sou · H1B360 · 2013-08-23 00:00:00 — Men olika nyttigheter eller onyttigheter som naturen tillhandahåller är ofta inte föremål för handel på någon marknad. För att mäta ekonomiska avvägningar i sådana fall har särskilda värderingsmetoder utvecklats. De kan grovt delas in två grupper: (1) metoder baserade på faktiskt marknadsbeteende (revealed preference methods, ung. avslöjad preferens) och (2) scenariometoder (stated preference methods, ung. uppgiven preferens), se t.ex. och (2011), och och (2012). Den förstnämnda gruppen av studier bygger på förutsättningen att värdet avslöjar sig genom vår konsumtion av någon vara eller tjänst som är marknadsprissatt. Ett exempel är att om man kontrollerar för ålder, storlek, närhet till centrum och andra variabler som påverkar värdet av en privatfastighet kommer fastigheter som ligger i bullriga områden att betinga ett lägre pris, vilket kan ses som ett mått på värdet på nyttigheten frånvaro av buller. Problemet som möter forskaren som vill försöka skatta värdet på nyttigheten/onyttigheten ökad population av rovdjur är att detta värde bara delvis avslöjar sig genom vår konsumtion av någon vara/tjänst som är marknadsprissatt. Det kan exempelvis avslöja sig som folks villighet att avstå från tid och pengar för att få vara med om rovdjursturism eller det ökade besvär i form av skyddsåtgärder, mer bilåkande osv. som oro för rovdjur kan föra med sig. Men för att exempelvis även ta med hur människors välbefinnande påverkas (positivt eller negativt) av själva existensen av fler rovdjur kan forskaren använda sig av scenariometoder. Tillämpningen av sådana metoder går vanligen ut på att genomföra en intervju- eller enkätundersökning, där forskaren via olika frågor försöker få ett urval av befolkningen att värdera en förändring av rovdjursstammen. Ett antal sådana studier har genomförts i , och resultaten redovisas i avsnitt 5.1.3 nedan. 5.1.2 Kvalitativ identifiering av konsekvenser Nedanstående tabeller är ett försök att sammanfatta de viktigaste konsekvenserna för allmänheten av fler rovdjur. Det påpekas i tabellen om någon konsekvens är särskilt stark för något eller några av rovdjuren. Konsekvenserna presenteras och diskuteras närmare i avsnitt 5.1.3. 5.1.3.1 Generella analyser av betalningsvilja5 Till att börja med går vi igenom de mest generella försöken till att analysera hur människors välbefinnande påverkas av (fler) rovdjur, nämligen med hjälp av enkätundersökningar som studerar allmänhetens betalningsvilja. 5 För detta avsnitt är vi tacksamma för bidrag av , SLU . enkätundersökningar genomförts.6 Den senaste av undersökningarna genomfördes , vilket innebär att resultaten bör tolkas med viss försiktighet. Den första genomfördes som en postenkät till 2 000 respondenter och och berörde frågan om storleken på den svenska vargstammen – som för övrigt omfattade ca 25 individer. Urvalet delades in i fyra grupper om 500 personer. Den första gruppen tillfrågades om sin betalningsvilja för ett hypotetiskt bevarandeprojekt som skulle rädda den nuvarande vargpopulationen. Nästa grupp fick istället ta ställning till en situation där vargpopulationen var 100 individer och tillfrågades på motsvarande sätt om sin betalningsvilja för att bevara denna population. Nästa undergrupp konfronterades med en situation där vargpopulationen var 700 individer, medan den sista gruppen möttes av en situation där vargpopulationen var 1000 individer. Avsikten med dessa undergrupper var att utvärdera om betalningsviljan ökade (eller minskade) med ökande vargpopulation. Betalningsviljefrågan var en så kallad budgivningsfråga, där respondenten ombeds svara ja eller nej till ett givet bud, där olika respondenter slumpvis får olika bud. Som framgår av och (1999) förändrades inte betalningsviljan med vargpopulationen. Betalningsviljan var per hushåll och år, beroende på suburval, utan någon klar trend (se även et al. Författarnas tolkning var att respondenterna egentligen värderade bevarande, och inte storleken på populationen