sou · H1B331 · 2013-05-03 00:00:00 — Tabell 5.17 Identifierade aktörer inom sakområdet It för global utveckling Sakområdet är mycket specifikt vilket påverkar identifieringen av möjliga aktörer. Att det är ett begränsat antal aktörer förklaras av områdets tydliga avgränsning. Figur 5.17 Översikt aktörer inom sakområdet It för global utveckling När regeringen presenterade den digitala agendan lanserades sam- tidigt ett så kallat signatärskap. Det innebär att företag, myndig- heter och organisationer signerar en frivillig avsiktsförklaring om att de delar ambitionen att ska bli bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter. Med utgångspunkt i den digitala agendan åtar sig de sig att bidra till genomförandet av densamma. ska i samarbete med () stödja och utveckla signatär- skapet, samt ha det administrativa ansvaret för signatärerna. Det innebär bland annat att engagera nya signatärer, ha en löpande dia- log med befintliga signatärer och att sammanställa och organisera signatärernas bidrag. Kommissionen ska också identifiera områden där initiativ saknas, och arbeta för att engagera nya signatärer. finns cirka 150 signatärer. Signatärerna är viktiga för vårt arbete att förstå vilka möjlig- heter, utmaningar och behov som finns inom den digitala agendans sakområden. och arrange- rade ett möte, Signatärsforum, dit representanter för signatärerna till den digitala agendan bjöds in. Vid mötet diskute- rades och debatterades följande tre fokusområden som framgår av vårt förslag till handlingsplan: digitalt innanförskap och jämställdhet skola, undervisning och digital kompetens entreprenörskap och företagsutveckling. Fokusområdena omfattar de fem sakområden som särskilt fokuseras i detta delbetänkande. Signatärsforum arrangerades som en så kallad okonferens, ibland även kallad knytkonferens. Vid en okonferens bjuds deltagarna in att aktivt medverka till att utforma programmet, utifrån givna ämnes- områden, och istället för förutbestämda paneler förutsätts det att samtliga deltagare deltar aktivt i diskussionerna. Arbetsmodellen är vald för att uppnå mesta möjliga delaktighet, och speglar kommis- sionens ansats att arbeta transparent och inkluderande. Signa- tärerna föreslog 40-talet diskussionstrådar. Ur dessa valdes tre ut inom vart och ett av de ovan nämnda ämnesområdena. I detta kapitel redogörs för vilka frågor som lyftes fram och dis- kuterades under signatärsforumet. I vissa fall belyser vi också frågorna utifrån ett vidare perspektiv där vi redogör för eventuella insatser som kan vara av särskild betydelse i sammanhanget. 6.1Digitalt innanförskap och jämställdhet Inom området digitalt innanförskap och jämställdhet fördes dis- kussionerna under följande rubriker: Digitaliseringen skapar utanförskap på jobbet – vilket ansvar har arbetsgivarna? Cybernormer och genus – hur påverkar it och nätet ungas köns- roller? Nyanländas digitala delaktighet. I den digitala agendan framgår att regeringens ambition är att fler ska kunna använda internet och andra digitala tjänster i vardagen, som medborgare, företagare eller anställd. I agendan sägs också att det är viktigt att alla som vill har möjlighet att använda de möjlig- heter som digitaliseringen erbjuder oavsett personliga förutsätt- ningar som ålder, funktionsnedsättning och kunskapsnivå eller andra förutsättningar som kan beskrivas som ekonomiska, kulturella och etniska. En viktig principfråga är att produkter och tjänster som till exempel webbplatser är tillgängliga och användbara så att alla som vill faktiskt kan använda dem, och grundläggande digital kompe- tens är en förutsättning för digitalt innanförskap. Inom området jämställdhet konstateras i den digitala agendan att det råder mycket sned könsfördelning inom it-relaterade yrken, och en rad insatser föreslås för att bland annat synliggöra goda förebilder och förstärka kvinnors karriärmöjligheter. 