sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — Det är alltså inte tillåtet med en starkare sammansättning om det inte finns sär- skilda regler om detta. Regler om att rätten kan eller ska ha en annan sammansättning finns i RB:s första kapitel och i en rad andra lagar och föreskrifter. Vid huvudförhandling i mål om brott för vilket inte är före- skrivet strängare straff än böter eller fängelse är tingsrätten enligt andra stycket domför utan nämndemän om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter och det i målet inte är fråga om företagsbot. Detsamma gäller vid handlägg- Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna ning som inte sker vid huvudförhandling. Bestämmelsen tillkom 1982 och innebar då en utvidgning av området för endomarkompe- tens. Kravet på att det inte ska finnas anledning att döma till annan påföljd än böter innebär att rätten måste göra en förprövning av valet av påföljd. Det är dock endast fråga om en summarisk prövning, och om påföljdsfrågan inte är alldeles given bör nämndemän ingå i rätten (prop. 1982/83:41, s. 25). Av olika förarbetsuttalanden fram- går att domstolarna bör tillämpa undantagsregeln restriktivt och endast i mål som är relativt okomplicerade och där svårbedömt eller omfattande material inte förekommer (se t.ex. NJA II 1966 s. 441 och prop. 1982/83:41, s. 24). Ett viktigt undantag från möjligheten att avgöra mindre allvarliga brottmål utan nämnd finns i 18 § tings- rättsinstruktionen, av vilken framgår att nämndemän alltid måste delta i avgörandet när en tingsnotarie handlägger ett brottmål vid huvudförhandling. När tingsrätten avgör frågor om omvandling av fängelse på livs- tid ska den bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän (13 § lagen [2006:45] om omvandling av fängelse på livstid). Detsamma gäller när rätten avgör vissa fristående frågor om påföljd (38 kap. 6 § BrB). Det gäller bl.a. frågor om: -undanröjande av villkorlig dom, skyddstillsyn, ungdomsvård och bestämmande av ny påföljd, -bestämmande av ny påföljd enligt 34 kap. 10 § andra stycket RB, -undanröjande och bestämmande av ny påföljd i mål om åtgärd enligt 38 kap. 2 och 2 a §§ BrB och -förverkande av villkorligt medgiven frihet och andra åtgärder enligt 34 kap. 4 § BrB. I mål om framför allt ekonomisk brottslighet får tingsrätten låta experter på ekonomiska och skatterättsliga förhållanden ingå i rätten som särskilda ledamöter (1 kap. 8 § första stycket RB). Det rör sig om mål om allmänt åtal som är vidlyftiga eller annars särskilt krävande och i vilka ekonomiska överväganden har väsentlig betyd- else. Avsikten med bestämmelsen är att domstolarna i mål om kvalificerad ekonomisk brottslighet, som ställer höga krav på dom- stolarna och på att rätten sätter sig in i komplicerade ekonomiska transaktioner, ska kunna bedriva en effektiv process och komma fram till materiellt riktiga domar (prop. 1984/85:178 s. 12 ff). Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna ledamöterna gäller vanliga regler om domare, bl.a. om domarjäv och skyldighet att avlägga domared. En tingsrätt får dessutom byta ut en lagfaren domare mot annan lagfaren person med särskilda fackkunskaper inom det område som är aktuellt i målet (23 § tingsrättsinstruktionen). Exempelvis kan en åklagare, lagfaren professor eller advokat förordnas som adjungerad ledamot. Nämndemännens faktiska medverkan i brottmål I tabell 4.1 nedan redovisar vi statistik från be- träffande nämndemännens medverkan i brottmål. Uppgifter för de övriga måltyperna och domstolsslagen redovisas i respektive avsnitt nedan. Statistiken grundar sig på uppgifter från , som är Domstolars målhanteringssystem. Uppgifterna om rättens samman- sättning läggs in manuellt av domstolspersonal. Det finns därför visst utrymme för felregistreringar. Tabellerna nedan gör därför inte anspråk på att vara helt exakta utan syftar till att ge en bild av hur stor förekomsten av avgjorda mål med nämndemän är i de olika typerna av mål och domstolar. Av statistiken för tingsrätterna framgår att av brottmålen avgjordes i sammansättning med nämndemän. I princip samtliga brottmål () som avgörs efter huvudförhandling avgörs med nämndemän. