sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Utredningens bedömning: Det finns inte skäl att nu ändra regeln om förhöjd straffskala vid flerfaldig brottslighet eller att ändra reglerna om försvårande omständigheter vid straffmät- ning. De nuvarande straffskalorna är tillräckligt vida för att täcka även omfattande och systematisk brottslighet, men de utnyttjas inte i den utsträckning som skulle vara möjlig. Det- samma gäller den förhöjda straffskala som får tillämpas vid flera brott. Skälen för utredningens bedömning Bör straffskalorna för de enskilda brotten höjas? Svårigheterna att hantera systematiska förmögenhetsbrott kan som konstaterats ha flera orsaker, varav en är att straffmätningspraxis anses ge för stora rabatteffekter. Frågan är om det går att åtgärda genom straffskaleändringar. Straffskalorna för brotten bildar den ram inom vilken det enskilda brottet ska straffmätas. Straffskalan för de centrala förmö- genhetsbrotten (utom skadegörelse) löper från allmänna fängelse- minimum, som är 14 dagars fängelse, till fängelse . Minimi- straffet för grovt brott är fängelse och maximistraffet är fängelse . Straffskalorna för förmögenhetsbrotten är alltså vida och reg- lerna för påföljdsval och straffmätning ger stort utrymme för diffe- rentierad straffmätning inom dessa. Tanken är att straffskalorna ska ge utrymme för att uttrycka skillnader i klandervärdhet mellan olika brott av samma brottstyp. Det straff som döms ut för enstaka brott utan några försvårande inslag ligger normalt nära straffmini- mum för det aktuella brottet. Maximistraffen för brott av normal- graden respektive grovt brott har däremot i praktiken liten betydelse för de straff som döms ut. Det är alltså en betydande diskrepans mellan de straff som föreskrivs för brotten och de som döms ut i praktiken. I detta avseende skiljer sig förmögenhetsbrott inte från flertalet andra brott. Praxisgenomgången visar emellertid att inte heller det samlade straffvärdet av flera förmögenhetsbrott av normalgraden annat än i undantagsfall anses överstiga minimistraffet för ett enda grovt brott. I de fall där det rör sig om fler än ett fåtal brott leder detta uppenbarligen till en mycket stor straffrabatt. Då bör även vägas in att åklagaren vid upprepade brott ofta har begränsat åtalet till enbart en del av den samlade brottsligheten. Eftersom de redan befintliga straffskalorna inte utnyttjas fram- står det emellertid inte som troligt att en ytterligare vidgning av dessa skulle leda till att straffvärdet för brott som begås systema- tiskt skulle få större genomslag i straffmätningen. Någon ändring av straffskalorna för att ge större utrymme för att beakta systema- tisk brottslighet föreslås därför inte. Frågan om straffskalorna bör justeras av andra skäl behandlas i avsnitt 13. Bör regeln om förhöjd straffskala vid flerfaldig brottslighet ändras? Ett alternativ som kan övervägas om man vill åstadkomma en straffskärpning för systematiska brott är att förändra regleringen av de straff som kan dömas ut när påföljden för flera brott ska be- stämmas gemensamt. Det finns emellertid en möjlighet att i praxis skärpa straffen för flerfaldig brottslighet avsevärt. Enligt 26 kap. 2 § BrB får en förhöjd straffskala tillämpas vid straffmät- ning av flerfaldig brottslighet. Enligt bestämmelsen får fängelse sättas över det svåraste av de högsta straff som kan följa på brotten men får inte överstiga vare sig de högsta straffen samman- lagda med varandra eller . Om det svåraste straffet för de enskilda brotten är kortare än fängelse får det gemen- samma straffet som högst överskrida detta med . Är det svå- raste straffet fängelse i mellan fyra och får det gemensamma straffet överskrida detta . Är det svåraste straffet fängelse får påslaget uppgå till högst . Det finns en motsvarande bestämmelse om förhöjd straffskala vid bötesstraff i 25 kap. 2 § BrB. För de centrala förmögenhetsbrotten innebär denna reglering att ett flertal brott av normalgraden kan