6.1.1Digitaliseringen skapar utanförskap på jobbet – vilket ansvar har arbetsgivarna? På arbetsmarknaden efterfrågas superkommunikatörer – en ung generation som måste kunna blogga och facebooka, men arbets- givarens ansvar och ambitionsnivå måste sträcka sig längre än så och omfatta alla grupper av medarbetare. Varje företag har ett stort an- svar för digitaliseringen och den egna personalens kompetens. Att säkerställa digital kompetens på jobbet kan jämföras med tidigare kampanjer för läskunnighet. Det är viktigt att digitaliseringen som krävs på arbetsplatsen och i yrkesrollen är integrerad och avdrama- tiserad. Hur säkerställer vi att arbetsgivaren tar det ansvaret? En viktig framgångsfaktor är att alla företag tar ansvar för digi- taliseringen i de egna processerna och hos den egna personalen. Här finns också stora möjligheter. Det ligger en enorm innova- tions- och affärsutvecklingspotential i digitalisering. Bloggar, twitter med mera bör användas i all typ av verksamhet och man bör öppna upp för det eftersom det leder till utveckling. Digitalisering av våra arbetsplatser kräver ett brett synsätt, och insikten att det inte enbart är en teknikfråga. Det senare perspek- tivet kan annars leda till fragmenterade organisationer där digitali- seringsfrågorna anses handla om endast teknik och hänskjuts till en isolerad it-avdelning. Det är inte ovanligt att organisationer delas upp i tre processer: 1) kund/sakprocess, 2) marknadsföring/kommu- nikation och 3) it-avdelning. Företagsledningar har ett ansvar för att försöka bryta upp fragmenteringen, och att integrera digitali- sering i hela företaget. Vi med tekniksnobbism, genom uttryck som till exempel blogga, twittra och facebooka. Begrepp behöver avdramatiseras och förenklas så att inte uttrycken i sig exkluderar. Användarvänlighet är bra för alla, och sänker trösklarna. 6.1.2Cybernormer och genus – hur påverkar it och nätet ungas könsroller? Digital delaktighet handlar inte bara om hur många som har till- gång till vissa tekniker och plattformar, utan vad vi fyller tekniken med och vilka beteendekoder som utvecklas och tillämpas i digitala miljöer. Det är viktigt att fylla nätet med något värdefullt och komma ihåg att det är vi som fyller det som växer fram, och som vi lämnar över till nästa generation. Internet är relativt sett nytt som mötesplats, och det finns ännu inte etablerade normer och regler för hur man bemöter varandra. Diskussionen inleddes med att Lundaforskaren problematiserade hur traditionella könsroller synes förstärkas hos unga internetanvändare. Han beskriver hur det märks tydlig skillnad i internetanvändning. Pojkar är mer bundna till teknisk utveckling och ägnar mer tid åt spel, flickor ägnar mer tid åt sociala nätverk och är bundna till konsumtions- mönster. En stor del av internetutbudet är starkt könskodat, och innehåll som är riktat mot flickor (t.ex. Monster High) går ut på att tjejer är mest intresserade av shopping och att vara snygg och populär. Innehåll riktat mot pojkar är också ofta starkt könskodat, där flickor och kvinnor presenteras på ett stereotypt och ofta starkt sexualiserat sätt. Tendensen förstärks genom att dataspelsbranschen är mycket mansdominerad, och att de flesta spel utvecklas av män, för män. De unga använder redan internet så gott som , både i hemmet och mobilt visar studien och Internet 2012. av de i åldersgruppen 12–och i gruppen 16–uppger att de använder internet varje dag1. Användandet sjunker ju högre i åldrarna vi går visar samma studie, och 1,2 miljoner vuxna i står helt utanför det digitala. Diskussionen kom därför att handla om hur föräldrar och andra vuxna ska kunna följa de ungas tillvaro på nätet, när vuxna upplever sig själv ha för lite egen kunskap av nätet och hur det fungerar. Som vuxen har jag en känsla av att alltid ligga ett eller flera steg efter. Ungdomarna springer vidare till nästa kanal, sa en deltagare. Hur ska man hänga med som vuxen? Det viktiga är att försöka, blev slutsatsen. En aspekt kan vara att försöka tänka bredare, att förstå det bakomliggande och inte fastna i att försöka förstå en