sou · H1B365 · 2013-09-16 00:00:00 — Bemyndigandet gör det möjligt att till exempel kräva offentliggörande av information oftare än en gång . Den behöriga myndigheten får enligt artikel 99.3 i förordningen (EU) om tillsynskrav kräva att kreditinstitut som tillämpar interna- redovisningsstandarder för att rapportera kapitalbasen på gruppnivå också ska rapportera den finansiella informationen som avses i artikel 99.2. Vidare är det enligt artikel 438 b i samma för- ordning möjligt för behörig myndighet att kräva att instituten offentliggör resultatet av institutets interna kapitalutvärdering. Bemyndigandet i punkten 3 gör det möjligt att föreskriva om sådana krav på tillsynsrapportering och offentliggörande. Med stöd av bemyndigandet i punkten 4 blir det möjligt att precisera vilken information som instituten och moderföretagen ska offentliggöra. Bemyndigandet gör det möjligt att genomföra artikel 106.2 i direktivet. I artikel 89 i förordningen (EU) om tillsynskrav anges hur institut ska hantera kvalificerande innehav utanför den finansiella sektorn. Den behöriga myndigheten ska enligt artikel 89.3 i samma förordning välja om institutens kvalificerande innehav utanför den finansiella sektorn ska begränsas i enlighet med artikel 89.1–2 i förordningen eller om innehavet får överstiga dessa gränser, men åsättas en riskvikt om 1 . ska med stöd av artikel 89.4 i förordningen ge ut riktlinjer för hur institut ska fastställa bl.a. verksamheter som har direkt samband med bankverksamhet och verksamheter som rör tjänster knutna till bankverksamhet. Bemyndigandet i punkten 5 gör det möjligt att publicera den behöriga myndighetens ställningstagande i form av föreskrifter samt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. Enligt artikel 95.2 i förordningen får den behöriga myndigheten fastställa kapitalbaskraven för vissa värdepappersföretag med begränsad auktorisation att tillhandahålla värdepapperstjänster. Bemyndigandet möjliggör att i föreskriftsform föreskriva om förutsättningarna för fastställandet av kapitalbaskraven i detta avseende. Bemyndigandet gör det även möjligt att stegvis införa kapitalkraven i artikel 92 i förordningen, till dess att förordningens bestämmelser ska vara helt genomförda enligt artikel 465.2. Behörig myndighet ges möjlighet, enligt artikel 467.2 i samma förordning, att under vissa förutsättningar tillåta institut att i sina kapitalbasposter inte ta med orealiserade vinster eller förluster på exponeringar mot nationella regeringar med en viss kvalificering. Vidare är det enligt artiklarna 467.3, 468.3 och 480.3 i förordningen möjligt att bestämma i vilken takt vissa poster ska inkluderas vid beräkningen av kapitalbasen till dess att bestämmelserna i förordningen ska vara helt genomförda . Genom bemyndigandet skapas förut- sättning för att föreskriva om hur orealiserade vinster och förluster värderade till verkligt värde ska inkluderas i kärnprimärkapitalet samt hur kapitalbasinstrument utgivna av ett dotterföretag som inkluderas i institutets kapitalbas på gruppnivå som minoritetsintresse ska hanteras i gruppens konsoliderade kapitalbas. Artikel 471 i förordningen reglerar möjligheten för den behöriga myndigheten att under vissa förutsättningar medge institut undantag från att dra av andelar i försäkringsbolag från kärnprimärkapitalposter. Enligt artikel 473 i förordningen får behörig myndighet med anledning av införandet av ändringar av redovisningsstandarden IAS 19 bevilja institut undantag från att göra vissa tillägg till sitt kärnprimärkapital. Bemyndigandet gör det möjligt att meddela föreskrifter avseende dessa undantag. Bemyndigandet gör det även möjligt att enligt artikel 478.3 i samma förordning bestämma i vilken takt avdrag från kapitalbasen ska göras till dess att förordningens bestämmelser i artikel 36 ska vara helt genomförda, . Förordningen möjliggör för den behöriga myndigheten att bestämma i vilken takt poster som uppfyller dagens krav, men inte de nya kraven i förordningen, ska