bestraffas med upp till fängelse. Det är svårt att se något behov av att kunna utmäta högre straff än fängelse ens för ett mycket stort antal brott av normalgraden, t.ex. bedrägerier. I praktiken är det tvärtom så att inte ens den nuvarande förhöjda straffskalan tillämpas i någon större utsträckning. Detta framgår också av den praxisgenomgång som utredningen har gjort. Att höja maximistraffet för flerfaldig brottslighet kan därmed inte förväntas leda till någon faktisk straff- skärpning. Det som möjligen skulle kunna övervägas är att höja den undre tröskeln för den förhöjda straffskalan. I stället för att, som , ha en reglering som anger att det svåraste av de lägsta straffen inte får underskridas skulle man kunna införa ett lägsta gemensamt straff. Ett högre minimistraff för flerfaldig brottslighet skulle emellertid leda till en generell straffskärpning för flerfaldig brotts- lighet. Den skulle därmed träffa alla typer av brott, inte bara för- mögenhetsbrott. Dessutom skulle en sådan ändring få genomslag oavsett om brottsligheten har systematiska inslag eller inte. Inte heller den nu nämnda regeln bör därför ändras. Det ankommer på åklagaren att väcka frågan om tillämpning av den förhöjda straffskalan och att anföra de skäl som kan finnas för det. Bör reglerna för straffmätning inom straffskalorna ändras? Ett annat sätt att åstadkomma en nyanserad straffskärpning skulle kunna vara att ändra uppräkningen i 29 kap. 2 § 6 BrB av vilka om- ständigheter som har betydelse för straffmätningen inom de befint- liga straffskalorna. Bestämmelsen fick emellertid ett utvidgat till- lämpningsområde så sent som . Syftet med lagändringen var att i större utsträckning kunna beakta systematiska inslag vid straff- mätningen. Det är viktigt att förändringar inom centrala delar av straffrätten får tid att slå igenom. Det är ännu för tidigt att säga om lagänd- ringen har lett till önskad effekt. Mot den bakgrunden anser utred- ningen att inte heller 29 kap. 2 § 6 BrB bör ändras . En förändrad praxis bör i första hand åstadkommas genom att domstolarna i större utsträckning utnyttjar de möjligheter som redan finns till straffskärpningar. En grundläggande förutsättning för att omständigheter som kan leda till straffskärpning vid syste- matisk brottslighet ska kunna beaktas är dock att de är tillräckligt utredda och att åklagaren fäster rättens uppmärksamhet på dem. För att öka möjligheterna till straffskärpning vid systematisk brottslighet bör åklagarna i högre utsträckning väcka frågan om strängare straff i sådana fall och se till att de omständigheter som har betydelse för bedömningen av de systematiska inslagen är tillräckligt utredda. 8.6Bör det införas särskilda brottskonstruktioner för vissa systematiska förmögenhetsbrott? Utredningens bedömning: En förutsättning för att det ska vara motiverat att skapa en särskild brottskonstruktion för att kunna bättre beakta det systematiska i vissa förmögenhetsbrott bör vara att de gärningar eller gärningsmoment som förfarandet be- står av tillsammans utgör en särskild kränkning som inte i till- räcklig utsträckning beaktas om förfarandet betraktas som sepa- rata brott. Skälen för utredningens bedömning: Det kan konstateras att direktiven inte är främmande för att det kan behövas en särskild brottskonstruktion för att i tillräcklig utsträckning kunna beakta inslagen av systematisk brottslighet vid förmögenhetsbrott. En möjlighet skulle kunna vara att, med fridskränkningsbrotten som förebild, konstruera en straffbestämmelse genom vilken flera brott, som i sig är straffbara, läggs samman till ett brott av annat slag. Fridskränkningsbrotten infördes för att på ett mer adekvat sätt kunna bestraffa den särskilda kränkning som gärningarna samman- tagna ger upphov till. Denna kränkning anses vara av ett annat slag än de som aktualiseras genom de enskilda gärningar som ingår i brottskonstruktionen. Att brottskonstruktionen får viktiga konse- kvenser för rättskraftens omfattning anses därför