i sig. Svarsfrekvensen på denna enkätundersökning var , men en bortfallsundersökning (Bostedt och , 1996) visade hur attitydvariabler kunde användas för att uppskatta icke-respondenters värdering till av respondenternas. En senare studie utnyttjade detta enkätmaterial, en studie om kostnader för att bevara stora rovdjur, samt ekologiska populationsmodeller för att analysera optimal rumslig fördelning av den svenska vargstammen (et al., 2003). Resultaten visade att den optimala fördelningen var relativt jämn, men att och , samt och var lämpliga 6 En rad olika publikationer baserar sig på data från dessa enkätundersökningar: Studien av och 1993-94: Bostedt och (1996), och (1999), et al. (1999), et al. (2003). Fjäll-Mistrastudien : et al. (2007), Bostedt et al. (2008), et al. (2008), et al. (2011). Studien av och 2004: och (2008a), och (2008b), (2010), et al. (2012). Dessa resultat bygger dock på en enkätundersökning som är ca . Nästa enkätstudie genomfördes inom ramen för det så kallade Fjäll-Mistraprogrammet, finansierat av , Mistra. Enkätstudien, som genomfördes , kan indelas i två urval. Det ena urvalet omfattar de sex nordligaste länen (samt ). Där genomfördes en översampling på kommunnivå så tillvida att i varje kommun (det finns 69 kommuner i de sex nordligaste länen) i området tillfrågades 150 personer. Avsikten var att tydligare kunna kartlägga preferenserna i glesbygdskommuner, vilket utan denna stratifierade urvalsprocedur knappast är möjligt. Det andra urvalet omfattande resten av (dvs. exklusive de sex nordligaste länen), och var ett vanligt rakt urval. Med denna kombinerade urvalsprocedur blev det totala urvalet mycket stort, totalt erhöll mer än 11 000 personer en enkät, varav 1000 personer utanför de sex nordligaste länen. Det förtjänar att nämnas att enkätundersökningen var mycket omfattande och berörde attitydfrågor till friluftsliv, jakt och reservatsbildning, förutom de frågor som handlade om attityder till stora rovdjur. Innan den egentliga betalningsviljefrågan tillfrågades respondenterna om de överhuvudtaget hade en positiv betalningsvilja för att bevara stora rovdjur. Därefter följde betalningsviljefrågan, som i detta fall var en så kallad multiple-bounded budgivningsfråga, där respondenten ombads svara helt säkert ja, troligen ja, osäker, troligen nej eller helt säkert nej till en serie bud. Denna frågetyp är krävande för respondenten, men ger ett rikt datamaterial för forskaren, framförallt rörande individers osäkerhet om sin betalningsvilja för en miljönyttighet som stora rovdjur. Vidare tillfrågades respondenterna inte bara om sin betalningsvilja för att bevara vargstammen utom om sin betalningsvilja för både järv och varg, de två arter som 2004 låg under de etappmål som beslutat om . (2007) redovisar resultaten vad avser järv. I de sex nordligaste länen hade en positiv betalningsvilja, jämfört för resten av . För resten av var medelbetalningsviljan för järv ca per hushåll och år, medan de nordligaste länen (utom ) uppvisade en medelbetalningsvilja för järv av detta. I var betalningsviljan i stort sett densamma som i söder om . Bostedt et al. (2008) analyserade betalningsviljan för de stora rovdjuren som grupp och fann i stort sett samma mönster där de nordligaste länen (utom ) hade en betalningsvilja på av betalningsviljan för söder om . I et al. (2008) diskuterades den regionala fördelningen av betalningsviljan och det konstaterades inte oväntat att betalningsviljan för varg var lägst i vargtäta kommuner. Fördelningsanalysen fördjupades i et al. (2011), där det konstaterades att yngre personer har en högre betalningsvilja än äldre, samt att yngre kvinnors betalningsvilja i stort sett är oberoende av om de bor nära eller långt ifrån vargtäta områden, medan yngre mäns betalningsvilja påverkas starkt av om de bor nära vargtäta områden. En förklaring kan vara att yngre män i glesbygdsområden där varg finns oftare är jägare och upplever rovdjur som en konkurrent om det jaktbara viltet. Rovdjursbevarande