hanteras , artiklarna 479.4, 481.5 och 486.6 i förordningen. Genom bemyndigandet är det möjligt att föreskriva om dels hur minoritetsintressen som uppfyller dagens regler enligt 9 kap. 11 § kapitaltäckningslagen får räknas in i kärnprimärkapitalet i institutets kapitalbas på gruppnivå till dess att de ska vara helt utfasade . Vidare möjliggör bemyndigandet föreskrifter avseende hur eget kapital eller mot- svarande enligt 3 kap. 2 § kapitaltäckningslagen, primärkapitaltillskott enligt 3 kap. 2 och 4 §§ kapitaltäckningslagen och supplementärt kapital enligt 3 kap. 3 § kapitaltäckningslagen ska fasas ut . Med stöd av bemyndigandet i punkten 6 är det möjligt att meddela föreskrifter om att sätta gränsen för att en stor exponering föreligger även , artikel 395.1 i förordningen. Enligt förordningen är vidare möjligt för behörig myndighet att helt eller delvis undanta vissa exponeringar från bestämmelserna om stora exponeringar, se artikel 400.2. Genom bemyndigandet är det möjligt att meddela föreskrifter avseende båda dessa undantag. Enligt artikel 4.2 i förordningen får den behöriga myndigheten under vissa förutsättningar tillåta att aktier som utgör ett likvärdigt indirekt innehav av fast egendom behandlas som direkt innehav av fast egendom. Bemyndigandet i punkten 7 gör det möjligt att i föreskriftsform reglera förutsättningarna för sådant tillstånd. Med stöd av bemyndigandet är det även möjligt att enligt artikel 124.2 meddela föreskrifter om högre riskvikter och striktare villkor för exponeringar med säkerhet i fastighet än vad som framgår av artiklarna 125.2 och 126.2. Bemyndigandet gör det även möjligt att meddela föreskrifter om högre minimivärden för det genomsnittliga exponeringsvägda LGD-värdet för exponeringar som är säkrade genom fastigheter enligt artikel 164.5 i samma förordning. Enligt artikel 129.1 i förordningen får den behöriga myndigheten efter konsultation med tillåta fyllnadssäkerheter i form av instituts exponeringar med kreditkvalitetssteg 2. Vidare får den behöriga myndigheten enligt artikel 496 i samma förordning helt eller delvis, under vissa förutsättningar, bevilja undantag från tioprocentsgränsen för bättre rangordnade andelar utgivna av franska Fonds Communs de Créances eller av organ för värdepapperisering som är likvärdig med dessa. Bemyndigandet i punkten 8 gör det möjligt att meddela föreskrifter om villkoren för fyllnadssäkerheter enligt artikel 129.1 samt förutsättningarna för att meddela undantag enligt artikel 496. Den behöriga myndigheten får enligt artikel 6.4 undanta värde- pappersföretag från uppfyllandet av bestämmelserna om likviditet med beaktande av arten och omfattningen av deras verksamhet och komplexitetsgrad. Vidare får behörig myndighet enligt artikel 8.2 i förordningen helt eller delvis, under vissa förutsättningar, avstå från att tillämpa bestämmelserna om likviditet på ett institut och på alla eller några av dess dotterföretag. Genom bemyndigandet i punkten 9 kan föreskrifter meddelas om sådana undantag. I artiklarna 412.5 och 413.3 i förordningen får medlemsstaterna behålla eller införa nationella bestämmelser i fråga om likviditetskrav fram till dess att bindande minimistandarder för likviditetstäckningskrav respektive stabil nettofinansiering har fastställts och införts fullt ut inom unionen. Bemyndigandet möjliggör att sådana nationella krav meddelas genom föreskrifter. Enligt artikel 415.3 i förordningen ska utarbeta förslag till tekniska standarder i syfte att specificera bl.a. den angivna rapporteringsskyldigheten. Innan sådana bindande likviditetskrav införts fullt ut får behörig myndighet fortsätta att samla in information i syfte att övervaka efterlevnaden av befintliga nationella likviditetsstandarder. Bemyndigandet gör det möjligt att i föreskriftsform reglera den behöriga myndighetens informations- insamling. Enligt artikel 416 i förordningen ska vissa institut rapportera viss information om sina likvida tillgångar. I väntan på enhetlig definition