sou · H1B317d3 · 2013-04-03 00:00:00 — Ändringen innebär att åklagaren som huvudregel inte får åberopa en ny omständighet i hovrätten. Endast om åklagaren gör sannolikt att omständigheten inte kunnat åberopas tidigare eller om det finns giltig ursäkt för det, får en ny omständighet läggas fram i hovrätten. Bestämmelsen motsvarar den preklusionsregel som finns i tviste- mål. Frågan om ett åberopande ska tillåtas bör prövas under handläggningen sedan motparten har beretts tillfälle att yttra sig. Om den tilltalade ändrar inställning eller anger nya skäl för den i hovrätten eller åberopar ny bevisning, kan det utgöra giltig ursäkt för åklagaren att lägga fram en ny omständighet. Vidare kan händelser inträffa efter tingsrättens dom som ger åklagaren anledning att åberopa nya omständigheter i hovrätten. Vad som sägs om åklagaren gäller även en målsägande som för talan om ansvar. 25 b § Åklagaren får endast ändra sitt påföljdsyrkande i skärpande riktning i hovrätten om han eller hon gör sannolikt att den omständighet som åberopas till grund för det ändrade yrkandet inte hade kunnat åberopas tidigare eller han eller hon annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Vad som anges i första stycket gäller även för att åklagaren eller en måls- ägande som för talan om ansvar ska få framställa ett nytt eller mer ingripande yrkande om särskild rättsverkan av brott. Bestämmelsen är ny. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.6 och 5.7. I första stycket regleras åklagarens möjlighet att ändra sitt på- följdsyrkande i skärpande riktning i hovrätten. Motsatsvis framgår det att åklagaren alltid kan ändra sitt påföljdsyrkande genom att yrka en lindrigare eller mindre ingripande påföljd. Åklagaren ska framställa sitt slutliga påföljdsyrkande i tingsrätten senast i samband med att talan slutförs. Av paragrafen framgår att åklagaren som huvudregel inte får ändra det yrkandet i skärpande riktning om målet överklagas till hovrätten. Att åklagaren normalt inte kan överklaga och yrka straffskärpning om tingsrätten dömt ut den påföljd som åklagaren yrkat följer även av allmänna process- rättsliga principer. Vidare framgår det av den nya bestämmelsen att åklagaren, oberoende av yrkandet i tingsrätten, som huvudregel inte får ändra sitt påföljdsyrkande i skärpande riktning efter att tiden för att överklaga tingsrättens dom har gått ut. Av bestämmelsen framgår att åklagaren får ändra sitt påföljds- yrkande i skärpande riktning om åklagaren gör sannolikt att den omständighet som åberopas till grund för det ändrade yrkandet inte hade kunnat åberopas tidigare eller han eller hon annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Det är alltså samma förutsättningar som gäller för att åklagaren ska få justera åtalet i hovrätten enligt den nya bestämmelsen i 51 kap. 25 a § RB. Om åklagaren tillåts justera åtalet genom att åberopa en ny omständighet bör det ofta finnas skäl att tillåta åklagaren att åberopa den omständigheten även till grund för ett ändrat påföljdsyrkande. Det kan t.ex. gälla att det vid ett åtal för misshandel genom nya uppgifter framkommit att en tilltalad enligt åklagaren gjort sig skyldig till ytterligare eller all- varligare våld än vad som gjorts gällande tidigare. Det behöver dock inte vara fråga om nya omständigheter som medför att åtalet justeras. Det kan t.ex. ha kommit fram nya omständigheter som påverkar straffvärdet av gärningen eller förändrar förutsättningarna för på- följdsvalet. Ett exempel på det senare kan vara att det framkommit att den tilltalade har avbrutit en kontraktsvård eller återtagit sitt samtycke till att utföra samhällstjänst. I andra stycket regleras möjligheten för åklagaren eller en måls- ägande som för talan om ansvar att ändra sitt yrkande om särskild rättsverkan av brott genom att framställa ett nytt eller mer ingri- pande sådant yrkande. Förutsättningarna för att det ska få ske är desamma som gäller för att åklagaren ska få ändra sitt påföljds- yrkande i skärpande riktning. Bestämmelsen är även tillämplig vid rättegången i Högsta dom- stolen (se 55 kap. 15 § första stycket 2 RB). 