enskild plattform som till exempel Facebook. Skolan har ett ansvar, men inte hela ansvaret. Frågan om mobbning och trakasserier på nätet blev också livligt debatterad. Ämnet näthat har varit mycket dis- kuterat, och en vanligt förekommande uppfattning är att internet som sådant är en olämplig plats för unga. Det är att lägga fokus på fel anledning, ansåg de diskuterande, som drog slutsatsen att mobbning har alltid funnits. Vad internet har tillfört är en kanal för mycket snabb spridning och risk för duplicering, och det kan ge otroligt stora effekter. Antimobbningorganisationer som till exem- pel Friends behöver därför gå in och agera i de nya medierna. Vuxenvärldens reaktion på näthat blir ofta att döma ut internet som sådant istället för att problematisera kultur och beteenden. Vuxna försöker förbjuda kanalerna istället för att prata om bakgrunden till problemen. Men näthat och uthängningar är inte bara en ungdoms- fråga, vare sig på internet eller i andra miljöer. Många barn har vant sig vid internets baksidor och har i bästa fall lärt sig att förhålla sig till det. De diskuterande var över- ens om att det finns utmaningar i det digitala samhället, och ett stort behov av att vuxna finns närvarande. I en allmän debatt om näthat blir de vuxnas roll viktig. Studier om nätkränkningar har inletts, men mer kunskap och forskning be- hövs. Internet är i stor utsträckning en värld som strukturerar sig utan vuxna. Media framställer det som om alla unga tycker att näthat är acceptabelt, en bild som inte stämmer enligt . Enligt honom tar de flesta unga kraftfullt avstånd från näthat och trakasserier, som de anser att det finns mycket skit på nätet men att det inte går att påverka. Sociala normer på nätet är ett intressant forskningsområde, lik- som rättsuppfattning när det gäller exempelvis upphovsrätt och till- gång till digitala resurser av olika slag. Sociala normer kring fildel- ning existerar till exempel inte, som fildelning faktiskt är ett lagbrott. Föräldrar, skola och andra vuxna måste arbeta tillsam- mans och prata om nätnormer. De diskuterande var överens om att det är viktigt med en vuxennärvaro på nätet. Om vi ska ta frågan om mobbning på nätet till en högre nivå måste vi involvera de vuxna i diskussionen. Diskussionen kom avslutningsvis att handla om vilka resurser som redan finns, bland annat i form av handledningsmaterial. Bland tidigare bra kommunikationsinsatser nämndes bland annat initia- tivet Surfa lugnt och boken nätet – en äldrar och andra vuxna av , . Skol- verket erbjuder också artiklar, tips och idéer på webbplatsen Säker på nätet2. Enigheten var dock stor att handledningar inte räcker. Det är ett mänskligt problem, det är människor som möts. Då räcker inte handledningar. Vi måste lära oss hur vi bemöter varandra, och vuxna måste vägleda de unga. Ett tankesätt är att jämföra internet med den vanliga fysiska trafiken, som också har en rad uppenbara 2 /skolutveckling/itiskolan/kollakallan/saker faror, framför allt för den som är ung och oerfaren. Men istället för att försöka stänga inne våra barn så lär vi dem istället hantera trafik och agera så säkert som möjligt i en miljö med risker. Låt oss göra lika med internet, blev slutsatsen. Vem tar ansvar för introduktion det digitala till nyanlända flyktingar och asylsökande? Det är en samhällsekonomisk fråga – vad har staten för roll? Det finns inga riktade insatser från staten, och inga särskilt av- satta statliga medel. Insatser görs mest från privata aktörer, till exempel 2013. Diskussionen under Signa- tärsforum kom att handla om huruvida det är rimligt att staten inte är med, och varför staten inte intar en mer aktiv roll. Staten ska inte ösa in pengar, men vara aktiv. ingår generellt inte internetkunskap i introduktion för ny- anlända. Ett exempel på motsatsen finns emellertid i där man lägger dator-/internetkunskap till introduk- tionen. Att öka anställningsbarheten genom ökad it-kunskap borde vara samhällsekonomiskt lönsamt. Enligt en brittisk