av hög och extremt hög likviditets- och kreditkvalitet får den behöriga myndigheten under vissa förutsättningar tillhandahålla generell vägledning. Bemyndigandet möjliggör att sådan vägledning meddelas genom föreskrifter. Enligt artikel 420.2 i förordningen får de behöriga myndigheterna tillämpa en utflödessats (mätt på likviditetsutflöde) för handelsfinansrelaterade produkter utanför balansräkningen om . Genom bemyndigandet möjliggörs att detta regleras genom föreskrifter. Med stöd av bemyndigandet är det även möjligt att i form av föreskrifter införa de riktlinjer som enligt artikel 421.3 i samma förordning ska ge ut angående likviditets- utflöden från inlåning från allmänheten. Den behöriga myndigheten får enligt artikel 422.4 i förordningen i avsaknad av en enhetlig definition av begreppet etablerad operativ relation tillhandahålla en generell vägledning som instituten ska följa när de identifierar inlåning som bibehålls av insättaren inom ramen för en etablerad operativ relation. Vidare får den behöriga myndigheten enligt artikel 422.9 i förordningen medge undantag från villkoret om att institutet och insättaren ska vara etablerade i samma medlemsstat enligt artikel 422.8 (d). Bemyndigandet gör det möjligt att meddela föreskrifter om tolkningen av begreppet samt villkoren för undantaget. Enligt artikel 365.2 i förordningen ska ge ut riktlinjer om hur value-at-risk och stressat value-at-risk ska beräknas. Bemyndigandet i punkten 10 gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. Enligt artikel 337.2 i förordningen ska ge ut riktlinjer under vilka förutsättningar ett institut får använda skattningar för fallissemang och förlust givet fallissemang som baseras på en intern modell för tillkommande fallissemangs- och migrationsrisk. Enligt artikel 372 i förordningen ska även ge ut riktlinjer om de krav som anges i artiklarna 373–376 angående den interna modellen för tillkommande fallissemangs- och migrationsrisk. Bemyndigandet gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. Förordningen anger de krav som institut ska uppfylla för att vid beräkningen av kapitalkrav för en korrelationshandelsportfölj använda en intern modell, se artikel 338. ska enligt artikel 377.5 i förordningen ge ut riktlinjer för hur institut som fått tillstånd att använda en sådan intern modell ska genomföra stresstester. Bemyndigandet gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. ska enligt artikel 327.2 i förordningen ge ut riktlinjer för när nettoberäkning av positionsrisker inte är tillåten. Bemyndigandet i punkten 11 gör det möjligt att införa riktlinjerna i föreskriftsform. Bemyndigandet gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. I artikel 340 anges att institut ska göra korrigeringar i beräkningen av kapitalkravet för generell risk. ska enligt artikel 340.3 i förordningen ge ut riktlinjer för hur korrigeringarna Bemyndigandet gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. ska enligt artikel 128.3 i förordningen i form av riktlinjer specificera vilka exponeringar som är förknippade med särskilt hög risk. Bemyndigandet i punkten 12 gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. Den behöriga myndigheten får enligt artikel 178.1 b i förord- ningen ersätta gränsen för exponeringar som är säkrade genom bostadsfastigheter eller små och medelstora företags kommersiella fastigheter i klassen hushållsexponeringar och exponeringar mot offentliga organ. Bemyndigandet i punkten 13 gör det möjligt att ange en gräns i föreskriftsform samt att i föreskrift föra in de riktlinjer som enligt artikel 178.7 i förordningen ska ge ut om tillämpningen av artikel 178 i samma förordning. Vidare möjliggör bemyndigandet för den behöriga myndigheten att fram till i enlighet med artikel 495.1 i förordningen meddela föreskrifter om undantag för vissa kategorier av aktieexponeringar som institut och EU-dotterbolag till institut i medlemsstaten hade . Artikel 284 i förordningen anger hur institut med tillstånd