för den domstol som meddelat avgörandet.6 Det ena fallet tar sikte på 4Konventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . 5Konventionen mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. 2008/09:205 s. 24. den situation där domstolen av misstag tillämpat I-förord- ningen i stället för när den person åtgärden gäller har hemvist i en EFTA-stat. I det andra fallet kan erkännande och verkställbarhet vägras om verkställighetsstaten inte har tillträtt den särskilda konvention vars behörighetsregler tillämpats i målet, under förutsättning att svaranden har sin hemvist i verkställighets- staten. En dom får verkställas i först efter ett exekvaturför- farande i . 4.2.2Förordningen om den europeiska exekutionstiteln För EU:s medlemsstater gäller förordningen om den europeiska exe- kutionstiteln. Förordningen tillämpas fullt ut . Syftet med förordningen är att domar och andra avgöranden som avser obestridda fordringar ska kunna verkställas i en annan medlemsstat i EU utan att det behövs något exekvaturförfarande i verkställighetsstaten. Kompletterande bestämmelser till förordningen om den europeiska exekutionstiteln återfinns lag.7 En domstol eller myndighet som har meddelat ett avgörande som avser en obestridd fordran ska efter ansökan utfärda ett intyg där avgörandet intygas vara en europeisk exekutionstitel enligt för- ordningen om den europeiska exekutionstiteln. På grundval av detta intyg ska avgörandet sedan kunna verkställas i en annan EU-stat utan att ett exekvaturförfarande behövs. Förordningen om den europeiska exekutionstiteln är tillämplig på avgöranden meddelade av svenska domstolar och Kronofogde- myndigheten. Även ett utslag meddelat av kan alltså intygas vara en europeisk exekutionstitel. Förordningen påverkar inte möjligheten att söka erkännande och verkställighet i enlighet med I-förordningen (varken den ursprungliga eller den nya) av en dom, en vid domstol ingången förlikning eller en officiell handling avseende en obestridd fordran. Verkställighetsförfarandet regleras av lagstiftningen i den med- lemsstat där verkställighet söks. Om inte annat framgår av förord- ningen ska ett utländsk avgörande som har intygats vara en europeisk exekutionstitel verkställas i enligt utsökningsbalkens be- stämmelser. För svenskt vidkommande handläggs dessa ärenden av . Förordningens bestämmelser om hinder mot verkställighet och om vilandeförklaring eller begränsning av 7 Se prop. 2005/06:48, bet. 2005/06:LU16 och prot. 2005/06:77. verkställighet är sådana bestämmelser som ska tillämpas utan hinder av utsökningsbalkens bestämmelser. Verkställighet ska vägras om det redan har meddelats en dom angående samma sak mellan samma parter, dock under förutsättning att den tidigare domen meddelades i verkställighetsmedlemsstaten eller är verkställbar i den staten samt att den omständighet som gör domarna oförenliga inte har eller kunde ha åberopats som en in- vändning under domstolsförfarandet i den stat där domen meddelats. Domen eller intyget får aldrig omprövas i sak i den stat där verk- ställighet söks. Det finns alltså inte något exekvaturförfarande föreskrivet i för- ordningen om den europeiska exekutionstiteln. Gäldenären har dock i vissa fall rätt att i ursprungsstaten få till stånd en förnyad prövning av domen. Förnyad prövning är möjlig om delgivning har skett på vissa i förordningen angivna sätt men delgivningen, utan gäldenärens förskyllan, inte har skett i så god tid att gäldenären hade möjlighet att förbereda sitt svaromål, gäldenären utan egen förskyllan har varit förhindrad att bestrida på grund av force majeure eller exceptionella omständigheter. 4.2.3Förordningen om ett europeiskt betalningsföreläggande och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av om införande av ett europeiskt betalnings- föreläggande8 (förordningen om ett europeiskt betalningsföre- läggande) trädde i kraft och tillämpas fullt ut . Förordningen kompletteras av lagen (2008:879) om europeiskt betalningsföreläggande. Lagen innehåller bestämmelser bl.a. om förfarandet vid europeiska betal- ningsförelägganden och om verkställighet. Syftet med förordningen är att ge borgenärer möjlighet att snabbt, enkelt och billigt få obestridda krav fastställda i verkställ- bara avgöranden, utan krav på föregående exekvaturprövning. För- farandet varken ersätter eller harmoniserar de