sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — En framställning ska innehålla skälen för framställningen, upp- gift att den aktuella domen får verkställas i , om påföljden till någon del har verkställts, samt den tidpunkt då verkställighet senast får ske (2 § NVF). Till framställningen ska bifogas en kopia av domen, yttrande från Kriminalvården, läkarintyg enligt lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål m.m., eller utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning, alternativt kopia av tillgängliga hand- lingar om den dömdes personliga förhållanden, och, om möjligt, ytt- rande i ärendet av den dömde eller bevis att han eller hon har fått tillfälle att yttra sig (3 § NVF). Framställningen får inte göras innan domen vunnit laga kraft, om det inte finns särskilda skäl (4 §). I mål och ärenden angående verkställighet utomlands av frihets- berövande påföljd ska offentligt biträde förordnas för den som åt- gärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Slutligt beslut om överförande av verkställigheten och överklagande Efter att den verkställande staten svarat på framställningen och Krimi- nalvården tagit del av den dömdes inställning fattar myndigheten ett slutligt beslut. Beslutet får överklagas hos allmän förvaltningsdom- stol. Kriminalvårdens och domstolens beslut gäller om inte annat förordnas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (26 § NVL). Beslutet får överklagas till den förvaltningsrätt inom vars dom- krets den kriminalvårdsanstalt, det häkte eller det frivårdkontor är beläget där den dömde var inskriven när det första beslutet i ärendet fattades. Om beslutet gäller en person som inte är inskriven ska överklagandet ske till Förvaltningsrätten i (26 d § NVL och 7 d § förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdom- stolars behörighet m.m.) Innan överklagandet skickas till förvaltningsrätten ska beslutet omprövas av Kriminalvården om det begärs av den som beslutet angår och beslutet gått honom eller henne emot.7 Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om om- prövning. Vid omprövning får beslutet inte ändras till den dömdes nackdel (26 a § NVL). En begäran om omprövning ska vara skriftlig och ha kommit in till Kriminalvården från den dag då den dömde fick del av beslutet. I begäran ska den dömde ange vilket beslut som avses och vilken ändring i beslutet som han eller hon begär (26 b § NVL). Kriminalvården prövar om skrivelsen med begäran om omprövning har kommit in i rätt tid (26 c § NVL). Överförande av den dömde Vid behov ska Kriminalvården ombesörja att den dömde överförs till den andra staten. Kriminalvården får därvid begära hjälp av polis- myndigheten i den ort där den dömde uppehåller sig (8 § andra stycket NVL). I praktiken är det dock nästan uteslutande den verk- ställande staten som hämtar den dömde som ska överföras vid t.ex. . får på begäran av en myndighet i den andra staten ombesörja att en i dömd person som har överförts till ett annat nordiskt land får återföras dit om denne påträffas här i landet före frigivningen. Bestämmelsen infördes eftersom det var tveksamt om Kriminalvården skulle ha rätt att föra över personer som återvänt till innan hela straffet hade verkställts.8 Utredningen om transporter av frihetsberövade personer har be- träffande transportfrågan även i NVL föreslagit att det tas in en be- stämmelse som möjliggör att den dömde kan omhändertas och tas i förvar av polismyndighet, under längst , om det är nöd- vändigt för att transporten ska kunna genomföras.9 7Syftet med regler om omprövning är att förskjuta tyngdpunkten i processen nedåt i instans- ordningen, prop. 2004/05:176 s. 61 f. 1982/83:91 s. 33. 