verkar således vara ett not-in-my-backyard (NIMBY)-problem för vissa grupper, men inte för alla. Den sista av de tre enkätundersökningarna genomfördes också (och är därmed i skrivande stund ), berörde också alla de fyra stora rovdjuren, och använde också en stratifierad urvalsprocess. Totalt tillfrågades 4050 personer och svarsfrekvensen var även här . Den stratifierade urvalsproceduren var designad för att ge ett större urval i vargtäta områden. I avrapporteringen lyftes fram att en skillnad mot FjällMistraundersökningen var att även respondenter i vargtäta områden utanför de sex nordligaste länen (t.ex. ) nåddes av denna urvalsprocedur. Även här användes en så kallad multiple-bounded budgivningsfråga för att erhålla information om respondenternas osäkerhet om sin värdering. Resultaten, som redovisas i och (2008a och b) är jämförbara med Fjäll-Mistraundersökningen, med en högre betalningsvilja i storstäderna och en lägre i vargtäta områden. Det är intressant att notera att vissa frågor gjorde det möjligt att identifiera personer som potentiellt hade en negativ betalningsvilja för rovdjurspolitiken. Totalt var det som hade en potentiellt negativ betalningsvilja, men i vargtäta områden var denna andel . I (2010) analyserades inkomsteffekterna, dvs. hur betalningsviljan påverkas av ökande inkomst. Ett användbart mått härvidlag är betalningsviljans inkomstelasticitet, vilket mäter hur många procent betalningsviljan ökar om inkomsten ökar med en procent. Resultaten visade att denna elasticitet var mellan 0,14 och 0,4 för de som hade en positiv betalningsvilja, Det innebär att betalningsviljan var regressiv, dvs. ökade i långsammare takt än inkomsten. Med andra ord var låginkomsttagare beredda att betala en större andel av sin inkomst. Datamaterialet användes slutligen även till en analys av hur rädsla påverkar betalningsviljan (et al., 2012). Resultaten visade att upplevd rädsla var en signifikant förklarande faktor till variationen i betalningsvilja även om effekten inte var så stark – en ökning av upplevd rädsla med en procent minskade betalningsviljan . Resultaten från de tre enkätundersökningarna sammanfattas i tabell 5.1.3.1. Allmänt tyder studierna på att välbefinnandet hos en genomsnittlig invånare i , och även en genomsnittlig invånare i län med rovdjursförekomst, skulle öka av ett rovdjursbestånd i linje med rovdjurspolitikens mål, men vissa delar av allmänheten skulle få ett minskat välbefinnande. Det senare manifesteras av den potentiella negativa betalningsvilja som och (2008a och b) fann bland hälften av respondenterna i områden med vargförekomst. Det är svårt att använda de genomförda enkätundersökningarna för att säga något om storleken på detta minskade välbefinnande hos vissa delar av allmänheten, eftersom dessa personer kan bli otillräckligt representerade i slumpmässiga urval av befolkningen. För att få detaljerad information om detta skulle det krävas mycket stora slumpmässiga urval eller urval som är riktade mot just dessa delar av allmänheten. I nästa delavsnitt fördjupar vi oss i anledningar till varför välbefinnandet kan öka respektive minska. Källor: och (1999), et al. (2008), Bostedt et al. (2008), och (2008a), och (2008c). 5.1.3.2 Varför bidrar rovdjur till ett ökat välbefinnande bland vissa? Resultaten från betalningsviljestudierna rimmar väl ihop med resultaten från olika attitydundersökningar av den svenska allmänheten genomförda av () och vid . (SOU 2012:22, s. 37) konstaterar beträffande attitydundersökningar 2009 och 2010 att de indikerar att en majoritet av svenskarna accepterar att de stora rovdjuren finns i . Solevid och (2010) och och (2011) beskriver med utgångspunkt från dessa undersökningar att när det gäller varg anser en tredjedel att vargstammen är för liten, en tredjedel att den är lagom stor och en tredjedel att den är för stor. För björn anser att stammen är lagom, att den är för stor och att den är för liten. För lodjur anser de allra flesta att stammen är lagom () eller för liten (). Attityder till järv studerades inte i dessa attitydundersökningar. resultat är i linje med resultaten från SLU:s attitydundersökningar, som tyder på att en majoritet av de tillfrågade, både nationellt och lokalt, uppgav 2009 att de gillar att vart och ett av de fyra stora rovdjuren finns i . Attityderna skiljer sig dock åt mellan olika län. I var andelen som gillar förekomsten av rovdjur , medan andelen var i län med stor rovdjursförekomst. Vargen är generellt det rovdjur som gillas minst och lodjuret det som gillas mest. Utan tvekan är det så att förekomsten av rovdjur bidrar positivt till många människors välbefinnande. Varför är det så? och (2008c) formulerar saken som att vissa människor ser rovdjur som en naturlig del av faunan i och att de därför sätter värde på själva förekomsten av rovdjursstammar som är livskraftiga på lång sikt (s.k. existensvärden) och/eller på möjligheten att de själva eller andra får möjlighet att uppleva rovdjur i svensk natur . En annan anledning till ökat välbefinnande kan komma av att känna att uppfyller vad man har lovat internationellt. och (2009) redovisar resultat från en riksomfattande enkätundersökning om rovdjursförvaltning som genomfördes . De tillfrågade fick bl.a. ta ställning till påståendet Det är viktigt att uppfyller internationella avtal vad gäller bevarande av stora rovdjur. I riket i snitt instämde i detta påstående. Påståendet hade ett större stöd än riksgenomsnittet i (), medan andelen som stödjer påståendet är lägre än riksgenomsnittet i de övriga län som specialstuderades: (), (), (), (), (), (). Att uppfylla internationella åtaganden räknar (2009) till moraliska skäl till varför allmänheten bryr sig om förekomst av rovdjur. Föreningen tar också upp etiska skäl som har att göra med rovdjurens egenvärde samt kulturella och symboliska skäl, där rovdjuren exempelvis kan ses som en del av det svenska kulturarvet och står som en symbol för en vild natur. Vissa av de här skälen kan illustreras av vad deltagare på de fokusgruppmöten med allmänheten som hölls i och i , se även avsnitt 6 och Appendix C7. 7 Rapportens appendix publiceras på /publikationer rovdjuren som symbol för det vilda sade en deltagare på mötet i : För mig är det här en kvalitetsstämpel på vår natur, våra skogar, vildmarken som vi har. Det här (rovdjuren) är guldkornen. Det är jätteskyddsvärt. När det gäller rovdjurens egenvärde formulerade sig en deltagare på samma möte så här: Levande varelser ska få finnas, ingen rätt att utrota. Rovdjurens rätt att få finnas till påpekades både på mötet i och i , men generellt med tillägget att storleken på rovdjursbestånden måste regleras så att beståndsstorleken blir rimlig, så att inte nackdelarna med rovdjur blir för stora. Som en deltagare på mötet i sade: [Rovdjur] ska finnas, för de hör hit, men de måste regleras. Generellt visar också riksomfattande attitydundersökningar att det finns ett allmänt stöd för att begränsa rovdjurens antal och utbredning med hjälp av jakt om (1) rovdjuren vistas i tätbefolkade områden, (2) det minskar risken för att tamdjur tas och (3) folk är rädda. Det här stödet finns både bland invånare i och i län med väletablerad rovdjursförekomst. Stödet är mindre om skälet till jakt är att minska konkurrensen om jaktbart vilt – en sådan jakt stöds av ungefär en tredjedel av de tillfrågade (et al., 2010). Utifrån allmänhetens synvinkel verkar det alltså som att den nedre gränsen för vad som är en rimlig storlek på rovdjursbestånden avgörs av att det ska finnas så pass många individer att bestånden är livskraftiga. Den övre gränsen för den rimliga storleken avgörs däremot av hur stora olägenheterna med rovdjuren är för boende och tamdjursägare i områden där rovdjur förekommer. Vi återkommer till de här olägenheterna i nästa avsnitt. Avslutningsvis kan flera av de skäl som ovan nämnts för varför rovdjur kan bidra till ett ökat välbefinnande sorteras in under en generell indelning av olika typer av värden som uppstår på grund av det vilda i naturen (, 1994), se tabell 5.1.3.2. Som framgår av tabellen finns även värden som har att göra med varför rovdjur bidrar till ett minskat välbefinnande. 