sou · H1B343 · 2013-06-17 00:00:00 — innebär etappmålen att lagringen av kol i växande skog ökar något. Förändringarna kommer inte att påverka möjligheter att begränsa klimatpåverkan eller leva upp till våra internationella klimatpolitiska åtaganden. Vårt förslag om skydd av land- och sötvattenområden innebär att lever upp till sitt åtagande i inom Konventionen om biologisk mångfald. Detta avtal sätter dock enbart mål på global nivå och är inte bindande för länderna. gör därför ingen formell inskränkning i den svenska rådigheten, även om har som avsikt att leva upp till sina åtaganden. Staten har självklart ingen rådighet över frivilliga insatser. Staten har dock en viktig roll i att uppmuntra och stödja frivilliga insatser. Flera av våra förslag har detta syfte. Förenlighet med andra samhällsmål Hur vi använder marken har avgörande betydelse för flera näringar som jordbruk, skogsbruk, turism och energiproduktion. Markanvändningen är även av betydelse för infrastruktur, regional utveckling, kulturmiljö, friluftsliv och rekreation. De förslag som presenteras i detta betänkande är i första hand av betydelse för skogsbruket och energiproduktion grundad på biobränslen. De något minskade avverkningsmöjligheterna till följd av etappmålet om skydd av land- och vattenområden kan få marginella effekter för skogsnäringens ekonomi. Den areal som undantas den produktiva skogsmarken genom ökat offentligt skydd eller genom skogsbrukets frivilliga avsättningar är märkbar. Intäktsbortfallet från den minskade avverkningen till följd av etappmålet om skydd av mark- och sötvattenområden har dock inte någon negativ påverkan på skogsföretagens ekonomi. För den mark som ges ett offentligt skydd ersätts markägaren med ett belopp som ska motsvara värdet av skogsmarken. Ersättningen sker genom ett anslag över statsbudgeten eller genom ersättningsmark. Markägarna gör normalt sina frivilliga avsättningar av skogsmark inom ramen för certifieringssystemen. Genom att låta certifiera sin skog kan markägaren få ett högre pris för avverkat virke. Certifieringen skapar ett därför ekonomiskt mervärde för markägaren. Markägaren väljer således att ansluta sig till certifieringssystemen om han eller hon finner detta fördelaktigt och kan därefter fritt välja kostnadseffektiva åtgärder för att nå kraven från certifieringen. Biobränslen spelar en viktig roll i den svenska klimat- och energipolitiken. Produkter från skogsbruket svarar för en betydande del av utbudet på biobränslemarknaden. Etappmålet om skydd av land- och sötvattenområden innebär att vissa marker undantas från skogsproduktionen antingen i det offentliga skyddet eller genom skogsbrukets frivilliga avsättningar. Detta kan leda till en liten förändring i utbudet av skogsråvara på energimarknaderna liksom för att ersätta andra varor och produkter med hög klimatpåverkan. Det minskade utbudet kommer att vara så begränsat att det inte påtagligt ändrar förutsättningarna för biobränsleanvändningen. För att välja så kostnadseffektiva lösningar som möjligt är det angeläget att ekosystemtjänsterna värde för samhället synliggörs. Då kan vi få fördjupad förståelse för kostnader och kostnader för åtgärder respektive för avsaknad av åtgärder. Vi har inte fullt ut redskap för att göra sådana beräkningar. Redskapen är fortfarande under utveckling. Regeringen har bl.a. tillsatt en särskild utredare som ska analysera åtgärder och föreslå metoder och insatser för att bättre värdera ekosystemtjänster och för att förbättra kunskapsunderlaget om ekosystemtjänsternas värde för samhället.1 Utredningen är ett viktigt steg i arbetet att synliggöra ekosystemtjänsternas värde. De analyser av kostnadseffektivitet som vi gör här blir därför med nödvändighet mer avgränsade. Förslagen bygger i hög grad på en kombination av statliga och frivilliga åtgärder. Vi bedömer att det är ett kostnadseffektivt sätt att ta tillvara på hela samhällets initiativ och insatser i arbetet för att nå miljömålen. Vi bedömer även att det är kostnadseffektivt att i första hand inrikta de statliga insatserna på att uppmuntra och stödja de frivilliga insatserna. Staten kan bl.a. bidra med samordningsinsatser, rådgivning och förbättrade beslutsunderlag för skoglig planering. Detta gäller för förslaget om den nya skyddsformen ekolandskap och för förslagen om miljöhänsyn i skogen. Staten bör ta ett särskilt ansvar när marknaden eller frivilliga insatser inte är tillräckliga för att vi ska nå målen. Detta gäller främst för förslaget om skydd genom ökat statligt förvärv av skogsmark. En ökad helhetssyn på markanvändningen genom förstärkt samordning i den statliga förvaltningen, som vi föreslår, bidrar till att 1 Utredaren ska vidare föreslå åtgärder som leder till