9SOU 2011:7 s. 42 och 461. Tillstånd till den verkställande staten enligt specialitetsbestämmelsen Enligt 9 § NVL ska vid överförande av verkställigheten av fängelse som villkor uppställas att den dömde dels inte får åtalas eller straffas för något annat brott som begåtts före överförandets, dels inte får vidareöverlämnas eller vidareutlämnas till en stat utanför . Det gäller dock inte om den dömde har samtyckt till åtgärden eller haft möjlighet att lämna den mottagande nordiska staten men inte gjort detta efter sitt slutliga frigivande eller har åter- vänt dit efter att ha lämnat landet. Enligt 9 § andra stycket NVL kan på framställning av den mot- tagande nordiska staten avsteg från villkoret beviljas. Om framställ- ningen gäller åtal eller straff för något annat brott som begåtts före överförandet ska handläggningen enligt 5 kap. 7 § lagen om en nor- disk arresteringsorder tillämpas. När framställningen avser en begäran om tillstånd att få vidareöverlämna den dömde till en medlemsstat i EU (utanför ) ska begäran prövas av domstol på sätt som föreskrivs i 6 kap. 8 § lagen om en europeisk arresteringsorder. är då behörig domstol. En framställning om vidareutlämning prövas av regeringen enligt 24 § utlämningslagen.10 Enligt förslag ska en sådan framställning i stället prövas av den tingsrätt som prövade frågan om utlämning.11 3.1.3Överförande av straffverkställighet till följd av en europeisk arresteringsorder I de fall överlämnande till enligt en europeisk arresterings- order har skett med villkor om att den eftersökta personen ska åter- föras till den verkställande staten om han eller hon döms till en fri- hetsberövande påföljd och en sådan påföljd därefter döms ut i , ska åklagaren underrätta den ansvariga myndigheten när domen har vunnit laga kraft. Ansvariga myndigheter är Kriminalvården, om på- följden är fängelse, , om påföljden är rättspsykiatrisk vård, och , om påföljden är sluten ung- domsvård. Därefter ansvarar myndigheten för att den verkställande staten underrättas och för att såväl verkställigheten av påföljden som den dömde överförs dit. Myndigheten får, om det behövs, begära hjälp av eller den polismyndighet som Rikspolis- 2010/11:158 s. 156. 11SOU 2011:71 s. 718 f. Den andra staten ska i samband med över- förandet informeras om när verkställigheten påbörjades och om frihetsberövanden som ägt rum i (14 § till-förordningen). I dessa fall gör alltså inte den ansvariga myndigheten någon egen be- dömning av om ett överförande av verkställigheten av den svenska påföljden bör ske utan ser endast till att överförandet verkställs. På motsvarande sätt ska den ansvariga myndigheten se till att verk- ställigheten överförs till den andra staten i de fall en svensk begäran om överlämnande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd har avslagits på den grunden att den andra medlemsstaten övertar verkställigheten av påföljden (15 § till-förordningen). 3.2Överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder till 3.2.1Överförandekonventionen jämte tilläggsprotokollet och Bestämmelser om överförande av verkställighet en utländsk brott- målsdom om frihetsberövande påföljd till finns vid tillämpning av överförandekonventionen jämte tilläggsprotokoll och Schengen- konventionen i 25 a–h §§ IVL samt 15–17 §§, 20 a–d §§ och 20 f och g §§ IVF. Framställning om verkställighet av en utländsk brottmålsdom i Initiativ till överförande av verkställighet av en i en annan stat utdömd frihetsberövande påföljd kan tas av domslandet eller av . Vidare kan den dömde själv initiera ett ärende. För frihetsberövade personer utomlands som önskar få straffverkställigheten överförd till finns ett särskilt informationsblad och en ansökan som kan undertecknas av den dömde. En framställning kan dock enbart göras av domslandet eller den verkställande staten. En framställning från en annan stat om verkställighet i ska göras av en behörig myndighet i den andra staten och ges in till (25 a § tredje stycket IVL). Flera stater har, liksom , tillträtt såväl överförandekonventionen som brott- målsdomskonventionen. Enligt artikel 22.4 överförandekonventio- nen ska därför den ansökande staten ange vilken konvention fram- ställningen grundar sig på. Framställningen, som ska vara skriftlig, ska innehålla uppgift om den