befintliga nationella förfarandena för fastställande av obestridda krav i verkställbara av- göranden utan utgör ett alternativ till dessa i gränsöverskridande fall. För att underlätta handläggningen ska standardformulär i största möjliga utsträckning användas i all kommunikation mellan dom- stolen och parterna. I förordningen definieras som domstol samtliga 8 EUT L 399, 30.12.2006, s. 1. myndigheter i en medlemsstat som är behöriga när det gäller euro- peiska betalningsförelägganden eller andra frågor som hör dit. En ansökan om europeiskt betalningsföreläggande ska i ges in till . Domstolens behörighet fastställs i enlighet med den ursprung- liga I-förordningen. Av den ursprungliga I-förord- ningen följer att talan som huvudregel ska väckas vid domstol i den medlemsstat där svaranden har sitt hemvist. Förordningen om ett europeiskt betalningsföreläggande gäller som nämnts endast i gränsöverskridande fall, dvs. i fall där åtminstone en av parterna har sitt hemvist i en annan stat än den medlemsstat där den domstol vid vilken talan väcks är belägen. Domstolen ska möjligt och på grundval av uppgifterna i ansökan pröva om de formella villkor som uppställs i förordningen är uppfyllda och om fordran förefaller välgrundad. Om dessa villkor är uppfyllda, ska domstolen möjligt och normalt från inlämnandet av ansökan utfärda ett europeiskt betal- ningsföreläggande som ska delges svaranden. Om svaranden lämnar in ett bestridande från delgivningen, ska förfarandet gå vidare i enlighet med reglerna för de nationella ordinarie civil- rättsliga förfarandena, såvida sökanden inte uttryckligen begärt att förfarandet i sådant fall ska avbrytas. Om något bestridande inte kommer in ska domstolen utan dröjsmål förklara det europeiska betalningsföreläggandet verkställbart. I vissa undantagsfall har svaran- den rätt till en förnyad prövning trots att tidsfristen för bestridande löpt ut. Dessa undantagsfall kan jämföras med sådana situationer för vilka den svenska processordningen medger användande av extra- ordinära rättsmedel. Ett europeiskt betalningsföreläggande som blivit verkställbart i en medlemsstat ska erkännas och kunna verkställas i hela EU utan att det behövs någon verkställbarhetsförklaring i den medlemsstat där verkställighet ska ske. 4.2.4Förordningen om ett europeiskt småmålsförfarande och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande9 (förordningen om ett europeiskt småmålsförfarande) trädde i kraft och började tillämpas 9 EUT L 199, 31.07.2007, s. 1. Sistnämnda dag trädde lagen (2008:1038) om europeiskt småmålsförfarande i kraft. Lagen innehåller bestämmelser som kom- pletterar förordningen i fråga om bl.a. behörig domstol, vilka natio- nella regler som ska gälla när förordningen saknar reglering och vilka frister som ska gälla för vissa rättsmedel. Syftet med det europeiska småmålsförfarandet är att förenkla och påskynda handläggningen av gränsöverskridande tvister om mindre värden samt sänka kostnaderna i sådana mål. Förfarandet är ett alternativ till de förfaranden som redan finns i medlemsstaterna. Det kan användas i mål på privaträttens område där tvisteföremålets värde – exklusive ränta, omkostnader och utlägg – inte överstiger för ansökan. Förfarandet gäller endast för gränsöverskridande tvister, dvs. när åtminstone en av parterna har sitt hemvist i en annan medlemsstat än den där domstolen vid vilken talan väckts är belägen. Tillämpningsområdet torde endast om- fatta talan om fullgörelse och är i huvudsak detsamma som gäller för I-förordningen. Ett antal områden undantas uttryck- ligen från förordningens tillämpningsområde, bl.a. familjerättsliga förmögenhetsförhållanden och nyttjanderätt till fast egendom. Förordningen reglerar handläggningen i första instans samt verk- ställighet av domar i europeiska småmål. Ett europeiskt småmåls- förfarande inleds i genom att käranden ger in ett ifyllt stan- dardiserat ansökningsformulär till behörig tingsrätt tillsammans med de handlingar som åberopas. Om ansökan inte avvisas, ska domstolen förelägga svaranden att inkomma med svaromål – i första hand på ett standardiserat svarsformulär – från delgivning. Svaromålet ska tingsrätten därefter vidarebefordra till käranden . Processen är således som huvudregel skrift- lig. När nödvändiga åtgärder har vidtagits för att göra målet klart för avgörande, ska domstolen