att använda interna modeller ska beräkna exponeringsvärdet för vissa transaktioner. Enligt artikel 284.4 i samma förordning får den behöriga myndigheten ställa krav på vissa av beräkningskomponenterna. Vidare ska enligt artikel 292.10 i förordningen ge ut riktlinjer på hur artikel 292 i samma förordning ska tillämpas. Bemyndigandet i punkten 14 gör det möjligt att i föreskriftsform reglera kraven på vissa av beräkningskomponenterna och att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. ska enligt artiklarna 243.6 och 244.6 i förordningen ge ut riktlinjer avseende villkoren för överföring av väsentlig kreditrisk vid traditionell och syntetisk värdepapperisering. Bemyndigandet i punkten 15 gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. Enligt artikel 248.2 i förordningen ska även ge ut riktlinjer om implicit stöd. Bemyndigandet gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. ska enligt artikel 262.3 i förordningen ge ut riktlinjer om förutsättningarna för medgivande av förenklade ingångsvärden. Bemyndigandet gör det möjligt att införa riktlinjerna i form av föreskrifter. Den behöriga myndigheten får enligt artiklarna 6.5 och 16 i förordningen medge undantag för värdepappersföretag från kraven avseende bruttosoliditet i artiklarna 429–430 i samma förordning. Vidare får enligt artikel 499.3 i förordningen den behöriga myndig- heten till och med ge instituten tillstånd att beräkna bruttosoliditets- grad vid kvartalets utgång om de anser att instituten inte har uppgifter av tillräckligt god kvalitet för att beräkna en brutto- soliditetsgrad som ett aritmetiskt medelvärde av de månatliga bruttosoliditetsgraderna under ett kvartal enligt artikel 429 i samma förordning. Bemyndigandet i punkten 16 gör det möjligt att meddela föreskrifter om villkoren för undantaget i artiklarna 6.5 och 16 samt för tillstånd enligt artikel 499.3 i förordningen. Den behöriga myndigheten ska avgöra hur och om konsolidering av de gruppbaserade kraven ska ske i de situationer som anges i artikel 18.3–6 i förordningen. Bemyndigandet i punkten 17 gör det möjligt att meddela föreskrifter härom. Andra stycket har med redaktionella ändringar överförts från 13 kap. 2 § 2 i kapitaltäckningslagen. Paragrafen har med språkliga ändringar överförts från 14 kap. 1 § kapitaltäckningslagen. 15.2Förslag till lag om införande av lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut Enligt paragrafen träder den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut och denna lag i kraft den []. Bestämmelserna i 5 kap. 4 § andra stycket ska dock träda i kraft först den dag som regeringen bestämmer, eftersom direktivet anger att bestämmel- serna ska börja gälla först från och med den dag då kravet på likviditetstäckning börjar tillämpas i enlighet med den delegerade akt som införs som bindande standard i enlighet med artikel 460 i förordningen (EU) om tillsynskrav. Av paragrafen framgår att kapitaltäckningslag och införandelag upphävs när den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut träder i kraft. Av paragrafen framgår att ett institut som före förordningen (EU) om tillsynskrav ikraftträdande har fått medgivande av att använda internmetoden i stället för schablonmetoden för att beräkna sina riskvägda exponeringsbelopp inte behöver söka nytt tillstånd enligt artikel 143.1 i förordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag. Ett institut som före ikraftträdandet av förordningen (EU) om tillsynskrav av fått tillstånd att stegvis gå över från schablonmetoden till internmetoden eller från den grundläggande till den mer avancerade internmetoden behöver för en sådan övergång inte ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 150 i samma för- ordning. Av bestämmelsen följer att institut som av godkänts som kreditvärderingsföretag och erhållit ett beslut om dess kreditkvalitetssteg enligt kapitaltäckningslag behöver från det att förordningen (EU) om tillsynskrav träder i kraft fram till dess att Europeiska