underordnat betydelsen av att kunna bestraffa den särskilda kränkningen. Brot- tet är dessutom begränsat i så måtto att det riktar sig mot samma målsägande, vilket väsentligt minskar risken för att nya brott ska upptäckas . Att i sin utvärdering av tillämpningen av fridskränkningsbrotten har kom- mit till slutsatsen att det inte uppmärksammats några särskilda rätts- tillämpningsproblem (se SOU 2011:85 s. 90) innebär därför inte att man kan dra slutsatsen att det skulle vara oproblematiskt att till- lämpa samma brottskonstruktion för förmögenhetsbrott. En annan möjlighet är att konstruera en särskild regel som gör det möjligt att på annat sätt, t.ex. genom ett ändrat handlingsrekvi- sit, beakta den samlade effekten av brotten. För att det ska vara befogat att införa en bestämmelse som inte bara ur systematiskt hänseende särbehandlar viss brottslighet utan även innebär en straffskärpning bör det finnas starka skäl. När det gäller vissa förmögenhetsbrott som riktar sig mot en bredare krets och som – åtminstone – riskerar att underminera allmänhe- tens förtroende för viktiga funktioner i samhället kan det hävdas att det brottsliga förfarandet också utgör en kränkning av ett annat skyddsintresse, nämligen samhällsintresset. Det finns tecken som tyder på att vissa typer av bedrägerier begås på ett mer systematiskt sätt och i större utsträckning inom ramen för någon form av organiserad verksamhet, även om rätts- praxis är sparsam. Bilden bekräftas av företrädare för de brottsbe- kämpande myndigheterna. Bedrägeribrotten har på det sättet allt- mer kommit att likna annan ekonomisk brottslighet, medan de från straffrättslig synpunkt alltjämt behandlas som enstaka brott. ten får negativa konsekvenser för näringslivet och samhället i stort genom t.ex. ökade kostnader för skyddsåtgärder i form av kon- troller hos myndigheter och företag, förbättrade betalningsrutiner hos företag och enskilda och säkrare teknik. De negativa konse- kvenserna för samhället beaktas inte i tillräcklig utsträckning med nuvarande reglering och straffmätningspraxis. En uppfattning som framförs av de brottsbekämpande myndigheterna är att ett skäl till den kraftiga ökningen av bedrägerier är just att de straff som döms ut vid fällande dom är relativt låga, särskilt i förhållande till hur lön- samma brotten är för gärningsmännen. De framhåller dessutom att den nuvarande brottskonstruktionen för bedrägeribrottet ställer orimliga krav på utredningen av varje enskilt brott när dessa ingår i en större härva. Även när det gäller tillgreppsbrott kan det systematiska förfa- randet medföra att den totala skadan uppfattas som mer omfat- tande än summan av skadorna som varje enskilt tillgrepp vållar. Som exempel kan nämnas stölder av koppar från järnväg och spår- väg, vilket drabbar den allmänna samfärdseln och som därför utgör ett växande samhällsproblem. De flesta tillgreppsbrott som begås systematiskt, t.ex. fickstölder och inbrottsstölder, bedöms emel- lertid som grova brott . Behovet av att kunna samman- lägga flera tillgreppsbrott till ett grovt brott är därmed inte så fram- trädande att det finns skäl att överväga en särskild bestämmelse. I undantagsfall, när detta är särskilt motiverat, bör det således enligt utredningens mening inte vara uteslutet att införa nya brotts- konstruktioner som gör det möjligt att avgöra vad som är ett brott på ett annat sätt än vad som är normalt för brottstypen i fråga. Av förmögenhetsbrotten är det i så fall för vissa typer av bedrägeri som det kan vara aktuellt att skapa en särbestämmelse. Utred- ningen återkommer till den frågan i avsnitt 9.9. 