sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Det krävs därför omfattande resurser för att utreda brotten och lagföra gärningsmännen. Om åtalet av resursskäl begränsas i för stor omfattning riskerar det att påverka åklagarens möjligheter att bevisa systematiken i brottsligheten. Det hot mot samhället som vissa systematiska bedrägerier utgör kan inte i tillräcklig utsträckning beaktas om förfarandet delas upp efter antal vilseledda personer och effekterna av förfarandet be- döms separat för varje faktura. Utredningen föreslår därför en ny straffbestämmelse, som tar sikte på systematiska fakturabedrägerier. Brottet ska bara finnas i en grov form och benämnas grovt fordringsbedrägeri. Straffansvaret ska omfatta betalningsuppmaningar och liknande meddelanden som i vilseledande syfte riktas till en vidare krets av mottagare. Förfarandet ska totalt avse betydande värde. För straff- ansvar ska det vara tillräckligt att meddelandena har riktats, de behöver inte ha kommit fram och inte heller ha mottagits av den som meddelandet har riktats till. Därigenom åstadkoms en bevis- lättnad, eftersom det inte längre blir nödvändigt att höra varje person som kan ha vilseletts av betalningsuppmaningen. Bestäm- melsen kommer därmed att leda till resursbesparingar vid såväl ut- redning av brotten som vid lagföring. Utredningen föreslår att även försök och förberedelse till grovt fordringsbedrägeri kriminaliseras. Skälet är att det finns situationer där det framstår som befogat att kunna ingripa mot brotten på ett tidigt stadium, t.ex. redan innan den som förberett ett utskick av bluffakturor har hunnit skicka dem. Grovt fordringsbedrägeri bör ha samma straffskala som den grova formen av de centrala förmögenhetsbrotten, dvs. fängelse i lägst och högst . Sedvanliga principer för konkurrens och konsumtion bör till- lämpas vid grovt fordringsbedrägeri. Preskriptionstiden bör räknas från varje enskild betalningsuppmaning eller liknande meddelande. En annan form av bedrägeri som också ofta begås systematiskt är bedrägeri genom s.k. identitetsstöld. Gärningsmannen använder då olovligen någon annans identitetsuppgifter och utger sig för att vara honom eller henne, i syfte att vilseleda en tredje person att t.ex. bevilja lån eller leverera varor. Avsikten är att kostnaderna för lånet eller varorna ska belasta den vars identitetsuppgifter har an- vänts. Förfarandet leder till stora problem för de personer vilkas identiteter använts olovligen. Dessa får i de flesta fall lägga ned och åtskillig möda på att försöka undgå betalningsskyldighet och att stoppa fortsatt användning av identitetsuppgifterna. Även den som är försiktig med sina identitetsuppgifter riskerar att drab- bas av att någon annan använder hans eller hennes identitet, efter- som uppgifterna är lättillgängliga i vårt öppna samhälle. Förutom i vissa speciella fall är det inte straffbart i sig att olovli- gen använda en annan persons identitet. I de fall där olovlig an- vändning av annans identitet utgör ett led i ett bedrägeri riktar sig bedrägeriet mot den som beviljar lån eller levererar varor. Då är det inte givet att den vars identitet har använts betraktas som måls- ägande. Normalt får den drabbade själv försöka reda ut situationen utan hjälp och utan möjlighet att kräva ersättning för sina kostna- der inom ramen för den straffrättsliga processen. De alternativ till kriminalisering som finns eller skulle vara tänk- bara att införa, bl.a. civilrättsliga åtgärder i form av skadestånd, är enligt utredningens mening inte tillräckliga för att lösa problemen med identitetsstöld. Möjligheterna till försäkringsersättning är inte heller något godtagbart alternativ till straffrättslig upprättelse. Utredningen föreslår därför att olovlig användning av andras identitetsuppgifter straffbeläggs som ett särskilt brott som be- nämns identitetsintrång. En straffbestämmelse ger skydd mot den integritetskränkning som olovlig användning av annans identitets- uppgifter innebär och ger den drabbade bättre möjligheter att ta tillvara sin rätt. Kriminaliseringen gör det också lättare för sam- hället att på ett tidigt stadium ingripa mot vissa systematiska for- mer av bedrägeri. Straffansvaret föreslås omfatta sådana uppgifter som kan använ- das för att identifiera en fysisk person som är i livet. I första hand är det fråga om uppgifter som personnummer, samordningsnum- mer, namn, adress och liknande. Dessutom krävs för straffansvar att gärningsmannen använder identitetsuppgifterna för att utge sig för att vara den person som uppgifterna avser och därigenom ger upphov till skada eller olägenhet för honom