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Nämndemannasystemet i har långa traditioner, och lekmän har precis som i deltagit i rättsskipningen . I tjänstgör 2 200 nämndemän till en årlig kostnad om . Nämndemannasystemet i ändrades radikalt i samband med underrättsreformen 1993. deltog lekmän i dömande uppgifter i häradsrätterna. Nämnden bestod då av fem till sju nämndemän och hade en kollektiv röst som endast vann över yrkes- domarens åsikt om den var enig. Vid reformen fick nämndemännen individuell rösträtt och antalet nämndemän i underrätt reducerades till tre. Reglerna kring nämndemännen ändrades återigen i samband med en reform 2009. Reformen syftade till att reducera omfattningen av nämndemännens medverkan utan att äventyra rättssäkerheten (RP 85/2008 rd, s. 9), och skulle enligt regeringens beräkningar medföra en årlig besparing av nämndemannakostnader på . I lagstiftningsärendet konstaterade regeringen att det dåvarande nämndemannasystemet i praktiken hade fungerat relativt väl, men att systemet ändå krävde viss reformering, framförallt vad gällde omfattningen av nämndemännens medverkan (RP 85/2008 rd, s. 8). Regeringen konstaterade att nämndemannasystemet hade ett sådant egenvärde när det gällde att upprätthålla tilltron till dom- stolsväsendet att det inte fanns skäl att helt avskaffa systemet. Där- emot fann man att detta syfte kunde upprätthållas även om nämnde- männen medverkade i mindre utsträckning än vad som då gällde. Bestämmelserna om rättens sammansättning i brottmål finns i 2 kap. . I brottmål är tingsrätten numera domför med en lagfaren domare utan nämndemän om det inte för något av de enskilda brott som avses i åtalet är föreskrivet strängare straff än fängelse i högst samt vid prövning av vissa namngivna brott där maximistraffet är (t.ex. våldsamt motstånd, grov stöld, grovt häleri och grov skadegörelse). gällde att tingsrätten kunde avgöra brottmål utan nämndemän om det för brott som nämndes i åtalet inte var föreskrivet strängare straff än böter eller fängelse och , men med den viktiga begräns- ningen att strängare straff än böter inte kunde dömas ut utan nämndemän. Regeringen konstaterade i förarbetena till lagänd- Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna ringen att den dåvarande regleringen innebar att många rutin- mässiga brottmål, som i fråga om rätts- och faktafrågor var klara, behandlades med nämndemän. I sådana mål, som exempelvis kunde vara misshandel, rattfylleri och stöld, kunde en parts rättssäkerhet inte anses försvagas även om målet avgjordes utan nämndemän. I stället borde nämndsammansättningen vara förbehållen de mest allvarliga brotten där påföljden kunde bli ett kännbart fängelsestraff (RP 85/2008 rd, s. 9). En sammansättning med nämndemän är dock alltid behörig att behandla även de mål som omfattas av endomar- behörigheten. Enligt uppgifter från i har refor- men tagits emot väl. Antalet brottmål som avgörs med en nämnd- sammansättning har minskat kraftigt, från 29 603 mål före reformen till 6 380 mål 2012. Kostnaden för nämndemannasys- temet har till följd härav halverats. Från en årlig kostnad om före reformen till . Enligt uppgifter från har genomströmningen av mål ökat väsentligt efter reformen då tiderna för överläggning kraftigt har minskat. infördes även ett nytt sammansättningsalternativ med tre lagfarna domare utan nämndemän. Om rätten anser att det är motiverat med hänsyn till målets art eller av något annat särskilt skäl, kan rätten i samtliga brottmål besluta om en sådan sammansätt- ning. Sammansättningen med tre juristdomare är dock i första hand avsedd för speciellt krävande brottmål där rättsfrågan är särskilt besvärlig (RP 85/2008 rd, s. 13 och 16). Att handlägga ett mål i en sammansättning med tre juristdomare ska alltid grunda sig på dom- stolens prövning från fall till fall, och parterna har alltså inte rätt att bestämma