9 Bluffakturor – ett stort problem 9.1Vad avses med bedrägeri med hjälp av bluffakturor? Som redovisats tidigare avses med begreppet bedrägeri med hjälp av bluffaktura i brottsstatistiken endast brott där någon skickar falska fakturor till företag som sedan betalar för t.ex. varor eller tjänster som de aldrig beställt (Brå rapport 2012:13 s. 161, fotnot 75). har emellertid företeelsen ett bredare spektrum. När vi här talar om bluffakturor eller fakturabedrägeri innefattar det även exempelvis oseriösa erbjudanden om att köpa sig fri från bluffak- turor eller påståenden om icke existerande avtalsförhållanden som följs upp med en skriftlig betalningsuppmaning. Fenomenet bluffakturor har funnits , men det är först som det på allvar har framhållits som ett sam- hällsproblem. bestod brotten oftast i erbjudanden till företag att få sina uppgifter införda i en tryckt telefonkatalog eller något annat register. Den typen av brott förekommer fortfarande men tar numera oftast sikte på att ett företag ska nämnas på en hemsida eller i någon form av register som är åtkomligt via inter- net. har brotten alltmer varierande och avancerade upplägg. För beskrivningen av tillvägagångssätt när det gäller bedrägerier med hjälp av bluffakturor har utredningen bl.a. använt de uppgifter som lämnats av åklagare och polismän som arbetar med att utreda sådana bedrägerier. Utredningen har också träffat företrädare för , som administrerar den s.k. varningslistan och som ofta kommer i kontakt med denna typ av brott. Varningslistan är en lista som publiceras på för att varna framför allt företagare för oseriösa företag. Vid sammanträffande med företrädare för Kronofogdemyndig- heten har utredningen fått uppgifter om oseriösa företag som myndigheten kommit i kontakt med inom ramen för den summa- Bluffakturor – ett stort problem riska processen och inom myndighetens förebyggande arbete på området. De domare som har deltagit i utredningens möten har gett sin bild av denna brottstyp. 9.2Något om formerna för bedrägeri med hjälp av bluffakturor och liknande förfaranden Bedrägeri med hjälp av bluffaktor kan genomföras på många olika sätt. Det kan vara fråga om fakturor som ger intryck av att återspegla ett faktiskt kundförhållande. I dessa fall kan t.ex. fakturan vara ut- formad så att den ser ut som vanligt förekommande fakturor, t.ex. en faktura från ett existerande bolag eller en myndighet som många är vana att få fakturor från, men där kontonumret till mottagaren ändrats så att pengarna i stället betalas in på någon annans konto. Det kan också vara fråga om fakturor som är felaktiga därför att de avser varor eller tjänster som inte har beställts. Vanligtvis rör det sig om massutskick, där den som står bakom bedrägeriförsöket chansar på att ett antal personer inte ska märka att det är fråga om en bluffaktura utan betala ändå. Eftersom det numera är billigt att göra ett massutskick som med datorbearbet- ning kan se professionellt ut, kan det fortfarande löna sig att iscen- sätta sådana förhållandevis enkla bedrägerier. I andra fall är bedrägerierna mer sofistikerade och riktar sig en- bart till vissa kategorier, exempelvis småföretagare eller äldre per- soner. I de senare fallen räknar den som står bakom bedrägeriför- söket med att det rör sig om mer sårbara och lättmanipulerade grupper. Gärningsmännen använder sig bl.a. av uppgifter i offentliga register för att kunna rikta sig till utvalda grupper. Man utnyttjar också medvetet skillnader i den konsumenträttsliga lagstiftningen i skyddet mellan näringsidkare och vanliga konsumenter. Under den gemensamma benämningen bluffakturor döljer sig alltså många olika typer av bedrägerier. Det finns nämligen inte någon enhetlighet när det gäller vad bedrägerierna avser. I de flesta fall rör det sig om varor eller tjänster, men det kan vara fråga om varor och tjänster som över huvud taget inte existerar eller varor eller tjänster som gärningsmannen inte har för avsikt att leverera. Det kan också vara fråga om varor eller tjänster som faktiskt leve- reras, men som inte har något eller endast obetydligt värde, samti- digt som fakturamottagaren invaggas i tron att han eller hon teck- nar avtal om något av faktiskt värde. Det kan även röra sig om att Bluffakturor – ett stort problem någon utnyttjar andras okunskap och kräver betalning för sådant som är