att betydelsen av den biologiska mångfalden och ekosystemtjänsternas värden blir allmänt kända och integreras i ekonomiska ställningstaganden och andra beslut i samhället där så är relevant och skäligt. Uppdraget ska redovisas . öka kostnadseffektiviteten i det statliga agerandet. Även förslaget om ett nationellt skogsprogram kan förväntas bidra till en ökad kostnadseffektivitet vid användandet av resurserna, både inom staten och inom samhället i stort. Strategin har inga påtagliga fördelningseffekter. Förslagen ryms inom rådande anslagsnivåer i statsbudgeten. Direkta statsfinansiella kostnader finns främst vad gäller skydd av land- och sötvattenområden. Statligt förvärv av mark är förenade med omfattande kostnader. Dessa kostnader beräknas närmare i kapitel 5. Där föreslår vi även att frågan om ett eventuellt användande av ytterligare ersättningsmark och statsfinansiella effekter av det utreds innan regeringen fattar beslut i frågan. Förslaget om skyddsformen ekolandskap innefattar förslag till vissa omfördelningar inom utgiftsområdet 20 Allmän miljö och naturvård fram . I några fall innebär förslagen förändrad inriktning i och förvaltningsmyndigheternas verksamhet. I något fall rör det sig om nya uppgifter. Vi bedömer att förändringarna är av den karaktären att de kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. Förslaget om skydd av land och sötvattenområden innebär att viss ytterligare produktiv skogsmark undantas från avverkning. Det kan i marginell omfattning påverka den ekonomiska avkastningen i skogsbruket. I förlängningen skulle det då kunna leda till marginellt lägre skatteintäkter för staten. Skatteintäkterna från skogsbruket torde dock i långt högre grad påverkas av andra faktorer, t.ex. den ekonomiska konjunkturen och globala råvarupriser. 14.1Förslaget till lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429) I bestämmelsen har begreppet sociala värden införts. Bestämmelsen innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bemyndigar får meddela föreskrifter som innebär att hänsyn tas till sådana värden. Bestämmelsen innebär att har möjlighet att meddela förelägganden och förbud utan att ett råd först har lämnats. 14.2Författningskommentar till ny skogsvårdsförordning (0000:00) Bestämmelsen motsvaras av 1 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen innehåller ett tydliggörande av att termer och uttryck i förordningen har samma betydelse som i skogsvårdslagen (1979:429). Bestämmelsen innehåller en definition av vad som utgör en skogsbruksåtgärd. Definitionerna anges i allmänna råd till 7 kap. 1 § SKSFS 2011:7. Begreppet avverkning inrymmer förutom föryngringsavverkning även gallring och röjning. Bestämmelsen innehåller definitioner av begrepp som används i förordningen. Definitionen av år motsvarar definitionen av år i 3 § skogsvårdsförordningen (1993:1096). Definitionen av träds grundyta motsvaras av definition i 25 § skogsvårdsförordningen (1993:1096). Definitionerna av skogsbilväg och traktorväg motsvaras av definitioner i föreskrifter 7:11 respektive 7:12 SKSFS 2011:7). Definitionen av vattendrag motsvarar definition i allmänna råd till § 30 Skogsvårdslagen (1979:429) SKSFS 2011:7. Bestämmelsen motsvaras av 2 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras i skogsvårdsförordning (1993:1096) av 3 §. Definitionen av år i 3 § skogsvårdsförordningen (1993:1096) har flyttats till 4 § i den nya skogsvårdsförordningen. Bestämmelsen motsvaras av 4 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 5 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 6 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 7 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 8 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 9 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 9a § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 10 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 10 a § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 10 b § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 10 c § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 10 d § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 11 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 12 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 13 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 14 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 15 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 15 a § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 15 b § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 15 c § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 15 d § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 16 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 