2 § I brottmål som ska tas upp av en hovrätt, tillämpas bestäm- melserna om rättegången vid tingsrätt i 45–47 kap. med följande avvikelser: 1.I mål där stämning utfärdas ska hovrätten i stämningen förelägga den tilltalade att svara skriftligen inom . 2.Hovrätten ska sända över svarsskrivelsen till åklagaren. Om det behövs får hovrätten besluta om ytterligare skriftväxling efter svarsskrivelsen. Hov- rätten får också meddela närmare bestämmelser om skriftväxlingen och bestämma i vilket avseende parten ska yttra sig. 3.Är den tilltalade häktad, får ett uppehåll i huvudförhandlingen inte göras , om inte på grund av särskilda omständigheter ett längre uppehåll är nödvändigt. 4.Om det inte finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter, får hovrätten avgöra målet utan huvudförhandling. I sådant fall tilläm- pas 51 kap. 14 §. Paragrafen är ändrad. Ändringarna är av redaktionell karaktär och är en följd av förslaget att institutet stämning tas bort vid allmänna åtal. Den nuvarande första punkten i paragrafen som anger att hov- rätten inte får uppdra åt åklagaren att utfärda stämning har tagits bort. I punkten 1 (som motsvarar det första ledet i den nuvarande andra punkten) görs ett tillägg som innebär att hovrätten endast ska utfärda ett svarsföreläggande i de mål där stämning utfärdas, dvs. i praktiken i mål som rör enskilt åtal. Av bestämmelserna i 45 kap. följer det att åklagaren i övriga mål ska förelägga den tilltalade att svara på åtalet i samband med att det ges in till hovrätten. 9 § Prövningstillstånd krävs för att ska pröva hovrättens dom eller slutliga beslut i mål eller ärende som väckts vid tingsrätt. Det- samma gäller hovrättens slutliga beslut i ett ärende som har ett direkt sam- band med ett sådant mål eller ärende utom beslut som avses i 17 §. Paragrafen är ändrad på så sätt att det nuvarande andra stycket tas bort. I det finns bestämmelser om att prövningstillstånd inte krävs vid överklaganden av justitiekanslern eller justitieombudsmannen i mål där allmänt åtal förs. Ändringen, som alltså innebär att pröv- ningstillstånd även krävs i dessa fall, har behandlats i avsnitt 12.3.9. I övrigt görs en språklig ändring. Paragrafen ger möjlighet för att begränsa sin prövning till en prejudikatfråga i mål om allmänt åtal som överkla- gas dit av justitiekanslern eller en justitieombudsman. Paragrafen upphävs till följd av förslaget att kravet på prövnings- tillstånd även ska omfatta sådana överklaganden (se kommentaren i anslutning till 54 kap. 9 § RB). 15 § Vid rättegången i ska i övrigt följande bestäm- melser tillämpas: 1.i tvistemål, 50 kap. 10 § tredje stycket, 12 §, 14–22 §§, 24 § och 25 § första och andra styckena och 2.i brottmål, 51 kap. 8 § fjärde stycket, 10 § tredje stycket, 12 §, 14– 22 §§, samt 23 a, 24–25 b och 30 §§. Det som sägs i 50 kap. 26–29 §§ rörande tvistemål samt i 51 kap. 26– 29 §§ rörande brottmål om undanröjande av tingsrätts dom och om åter- förvisning gäller för i fråga om lägre rätts dom. Ändringen i första meningen första stycket är språklig. I första stycket punkten 2 har ett tillägg gjorts med hänvisning till bestämmelserna i 51 kap. 25 a och b §§ RB. Bestämmelsen i 25 a § avser möjligheten för åklagaren och en målsägande som fullföljt talan till hovrätten att justera åtalet genom att åberopa nya omständigheter. I 25 b § regleras möjligheten för åklagaren att ändra påföljdsyrkandet respek- tive yrkanden om särskild rättsverkan av brott i hovrätt. Det senare gäller även för en målsägande som för talan om ansvar. Av hän- visningarna till dessa bestämmelser framgår att de även gäller vid rättegången i . Motiven till bestämmelserna har behandlats i avsnitt 5.6, 5.7 och 12.6. Se i övrigt författnings- kommentarerna till dessa. 