gratis, t.ex. möjligheten att söka på internet. En gråzon utgörs av de fall där ett avtal faktiskt har ingåtts, van- ligen per telefon, låt vara att försäljningsmetoderna kan ifrågasättas. I dessa fall är det i första hand ett civilrättsligt, eller möjligen mark- nadsrättsligt problem, inte ett straffrättsligt. Det kan dock även i dessa fall finnas exempel på bedrägerier, t.ex. om man avsiktligt inriktar faktureringen mot personer som är dementa eller som annars har nedsatt förmåga att avgöra om de är betalningsskyldiga eller inte. En typ av bedrägeri som verkar bli allt vanligare är att gärnings- mannen – själv eller genom anställda – tar direktkontakt med brotts- offret per telefon som ett led i bedrägeriet. Telefonsamtalen har inslag som upplevs som hotfulla. De kan gå ut på att kräva brottsoffret på betalning för en bluffaktura som har skickats ut men som inte betalats. Genom telefonsamtalet sätter gärningsmannen press på mottagaren att betala fakturan. Det kan också röra sig om påtryckningar som syftar till att förmå någon att i efterhand acceptera ett avtal som inte har ingåtts. Av de beskrivningar av brottsligheten som lämnats är det inte ovanligt att en sådan telefonkontakt går ut på att lura brottsoffret att ett avtal om en tjänst, t.ex. abonnemang på en annons på en söksida på internet, har ingåtts och att brottsoffret erbjuds att frånträda avtalet till ett lägre pris. Telefonkontakten följs sedan upp med en faktura på det avtalade lägre beloppet. I dessa fall går bedrägeriet ut på att lura den som har fått en bluffaktura att ingå ett giltigt avtal om att avsluta kontak- terna med blufföretaget för att slippa framtida kostnader. Det förekommer även att brottsoffer efter ett indrivningssam- tal kontaktas av någon som påstår sig representera ett helt annat företag, vilket mot betalning hjälper personer som drabbats av bluffakturor och som erbjuder den utsatte att mot en viss ersätt- ning slippa från kravet. Dessa telefonsamtal kan komma från någon som är insatt i bedrägeriet och där hjälpen utgör en del av brotts- planen. Det finns också förfaranden som gränsar mot bedrägeri, t.ex. ut- skick av blanketter som vid en mindre noggrann granskning fram- står som ett erbjudande om att uppdatera eller komplettera befint- liga företagsuppgifter i etablerade telefonkataloger, men som – mycket finstilt – innehåller avtalstext enligt vilken den som fyller i uppgifterna och skriver under blanketten ingår ett avtal om att be- Bluffakturor – ett stort problem tala ett visst belopp för att få sina uppgifter publicerade i en katalog eller motsvarande. En variant på detta är meddelanden som är ut- formade som fakturor men där det på ett undanskymt ställe fram- går att det är fråga om ett erbjudande. De flesta bluffakturor rör inte några större belopp. Enligt upp- gift handlar det oftast om belopp . Även om beloppet vid varje enskilt bedrägeri är lågt omsätter brottslig- heten mycket stora belopp, eftersom brotten riktar sig mot så många personer eller företag att det sammanlagda beloppet blir mycket omfattande. Om ett drygt hundratal fysiska eller juridiska personer betalar bluffakturor på vardera blir omsätt- ningen . Den låga summan på varje faktura är avsiktligt vald. Den ska t.ex. vara så liten att fakturorna inte föran- leder någon närmare kontroll i de flesta företag. Ofta sker också massutskick av bluffakturor i anslutning till ledighetsperioder, t.ex. semestrar och julledigheter, då chansen är större att den som ska attestera respektive betala fakturan är oerfaren och inte lägger märke till detaljer som en mer erfaren handläggare skulle reagera på. Ett utflöde av verksamheten med bluffakturor kan vara att före- trädare för exempelvis inkassoföretag vilseleds att överta och betala för icke existerande fordringar. 