domstolens sammansättning. Utgångspunkten är att vilket mål som helst ska kunna tas upp i en tredomarsammansättning, men i författningskommentaren nämns särskilt mål om kränkning av immateriella rättigheter, värdepappersmarknadsbrott, ekobrott- mål och miljöbrottmål samt mål där det kan förekomma sådana juridiska problem att det finns skäl att målet prövas av tre jurist- domare. Vidare nämns att mål med problematiska påföljdsfrågor eller omfattande bevisning kan vara lämpliga att pröva i en tre- domarsammansättning. Även mål där brott av politisk natur prövas kan vara lämpliga att avgöra med enbart juristdomare (85/2008 rd, s. 16). Rätten är vid en tredomarsammansättning domför med två domare om en av domarna får förhinder sedan huvudförhandlingen har inletts. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Enligt uppgift från i och har även detta förslag tagits emot väl. Alternativet är dock resurskrävande och används av denna anledning i begränsad ut- sträckning. avgjordes sammanlagt 100 brottmål med den nya juristsammansättningen i de finska domstolarna. Som en följd av att utrymmet för endomarsammansättning utvidgades , är notarier och tingsfiskaler inte längre behöriga att vara ordförande i brottmål med nämndemannasammansättning. De kan dock fortfarande leda förhandling i och avgöra de mål som inte kräver nämndsammansättning samt delta i rätten i en tre- domarsammansättning vid sidan av två ordinarie domare. genomförde en omfattande reform av domstolsväsendet . avgjordes de allvarligaste brottmålen i överrätten (landsretten) som första instans. Efter reformen inleds däremot alla brottmål i underrätten (byretten) som första instans. I de allmänna domstolarna deltar lekmannadomare endast i brott- mål. Lekmannadomare deltar i såväl underrätt som i överrätt (landsret). Denna medverkan är grundlagsskyddad, och av 65 § andra stycket i grundloven framgår att lekmän ska delta i brottmål på grund av den ingripande betydelsen ett frihetsberövande straff har för den enskilda personens frihet och privatliv. Lekmanna- domare uppträder i de danska domstolarna antingen som nämnde- män (domsmænd) eller som jurymedlemmar (nævninger). Det finns fyra tillvägagångssätt för brottmålsprocesser i första instans. Nämndemannamål är sådana mål där straffet kan bli högst fängelse, medan mycket allvarliga brottmål i stället hand- läggs som jurymål. I bötesmål är rätten domför med en lagfaren domare utan nämndemän. finns det också en möjlighet att avgöra brottmål där den tilltalade har erkänt i en summarisk pro- cess utan medverkan av nämndemän eller jurymedlemmar (s.k. bekännelsemål). Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Om den tilltalade under särskilda lagstadgade förhållanden erkänner brottet, kan målet avgöras av en ensam juristdomare i ett sum- mariskt förfarande (rettsplejeloven 831 §). Detta gäller alla brott- mål, även sådana som rör allvarliga brott. Förfarandet kan däremot inte användas vid straffrättsliga reaktioner för allvarligt psykiskt sjuka. Både den tilltalade och åklagaren kan överklaga domen till landsretten, som då avgör målet i en nämndemannasits (se nedan). I mål där det inte är fråga om ett högre straff än böter är rätten domför med en lagfaren domare utan nämndemän. handlades hela 98 129 () av tingsrätternas 128 557 brott- mål som bötesmål (statistik från Domstolsstyrelsen). Om målet avgjorts av en domare i tingsrätten är landsretten domför med tre juristdomare. Nämndemannamål (domsmandssager) Nämndemän ska medverka i de brottmål där det är fråga om ett högre straff än böter samt i sådana mål som har ett särskilt allmänt in- tresse eller kan anses vara särskilt ingripande för den tilltalade (retsplejeloven 686 §). Brottmål där åklagaren yrkar på ett längre fängelsestraff än handläggs dock normalt som jurymål. Av tingsrätternas samtliga 128 557 brottmål handlades 16 656 mål () som nämndemannamål (statistik från Domstolsstyrelsen). Jurymål (nævningesager) Brottmål där åklagaren yrkar fängelse handläggs normalt som jurymål (retsplejeloven 