13 § En tingsrätt får med parternas samtycke hänskjuta en viss fråga i målet till prövning av , när förlikning om saken är tillåten samt i brottmål. En fråga som hänskjutits till i ett brottmål ska avgöras skyndsamt. Om den som är tilltalad tar tillbaka sitt samtycke innan frågan prö- vats slutligt av ska målet där skrivas av. Paragrafen är ändrad till följd av vårt förslag att tingsrätten även i brottmål får hänskjuta en prejudikatfråga i målet till prövning i (s.k. hissning). Ändringarna har behandlats i avsnitt 11.5.2. Det utökade tillämpningsområdet för möjligheten till hänskjutande framgår genom tillägget i första stycket. Det krävs, liksom i dispositiva tvistemål, parternas samtycke. I andra stycket införs särskilda bestämmelser som gäller hand- läggningen i när en fråga hänskjutits i ett brott- mål. Av första meningen framgår att frågan alltid ska avgöras skynd- samt. Särskilt viktigt är det förstås i de fall då särskilda tidsfrister gäller för handläggningen i tingsrätten. Av andra meningen i andra stycket framgår att den tilltalade i ett brottmål kan återta sitt samtycke till att prövar prejudikatfrågan. I så fall ska målet där skrivas av. I 45 kap. 13 d § andra stycket och 47 kap. 20 a § RB finns nya bestämmelser om tidsfrister för handläggningen i tingsrätt i vissa fall. 19.2Förslaget till lag om ändring i 4 § Tillämpas 1 § 1 eller 2 i fråga om någon som villkorligt frigivits från fängelse, ska, om brottet begåtts , den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad om inte särskilda skäl talar mot det. Såsom särskilda skäl för att inte förverka eller för att förverka endast en del av villkorligt medgiven frihet kan rätten beakta 1.om den nya brottsligheten i förhållande till den tidigare är av lindrig beskaffenhet, 2.om har förflutit mellan brotten, eller 3.om ett förverkande annars skulle framstå som oskäligt. Beslutas inte förverkande enligt första stycket, får rätten besluta åtgärd som avses i 26 kap. 18 § eller förlänga prövotiden med högst utöver den tid som följer av 26 kap. 10 §. En åtgärd enligt denna paragraf får endast beslutas om åklagaren yrkat det. Rätten får inte besluta om en åtgärd som är att anse som mer ingripande för den tilltalade än vad åklagaren yrkat. En åtgärd enligt tredje stycket får beslutas endast före prövotidens utgång. Förverkande får beslutas endast om fråga därom uppkommer i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtal från prövotidens utgång. Ändringen i första stycket är endast språklig. Fjärde stycket i paragrafen är ändrat. Genom ändringen klargörs att åklagarens yrkanden, liksom när det gäller påföljdsfrågan i övrigt (se förslaget till 30 kap. 3 a § RB), även sätter upp gränserna för om, och i vilken utsträckning, villkorligt medgiven frihet ska förklaras förverkad. Detsamma gäller för beslut om annan åtgärd enligt bestämmelsen. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.4.2. 14 § Kan på grund av den brottsliges död eller av annan orsak påföljd ej längre ådömas, får egendom förklaras förverkad eller företagsbot åläggas på grund av brottet eller åtgärd föreskrivas till förebyggande av missbruk, endast om talan i mål därom delgivits från det brottet begicks. Talan får i sådant fall väckas av åklagare endast om det är påkallat ur all- män synpunkt. I fall som sagts skall vad i 35 kap. 3 § stadgas äga motsvarande tillämp- ning. I paragrafens första stycke görs en ändring genom att begreppet stämning byts ut mot talan. Ändringen motiveras av vårt för- slag att stämningsinstitutet ska tas bort vid allmänna åtal. Bestämmel- ser om förfarandet då en talan om förverkande eller annat yrkande om särskild rättsverkan riktas mot den som inte är tilltalad finns i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. (se kommentarerna till ändringarna i denna lag om det inledande förfarandet i sådana mål). 