meddela dom . Verkställighetsbestämmelserna i förordningen om ett europeiskt småmålsförfarande är utformade på motsvarande sätt som bestäm- melserna i förordningen om den europeiska exekutionstiteln. En dom i ett europeiskt småmål ska erkännas och verkställas i en annan medlemsstat utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring och utan att det finns någon möjlighet att invända mot erkännandet. Liksom i förordningen om en europeisk exekutionstitel har dock gäldenären i vissa fall rätt att i ursprungsstaten få till stånd en för- nyad prövning av domen. Verkställighet ska kunna ske även om domen har överklagats. I övrigt ska verkställigheten genomföras enligt verkställighetsmedlemsstatens lagstiftning i den mån detta förfarande inte påverkar bestämmelserna i förordningen. För att underlätta verkställighet ska domstolen på begäran av part utfärda ett intyg avseende en dom. På begäran ska verkställighet i vissa fall vägras om domen är oförenlig med en tidigare dom. Förordningen innehåller även vissa bestämmelser om vilandeförklaring eller begränsning av verkställig- het när en dom har överklagats eller fortfarande kan överklagas eller när en part har ansökt om förnyad prövning. II-förordningen trädde i kraft och börja- de i de huvudsakliga delarna att tillämpas . För- ordningen ersatte den äldre II-förordningen10 som trädde i kraft . II-förordningen är bindande och direkt tillämplig för alla EU:s medlemsstater utom . Komplette- rande regler av betydelse för tillämpningen av II-förordningen finns numera i lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. Kompletterande bestämmelser till II-förordningen finns också i förordning (2005:97) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. II-förordningen tillämpas på civilrättsliga frågor om äkten- skapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap. II- förordningen tillämpas också på alla avgöranden om tillerkännande, utövande, delegering, upphörande eller begränsande av föräldraansvar, oberoende av eventuella anknytningar till ett äktenskapsmål. Frågor om t.ex. orsaken till äktenskapets upplösning, förmögenhetsrätts- liga konsekvenser av äktenskapet, underhållsskyldighet eller andra frågor som har samband med upplösningen av äktenskapet omfattas däremot inte av II-förordningens tillämpningsområde. II-förordningen innehåller även regler som kompletterar och om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (se nedan). har tillträtt konventionerna, som har införlivats i svensk rätt genom lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn respektive lagen (2012:318) om 1996 års . 10 Rådets förordning (EG) nr 1347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn; EGT L 160, 300.6.2000, s. 19. hållandet mellan medlemsstaterna i EU, med undantag för , gäller II-förordningen och inte , i den mån den aktuella frågan regleras av de båda instrumenten. Avgöranden enligt II-förordningen kräver som huvud- regel ett exekvaturförfarande i den stat avgörandet begärs verkställt. I handläggs exekvaturprövningen enligt II-förord- ningen av . Vissa avgöranden enligt II-förord- ningen är dock direkt verkställbara, innebärande att de inte kräver en föregående exekvaturprövning. Det ska dock tilläggas att det är möjligt att begära en sådan prövning även i dessa fall. Den ena typen av direkt verkställbara avgöranden är vissa av- göranden om umgänge som ger rätt att för en begränsad tid ta barnet till en annan plats än den där barnet har hemvist. Den andra typen av direkt verkställbara avgöranden är vårdnadsdomar som meddelas i de särskilda situationer då en part har fått avslag på en begäran om återlämnande enligt Haagkonvention.11 En förutsättning för att det ska saknas möjlighet att invända mot erkännandet av av- görandet och att avgörandet ska vara direkt verkställbart, är i båda fallen att avgörandet är verkställbart i den medlemsstat där det med- delades. Avgörandet måste också vara försett med ett särskilt intyg. Viss annan särreglering, t.ex. vad avser delgivning, finns också be- träffande nämnda avgöranden. Med hänsyn till att exekvaturen har avskaffats för dessa avgöranden föreskrivs det särskilt att en dom av sådant slag inte får verkställas om den är oförenlig med en senare verkställbar dom. Förfarandet för verkställighet regleras av lagen i det land där verkställigheten söks.