18 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 19 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 23 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 24 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 25 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Definitionen av träds grundyta i 25 § skogsvårdsförordning (1993:1096) har flyttats till 4 §. Bestämmelsen motsvaras av 26 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 27 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 28 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 29 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen innebär att skador till följd av skogsbruksåtgärder ska undvikas eller begränsas för växt- och djurarter som är rödlistade i kategorierna akut hotade, starkt hotade, sårbara eller nära hotade. Skogsbruksåtgärder bör exempelvis anpassas till växter och djurarters särskilda villkor och behov, exempelvis bör åtgärderna anpassas till växter och djurarters fortplantningsperioder. Bestämmelsen motsvaras av skrivningar i föreskrift 7:19, SKSFS 2011:7. Bestämmelsen innebär ett förbud mot åtgärder som på ett betydande sätt påverkar hänsynskrävande biotoper negativt. Detta innebär att det fortfarande ska vara tillåtet att vidta åtgärder som inte på ett betydande sätt påverkar biotopen negativt. Det kan vara naturvårdande skötsel som exempelvis innebär att hugga bort gran i en biotop som präglas av lövträd. Hänsynskrävande biotoper är områden som har högre naturvärden än omkringliggande skog och utgör miljöer som har särskild betydelse för djur- och växtliv. Det kan röra sig om kärr, sumpskogar med naturskogskaraktär, bergbranter, raviner, områden vid källor och örtrika områden längs bäckar. En närmare beskrivning av vad som utgör en hänsynskrävande biotop ska läggas som bilaga till förordningen. Bestämmelsen innebär att vid avverkning ska död ved i form av torrakor, äldre vindfällen och högstubbar lämnas kvar. Bestämmelsen motsvaras delvis av föreskrift 7:8 och allmänna råd till denna föreskrift (SKSFS 2011:7). Bestämmelsen innebär att det vid en avverkning ska lämnas kvar minst tio träd per hektar. Bestämmelsen ska inte tillämpas utöver de bestämmelser som anger att träd eller trädgrupper som också utgör hänsynskrävande biotoper inte får avverkas (39 §). Bestämmelser ska inte heller tillämpas utöver bestämmelserna som rör hänsyn till mark och vatten (42 §). Uppgifter om vilka träd avseende bl.a. ålder och diameter som bör lämnas kommer att anges i bilaga till förordningen. Bestämmelsen innebär att en zon med träd och buskar ska lämnas i anslutning till sjöar och vattendrag i den mån det behövs med hänsyn till vattenkvaliteten. Bestämmelsen innebär att utformningen av zonen kan variera beroende på förhållanden i det enskilda fallet. bemyndigas att meddela föreskrifter om hur en sådan zon ska utformas för att uppnå en god vattenkvalitet, se vidare 47 §. Bestämmelsen innebär att den som vidtar en skogsbruksåtgärd ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att skogsbruksåtgärden medför körskador. Exempel på förebyggande åtgärder och försiktighetsåtgärder är att planera risade basvägar som minskar risken att körskador uppkommer i större omfattning. Därtill kan hjälpmedel som portabla broar, mattor och band användas. För att minska skadlig slamtransport, kvicksilverläckage och näringsläckage bör avverkning utföras när risken för markskador är liten, dvs. när marken är frusen eller torr. Det finns emellertid fall då marken varken fryser eller blir torr, t.ex. under långa perioder med regn. Om man har använt sig av t.ex. risade basvägar samt portabla broar, mattor och band och körskador ändå har uppkommit ska man anses ha handlat på ett aktsamt sätt och således inte vara föremål för misstanke om brott. bemyndigas att meddela föreskrifter för att ytterligare konkretisera de åtgärder som behövs för att förebygga att en körskada uppkommer, se vidare 47 §. Första stycket i bestämmelsen innebär att det är förbjudet att anlägga skogsbilvägar och traktorvägar i direkt anslutning till sjöar, vattendrag eller hänsynskrävande biotoper. Andra stycket motsvaras av föreskrift 7:16 SKSFS 2011:7. Motsvaras av föreskrift 7:14 SKSFS 2011:7. Motsvaras av föreskrift 7:27 SKSFS 2011:7. Bestämmelsen innebär att bemyndigas att inom utpekade områden meddela föreskrifter. generella bemyndigande i 30 § skogsvårdsförordningen (1993:1096) upphävs. Föreskrifterna ska beslutas av efter samråd med Havs- och vattenmyndigheten, , och annan central förvaltningsmyndighet som kan beröras. Bestämmelsen innebär att markägaren, i de fall att all den hänsyn som ska tas inte kan tas utan att pågående markanvändning avsevärt försvåras, ska