dömdes namn och personuppgifter, relevant lagstiftning om brot- ten och uppgift om hur stor del av påföljden som redan har verk- ställts. Till framställningen ska bifogas en bestyrkt kopia av domen och av den lag denna grundas på, ett bevis om att den dömde eller laglig ställföreträdare har samtyckt till ett överförande till samt övriga handlingar av betydelse för frågans avgörande. Är hand- lingarna avfattade på annat språk än danska, engelska, norska eller svenska, ska de åtföljas av en översättning till svenska eller engelska (15 § IVF). Vid framställning med tillämpning av tilläggsprotokollet eller behöver inte bevis om att den dömde eller laglig ställföreträdare har samtyckt till att verkställigheten över- förs till bifogas (20 b § första stycket och § IVL). Vid utvisningsfallet ska framställningen även åtföljas av en förklaring innehållande den dömdes yttrande om det begärda överförandet av honom eller henne och en kopia av domen eller beslutet om utvis- ning eller avvisning eller om någon annan åtgärd som har till följd att den dömde inte får visats i den stat där domen meddelats efter det att han försatts på fri fot (20 b § andra stycket IVL). Regeringen kan också, om den dömde samtycker till överföran- de, besluta att göra en framställning till en annan stat om tillstånd att få verkställa en utländsk påföljd i . En sådan framställ- ning från ska göras av hos behörig myndighet i den andra staten (16 § IVF). Framställningen från en annan stat granskas av Centralmyndig- heten som förbereder underlag för regeringsbeslut. I underlaget ingår bl.a. en anknytningsutredning. Uppgifter för att fastställa anknyt- ningen till kan inhämtas via svenska ambassaden. Vidare kon- trolleras att övriga förutsättningar för ett överförande är uppfyllda enligt 25 a § IVL, dvs. att den dömde har samtyckt till att verkstäl- ligheten sker i , om inte undantag från samtyckeskravet är tillämpligt enligt tilläggsprotokollet eller , att det föreligger dubbel straffbarhet och att den tid som återstod av påföljden när framställningen inkom uppgick till minst sex måna- der. Vidare ska den dömde ha informerats om att verkställigheten av straffet sker enligt svenska verkställighetsregler. Förutsättningar för överförande beskrivs närmare i avsnitt 4.2.2. Framställningen prövas av regeringen (25 a § tredje stycket IVL). Som tidigare nämnts kräver ett överförande samtycke från såväl doms- Någon skyldighet att bifalla framställningen finns inte i överförandekonventionen. Det finns därför utöver de ovan beskrivna grundförutsättningarna inte några angivna vägransgrunder. De vägransgrunder som uppställs vid tillämpning av brottmålsdoms- konventionen kan emellertid vara vägledande för regeringen vid prövningen av framställningen.12 Om tilläggsprotokollet eller tillämpas i det s.k. flyktfallet är det möjligt att använda tvångsmedel i form av an- hållande, häktning, reseförbud och anmälningsskyldighet för att säkerställa verkställighet av påföljden i (25 c–e §§ IVL). Tvångsmedlen kan alltså inte användas i andra ärenden än de där flykt åberopas (artikel 2.2 i tilläggsprotokollet och artikel 6.8 i Schengen- konventionen). Om den dömde genom att fly till försöker att helt eller delvis undandra sig verkställighet av påföljden och denna dömts ut genom en dom som vunnit laga kraft i den andra staten och detta kan föranleda en framställning om överförande av verkställighet, får den dömde, på begäran av behörig myndighet i den andra staten, anhållas och häktas om det finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig verkställigheten av påföljden. Det är möjligt att anhålla och häkta även efter att framställningen gjorts eller beviljats. Frihetsberövandet syftar till att säkerställa att den dömde finns kvar i landet till dess regeringen har fattat sitt beslut om att verk- ställigheten kan överföras, eller till dess påföljden bör verkställas. Häktningsgrunderna kollusions- och recidivfara blir därför inte aktuella.13 För häktning och anhållande gäller vad som föreskrivs i rätte- gångsbalken om brottmål. Hänvisningen till medför att de allmänna bestämmelserna om forum och överklagande blir tillämpliga. Vad som i föreskrivs om offentliga försvarare ska i stället tillämpas beträffande offentligt biträde i den mån annat inte följer av 25 f § IVL. I 25 c § tredje stycket anges vidare i vilken utsträckning 24 kap. är tillämpligt. Dessa bestämmelser kan inte i alla delar tillämpas ordagrant. 