sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Delvis erkännande och verkställighet 6 § I fall där den utländska domen avser två eller flera brott och det enligt 5 § föreligger hinder mot verkställighet avseende något eller några av brotten, får en begäran om erkännande och verkställighet bifallas avseende övriga brott om det framgår vilken del av påföljden som avser detta eller dessa brott. Paragrafen innebär en möjlighet till delvis verkställighet avseende en utländsk dom som avser två eller flera brott och där det före- ligger hinder avseende något eller några av brotten. Bestämmelsen bör endast tillämpas om det inte är möjligt att avseende hindret åberopa undantagsbestämmelsen enligt 5 § andra stycket. En förut- sättning är att den utfärdande staten kan ange vilken del av på- följden som avser detta eller dessa brott. Samråd ska hållas mellan de behöriga myndigheterna och en överenskommelse träffas om delvis verkställighet innan ett erkännande kan ske. Bestämmelsen, som grundar sig på artikel 10 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 18.4. 7 § En utländsk dom sänds över skriftligen till den behöriga myndigheten i för erkännande och verkställighet. Domen ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med formuläret i bilaga I till rambeslutet. Intyget ska vara skrivet på svenska, danska, norska eller engelska eller åt- följas av en översättning till något av dessa språk. I paragrafen anges hur förfarandet inleds. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.5.2, 18.5.3 och 18.5.5. I första stycket anges att en utländsk dom som översänds för erkännande och verkställighet till ska skickas direkt till den behöriga myndigheten och åtföljas av ett intyg, som är utformat enligt de formulär som återfinns som bilaga I till rambeslutet. Vidare framgår att handlingarna ska översändas skriftligen. Det avgörande för vilket kommunikationssätt som kan godtas är att den behöriga myndigheten ska kunna försäkra sig om att översända dokument är äkta. Bestämmelsen motsvaras av artikel 5.1 i rambeslutet. Av andra stycket följer att intyget ska vara skrivet på eller över- satt till svenska, danska, norska eller engelska. I undantagsfall kan den behöriga myndigheten även begära att hela eller delar av domen översätts till något av dessa språk. Detta föreskrivs genom förord- ning och frågan behandlas i avsnitt 18.5.4. Bestämmelsen följer av artikel 23 i rambeslutet. 8 § Om intyget saknas eller till form eller innehåll är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska den svenska behöriga myndigheten ge den behöriga myndigheten i den utfärdande staten möjlighet att komma in med komplettering. Detsamma gäller om den utländska domen saknas. Paragrafen avser komplettering av en begäran om erkännande och verkställighet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.5.6. Av bestämmelsen framgår att Kriminalvården eller ska ge myndigheten i den utfärdande staten möjlighet att komma in med komplettering, om intyget saknas eller om det har sådana brister att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Komplettering kan t.ex. behövas om det råder oklarhet om mot vem domen riktar sig, om information i intyget kan tolkas på mer än ett sätt, om intyget uppenbarligen inte motsvarar domen eller om intyget inte är undertecknat. Vidare bör komplettering ske om intyget inte är översatt till ett språk som framgår av 7 § andra stycket. Om domen saknas helt eller om det saknas sidor i det, bör den utfärdande staten ges tillfälle att komplettera med detta. En komplettering kan även avse att hela eller delar av domen ska översättas. Vid begäran om komplettering ska anges inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. Hänsyn bör tas bl.a. till postgång samt den tid det kan ta för den behöriga myndigheten i den utfärdande staten att få begärda kompletteringar översatta. 9 § En begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom, får avslås om intyget, trots att behörig myndighet i den utfärdande staten enligt 8 § beretts tillfälle att komma in med komplettering, är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Paragrafen avser en möjlighet att avslå en bristfällig begäran om erkännande och verkställighet. Bestämmelsen, som motsvaras av artikel 9.1 a) i rambeslutet, behandlas i avsnitt 18.5.6. Om bristerna kvarstår, trots en begäran om komplettering enligt 8 §, får begäran om erkännande och verkställighet av en utländsk dom i avslås. Ett avslag bör meddelas först när bristerna är av sådant slag att intyget inte utan väsentlig olägenhet kan ligga till grund för den prövning som ska göras. Mindre brister bör däremot inte föranleda avslag. 