9.3Några särdrag för brotten En grundläggande förutsättning för att bedrägeri med bluffakturor ska lyckas är att den som utsätts för bedrägeriet verkligen luras att göra en betalning som annars inte skulle ha gjorts. I de fall där någon mot bättre vetande betalar en fiktiv skuld är det inte fråga om ett bedrägeri. Detta är ett av problemen med bluffakturorna; att många – särskilt företagare – känner sig tvingade att betala trots att de är väl medvetna om att de utsatts för en bluffaktura. Bedrägerier med hjälp av bluffakturor är en brottstyp som ofta begås systematiskt. Till skillnad från vissa andra brott som begås systematiskt riktas brotten alltid mot olika målsägande. Det inne- bär också att det inte finns samma möjligheter som vid vissa andra brott att visa systematiken utan att utreda ett stort antal av brotten. Varje enskilt bedrägeri måste styrkas för att straffvärdet av den samlade brottsligheten ska få genomslag i straffmätningen. Bluffakturor – ett stort problem Något som framhålls av de brottsbekämpande myndigheterna är att verksamheten med bluffakturor numera inte sällan bedrivs i ungefär samma organiserade former som viss ekonomisk brottslig- het. Det innebär bl.a. att man bedriver verksamheten i bolagsform och utnyttjar bulvaner som företrädare för bolaget. Man har t.o.m. anställda som har till uppgift att driva in fakturabeloppen. Till det yttre kan verksamheten se normal ut och så länge bedrägerierna pågår sköts administrationen i bolaget oklanderligt. Man sköter t.ex. sina myndighetskontakter och betalar skatter och andra av- gifter . När det börjar finnas varningstecken kring ett visst bolag, t.ex. när eller börjar intressera sig för det, flyttar man verksamheten till ett annat bolag. Utåt sett kan det således vara mycket svårt att skilja oseriösa företag från andra. Eftersom verksamheten går ut på att få in många mindre sum- mor planerar man också för betalningsströmmarna. Pengarna som kommer in förs snabbt ut ur bolaget via en rad transaktioner. I ett fall som avslöjats rörde det sig om miljonbelopp som beta- lats in . Betalningsströmmarna leds till utländska kon- ton, företrädesvis i stater med vilka inte har samarbetsavtal och utlämningsavtal. Att följa pengarna via utländska konton för- svårar och försenar utredningsarbetet avsevärt. Det sagda innebär att de utredningssvårigheter som polismän och åklagare står inför när det gäller organiserad verksamhet med bluffakturor är ungefär desamma som vid annan ekonomisk brotts- lighet. Såväl privatpersoner som företag drabbas av bluffakturor. Även kommuner och statliga myndigheter drabbas. Dagens brottssta- tistik återspeglar dock bara bluffakturor som riktar sig till företag. Dessutom är, som tidigare nämnts, mörkertalet sannolikt mycket stort, eftersom många av bedrägerierna stannar vid försök då mot- tagaren inte betalar fakturan. Enligt företrädare för de brottsbekämpande myndigheterna riktar vissa bedragare in sig på småföretagare, ibland enbart äldre personer som fortfarande har en egen firma. Dessa har i många fall begränsad erfarenhet av dagens beställnings- och betalningsrutiner. De kan t.ex. ha svårt att hålla reda på vilka telefonförsäljare som ringt och vad som eventuellt avtalats vid dessa telefonsamtal. Bluffakturor – ett stort problem de är företagare omfattas de inte av samma konsumentskydd som andra. Även andra småföretagare förefaller vara ett typiskt mål för fakturabedrägerier. Många småföretagare som har direkta kundrela- tioner och som kontaktas under arbetstid, t.ex. frisörer och butiks- ägare, kan bli stressade av telefonkontakter från blufföretagen och därför ha svårare att värja sig mot aggressiva påståenden om att avtal har ingåtts. Det är också rimligt att anta att gärningsmännen utnyttjar det förhållandet att brottsoffren kan ha bristande kunska- per om hur man bestrider ett felaktigt krav och hur man begär rät- telse av felaktiga uppgifter hos . Företagare kan också vara särskilt mottagliga för påtryckningar i form av hot om rättsliga åtgärder, eftersom en ansökan om betal- ningsföreläggande mot ett företag leder till en betal- ningsanmärkning. En sådan kan bli ett hinder bl.a. vid ansökan om lån.