undersökning3 som nämndes under diskussionerna vinner samhället per person (och år) som använder digitala e-tjänster. Det skulle bli för del, om förutsättningarna är jäm- förbara. Digital delaktighet ger vinster för samhället, vem gör vad för att vi ska tjäna in dessa pengar? Bibliotekens betydelse och roll för att främja nyanländas digitala delaktighet togs upp i diskussionen. som röster från biblio- tekshåll lyfte fram att det är svårt att matcha förväntningar och efterfrågan på utbildning och stöd med bibliotekens befintliga resurser. Det är av grundläggande betydelse att sätta medborgaren i centrum och utgå från deras behov. Staten har ett ansvar, men ett begränsat ansvar. Nyckeln ligger i att staten kan stötta civilsamhället. Detta görs delvis men mera kan göras, kanske genom invandrarorganisationerna, biblioteken med flera. Nyckeln torde ligga i att jobba via andra, lyfta fram de goda exemplen och skapa plattformar för kunskapsöverföring. 3 Champion for Digital Inclusion - The Economic Case for Digital Inclusion, PriceWaterhousCoopers LLP, October 2009. Det sker redan många initiativ. 2013 har under sina verksamma år mobiliserat och kraftsamlat många aktörer av olika slag för att öka den digitala delaktigheten hos olika svaga grupper4. Hur ska man ta till- vara det engagemang och de synergier som har skapats under pro- jektet? Vi behöver bli bättre på att utnyttja de resurser som redan finns. Ett gott exempel som lyftes fram bland annat med budskapet att det borde kunna växlas upp och testas på andra orter är Transfer i där ungdomar med invandrarbakgrund hjälper äldre att använda datorer. På så sätt skapas positiva kontakter mellan två grupper som annars inte har många naturliga mötesplatser. De unga it-guiderna hjälper de äldre att bli digitalt delaktiga och blir också förebilder för andra ungdomar. Så kallade e-verkstäder lyftes också fram som bra exempel på samverkan mellan kommuner och andra aktörer. En synpunkt som framfördes var att nyanlända utan tvekan måste få kunskap att förstå hur det digitala fungerar, men att det också finns andra svaga grupper som behöver stöd. Långtidsarbets- lösa liksom hemlösa har mycket låg digital kompetens, och det borde göras insatser även för dessa grupper. Digital integrering handlar om demokrati. 6.2Skola, undervisning och digital kompetens It i skolan är en fråga som engagerar många. Hur vi ska kunna ge barn lika tillgång till digitaliseringens möjligheter inom skola och utbildning är en viktig fråga som i förlängningen också har betyd- else för flera andra samhällsområden. Vid Signatärsforum diskuterades it i skolan utifrån tre perspektiv: Hur får vi kommunerna att ta taktpinnen? Lärarna och it. Hur undviker vi att it i skolan blir exkluderande? 4 Mer om Digidel 2013 och kampanjens partners på Genomgående fanns bland signatärerna en önskan om en samman- hållen strategi för it i skolan. Detta för att komma bort från dagens situation där olika barn kan få helt olika förutsättningar beroende på vilken kommun de bor i eller skola de går på. 6.2.1Hur får vi kommunerna att ta taktpinnen? Den första diskussionen tog sitt avstamp i Ale kommun, där ett försök med en till en-datorer för alla barn och utbildning i digital pedagogik för lärarna fått mycket goda resultat. Poängen på de nationella proven har ökat i matematik och i läsning.5 Det man framförallt kan se är att barnen knäcker läskoden tidi- gare. Existerande forskning om läsinlärning visar att det är lättare för hjärnan att lära sig skriva först och läsa sedan. Då knäcker man koden snabbare och enklare. Däremot är det ofta motoriskt rätt svårt att skriva för sjuåringar, om man skriver för hand. Om man börjar med att skriva på datorn tar man helt bort det motståndet, bokstäverna ser bra ut på en gång och ansträngningen kan läggas på själva skrivkunnigheten snarare än motoriken. Här kan finnas en nyckel till könsskillnader i skolan också, då pojkar ofta utvecklar motoriken senare än flickor. Inom ramen för verkar pojkarna