10 § I fråga om tvångsmedel mot den dömde tillämpas bestämmelserna i 3 kap. 10–12 §§ lagen (2014:000) om internationell straffverkställighet. I paragrafen finns en hänvisning till bestämmelser om tvångsmedel mot den dömde i lagen (2014:000) om internationell straffverk- ställighet som ska tillämpas i motsvarande fall enligt denna lag. Bestämmelsen, som har sin grund i artikel 14 i rambeslutet behand- las i avsnitt 18.6. Beslut om erkännande och verkställighet 11 § Den behöriga myndigheten prövar om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i enligt denna lag. Ett beslut om att överta ansvaret för verkställigheten sker genom en verkställbarhetsförklaring. Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgift om 1.påföljdens art och längd, 2.föreskrifter som meddelas med stöd av 13 § 1, 3.beslut om överlämnande till påföljdsomvandling som meddelas med stöd av 13 § 2, och 4.den tid som den dömde i den utfärdande staten och i varit fri- hetsberövad i anledning av de brott som låg till grund för domen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.7.1 och 18.7.2. Av första stycket följer att Kriminalvården eller prövar och beslutar om en utländsk dom ska erkännas och verk- ställas i . Vid prövningen ingår att bedöma om de allmänna förutsättningarna enligt 1–4 §§ är uppfyllda samt om det finns något hinder mot verkställighet enligt 5 §. Om myndigheten kommer fram till att begäran om erkännande och verkställighet ska bifallas, ska ett beslut fattas om att verkställighet får ske här, s.k. verkställbar- hetsförklaring. För myndigheternas handläggning gäller förvalt- ningslagen (1986:223). Härav följer bl.a. att ett avslagsbeslut eller en verkställbarhetsförklaring ska innehålla uppgift om skälen för beslutet och hur det överklagas. Myndigheternas beslut är enligt 4 kap. 2 § överklagbart. I andra stycket anges vilka ytterligare uppgifter en verkställ- barhetsförklaring ska innehålla. Enligt punkten 1 ska påföljden art och längd framgå. Härmed av- ses ett angivande av den påföljd som dömts ut enligt den utländska domen. Enligt punkten 2 ska det anges om den behöriga myndigheten meddelar sådana föreskrifter enligt 13 § 1 som behövs för att domen ska kunna verkställas i . Det kan t.ex. avse att en frihets- berövande påföljd som dömts ut avseende en ung person ska verk- ställas som sluten ungdomsvård. Av punkten 3 följer att uppgift i förekommande fall ska finnas om att den behöriga myndigheten beslutar att den utländska på- följden ska ersättas med en svensk påföljd, s.k. påföljdsomvandling enligt 13 § 2. Detta torde i huvudsak vara fallet när det är fråga om en utländsk frihetsberövande påföljd som avser en psykiskt störd lagöverträdare. I punkten 4 anges att det ska finnas uppgift om den tid som den dömde varit frihetsberövad med anledning av domen. Det är dels fråga om frihetsberövande som skett i den andra staten, dels tid som den dömde varit frihetsberövad i . Det är endast fråga om en upplysning och avser inte någon avräkning. 12 § Den behöriga myndigheten ska meddela ett beslut enligt 11 § senast efter att en begäran om erkännande och verkställighet enligt 7 § kom in till den behöriga myndigheten. Den behöriga myndigheten får, om det finns särskilda skäl, meddela sitt beslut senare än vad som sägs i första stycket. I paragrafen anges tidsfrist för den behöriga myndighetens beslut om erkännande och verkställighet. Bestämmelsen, som grundar sig på artikel 12 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 18.7.3. Kriminalvården och ska enligt huvudregeln i första stycket meddela slutligt beslut i frågan om erkännande och verk- ställighet senast efter det att en begäran om erkän- nande och verkställighet kom in till myndigheten. Enligt andra stycket får myndigheten, om det finns särskilda skäl, frångå den angivna tidsfristen. Särskilda skäl att frångå tids- fristen kan finnas t.ex. om begäran om erkännande och verkställig- het behöver kompletteras (artikel 11)eller domen eller delar av denna behöver översättas (artikel 23.3). Ett annat skäl kan avse att det föreligger sådana omständigheter att en vägransgrund kan föreligga och myndigheten behöver utreda detta vidare. Vidare kan det före- ligga särskilda skäl om den dömde antas befinna sig i , men inte kan påträffas här. Närmare bestämmelser om vilka åtgärder som ska företas när tidsfristen inte kan följas meddelas i förordning. Anpassning av den utländska påföljden 13 § Om det krävs för att en utländsk dom ska kunna verkställas i , får den behöriga myndigheten 1.själv meddela de närmare föreskrifter som behövs, eller 2.