1983/84:197 s. 53 f. 1999/2000:45 s. 39. pelvis ska vad som sägs om misstänkt istället avse den dömde.14 En- ligt 25 c § fjärde stycket IVL kan den häktade begära en ompröv- ning av häktningsfrågan. En häktningsförhandling ska hållas efter det att den häktades begäran kommit in till rätten. En sådan förhandling behöver dock hållas tidigast från det att beslut i häktningsfrågan senast meddelats. Om det finns skäl att anhålla eller häkta den dömde men syftet med åtgärderna kan uppnås genom reseförbud eller anmälningsskyl- dighet, får dessa tvångsmedel användas i stället (25 d § IVL). Även för dessa tvångsmedel gäller vad som föreskrivs i om brottmål. I bestämmelsen anges i vilken utsträckning 25 kap. är tillämpligt. En begäran om tvångsåtgärd ska åtföljas av uppgift om den döm- des födelsetid, födelseort och hemvist, brottets beskaffenhet samt påföljdens art och längd (20 c § IVF). Enligt tilläggsprotokollet be- höver däremot inte domen ges in. Åklagare borde enligt förarbetena emellertid kunna få tillgång till utdrag ur domen som kan redovisas för rätten.15 Om en begäran om tvångsåtgärd görs direkt till Justitiedeparte- mentet, ska den överlämnas till Riksåklagaren. ska hållas underrättat om vidtagna tvångsåtgärder (20 d § IVF). Ett beslut om tvångsmedel gäller till dess ärendet om överfö- rande av verkställighet har avgjorts eller, om framställningen bifalls, till dess att påföljden har börjat verkställas i (25 e § första stycket IVL). Åklagare eller rätten ska häva ett beslut om anhållande eller häktning om inte en framställning om överförande inkommer eller om den sammanlagda tiden som den dömde varit frihetsberövad uppgår till den tid som den dömde skulle ha varit berövad friheten för det fall påföljden hade verkställts i den andra staten (25 e § andra och tredje styckena IVL). Även rege- ringen eller chefen för får i vissa fall häva ett sådant beslut (25 e § fjärde stycket IVL). I fall där den dömde har flytt till i enlighet med 25 b § 1 IVL ska offentligt biträde förordnas för den dömde, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (25 f § IVL). Det har i förarbetena 1999/2000:45 s. 40. 1999/2000:45 s. 31. bedömts att en dömd person i flyktfallen kan ha behov av biträde. I de fall den dömde utsätts för tvångsåtgärder, får det antas att han eller hon i de allra flesta fall har behov av offentligt biträde.16 I ärenden hos regeringen prövas frågor om offentligt biträde av (25 § andra stycket IVL). Innan en framställning getts in till regeringen får frågan om förordnande av offentligt bi- träde handhas av domstol om det finns ett ärende i domstolen, enligt bestämmelserna i lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Dom- stolen får pröva frågan i samband med att den tar ställning till använd- ning av tvångsmedel. Beslut om ersättning för arbete m.m. som lagts ned i förfarandet hos domstolen får också beslutas av domstolen enligt nämnda lag. Ersättning för arbete m.m. i ärendet hos rege- ringen beslutas dock av den tjänsteman som regeringen utsett.17 Beslut om offentligt biträde eller om ersättning till denne över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (25 f § tredje stycket IVL). Om en framställning om verkställighet av en utländsk brottmålsdom i beviljas kan regeringen besluta om fortsatt verkställighet och om det behövs antingen själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för verkställigheten i eller överlämna åt riks- åklagaren att hos ansöka om att ny påföljd ska bestämmas enligt vad som i svensk lag är föreskrivet om