prioritera den hänsyn som tas så att skador av den hänsyn som inte tas begränsas. Bestämmelsen motsvaras av 31 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 32 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 33 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 34 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 34 a § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 35 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 36 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelsen motsvaras av 37 § i skogsvårdsförordning (1993:1096). Bestämmelserna kompletterar bestämmelser i miljötillsynsförordningen om tillsynsplan utifrån och innebär att även ska upprätta en utredning om tillsynsbehovet för myndighetens ansvarsområde enligt skogsvårdslagen samt föra ett register över återkommande tillsynsobjekt. ska mot bakgrund av behovsutredningen och registret upprätta en tillsynsplan i vilken det framgår hur fördelningen av resurser har avvägts mellan olika ansvarsområden. Bestämmelsen innebär att den som med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att vidta rimliga åtgärder för att förebygga en körskada kan dömas till böter. Att åtgärderna ska vara rimliga innebär att bestämmelsen innehåller en rimlighetsavvägning. Det innebär att de skyddsåtgärder som man underlåtit att vidta måste stå i proportion till den miljönytta som åtgärderna annars hade gjort. I det andra stycket framgår tre ansvarsbefriande grunder. Till ansvar för bestämmelsen döms inte om det förfarande som använts: tillåtits av en behörig myndighet, är allmänt vedertaget eller med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarligt. Det kan t.ex. vara så att förfarandet är en beprövad metod inom skogsbruket eller att den har utförts i väderförhållanden som varit sådana att skyddsåtgärder inte kunnat vidtas. Bestämmelsen i första stycket innebär att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift till som är av betydelse ur naturvårdssynpunkt, ska dömas till böter. Det innebär att om en uppgiftslämnare i samband med underrättelsen anger att viss hänsyn ska tas till vissa natur- och kulturvärden, kan han eller hon bli föremål för polisutredning om det senare visar sig att den hänsyn som angavs i samband med underrättelsen inte togs. En brottsförutsättning är att de oriktiga uppgifterna har betydelse för en förprövning eller för bedömningar i tillsynen. Uppgifter av mer praktisk karaktär eller som inte har betydelse för bedömning kommer därmed att falla utanför det straffbara området. Av andra stycket i bestämmelsen innebär att man inte kan dömas till försvårande av natur- och kulturvårdskontroll om man kan dömas för att åsamkat en körskada enligt 61 §. Bestämmelserna syftar till att skapa en hierarki så att det framgår enligt vilken bestämmelse en gärning ska straffas om det är så att straff kan utdömas utifrån flera författningar. Första stycket innebär att straff enligt denna förordning inte kan utdömas om gärningen även innebär en överträdelse av ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud. Bestämmelsen i det andra stycket innebär att man inte kan dömas till ansvar enligt denna förordning om gärningen är belagt med straff enligt skogsvårdslagen. Här hänvisas till beslut om rödlistade arter. Vidare infogas här en beskrivning av hänsynskrävande biotoper samt uppgifter om vilka träd avseende bl.a. ålder och diameter som bör lämnas. Beskrivningen av de hänsynskrävande biotoperna utgör en komplettering till 39 §. Uppgifterna om vilka träd avseende bl.a. ålder och diameter som bör lämnas utgör en komplettering till 41 §. Bilagan tas fram efter förslag från . Reservation av ledamöterna (MP) och (V) Miljömålsberedningens uppdrag är att lämna förslag till regeringen om hur miljökvalitetsmålen och generationsmålet kan nås. I just det här uppdraget ska vi ta fram ett förslag till en strategi för att uppnå relevanta delar i generationsmålet och miljökvalitetsmålen kopplade till en långsiktigt hållbar markanvändning utifrån ett helhetsperspektiv. I uppdraget att ta fram denna strategi ingår att ta fram en bred problemanalys och att utifrån denna föreslå de etappmål, styrmedel och åtgärder som behövs för att uppnå relevanta delar i generationsmålet samt de miljökvalitetsmål som är kopplade till en långsiktigt hållbar markanvändning. Uppdraget är alltså tydligt: lämna förslag för att nå miljömålen. Inte att lämna förslag för att misslyckas lite mindre med miljömålen. bedömer i sin senaste miljömålsuppföljning att vi kan klara två av sexton miljömål med nuvarande politik. Av dem som berörs i det här betänkandet är det inget som ser ut att nås. För Levande skogar, som är ett av de mål som mest tydligt berörs, skriver i sin