686 §). I samband med att åtal väcks ska åklagaren ange om han eller hon kommer att yrka på ett längre fängelsestraff än , och det är åklagarens yrkande som utgör grund för rättens beslut om handläggningsform (m.fl., s. 64). Den tilltalade kan dock alltid välja att målet ska handläggas som ett nämndemannamål. I praktiken är det endast mål om mycket Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna allvarlig brottslighet som prövas under medverkan av en jury. Som nämndes ovan, handläggs dock även sådana mål som s.k. bekän- nelsemål om den tilltalade erkänner brottet. Det finns även några brott som, även om de kan leda till långa fängelsestraff, inte avgörs av jury. Det är t.ex. mål om grov ekonomisk brottslighet och grova narkotikamål. Dessa mål anses innehålla så svåra juridiska frågor att de inte är lämpade att avgöras i en jurysammansättning (, m.fl., s. 64). handlades endast 123 av tingsrätternas samtliga 128 557 mål som jurymål i tingsrätter (statistik från Domstolsstyrelsen). I jurymål består tingsrätten av tre juristdomare och sex jury- medlemmar (retsplejeloven 12 §). Precis som vid nämndemannamål kan rättens president besluta att suppleanter ska närvara vid huvud- förhandlingen. Rätten är domför även om en av jurymedlemmarna får förfall under förhandlingens gång (214 § retsplejeloven). Även jurymedlemmar har individuell rösträtt, och avgörs skuldfrågan av såväl jurymedlemmarna som juristdomarna. gällde att juryn själv avgjorde skuldfrågan. Det krävs för fällande dom i underrätt att minst fyra jurymedlemmar och två juristdomare vill fälla (891 § retsplejeloven). I överrätt krävs det att minst sex jurymedlemmar och två juristdomare röstar för en fäll- ande dom (§ 931 retsplejeloven). Vid fällande dom deltar juryn även i påföljdsfrågan. Vid denna omröstning har dock juristdomarna förstärkt rösträtt på så sätt att deras sammanlagda röstetal mot- svarar jurymedlemmarnas. Detta innebär att de två juristdomarna i tingsrätten i allmänhet har två röster var och att de tre juristdomarna i överrätt har vardera tre röster. har ett stort inslag av lekmannamedverkan i sina domstolar. I tingsrätterna medverkar nämndemän i såväl brottmål som tviste- mål. I mindre allvarliga brottmål, där straffskalan är böter eller fängelse , är tingsrätten domför även utan nämndemän. Tingsrätten kan efter begäran från åklagaren meddela dom efter ett förenklat förfarande utan åtal och huvudförhandling (tillståelse- dom). Förfarandet kan användas om den misstänkte har erkänt brottet och samtycker till att målet avgörs på detta sätt. Tillståelse- domar kan endast meddelas för brott som inte kan ge fängelse i Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Om målet avgörs på detta sätt består rätten av en domare. överlämnade sitt betänkande Brottmåls- processen (SOU 2013:17). Utredningen har haft i uppdrag att se över brottmålsprocessen och överväga åtgärder för ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande. Straffprocessutred- ningen förespråkar en tydligare rollfördelning mellan domstolens aktörer. Domstolen ska ha en tydligare processledande och kon- trollerande roll, medan åklagaren ska ta det fulla ansvaret för statens talan. Utredningen har i linje härmed föreslagit bl.a. att åklagaren ska ange ett påföljdsyrkande i alla mål och att domstolen ska vara förhindrad att döma den tilltalade till ett strängare straff eller en mer ingripande påföljd än vad åklagaren yrkat. Utredningen har även lämnat förslag vad gäller förändringar i reglerna kring rättens sammansättning i brottmål i tingsrätt och hovrätt. I dessa delar har hämtat viss inspiration från det finska sys- temet. har föreslagit att rätten vid huvudför- handling i tingsrätt ska vara domför med en lagfaren domare om det inte finns anledning att döma till fängelse , villkorlig dom i förening med samhällstjänst om det i domslutet ska anges , skyddstillsyn i förening med fängelse enligt 28 kap. 3 § BrB, skyddstillsyn i fören- ing med samhällstjänst eller kontraktsvård om det i domslutet ska