kommissionen antagit tekniska standarder på området inte ansöka om något nytt godkännande eller beslut om kreditkvalitetssteg. Ett institut som före det att förordningen (EU) om tillsynskrav träder i kraft har fått medgivande av att använda egna riskberäkningsmodeller behöver inte ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 363 i förordningen (EU) om tillsynskrav för kredit- institut och värdepappersbolag. Bestämmelsen innebär att institut som enligt 6 kap. 5 § kapitaltäckningslag getts tillstånd av att i stället för att använda rörelseintäkterna eller motsvarande beräknings- underlag använda sig av en annan beräkningsgrund, eller enligt 6 kap. 6 § samma lag fått tillstånd att använda en internmätningsmetod för att mäta de operativa riskerna i verksamheten, inte behöver ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 312 i förordningen (EU) om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag. Ett institut som före det att förordningen (EU) om tillsynskrav trätt i kraft fått ett medgivande av att kombinera olika metoder för att beräkna kapitalkravet för operativa risker som gäller när förordningen (EU) om tillsynskrav träder i kraft, behöver inte ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 363 i samma förordning. Paragrafen innebär att om med stöd av 9 kap. 14 § kapitaltäckningslag undantagit företag från den grupp- baserade tillsynen ska beslutet fortsätta gälla som ett undantag enligt artikel 19.2 förordningen (EU) om tillsynskrav. 15.3Förslag till lag om kapitalbuffertar Paragrafens första stycke anger att lagen innehåller bestämmelser om kapitalkonserveringsbufferten, den kontracykliska kapitalbufferten, kapitalbuffertar för systemviktiga institut, systemriskbufferten och bestämmelser om vad som gäller för det fall att ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet. Genom lagen och de föreskrifter som avses komplettera lagen införlivas delar av kredit- institutsdirektivet. En komplettering av lagen genom föreskrifter möjliggörs genom de bemyndiganden som finns i kapitel 9. I andra till fjärde stycket erinras om de bestämmelser som finns i 2 kap. 10 och 10 a §§ lagen (2004:46) om värdepappersfonder, 3 kap. 2 § lagen (2010:751) om betaltjänster och 7 kap. 6 § lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Enligt nämnda paragrafer ska fondbolag, betalningsinstitut och förvaltare av alternativa investeringsfonder i enlighet med vad som anges i ovan nämna lagrum tillämpa bestämmelserna i lagen på det sätt som anges i nämnda lagrum(se bland annat prop. 2005/06:45 s. 248 f). Paragrafen innehåller ett antal definitioner som är grundläggande för förståelsen av bestämmelserna i lagen. Flertalet av de definitioner som används i lagen har samma innebörd som de har enligt förordningen (EU) om tillsynskrav. har en vidare definition än som följer av EU-förordningen. Definitionen av institut enligt denna lag innebär att samma definition som används i sektorslagstiftningen ska tillämpas. Skälet för detta behandlas i kapitel 5. Bestämmelsen anger att är behörig myndighet att utöva tillsyn över att instituten uppfyller kraven enligt lagen. 2 kap. Institutspecifika krav på kapitalbuffertar Paragrafen ålägger institut att utöver det krav på kärnprimärkapital som följer av artikel 92 förordningen (EU) om tillsynskrav eller ett beslut om ett särskilt kapitalbaskrav enligt 2 kap. 2 § lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut, ha ett kärnprimärkapital som motsvarar det kombinerade buffertkravet. Det kärnprimärkapital som används för att uppfylla kapitalkraven till följd av kapitalbufferterna får inte vara del av sådant kärnprimärkapital som används för att upprätthålla kapitalbaskavet enligt artikel 92 i förordningen (EU) om tillsynskrav eller för att uppfylla vad som följer av ett eventuellt beslut om förhöjt kapitalbaskrav. Bestämmelsen anger hur det kombinerade buffertkravet ska räknas fram. Om de kapitalkrav som följer av systemriskbufferten är tillämplig endast på exponeringar