hänga med flickorna mycket bättre när man använder datorer och it-pedagogik. Pojkarna ökade exempelvis sin använda vokabu- lär när de skrev på datorn. Allra mest ser man det här för de sämst presterande pojkarna, som tydligt höjer sina resultat. I finns liknande resultat i satsningar liknande den i Ale. Varför introduceras inte metoden i fler svenska skolor? Diskussionen mynnade ut i goda exempel behövs, hur många generationer ska förloras innan alla skolor satsar? Frågan restes också varför skolorna inte i högre utsträckning utnyttjar elevernas privata it-utrustning, det som van- ligen benämns med förkortningen BYOD6. De flesta barn har redan mobiltelefoner som är kraftfulla datorer i fickan, det behövs flexibili- tet för att kunna utnyttja de datorerna i undervisningen snarare än att tvinga barnen att lägga sina mobiler i en låda under lektionstid. 5Resultat från nationella prov i Svenska och Matematik Nödingeskolan , Ale Kommun 2010, 2011 samt från SFI 2011 jämfört med riket. 6BYOD = Device, ta med din egen apparat. Det rådde olika uppfattningar bland signatärerna om det var en ekonomisk fråga eller inte. Ale är en stor kommun, jämfört med exempelvis de 14 kommunerna i . Ändå har 11 av Norrbottenskommunerna börjat digitalisera skolan, men vissa kom- muner har bara inte råd. Hur ska man lösa det? kan Ale- exemplet visa hur mycket man kan spara också ekonomiskt på en lyckad satsning på it i skolan. Varje pojke som klarar skolan, som annars inte hade gjort det, innebär en besparing både för social- tjänsten och för andra offentliga insatsställen. Vad kostar det om man inte gör detta? Största problemet, menade flera signatärer, är inte brist på datorer, utan bristen på pedagogik och på styrning. Det behövs en tydlig nationell vision för it i skolan, men själva utvecklingsarbetet ska drivas på lokal nivå. I diskussionerna fanns röster som menade att det behövs en attitydförändring bland lärare. De måste inse att de inte kommer att vara experterna på it. Elever kommer i många fall att kunna mer om både hårdvara och olika program. Läraren måste förhålla sig till detta på ett sätt som innebär att de inte ser det som ett hot mot den egna auktoriteten och lärarrollen. Betydelsen av att läromedels- förlag tar fram bra digitala läromedel bör också uppmärksammas i ökad utsträckning. Den andra diskussionen inleddes av forskaren från , som talade på temat hur lärarna kan engageras i större utsträckning. Hon menar att vi dras med fyra allvarliga tanke- fel: Vi övervärderar tätposition som vi haft sedan 1990- talet. Vi kan inte luta oss tillbaka och tro att vi är ledande längre. Vi är kvar i en metafor om it som ett verktyg, detta är mer än undervisningsmetoder och undervisningsverktyg, det ändrar hela sättet att tänka och lära. Vi tittar för mycket på PISA-resultat. Kanske mäter de inte längre det vi tror att de mäter. Vi ser inte längre skolan som en av samhällets grundpelare. Det finns en akut brist på långsiktigt tänkande, menade flera signa- tärer. Digitaliseringen genomsyrar allt och är inte bara ett verktyg, vi måste omdefiniera vad it står för. Det är inte samma sak som en dator, en burk. Det går inte att lära sig allt digitalt i förväg, det handlar istället om att lärare ska vara välkomnande inför föränd- ringar. Man tror kanske att det främst är yngre lärare som är bra på it, men tvärtom är det äldre kvinnliga lärare som ligger i framkant, menade . Den gruppen lärare har självförtroende nog i lärarrollen att våga ställa till lite kaos i klassrummet, våga prova nya saker och kanske misslyckas. Det pekar mot behovet av att stärka det yrkesmässiga självförtroendet hos lärarna generellt. När skolan och lärandet inte ses som centralt i samhället hamnar skolan också ofta utanför samhällsförändringar. Under diskussionerna menade flera att det är märkligt att vi har en så tillåtande attityd till dem som inte anammat det digitala inom skolan. Varför är det här något man kan välja eller välja bort? Varför inte använda