påföljd för motsvarande gärning (s.k. påföljdsomvandling) (§ IVL). I fall där verkställighet ska ske i utan att ny påföljd har bestämts här, får verkställigheten äga rum utan hinder av att påfölj- den är strängare än som enligt svensk lag kunnat följa på brotten. Svenska bestämmelser gäller om verkställighet av påföljd av närmast motsvarande art (§ tredje stycket med hänvisning till 25 § andra stycket IVL). Verkställigheten får inte ske på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än den påföljd som bestämts i den dömande staten. Avräkning ska ske av tid som den dömde varit frihetsberövad av anledning av brott som avses med påföljden (§ tredje stycket med hänvisning till 25 § tredje stycket IVL). Om regeringen beslutar om påföljdsomvandling överlämnas ären- det till riksåklagare som ansöker hos rätten om ny påföljd. 1999/2000:45 s. 32. 1999/2000:45 s. 41. åklagaren kan uppdra åt en allmän åklagare att ansöka och utföra talan i domstol (23 § IVF). Handläggningen i domstol sker enligt bestämmelser om rättegången i brottmål (§ fjärde stycket med hänvisning till 9 §, 10 § andra stycket och 11– 13 §§ IVL). Den utländska påföljden ersätts med en svensk påföljd meddelad i en dom. Den dömde ska höras personligen om han eller hon begär det. Någon ny prövning i skuldfrågan ska inte göras i målet. Den nya påföljden ska bestämmas enligt vad i svensk lag är föreskri- vet om påföljd för motsvarande brott. Påföljden får inte bestämmas till enbart böter. Påföljden får inte vara strängare än i den utländska domen. Detta gäller även om den utdömda påföljden är lindrigare än den lindrigaste påföljd som enligt svensk lag kan följa på brottet. Vid påföljdsbestämningen ska den dömde, i den mån det kan ske, räknas tillgodo tid som han eller hon varit frihetsberövad med an- ledning av brott som omfattas av framställningen. Till skillnad från förfarandet enligt brottmålskonventionen ska rätten inte pröva själva framställningen, vilket regeringen redan gjort, se avsnitt 3.2.2.18 I det allra flesta ärenden beslutar regeringen om fortsatt straff- verkställighet av den utländska påföljden. I den mån det krävs en anpassningen av påföljden meddelar regeringen de närmare före- skrifter som behövs för verkställighet i . Detta är ovanligt och har exempelvis skett i fall där den utländska frihetsberövande påföljden ska verkställas som sluten ungdomsvård i . Det är mycket ovanligt att regeringen överlämnar ärendet för påföljdsom- vandling. Detta har i praktiken nästan uteslutande skett när en om- vandling av den utländska påföljden ska ske till överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Efter det att regeringen beslutat att verkställigheten ska över- föras till ska beslutet översättas och tillsammans med intyg om medborgarskap och relevant lagtext skickas till behörig myn- dighet i den andra staten. Efter att domslandet och, när det krävs, den dömde lämnat sitt slutliga samtycke till ett överförande till , kan beslutet verkställas. Överförande av den dömde skickar kopia av regeringsbeslutet, domen samt övriga relevanta handlingar till Kriminalvården för fortsatt hand- läggning av ärendet. 1983/84:197 s. 54. Kriminalvården ska se till att den dömde förs hit (22 § tredje stycket IVF). Kriminalvården kontaktar som tillsammans med Kriminalvårdens transporttjänst ombesörjer transporten från utlandet. För det fallet att transporten av den dömde kräver mellan- landning i tredje land ska transisteringstillstånd inhämtas. Utredningen om transporter av frihetsberövade personer har före- slagit att denna bestämmelse flyttas till IVL samt att Kriminalvården även vid transport till ska kunna begära hjälp av polismyn- digheten.19 Den överförda påföljden verkställs i enlighet med vad som är före- skrivet om verkställighet av påföljd som dömts ut genom svensk laga- kraftvunnen dom. Verkställigheten ska upphöra om den dömande staten meddelar att den beviljat den dömde nåd eller amnesti eller upptagit den utländska brottmålsdomen till ny