anges eller sluten ung- domsvård. Kravet i 1 kap. 3 b § andra stycket RB att det för brottet inte får vara föreskrivet svårare straff än böter eller fängelse föreslås tas bort. Om åklagaren yrkat att villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff ska förverkas med mer än , eller påföljden ska bestämmas till fängelse och villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff ska förverkas samt strafftiden tillsammans överstiger är rätten enligt förslaget inte domför med en lagfaren domare. Med de påföljder som anges ovan likställs enligt förslaget förordnande enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 BrB. har även föreslagit att kravet på att nämndemän alltid ska delta när notarier avgör mål ska tas bort. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna har även föreslagit att rätten, om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller be- skaffenhet, ska kunna bestå av tre juristdomare även i brottmål. Sammansättningen är tänkt att användas när målets omfattning eller frågorna som prövas i målet medför att det ställs särskilda krav på yrkesrelaterad kompetens hos domarna. Det kan t.ex. vara fråga om omfattande mål som kräver särskilda överväganden under be- redningen eller svårare mål som ställer höga krav på juridisk kom- petens. har även föreslagit att nämndemän inte längre ska medverka i hovrätt. Vi återkommer till detta i av- snitt 4.9 nedan. 4.4.4Våra överväganden och förslag Förslag: Vid huvudförhandling i tingsrätt ska rätten vara dom- för med en lagfaren domare om det inte för något av de brott som prövas i målet är föreskrivet svårare straff än fängelse i högst . När tingsrätten avgör en fråga som avses i 38 kap. 6 § BrB ska rätten vara domför med en lagfaren domare. Detsamma gäller mål om förvandling av bötesstraff. Om det finns skäl för det ska tings- rätten dock kunna bestå av en lagfaren domare och två nämnde- män. Kravet på att nämndemän alltid ska delta i avgörandet när en tingsnotarie eller beredningsjurist enligt 18 § tingsrättsinstruk- tionen handlägger brottmål vid huvudförhandling ska tas bort. Allmänt om nämndemännens medverkan i brottmål Vad gäller brottmål är variationen mellan enklare och mer kom- plexa mål särskilt stor. Även målens omfattning kan vara varierande. Det finns erkända brottmål som avgörs efter en lång förhandling, men också riktigt omfattande brottmål med många tilltalade där förhandlingen kan pågå . I ett väl- fungerande rättsväsende ska samtliga mål handläggas på ett rätts- säkert och ändamålsenligt sätt och med rimliga handläggningstider. Regeringen har tidigare uttalat att det är viktigt att mindre och enklare mål kan avgöras genom ett snabbt, smidigt och billigt för- Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna farande (prop. 1996/97:133, s. 42). I direktiven till denna utredning påtalas att omfattningen av nämndemännens medverkan bör bestäm- mas genom en avvägning mellan å ena sidan intresset av allmän- hetens insyn i och inflytande över domstolens avgörande och å andra sidan intresset av att domstolarna avgör mål skyndsamt och använder resurserna effektivt. Utredningen ansluter sig till den upp- fattningen. Inget mål bör avgöras av fler domare än som är motiverat i det enskilda fallet. Nämndemännens viktigaste funktion är att utöva insyn i dom- stolarna. Behovet av insyn skulle i och för sig kunna göra sig gäll- ande i alla mål i samtliga instanser. Så omfattande medverkan av nämndemän finns inte och det är varken ändamålsenligt eller realistiskt. Det är inte heller nödvändigt för att tillgodose behovet av insyn. Behovet av insyn rör, enligt vår uppfattning, på ett övergripande plan hur verksamheten i domstolarna fungerar. Det gäller hur lagar tillämpas, vilka resonemang som förs, hur objektivitetskravet fungerar i praktiken, hur bevisvärdering sker och domstolens förhållnings- sätt gentemot parterna. Detta behov kan enligt vår mening tillgodoses även om nämndemännen inte deltar i vart och ett av domstolarnas mål. För att använda domstolarnas resurser