i , utgörs det kombinerade buffertkravet av summan av de kapitalkrav som följer av samtliga tillämpliga buffertar. Om systemriskbufferten är tillämplig på exponeringar i andra länder räknas det kombinerade buffertkravet fram genom att addera kapitalkraven till följd av samtliga tillämpliga buffertar förutom den lägsta av systemriskbufferten och tillämplig buffert för globalt systemviktiga institut. Av andra stycket framgår genom en hänvisning till 5 kap. 6 § vad som avses med tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut. Av paragrafen framgår att institut på individuell nivå och gruppnivå ska upprätthålla en kapitalkonserveringsbuffert. Bufferten är ett permanent påslag och ska uppfyllas av alla institut. Bestämmelsen anger hur mycket och vilken storts kapital som krävs för att instituten ska uppfylla kravet på en kapitalkonserverings- buffert. I 1 kap. 2 § anges vad som avses med kärnprimärkapital respektive totalt riskvägt exponeringsbelopp. Bestämmelsen behandlas i kapitel 7. I bestämmelsen anges att i enlighet med sina föreskrifter har möjlighet att undanta små och stora värdepappers- bolag från skyldigheten att upprätthålla en kapitalkonserverings- buffert. Ett sådant undantag kan även komma att omfatta fond- bolagen (jämför 2 kap. 10 a § lagen (2004:46) om värdepappers- fonder. Bestämmelsen behandlas i kapitel 7. Bestämmelsen innebär att efter samråd med får, om det behövs för att motverka en strukturell systemrisk som kan medföra allvarliga konsekvenser för stabiliteten i det finansiella systemet och den reala ekonomin i landet, besluta att eller vissa av sina exponeringar ska upprätthålla en systemriskbuffert. ska i ett sådant beslut bestämma vilka institut eller grupper av institut som ska åläggas att upprätthålla systemriskbufferten och då med de begränsningar som följer av 2–8 §§ besluta om buffertens storlek och vilka exponeringar som bufferten ska avse. ska om buffertkravet införs besluta om systemriskbufferten ska upprätthållas på institut- nivå, undergruppsnivå och/eller gruppnivå. Bestämmelsen ger utrymme för att vid beslut om att införa bufferten ta hänsyn till strukturella systemrisker i det egna landet. Systemriskbufferten kan tillämpas på den finansiella sektorn som sådan, dvs. alla institut, eller på en eller flera grupper av institut som uppvisar liknande riskprofiler i sin affärsverksamhet. Det innebär att systemriskbufferten kan tillämpas på institut som har liknande exponeringar, antingen mot en ekonomisk sektor i det egna landet eller mot en geografisk sektor med finansiell oro, och som därmed utsätter sig för liknande typer av risker. Syftet med bufferten är att förhindra och motverka långsiktiga strukturella systemrisker. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.2.4 och 7.3.4. Paragrafen fastslår att en systemriskbuffert ska bestå av kärnprimär- kapital och uppgå till av de exponeringar som den i enlighet med 3–8 §§ ska tillämpas på. Av paragrafen framgår förutsättningarna för att kräva att institut upprätthåller en systemriskbuffert för exponeringar i eller i ett land utanför EU. Regleringen innebär att för sådana exponeringar har rätt att ålägga institut att upprätthålla en systemriskbuffert på , men måste inför ett sådant beslut i förväg informera bl.a. kommissionen om beslutet. I andra stycket anges under vilka förutsättningar som gäller för att fram till besluta om en systemriskbuffert som uppgår till av ett instituts exponeringar mot eller i ett land utanför EES. I 4 § anges vad som i denna del gäller . Förutsättningarna för att ålägga institut att upprätthålla en systemriskbuffert för expo- neringar inom EES regleras i 5-7 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.3.4. Paragrafen innebär att utökas möjligheterna att besluta om en systemriskbuffert på ett instituts exponeringar mot en part i landet eller i tredje land. En sådan buffert kan efter detta datum och efter att notifieringskravet fullgjorts fastställas till av berörda exponeringar.