6 § Vid avgörande av en fråga, som avses i 2 eller 2 a § eller i 27 kap. 2 a § tredje stycket, 5 § tredje stycket eller 6 §, 28 kap. 9 § eller 11 § första och andra styckena, 32 kap. 4 § eller 34 kap. 10 § andra stycket eller 18 § är tings- rätten domför med en lagfaren domare. Detsamma ska gälla i fråga om undan- röjande av påföljd enligt 34 kap. 1 § 3, förverkande av villkorligt medgiven frihet eller annan åtgärd enligt 34 kap. 4 § samt åtgärd enligt 34 kap. 5 § tredje stycket eller 34 kap. 6 § andra stycket, om inte annat anges i 1 kap. 3 b § . Om det finns skäl för det får tingsrätten när den avgör fråga enligt första stycket bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Bestämmelsen, som reglerar tingsrättens domförhet vid avgörande av frågor om åtgärd i fråga om en påföljd, är ändrad. Motiven har behandlats i avsnitt 13.7.5. Av första stycket framgår att tingsrätten är domför med en lag- faren domare i fråga om undanröjande av påföljd eller annan åtgärd som ska prövas i fråga om en påföljd som har dömts ut. Regleringen innebär att det inte vid avgörande av de frågor som räknas upp i de bestämmelser som hänvisas till i paragrafen, längre ställs ett obliga- toriskt krav på att nämndemän ska medverka i rätten. Dock innebär det sista ledet i andra meningen, som är nytt, att de begränsningar enligt 1 kap. 3 b § RB som gäller för en lagfaren domare att i mål om allmänt åtal döma till skyddstillsyn eller villkorlig dom i för- ening med samhällstjänst eller kontraktsvård, också ska gälla vid avgörande av en fråga enligt denna bestämmelse. Det betyder att en lagfaren domare inte utan medverkan av nämndemän kan besluta att exempelvis en villkorlig dom eller skyddstillsyn i stället för att undanröjas ska förenas med samhällstjänst, om alternativstraffet är mer än fängelse . Regeln om rättens sammansättning i 1 kap. 3 b § RB ska alltså gälla vid avgörande av frågor som anges i bestämmelsen, även när talan inte förs om allmänt åtal. I första stycket återfinns de bestämmelser som finns i tredje stycket och som innebär att tingsrätten är domför med en lagfaren domare vid avgörande av vissa frågor, bl.a. fråga om upphävande eller ändring av en föreskrift om samhällstjänst vid vill- korlig dom och fråga om omhändertagande av en dömd person som åsidosatt sina åligganden vid dom på skyddstillsyn. Som en följd av det tas nuvarande tredje stycket bort. Någon ändring i sak är i denna del inte avsedd. Av andra stycket, som är nytt, framgår att tingsrätten får vara sammansatt av en lagfaren domare och nämnd om det finns skäl för det. 19.3Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) 71 § Patenthavare, som inte har hemvist här i riket, ska ha ett här bosatt ombud. Ombudet ska ha behörighet att för patenthavaren ta emot delgivning av stämning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden rörande patentet med undantag av allmänt åtal och stämning i brottmål samt före- läggande för part att infinna sig personligen inför domstol. Ombud ska anmälas till patentregistret och antecknas i detta. Har patenthavaren inte anmält ombud som avses i första stycket, får del- givning i stället ske genom att den handling som ska delges sänds till denne med posten i betalt brev under dennes i patentregistret antecknade adress. Om fullständig adress inte finns antecknad i registret, får delgivning ske genom att handlingen hålls tillgänglig hos patentmyndigheten och genom att meddelande om detta och om handlingens huvudsakliga innehåll kungörs i publikation som regeringen bestämmer. Delgivningen anses ha skett när det som har sagts har blivit fullgjort. Regeringen får under förutsättning av ömsesidighet förordna, att bestäm- melserna i första och andra styckena inte ska tillämpas i fråga om patent- havare som har hemvist i viss främmande stat eller har ett i den staten bosatt ombud, vilket är anmält till patentregistret här i riket och har behörighet som anges i första stycket. I paragrafens första stycke görs en ändring av redaktionell karaktär genom att det läggs till att behörigheten inte behöver omfatta del- givning av allmänt åtal. Det är en följdändring av vårt förslag om att stämningsinstitutet avskaffas vid allmänna åtal. I övrigt görs vissa ändringar av språklig karaktär. 