5.1.3.3 Varför bidrar rovdjur till ett minskat välbefinnande för vissa? (SOU 2012:22, s. 42) redovisar flera skäl för varför förekomsten av rovdjur kan leda till ett minskat välbefinnande: Man kan skadas av rovdjur. Denna risk gäller särskilt björn; 1-2 personer har skadats av björn , företrädesvis i samband med jakt. Beträffande vargattacker i naturen på människor är de mycket ovanliga; ett dokumenterat fall i finns . Ens husdjur kan angripas av rovdjur. Jakthundar och tamboskap (inklusive bisamhällen) tas upp i avsnitt 5.2 och 5.4. Utöver dessa husdjur kan andra hundar angripas. av det totala antalet angrepp på hundar sker utan koppling till jakt. Katter kan också angripas, men statistik över sådana angrepp saknas. Man kan känna sig hotad av och rädd för rovdjur. Detta gäller särskilt björn och varg, som kan uppträda oskyggt. Attitydundersökningar bekräftar att det finns en rädsla för rovdjur bland delar av den svenska allmänheten. Figur 5.1.3.3 visar hur svenskar har besvarat frågan Finns det några vilda djur som du är rädd för att möta när du är ute i naturen? Resultaten indikerar att rädslan är störst för björn, vildsvin och varg, och för björn och varg verkar rädslan ha minskat respektive vara oförändrad . Rädslan är ojämnt fördelad över landet – i områden med rovdjursförekomst är rädslan generellt större än i andra områden. Exempelvis är av invånarna i och av invånarna i rädda för varg, vilket är högre än riksgenomsnittet (et al., 2010). Det obehag och den rädsla som människor kan känna på grund av förekomst av rovdjur, särskilt varg och björn, kan ta sig många uttryck. Feldreich (2007) beskriver utifrån intervjuer av boende i () att välbefinnandet har sjunkit hos många på grund av att de har känt sig tvungna att ändra sin livsföring. De har slutat med aktiviteter som exempelvis orientering, joggning, skidåkning, ridning, hundträning och bärplockning, och börjat skjutsa barnen till skolan. Det här är konsekvenser som kan leda till att folk flyttar från bygden och blir i så fall en bidragande orsak till avfolkning. Liknande beskrivningar finns i t.ex. et al. (2011, 2012), och rädslan för varg och björn har dokumenterats i många studier, se t.ex. et al. (2011), (2007) och (2010). (2006) noterar utifrån intervjuer av boende i Hasselforsreviret () att förekomst av varg kan leda till ett ökat intresse för att vara ute i skogen för att få se och höra varg, men konstaterar även en samstämmighet bland intervjuade boende i Hasselforsreviret och /Haldenreviret (Dalsland- ) om att förekomst av varg innebär risker. Rädslan för varg behöver dock inte vara kopplad till egna, direkta vargupplevelser. (2010) påpekar att sådana direkta upplevelser är sällsynta även bland boende i vargrevir, vilket betyder att deras inställning till varg främst utvecklas utifrån indirekta erfarenheter såsom berättelser som förmedlas av släkt, bekanta och media. Rädslans betydelse kan slutligen illustreras av följande citat från deltagare vid fokusgruppmötena i och : Det finns en djupt rotad rädsla [för björn]. Rent faktiskt är risken liten men den känslomässiga rädslan är något mer komplicerat. Jag tänker när jag plockade bär, då var jag aldrig rädd. är jag nästan aldrig ute längre. Det har varit en del incidenter där människor blivit skadade. Känns lite otryggt att vara ute med hundar. Folk har blivit anfallna av björn. Det här inskränker i hur människor törs göra. Lätt att sätta beslut i men man tänker inte på de som försörjer sig på fiske, jakt osv. De blir överkörda. Småbarnföräldrar är oroliga och blir sedan hånade av folk som bor någonstans där vargen inte är ett problem. En vän har två småflickor, de har haft vargar på sin mark som markerat revir. är det bil som gäller till skolbussen. Ska man inte acceptera att de är oroliga för sina barn? Jag har inte bott här så länge men antalet [vargar] har ökat. Men sedan de gjort det har det kommit fram känslor bland de som bor här, någon slags instinktiv rädsla. 