ekonomiska styrmedel i större utsträckning för att påverka situationen? Ett perspektiv som också lyftes fram var vikten av att lärare och elever ges grundläggande förutsättningar, som datorer. Även om det inte enbart handlar om att köpa datorer för att öka skolans digitalisering är det en viktig faktor. Lärare får inte självklart datorer av arbetsgivaren, till skillnad från nästan alla andra tjänstemanna- grupper, hur länge kommer de acceptera det? Mattecoacher på nätet lyftes fram som ett bra exempel för hur digitalisering kan hjälpa skolan, men som borde vara tillgängligt för alla. 6.2.3Hur gör vi för att it i skolan inte blir exkluderande? Den tredje diskussionen utgick från ståndpunkten att den digitala klyftan för barn inte går mellan om man är digitalt aktiv eller inte. Nästan alla barn är digitalt aktiva, klyftan går i stället mellan dem som är analfabetiskt digitala och dem som tar steget och blir litte- rärt digitala. Det analfabetiskt digitala är att kolla på filmklipp, bilder, ren underhållning medan ett djupare förhållningssätt och använd- ning innehåller kritiskt tänkande, läsning av längre texter, att skapa själv7. 7 skriver mer om analfabetiskt och litterärt digital delaktighet Skolorna har en roll att få in eleverna i den digitala världen och lära eleverna att handskas med internetvärldens svårare problem- ställningar. Många får detta med sig hemifrån, men vilken roll ska skolan ha att hjälpa dem som inte får det? Här riskerar vi djupa klyftor. Många barn får internet från unga år hemifrån. Låt dem hjälpa lärarna in i detta. Det får inte finnas prestige som hindrar där. Skolan har däremot en viktig roll för dem som inte får hjälp och guidning hemma. Den digitala agendans sakområde som handlar om entreprenörskap och företagsutveckling diskuterades vid Signatärsforum utifrån följ- ande ämnen: möjligheter och utmaningar med molntjänster villkoren för nya digitala tjänsteföretag. I detta avsnitt redovisas de viktigaste perspektiven som framkom under diskussionerna. Även aktuella initiativ och åtgärder av rele- vans för de perspektiv som diskuterades redogörs för. Småföretagens användning av it är lägre än i större företag. Sam- tidigt är småföretagen viktiga för svensk ekonomi. Orsakerna till den lägre it-användningen är flera. En central faktor tycks vara att många småföretag inte tydligt ser nyttan av en utvecklad it-använd- ning. Det finns en föreställning om att it är dyrt och krångligt. It-leverantörerna är i stor utsträckning teknikfokuserade och har därför svårt att förklara för ett litet företag hur it-tillämp- ningar av olika slag kan skapa nytta och påverka lönsamheten. Regeringen tillsatte en utredning om åtgärder för att öka småföretagens it-användning (dir. 2011:54). Utredningen pre- senterade ett delbetänkande och överlämnade sitt slut- betänkande . 8 Här finns mer att hämta – it-användningen i småföretag (SOU 2012:21), delbetänkande, samt Små företag – stora möjligheter med it (SOU 2012:63), slutbetänkande. I korthet konstaterar utredningen att it-användningen i småföre- tag behöver synliggöras i ökad utsträckning i relevanta verksam- heter. Det handlar om att integrera it i relevanta företagsutveck- lingsåtgärder, säkra kunskapsspridning, erfarenhetsutbyte och metod- stöd, dialog och samverkan med marknadsaktörer samt utveckling av befintlig statistik. Utifrån företagsperspektivet är det främst kun- skapsaspekter som är viktiga att hantera. I första hand handlar det om att tydliggöra affärsnyttan med it i termer av ökad lönsamhet. Slutbetänkandet har remitterats och bereds inom . Av diskussionerna att döma under Signatärsforum finns det sanno- likt viss samsyn kring de övergripande slutsatser som Utredningen om ökad it-användning i småföretag har presenterat. Det är viktigt att den lokala och regionala nivån har ett fortsatt aktivt förhållningssätt till it-användningen i takt med att it-infra- strukturen blir allt mer utbredd. Kommunernas näringslivsfunktion lyfts fram som en central aktör.