eller henne. Straffbestämmelsen bör placeras i 4 kap. BrB. Identitetsintrång föreslås bli ett icke gradindelat brott med en straffskala som utgår från böter och har ett maximistraff fängelse. Försök och förberedelse till identitetsintrång bör inte vara straffbart. Om ett identitetsintrång har utgjort ett led i ett annat brott med ett annat skyddsintresse, t.ex. bedrägeri, är utgångspunkten att man ska döma för båda brotten i konkurrens. Vid grova brott bör där- emot identitetsintrånget normalt konsumeras men bör nämnas i domslutet. Integritetskränkande inslag vid skadegörelse och stöld beaktas inte i tillräcklig utsträckning I utredningens uppdrag har också ingått att analysera hur särskilt integritetskränkande inslag beaktas vid rättstillämpningen och att ta ställning till om sådana inslag bör få större betydelse för brotts- rubriceringen. Som exempel på sådana omständigheter anges i direktiven att ett tillgrepp skett efter inbrott i någons bostad eller avsett något som brottsoffret burit på sig. I rättspraxis fokuserar man i stor utsträckning på den ekono- miska effekten av förmögenhetsbrott, men utredningen anser att det finns skäl att förskjuta perspektivet mer mot den kränkning av den personliga integriteten som brotten kan medföra för den enskilde. Tillgrepp som sker efter intrång i permanentbostäder har i samt- liga de avgöranden som granskats bedömts som grov stöld. Det är således en omständighet som får stort genomslag. Inbrott i till- fälliga bostäder anses däremot inte utgöra samma integritetsin- trång. När det gäller fritidsbostäder är rättsläget oklart. Integritetskränkande inslag, som att ett tillgrepp skett efter in- trång i ett boende som utan att vara permanentbostad har hem- karaktär eller där den boende har en berättigad förväntning på av- skildhet och trygghet bör enligt utredningens bedömning få större betydelse för brottsrubriceringen. Den integritetsskyddade zonen kring enskilda personer bör också vidgas. För brotten stöld och skadegörelse föreslår utredningen därför att de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brotten är grova kompletteras så att vissa integritetskränkande inslag får större genomslag. När det gäller grov stöld bör inte bara intrång i permanentbostad beaktas utan även intrång i annat lik- nande boende. Om brottsoffret har haft det tillgripna på sig, i kläderna eller i en väska som han eller hon har burit på, anses det som regel också utgöra skäl för att bedöma tillgreppet som grovt. anser att tillgrepp av något som befinner sig i brottsoffrets omedel- bara närhet, t.ex. i en rullator eller i väska som står vid ägarens föt- ter, ska anses utgöra en sådan integritetskränkning att tillgreppet av det skälet bör bedömas som grovt. Utredningen föreslår därför att även den omständigheten att brottsoffret har haft det tillgripna med sig särskilt ska beaktas vid bedömningen av om det är fråga om en grov stöld. Tydligare kriterier för brottsrubricering Utredningen bedömer att det bästa sättet att främja en enhetlig rättstillämpning och ett större genomslag av försvårande omstän- digheter vid förmögenhetsbrott är att ange dessa som omständig- heter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. är det viktigt att inte införa för många försvårande kriterier eftersom betydelsen av särskilda omständigheter då riske- rar att urvattnas och att effekten kan bli den motsatta. För de förmögenhetsbrott där det inte anges några försvå- rande omständigheter som särskilt ska beaktas vid gradindelningen föreslår utredningen att sådana kriterier införs. I bestämmelserna om bl.a. tillgrepp av fortskaffningsmedel, egenmäktigt förfarande, ocker, häleri, svindleri och olovligt brukande föreslår alltså utred- ningen att det anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. De rekvisit som föreslås är i huvudsak desamma som används för övriga förmögenhetsbrott. Utredningen har också övervägt om det, vid vissa brott som redan innehåller en uppräkning av omständigheter som räknas som försvårande, finns andra viktiga omständigheter som bör anges. I vissa bestämmelser anges som försvårande att gärningsmannen har brukat falsk handling. Utredningen anser att perspektivet bör vid- gas på det sättet att allt brukande av sådant som är straffbart enligt 14 eller 15 kap. BrB bör betraktas som försvårande. Det bör således inte spela någon roll om en handling är falsk eller osann. Därför bör uppräkningen av försvårande omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt kompletteras i bestämmelserna om bedrägeri, förskingring och trolöshet mot huvudman. Mer enhetliga straffskalor och skärpta straff