på det mest effektiva sättet bör nämndemännen medverka i de mål där de, förutom insynsfunktionen, även gör mest nytta ur andra aspekter. När det gäller brottmål har nämndemannamedverkan enligt vår uppfattning ett särskilt värde i mål med mer omfattande utredning. I brottmål av större omfattning finns ofta många bevisfrågor och där kan rätten med nämndemannamedverkan tillföras mer erfaren- heter och fler perspektiv på de olika frågorna. Nämndemännens allmänna omdöme och livserfarenhet bidrar till att frågorna blir väl övervägda och genomgångna ur olika aspekter. I brottmål som typiskt sett är av enkel beskaffenhet, med begränsad utredning, få förhörspersoner och där påföljdsvalet är okomplicerat är det å andra sidan inte ändamålsenligt att nämndemän deltar. Frågorna som ska övervägas i sådana mål är i regel av enklare slag och handläggningen i de olika delarna blir effektivare med enbart en lagfaren domare. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Svåra bevisfrågor kan förekomma i såväl mål som rör lindrigare brott som mål om allvarliga brott. Vanligtvis är utredningen dock mer omfattande i mål om allvarligare brott. I dessa mål är förhand- lingarna ofta längre och det förekommer fler frågeställningar och situationer som kräver olika former av överväganden. Inte sällan är det då fråga om flera brott och flera tilltalade. Det är då värdefullt att rätten består av fler ledamöter som tillsammans kan granska det framlagda materialet. Till detta kommer att mål om mer allvarlig brottslighet ofta aktualiserar mer ingripande påföljder för den till- talade. Det är dessutom på det sättet att mål med allvarlig brotts- lighet tilldrar sig mer uppmärksamhet både i media och i samhället i övrigt, varför insynsfunktionen i dessa fall är särskilt viktig. Vi an- ser därför att brottets allvar är en lämplig utgångspunkt för reglerna om rättens sammansättning i brottmål. En sådan ordning framstår också som relativt lättillämpad. Mål om lindrigare brott är vanligen av enklare beskaffenhet och det är följaktligen oftast mer ändamåls- enligt att dessa mål avgörs i en mindre sammansättning, medan mål om mer allvarlig brottslighet vanligtvis är mer omfattande och därför kan behöva avgöras i en starkare sammansättning. Vi väljer att knyta bestämmelsen om rättens sammansättning till straffskalan för de brott som prövas i målet. En annan tänkbar lös- ning skulle vara att låta den påföljd som rätten kan förväntas komma att döma ut i målet vara styrande. Eftersom prövningen av vilken påföljd som kan vara aktuell med vårt förslag inte skulle vara begränsad till att avgöra om böter ska dömas ut eller inte skulle det krävas en tämligen komplicerad straffvärde- och påföljdsbedömning för att avgöra rättens sammansättning. Som ett led i effektiviseringen av domstolsarbetet och renodlingen av domar- uppgifterna bereds brottmålen vanligen av en domstolssekreterare utan juridisk utbildning. En ordning där påföljden ska bedömas redan när huvudförhandlingen planeras skulle därmed medföra visst merarbete och domarna skulle behöva medverka mer i beredningen än vad de gör eller vad som skulle följa av en klar straff- skalegräns. Merarbetet i denna del ska inte överdrivas eftersom flertalet mål rör ett enda vanligt brott och en erfaren sekreterare väl kan bedöma en sannolik påföljd. I vissa mål krävs det emellertid ingående överväganden för att kunna göra en preliminär bedöm- ning av påföljden. Det kan också uppstå situationer där en sådan förprövning från rättens sida av principiella skäl ter sig tveksam. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Till detta kommer att det kan uppstå praktiska svårigheter, t.ex. när det tillkommer stämningsansökningar i ett mål som är utsatt till huvudförhandling. Då måste uppmärksammas att den samlade brotts- ligheten föranleder att nämndemän ska kallas in för att delta i rätten. Om rättens sammansättning i stället är knuten till straffskalan för de brott som målet avser, behöver domstolarna inte göra någon förprövning av påföljden.