19.4Förslaget till lag om ändring i mönsterskyddslagen (1970:485) 45 § Mönsterhavare som inte har hemvist i ska ha ett här bosatt ombud. Ombudet ska ha behörighet att för mönsterhavaren ta emot delgiv- ning av stämning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden om mönsterrätt med undantag av allmänt åtal och stämning i brottmål samt föreläggande för part att infinna sig personligen inför domstol. Ombud ska anmälas till mönsterregistret och antecknas i detta. Har mönsterhavare inte anmält ombud enligt första stycket, kan del- givning i stället ske genom att den handling som ska delges sänds till denne med posten i betalt brev under dennes i mönsterregistret antecknade adress. Om fullständig adress inte finns antecknad i registret, kan delgivning ske genom att handlingen hålls tillgänglig hos registreringsmyndigheten och genom att meddelande om detta och om handlingens huvudsakliga innehåll kungörs i publikation som regeringen bestämmer. Delgivningen anses ha skett när det som sagts har blivit fullgjort. I paragrafens första stycke görs en ändring av redaktionell karaktär genom att det läggs till att behörigheten inte behöver omfatta del- givning av allmänt åtal. Det är en följdändring av vårt förslag om att stämningsinstitutet avskaffas vid allmänna åtal. I övrigt görs vissa ändringar av språklig karaktär. 19.5Förslaget till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) 14 § Utan hinder av 35 kap. 1 § får påföljd för brott enligt 3 eller 5–8 §§ ådömas, om den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet från brottet. Har vid brott som avses i 10 § den miss- tänkte blivit föremål för revision av från brottet, ska de i 35 kap. 1 § angivna tiderna räknas från den dag då revisionen beslutades. Påföljd får ådömas för brott enligt denna lag utan hinder av att den misstänkte inte erhållit del av åtal för brottet inom den tid som anges i 35 kap. 1 § eller första stycket denna paragraf, om den miss- tänkte har delgetts underrättelse om att han är skäligen misstänkt för brottet. Underrättelsen ska ha skett under en förundersök- ning som sedermera lett till allmänt åtal mot den misstänkte för brottet. Den ska ha utfärdats av åklagaren och ange de omständigheter som utgör grund för misstanken. Delgivningen ska ha skett på sätt som gäller för del- givning av allmänt åtal i brottmål. Avvisas eller avskrivs mål mot någon om brott som han delgetts misstanke om enligt detta stycke ska i fråga om möjligheten att ådöma påföljd så anses som om delgivning av underrättel- sen inte skett. I paragrafen görs en redaktionell ändring i andra stycket i anledning av vårt förslag om att stämningsinstitutet avskaffas vid allmänna åtal. Begreppet stämning har bytts ut mot allmänt åtal. 14 a § För brott enligt 2 eller 4 § får rätten på ansökan av åklagaren besluta om förlängning av den tid som anges i 35 kap. 1 § . Beslut om förlängning får meddelas, om åtal eller underrättelse enligt 14 § andra stycket avseende sådant brott inte har kunnat delges den misstänkte på grund av att denne 1.har saknat känt hemvist och det inte har kunnat klarläggas var han eller hon uppehållit sig, 2.inte har kunnat anträffas på känt hemvist inom riket och det inte har kunnat klarläggas var han eller hon uppehållit sig samt det kan antas att han eller hon hållit sig undan eller 3.har stadigvarande vistats utomlands. Förlängningstiden ska bestämmas med hänsyn till vad som kan antas behövas för att delgivning ska ske med den misstänkte, dock . Visar det sig att den bestämda tiden är otillräcklig, får rätten på ansökan av åklagaren medge ytterligare förlängning. Förlängning enligt denna paragraf får inte omfatta än sam- manlagt . I paragrafens första stycke görs en redaktionell ändring i anledning av att stämningsinstitutet avskaffas vid allmänna åtal. Begreppet stämning har bytts ut mot åtal. I övrigt görs ändringar av språklig karaktär. 