5.1.3.4 Rovdjurspolitikens kostnader för skattebetalarna Den svenska statliga rovdjursförvaltningen medför kostnader, som till syvende och sist bekostas av skattebetalarna, dvs. den svenska allmänheten. (SOU 2012:22, s. 164) uppskattade statens nuvarande kostnader för den samlade förvaltningen av rovdjuren till ca . Vissa kostnadsposter är rörliga med avseende på rovdjursbeståndens storlek. Av de totala kostnaderna på står exempelvis bidrag för förebyggande åtgärder och kompensationer för skador för , en kostnad som kan förväntas öka (minska) om rovdjurens antal ökar (minskar). Dessa kostnader kan anses utgöra en del av totalkostnaden för rovdjuren i och är därmed en minimiskattning på samhällets kostnad. Många indikationer finns från näringarnas sida på att bidrag och kompensationer inte räcker för att täcka deras faktiska kostnader. Hur mycket kostnaderna kan förväntas öka till följd av ett större rovdjursbestånd illustreras av beräkning av hur mycket statens kostnader ökar om utredningens förslag genomförs (SOU 2012:22, s. 182). Förslaget gick ut på att stammarna av järv och varg ska öka så att gynnsam bevarandestatus enligt utredningens antagande återställs , medan stammarna av björn och lodjur hålls på nuvarande beståndsstorlekar, eftersom de nuvarande stammarna är större än den nivå som utredningen antagit för gynnsam bevarandestatus. För gynnsam bevarandestatus enligt krävs 850 järvar, 450 vargar, 1800 björnar och 1200 lodjur (SOU 2012:22, s. 89-90). Stammarna ska sedan förvaltas så att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus för respektive art inte underskrids. Att genomföra detta förslag bedömde skulle leda till att statens årliga kostnader på kort sikt () kommer att vara ca högre och på lång sikt () kommer att stabiliseras på en nivå som är ca högre . De två största kostnadsökningarna utgörs av resursökningar för länsstyrelserna () och ersättning för skador på ren orsakad av björn (9,). Ett huvudsyfte med resursökningarna för länsstyrelserna är att utöka arbetet med att förebygga och behandla lokala konflikter till följd av förekomst av rovdjur. kostnadsberäkningar kan jämföras med en kostnadsstudie av Bostedt och (2008), som använde just ekonomiska kompensationer till djurhållare för rovdjursskador på tamdjur som ett mått på rovdjurens samhällsekonomiska kostnad. De beräknade totalkostnaden i form av ekonomiska kompensationer till (penningvärde). Med hjälp av kostnadsfunktioner kunde de ge en prognos på hur mycket denna kostnad skulle öka om de etappmål som beslutade om 2001 uppnås, dvs. 1000 björnar, 200 vargar, 575 järvar och 1500 lodjur. Resultaten redovisas i tabell 5.1.3.4, som även innehåller skattningar på marginalkostnaden för de olika rovdjuren, dvs. ökningen i kostnad om respektive rovdjursbestånd ökar med en individ. Det framgår att marginalkostnaden för järv är betydligt högre än för de andra rovdjuren, vilket beror på järvens betydelse som predator på ren. Vidare skulle marginalkostnaden för varg bli betydligt högre om den etablerade sig i områden som används inom renskötseln. Som framgår av tabell 5.1.3.4 är den skattade totalkostnaden för att uppnå etappmålen lika med (penningvärde). Det bör dock observeras att eftersom etappmålen för björn och lodjur är lägre än de verkliga bestånden så utgår denna totalkostnadsberäkning från en minskning av antalet björnar och lodjur. Om antalet björnar och lodjur istället hålls kvar nivå blir totalkostnaden högre, närmare bestämt (penningvärde). Källa: Bostedt och (2008). 5.1.3.5 Följdeffekter av fler eller färre rovdjur En ökad eller minskad förekomst av rovdjur kan föra med sig en rad olika följdeffekter, som i sig kan påverka allmänhetens välbefinnande. Rovdjuren kan exempelvis skapa problem för olika intressen (t.ex. jakt) och näringar (t.ex. renskötsel och lantbruk) och försvåra livssituationen för de som har dessa intressen och arbetar i dessa näringar.