för vissa brott Utredningen har också haft i uppdrag att analysera om det finns något behov av att förändra straffskalorna för något eller några av brotten i 8–10 eller 12 kap. . I direktiven framhålls särskilt att straffskalan för skadegörelse skiljer sig åt från övriga centrala förmögenhetsbrott, t.ex. stöld. Ställt i relation till andra typer av brott, exempelvis våldsbrott, ter sig straffskalorna för förmögenhetsbrotten rimliga. Däremot är det inte rimligt att ha tio olika straffskalor för förmögenhetsbrot- ten. Straffskalorna för förmögenhetsbrotten skiljer sig enligt utred- ningens mening åt även i fall där det inte framstår som motiverat. Vissa straffskalor behöver därför justeras. Det finns även andra skäl att ändra straffskalorna för några brott. Straffskalan för grov skadegörelse bör ändras så att den motsva- rar vad som gäller för övriga centrala förmögenhetsbrott. Straffet för grov skadegörelse föreslås vara fängelse i lägst och högst . Utredningen föreslår vidare att böter utmönstras ur straffskalan för skadegörelse av normalgraden och att maximi- straffet höjs till fängelse . Maximistraffet för sådan ringa skadegörelse som regleras i 12 kap. 2 § första stycket BrB bör vara detsamma som för andra ringa förmögenhetsbrott, dvs. böter eller fängelse . När det gäller egenmäktigt förfarande föreslår utredningen att maximistraffet för normalgraden av brottet höjs till fängelse . För grovt egenmäktigt förfarande föreslås att straffet höjs till fängelse i lägst och högst . Fyndförseelse och åverkan föreslås alltjämt vara rena bötesbrott. För övriga ringa förmögenhetsbrott föreslår utredningen att straff- skalan ska vara böter eller fängelse . Straff- maximum för de ringa formerna av tillgrepp av fortskaffningsmedel och utpressning höjs därmed till fängelse . Särregleringen av brott som rör fast egendom tas bort Utredningen anser att den särreglering som finns i för förmögenhetsbrott som rör fast egendom medför att systematiken blir svåröverskådlig. Bestämmelserna är delvis ålderdomliga och regleringen svårtillgänglig. Med undantag för de bestämmelser som indirekt reglerar allemansrätten finns det inte skäl att behålla sär- regleringen. I stället bör regleringen arbetas in i motsvarande straff- bestämmelser som rör lös egendom. Det innebär att bl.a. reglerna om egenmäktigt förfarande och olovligt brukande behöver ändras. När det gäller de straffbestämmelser som indirekt reglerar alle- mansrätten, bl.a. bestämmelserna om åverkan och tagande av olov- lig väg, anser utredningen att det i detta sammanhang inte är möj- ligt att föreslå några mer långtgående förändringar. Vilken omfatt- ning allemansrätten bör ha är en fråga som kräver särskilda övervä- ganden. Utredningen föreslår emellertid att bestämmelsen om åverkan i form av tillgrepp av vissa naturprodukter bryts ut till en särskild paragraf med samma straffskala och åtalsbestämmelser som . Utredningen föreslår samma ändring i straffskalan för tagande av olovlig väg som för de ringa förmögenhetsbrotten, dvs. att straffskalan ska vara böter eller fängelse . Straffansva- ret enligt terrängtrafikkungörelsen görs subsidiärt till reglering. Som ett led i renodlingen bör också bestämmelserna om olovlig kraftavledning och olovlig avledning av värmeenergi slås samman till ett brott som benämns energistöld. Brottet föreslås ha samma straffskala som . Vidare föreslår utredningen att det ska anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Olovligt förfogande och olovligt brukande Olovligt förfogande föreslås, mot bakgrund av att brottet är subsi- diärt till bedrägeri och grovt bedrägeri och har fått allt större bety- delse, delas i två grader; brott av normalgraden och grovt brott. Straffskalan för olovligt förfogande som är grovt bör vara fängelse i lägst och högst . Straffmaximum för normalgra- den av brottet bör begränsas till fängelse i högst . I straffbestämmelsen bör, på samma sätt som för andra grova former av förmögenhetsbrott, anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Utredningen föreslår också att det inte ska krävas någon åtals- prövning för olovligt brukande som är grovt eller för olovligt för- fogande som är grovt. Ändrade brottsbeteckningar för ringa brott De nuvarande brottsbeteckningarna avseende stöld, bedrägeri, för- skingring och skadegörelse som är ringa är enligt utredningens mening mindre lämpliga. Brottsbeteckningen undandräkt för ringa fall av förskingring framstår som ålderdomlig. Snatteri är visserli- gen en inarbetad brottsbeteckning men den indikerar att brotten är bagatellartade, trots att de enligt fast rättspraxis kan avse värden . Detsamma gäller i princip bedrägligt beteende. Brottsbeteckningen åverkan är visserligen känd men be- stämmelsen tillämpas sällan. Utredningen föreslår att brottsbe- teckningarna ändras så att brotten betecknas som ringa stöld, ringa bedrägeri, ringa förskingring och ringa skadegörelse. Beteckningen åverkan för ringa former av skadegörelse behålls dock för sådan ringa skadegörelse som endast innebär en överträdelse av allemans- rätten och som bryts ut till en särskild straffbestämmelse. Tydligare ansvar för åklagare och andra förundersökningsledare Förundersökningsledarens ansvar för att de för rubricering och gradindelning relevanta omständigheterna utreds och åklagarens ansvar för att stämningsansökan ger ett tillräckligt underlag för rättens bedömning i detta avseende behöver enligt utredningens mening lyftas fram. Utredningen föreslår därför att ett uppdrag ska ges till och att se över om försvårande och förmildrande omständigheter utreds och åberopas i tillräcklig utsträckning. Försök till häleri av normalgraden straffbeläggs inte En särskild fråga som utredningen haft att ta ställning till är om försök till häleri av normalgraden bör kriminaliseras. Bakgrunden är det förslag till kriminalisering av försök till penningtvättsbrott som lämnat i sitt betänkande Penningtvätt – kriminalisering, förverkande och dispositionsförbud (SOU 2012:12). Det straffbara området för försök till häleri av normalgraden är begränsat, eftersom de förfaranden som är straffbara som häleri kriminaliseras på ett tidigt stadium. Det medför att en kriminali- sering av försök skulle få marginell betydelse. Behovet av utökad kriminalisering gör sig inte heller gällande på samma sätt vid sak- häleri, fordringshäleri och näringshäleri som vid penninghäleri av normalgraden. Eftersom föreslår att penninghäleri bryts ut ur och regleras i en särskild lag blir det inte lika angeläget att upprätthålla en överensstämmelse mellan kriminaliseringen av försök till häleri och det nya penning- tvättsbrottet. Utredningen anser därför att det inte finns skäl att nu kriminalisera försök till häleri av normalgraden. Ingen ny lag om tillträdesförbud till butiker Utredningen har också haft i uppdrag att överväga om det bör infö- ras en möjlighet att vid straffansvar utestänga personer från bl.a. butiker. Frågan om det bör införas en möjlighet att vid straffansvar stänga personer ute från butikslokaler och andra liknande platser dit allmänheten har tillträde har övervägts tidigare. För en sådan möjlighet talar att det skulle vara ett sätt att begränsa tillfällena för återfallsförbrytare att begå nya brott. En sådan möjlighet skulle emellertid inskränka den grundlagsskyddade rätten att röra sig fritt. Enligt utredningens mening är det intresse som för- budet skulle skydda varken så allmänt eller så integritetskränkande att det motiverar en sådan inskränkning. Det skulle även vara svårt att utforma ett förbud som kan tillgodose kraven på rättssäkerhet utan att bli en börda för rättsväsendet. Utredningens bedömning är därför att de skäl som talar mot att införa en ny lag om tillträdesförbud till butiker är betydligt starkare än de som talar för, varför utredningen inte lämnar något sådant förslag. lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken1 dels att 8 kap. 10 a § ska upphöra att gälla, dels att nuvarande 9 kap. 3 a § ska benämnas 9 kap. 3 b §, dels att 4 kap. 4 b §, 8 kap. 2, 4, 7–12 §§, 9 kap. 2, 3, 4–6, 9, 11 och 12 §§, 10 kap. 2–5, 7 och 10 §§ samt 12 kap. 1–4 och 6 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas tre nya paragrafer, 4 kap. 9 d §, 9 kap. 3 a § och 12 kap. 2 a §, med följande lydelse. Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 7.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 8.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 1Senaste lydelse av 8 kap. 10 a § 2008:264. 2Senaste lydelse 2013:366. 9. åverkan enligt 12 kap. 2 § 9. ringa skadegörelse enligt första stycket, eller 12 kap. 2 §, eller 10. överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . Den som genom att olovligen använda en annan persons iden- titetsuppgifter utger sig för att vara honom eller henne och därigenom ger upphov till skada eller olägen- het för den vars identitetsuppgifter används, döms för identitetsintrång till böter eller fängelse i högst . Är brott som i 1 § sägs med hänsyn till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, skall för snatteri dömas till böter eller fängelse . Är brott som anges i 1 § med hänsyn till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, döms för ringa stöld till böter eller fängelse . Är