14 c § Tingsrättens handläggning av mål enligt 14 a § är skriftlig. I hand- läggningen får ingå muntlig förhandling när det kan antas vara till fördel för utredningen. Den misstänkte och hans försvarare ska beredas tillfälle att yttra sig över åklagarens ansökan om så kan ske. Beslut varigenom en domstol lämnat en ansökan enligt 14 a § utan bifall får inte överklagas. Beslut av tingsrätt att medge förlängning enligt 14 a § får överklagas. Överklagandet ska ha kommit in från den dag då den misstänkte, på sätt som gäller för delgivning av allmänt åtal i brottmål, delgavs beslutet. I övrigt ska vad som är föreskrivet i rörande brottmål gälla i tillämpliga delar. I paragrafen görs en redaktionell ändring i andra stycket i anledning av vårt förslag om att stämningsinstitutet avskaffas vid allmänna åtal. Begreppet stämning har bytts ut mot allmänt åtal. I övrigt görs änd- ringar av språklig karaktär. 19.6Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) 11 § Åklagaren är under de förutsättningar som anges i 22 kap. 2 § första stycket skyldig att i samband med åtalet förbereda och utföra målsägandens talan om sådant skadestånd som avses i 5 §. Om målsäganden för talan enligt 5 § gäller vad som är föreskrivet i rätte- gångsbalken om hur en talan mot den tilltalade får väckas även en talan mot den unges vårdnadshavare som framställs i anledning av åtalet. När talan förs enligt 5 § gäller vad som är föreskrivet i om delgivning av den tilltalade och föreläggande till den tilltalade att svara på åtalet och enskilda anspråk som framställs i samband med detta i stället vårdnadshavaren. Paragrafen är ändrad genom att det införts ett nytt andra stycke. Ändringen har behandlats i avsnitt 14.11. Av första meningen i andra stycket framgår att en talan mot en underårig tilltalads vårdnadshavare enligt 3 kap. 5 § skadestånds- lagen som målsäganden vill framställa i anledning av åtalet väcks på samma sätt som en talan om enskilt anspråk mot den tilltalade. När det gäller talan som väcks med åtalet framgår det redan av våra förslag om ändringar i att talan kan väckas på samma sätt oberoende av om den riktas mot annan än den tilltalade (se 22 kap. 2 a och 45 kap. 4 a §§ RB). Däremot innebär regle- ringen i denna paragraf en nyhet i förhållande till vad som gäller enligt 45 kap. 5 § andra stycket RB. Av den bestämmelsen framgår motsatsvis att det krävs att stämning utfärdas när en talan mot annan än den tilltalade väcks efter åtalet. Genom ändringen kan även en skadeståndstalan mot vårdnadshavare väckas formlöst på samma sätt som en talan mot den tilltalade. Av andra meningen framgår att vad som är föreskrivet i rätte- gångsbalken om delgivning av den tilltalade och svarsföreläggande till denne, i stället gäller vårdnadshavare när en talan enligt 3 kap. 5 § skadeståndslagen framställs i anledning av åtalet. Det innebär att bestämmelsen om delgivning av den tilltalade enligt 33 kap. 6 § RB blir tillämplig. För att talan mot en vårdnadshavare ska kunna delges med förenklad delgivning ska denne informeras på det sätt som gäller för den tilltalade. Vidare blir bestämmelserna i 45 kap. 9–10 §§ RB tillämpliga. Åklagaren ska alltså sända eller lämna talan till vårdnadshavaren och förelägga denne att svara på anspråket till rätten . Bestämmelsen i andra stycket är bara tillämplig om talan väcks i anledning av ett åtal mot den tilltalade. Om brottmålsrättegången är avslutad får talan väckas enligt de vanliga bestämmelserna som gäller för tvistemål. 19.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. Lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. reglerar bl.a. för- farandet vid prövning av en talan om att ta i förvar egendom som påträffats hos någon som saknar rätt till denna. Talan kan föras mot en person som inte är tilltalad. Enligt lagen kan åklagaren under vissa förhållanden besluta att egendomen ska tas i förvar. Den som är missnöjd med åklagarens beslut kan anmäla det . Om det sker ska åklagaren väcka talan om han eller hon vill att beslaget ska bestå.