sammantagna bedömning att den totala förekomsten av värdefulla skogsmiljöer med beslutade eller planerade styrmedel kommer att vara 2020 för att en gynnsam bevarandestatus av alla skogsberoende arter ska kunna uppnås. minskar tillgången på vissa miljöer och för andra är återväxten långsam trots förbättrade förutsättningar i form av återställningsåtgärder och skydd. Nivån på hänsynen är för låg för att kulturmiljöer och sociala värden ska kunna anses värnade så som miljökvalitetsmålet anger. Verket kan inte se någon tydlig riktning för utvecklingen i miljön. Att nå målet Levande skogar är alltså en utmaning som kräver mer än puts på ytan. Det kräver mer än en ny skyddsform med oklart skydd, ekolandskap, och ett fortsatt formellt skydd av skog som begränsas till den högst otillräckliga takt som dagens budget medger. Det kräver mer än marginella förändringar i skogsvårdslagstiftningen som förtydligar dagens hänsynsnivå något, utan att höja den och utan tillräckliga åtgärder för att komma tillrätta med den bristande efterlevnaden. Menar vi allvar med vårt uppdrag att nå miljömålen kan utgångspunkten inte vara vilka justeringar vi kan göra inom rådande budget och utan att höja ambitionsnivån för hänsynen i skogen. Utgångspunkten måste vara vilka förändringar som krävs för att klara miljömålet, och sen får vi analysera och diskutera hur dessa förändringar utformas på bästa sätt och hur uppkomna kostnader kan finansieras. Menar vi allvar med vårt uppdrag att nå miljömålen behöver betydligt större arealer av den produktiva skogen skyddas. Det är i den produktiva skogen som flertalet av de hotade arterna finns, men trots detta är produktiv skog markant underrepresenterad när det gäller skydd. Forskare anger som riktvärde att 15–av naturliga livsmiljöer behöver bevaras för att hotade arter ska överleva. Detta speglas väl av mål 11 i Nagoyaöverenskommelsen om att av landytan, särskilt områden av stor betydelse för biologisk mångfald och ekosystemtjänster, ska skyddas genom effektivt och rättvist förvaltade, ekologiskt representativa och väl förbundna system av reservat och andra effektiva områdesbaserade naturskyddsåtgärder, integrerade i omgivande landskap. Beredningens majoritet väljer att tolka Nagoyamålen utan hänsyn till att de skyddade områdena ska vara ekologiskt representativa och särskilt uppta områden av stor betydelse för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Vi må ha fantastiska nationalparker i fjällen som drar upp arealen skyddad mark i , men de bidrar föga till att bevara arter knutna till produktiv skog. Och även om man väljer att tolka Nagoyamålen så som beredningen gör så har vi vårt eget miljömål Levande skogar. Enligt tidigare bedömningar från myndigheter, miljömålsråd och forskare så behöver skyddstakten öka väsentligt om vi ska kunna bevara de sista spillrorna av naturskog i och de arter som är beroende av dessa miljöer. Att återskapa livsmiljöerna efter en slutavverkning av en naturskog som kalavverkats tar oerhört . Det är alltså betydligt enklare att spara kvarvarande naturskogar än att försöka återskapa livsmiljöerna i efterhand. Arbetet med att skydda skog bör därför i ett första skede prioriteras till att skydda kvarvarande områden med höga naturvärden, i första hand oskyddade värdekärnor nedan gränsen för fjällnära skog. Dessa uppskattas till cirka 840 000 ha. Här har både formellt skydd och frivilliga avsättningar en roll att spela, under förutsättningar att de frivilliga avsättningarna når upp till kraven i Nagoyaöverenskommelsen vad gäller kvalitet, transparens och långsiktighet. För att nå upp till ett 17-procentigt skydd av den produktiva skogen kommer vi också att behöva restaurera områden med potential att utveckla höga naturvärden. I det fallet handlar det dock inte om att akut stoppa mer eller mindre irreversibla förluster av livsmiljöer, varför detta kan komma i ett andra skede. Att skydda och restaurera stora arealer skog kommer naturligtvis inte att vara gratis. Om beredningen inte på förhand hade avgränsat bort alla förändringar som går utöver nuvarande budget så hade vi också på ett seriöst sätt kunnat analysera olika finansieringsalternativ. I enlighet med förorenaren betalar-principen skulle olika typer av naturvårdsavgifter ha kunnat studeras, liksom olika ekonomiska styrmedel för att minska efterfrågan på skogsprodukter som papper. Det senare skulle möjliggöra minskad avverkning i utan att öka vår miljöpåverkan utomlands – ett perspektiv som vi tycker är viktigt att belysa. får vi nöja oss med att konstatera att våra respektive partiers naturvårdsbudgetar möjliggör skydd av betydligt större arealer än regeringens budget, och att vi därutöver är öppna för andra finansieringsalternativ.