brott som i 1 § sägs att anse som grovt, skall för grov stöld dömas till fängelse, lägst och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt be- aktas, om tillgreppet skett efter intrång i bostad, om det avsett sak som någon bar på sig, om gärningsmannen varit försedd Är brott som anges i 1 § att anse som grovt, döms för grov stöld till fängelse i lägst sex må- nader och högst . Vid bedömande av om brot- tet är grovt ska det särskilt be- aktas om tillgreppet skett efter intrång i bostad eller annat lik- nande boende, om det avsett sak som någon bar på sig eller hade 3 Senaste lydelse 1988:2. med sig, om gärningsmannen annat dylikt hjälpmedel eller om varit försedd med vapen, spräng- gärningen eljest varit av särskilt ämne eller annat dylikt hjälp- farlig eller hänsynslös art, avsett medel eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hän- synnerligen kännbar skada. värde eller inneburit synnerligen Tager och brukar någon olov- Den som olovligen tar och bru- del, som tillhör annan, dömes, medel, döms, om gärningen inte om gärningen ej är belagd med är belagd med straff enligt vad straff enligt vad förut i detta som angetts förut i detta kapitel, kapitel är sagt, för tillgrepp av för tillgrepp av fortskaffnings- fortskaffningsmedel till fängelse i medel till fängelse i högst två år högst eller, om brottet är eller, om brottet är ringa, till ringa, till böter. böter eller fängelse i högst sex Är brottet grovt, dömes till Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och fängelse i lägst och om brottet är grovt ska det sär- skilt beaktas om gärningen inne- fattat våld eller hot om brottslig gärning eller annars varit av sär- skilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inne- burit synnerligen kännbar skada. Den som, i annat fall än sär- Den som, i annat fall än som skilt i detta kapitel omförmäles, anges i detta kapitel, olovligen olovligen tager och brukar eller tar och brukar eller annars till- griper något, döms för egenmäk- tigt förfarande till böter eller böter eller fängelse i högst sex fängelse i högst . Detsamma ska gälla om någon någon utan tillgrepp, genom att utan tillgrepp, genom att fästa anbringa eller bryta lås eller eller bryta lås eller på annat sätt, olovligen rubbar annans be- annans besittning eller ock med våld eller hot om våld hindrar skada eller olägenhet. annan i utövning av rätt att kvarhålla eller taga något. den som med våld eller hot om våld hindrar annan att utöva hans eller hennes rätt att hålla kvar eller ta något. Är brottet grovt, dömes till Är brottet grovt, döms till fängelse i högst . fängelse i lägst och om brottet är grovt ska det sär- skilt beaktas om gärningen inne- fattat våld eller hot om brottslig gärning eller annars varit av sär- skilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inne- burit synnerligen kännbar skada. Den som vidtar någon sådan besittning för att själv taga sig åtgärd som sägs i 8 § för att själv rätt, dömes för självtäkt till böter ta sig rätt, döms för självtäkt till böter eller fängelse i högst sex Avleder någon olovligen elek- trisk kraft, döms för olovlig kraft- avledning till böter eller fängelse i högst . 1.avleder elektrisk kraft, 2.leder värmeenergi ur ett rörledningssystem för uppvärm- ning, eller 3.leder värmeenergi till ett rörledningssystem för kylning, döms för energistöld till böter eller fängelse i högst . 4 Senaste lydelse 1993:207. Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det sär- skilt beaktas om gärningen varit av särskilt farlig art, avsett bety- dande värde eller inneburit syn- nerligen kännbar skada. Tager någon i skog eller mark olovligen sådant som avses i 12 kap. 2 § andra stycket och är ej brottet enligt vad där sägs att anse som åverkan, skall vad i detta kapitel är stadgat angående tillgrepp äga tillämpning. Gör någon intrång i annans besittning av fastighet, såsom genom att olovligen anbringa eller bryta stängsel, bygga, gräva, plöja, upptaga väg eller låta kreatur beta, eller skiljer någon obehörigen annan från besittning av fastighet eller del därav, skall vad i 8 och 9 §§ sägs om egen- mäktigt förfarande eller självtäkt äga tillämpning. Tar någon i skog eller mark olovligen sådant som avses i 12 kap. 2 a § och är brottet inte enligt vad som där sägs att anse som åverkan, ska vad som är föreskrivet i detta kapitel om tillgrepp tillämpas. För försök eller förberedelse till stöld, grov stöld, rån, grovt rån, tillgrepp av fortskaffnings- medel, olovlig kraftavledning eller olovlig avledning av värme- energi, så ock för stämpling till eller underlåtenhet att avslöja rån eller grovt rån döms till