prövning eller att i den staten meddelats annat beslut, som enligt lagen i den staten med- för att den ådöma påföljden inte längre får verkställas (§ andra stycket jämförd med 24 § första och andra styckena IVL). Kriminalvården ska underrätta behörig myndighet i den andra staten när påföljden är till fullo verkställd. Underrättelse ska också lämnas om den dömde har avvikit från kriminalvårdsanstalt innan påföljden har verkställts till fullo (17 § IVF). Underrättelsen till den utländska myndigheten sker via . I de fall den dömde överförs till med stöd av 25 b § 2 IVL, dvs. utvisningsfallet, gäller enligt vissa förutsättningar skydd mot lagföring och tvångsmedel på grund av brott som hänför sig till tiden före överförandet (25 h § med hänvisning till 23 § IVL), se närmare i avsnitt 3.2.2 under Specialitetsprincipen. 19 SOU 2011:7 s. 45 och 464. Bestämmelser om överförande av verkställighet av en utländsk brott- målsdom om frihetsberövande påföljd till finns vid tillämp- ning av brottmålsdomskonventionen i 5–24 §§ IVL och 4–8 §§ IVF. Framställning om överförande av verkställighet av utländsk brottmålsdom Verkställighet av utländsk brottmålsdom i enligt brottmåls- domskonventionen får endast ske efter framställning av behörig myn- dighet i den dömande staten (5 § första stycket IVL).20 Framställningen ges in till (8 § IVL). Fram- ställningen ska vara åtföljd av avgörandet i original eller bestyrkt avskrift samt intyg om att avgörandet är verkställbart, om detta inte framgår av övriga handlingar i ärendet. Framställningen och bilagor ska vara avfattade på danska, norska eller svenska eller vara översatta till svenska eller engelska (4 § IVF). Framställningen granskas av som förbere- der underlag för regeringen. Till skillnad från överförandekon- ventionen, där båda stater ska samtycka för att ett överförande ska komma till stånd, är brottmålsdomskonventionen tvingande för den verkställande staten. I konventionen har dock uppställts ett antal vägransgrunder som innebär att den verkställande staten kan avslå en ansökan i vissa fall. Tvingande vägransgrunder tas upp i 5 § IVL och fakultativa vägransgrunder i 6 § IVL. Vägransgrunderna berörs närmare i avsnitt 4. Regeringen gör en första prövning om det finns skäl att avslå fram- ställningen. Regeringen ska avslå framställningen om det är uppenbart att framställningen inte gäller en dom som om- fattas av konventionen eller om det finns hinder mot verkställighet enligt 5 § andra stycket 1–7 IVL. Dessa hinder avser att domen inte vunnit laga kraft eller att påföljden inte får verkställas i den andra staten, att det inte föreligger dubbel straffbarhet eller gärningsman- nen inte i hade kunnat ådömas påföljd för brottet, att anknyt- 1972:98 s. 109. ningen till inte är tillräckligt stark, att verkställighet skulle strida mot svenska grundläggande rättsprinciper, att verkställighet skulle strida mot internationella åtaganden eller att det föreligger hinder på grund av principen om ne bis in idem. I fråga om utevarodom får framställningen dock inte avslås enbart på den grund att domen ännu inte vunnit laga kraft (8 § första stycket IVL). Regeringen prövar vidare som framställningen ska avslås på grund att verkställighet skulle strida mot brottmålsdomskonventionen, om gärningen som påföljden avser utgör politiskt eller militärt brott, om gärningen inte begåtts i den stat där påföljden bestämts, om påföljden inte kan verkställas här i landet eller om det kan antas att påföljden kan verkställas i den främmande staten. Dessa grunder prövas exklu- sivt av regeringen. Regeringen kan också avslå en framställning om det är uppenbart att det föreligger någon annan vägransgrund (8 § andra stycket IVL). Om regeringen inte avslår ansökan direkt ska framställningen överlämnas till riksåklagaren för vidare handläggning (8 § tredje stycket IVL). Om riksåklagaren finner att det finns hinder mot verkställighet, ska åklagaren hänskjuta ärendet till regeringen med ett eget yttrande (5 § IVF).