överlämna åt åklagarmyndigheten att göra en ansökan hos om att ny påföljd ska bestämmas. Föreskrifter som meddelas enligt första stycket 1 får inte innebära att på- följden blir strängare än vad som bestämts i den utländska domen. I paragrafen behandlas möjlighet för den behöriga myndigheten att anpassa påföljden genom att själv meddela föreskrifter eller att överlämna åt åklagarmyndigheten att göra framställning hos rätten om att ny påföljd ska bestämmas (påföljdsomvandling). Bestäm- melsen, som grundar sig på artikel 8 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 18.8. Se även avsnitt 12.7 och 25. Möjligheten att anpassa den utländska påföljden ska endast användas i undantagsfall. Utgångspunkten är alltså att som verkställande stat som huvudregel ska vara bunden av påföljdens art och längd såsom den fastställts i domslandet. Närmare föreskrifter enligt första stycket punkten 1 torde framför allt behöva meddelas om det till den utländska påföljden finns en motsvarighet i svensk lag, men där den utländska påföljden inte direkt låter sig verkställas i någon av de verkställighetsformer som förekommer enligt svensk lag. Det kan t.ex. krävas föreskrifter om att ett fängelsestraff mot en ung lagöverträdare som dömts ut i en annan stat ska verkställas som sluten ungdomsvård i . För Kriminalvårdens del kan det vidare i undantagsfall vara fråga om att anpassa påföljdens längd om det är utrett att skillnader i reglerna om villkorlig frigivning i den andra staten och innebär att verkställigheten i skulle bli markant längre än i domslandet, vilket kan strida mot . Detta kan även vara fallet i andra fall där ett överförande annars skulle framstå som stötande. Beslut om att med- dela föreskrifter görs i verkställbarhetsförklaringen. Om den utländska påföljden saknar motsvarighet i svensk lag kan förfarandet för påföljdsomvandling enligt punkten 2 användas. Detta torde i praktiken endast gälla när den utländska domen avser en påföljdsform för psykiskt störda lagöverträdare. Beslut om över- lämnande för påföljdsomvandling görs i verkställbarhetsförkla- ringen. Av andra stycket följer att en anpassning av påföljden genom att den behöriga myndigheten meddelar föreskrifter inte får innebära att påföljden blir strängare än den utländska påföljden. Detta mot- svaras av artikel 8.4 i rambeslutet. 14 § I fall som avses i 13 § 2 ska rätten bestämma en frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden, särskilt i fråga om dess art och längd. Vid bestämmandet av påföljdens längd ska även frihetsberövanden som före- gått domen beaktas. Den nya påföljden får inte vara strängare än den ut- ländska påföljden. Detta gäller även om den utdömda påföljden är lindrigare än den lindrigaste påföljd som enligt svensk lag kan följa på brottet eller brotten. Rättens prövning ska inte omfatta frågan om den som döms begått gärningen och hur denna ska bedömas. För rättens handläggning gäller i tillämpliga delar be- stämmelser om rättegången i brottmål, om inte annat följer av denna lag. Rättens avgörande av saken sker genom dom. Paragrafen behandlar förfarandet vid påföljdsomvandling enligt 13 § 2. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.8.2. Se även avsnitt 12.7.3. Rätten har att enligt första stycket bestämma en frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden, särskilt i fråga om dess art och längd. Genom att det ska vara fråga om en frihets- berövande påföljd framgår att påföljden inte får omvandlas till böter. Detta är en förutsättning enligt artikel 8.3 i rambeslutet. Eftersom påföljdsomvandling framför allt ska tillämpas vid påföljdsformer för psykiskt störda lagöverträdare, ska särskilt den utländska på- följdens art beaktas när den svenska påföljden bestäms. beaktas hur ingripande den utländska påföljden är. Frihetsberövan- den som föregått domen ska tillgodoräknas den dömde. Härmed avses dels vad den dömde avtjänat av påföljden i den andra staten, dels tid som han eller hon varit anhållen eller häktad i den andra staten och i . Den nya påföljden får inte vara strängare än den utländska påföljden. Detta gäller även om den ådömda på- följden är lindrigare än den lindrigaste påföljd som enligt svensk lag kan följa på brottet eller brotten. Rättens prövning omfattar inte skuldfrågan. Av andra stycket följer att bestämmelser om rättegången i brottmål gäller för rättens handläggning i tillämpliga delar samt att rättens avgörande av saken sker genom dom. Hän- visningen till avser både de allmänna reglerna om rättegången i brottmål och de särskilda reglerna om rättegången i de olika instanserna. Även bestämmelserna om anhållande, häkt- ning, reseförbud och anmälningsskyldighet i 24 och 25 kap. rätte- gångsbalken är tillämpliga, dock endast om inte annat följer av bestämmelserna om tvångsmedel i 10 § som hänvisar till 3 kap. 10– 12 §§ lagen (2014:000) om internationell straffverkställighet. 15 § Ska verkställighet ske i utan att ny påföljd har bestämts av dom- stol, får verkställigheten ske utan hinder av att påföljden är strängare än vad som enligt svensk lag hade kunnat följa på brottet eller brotten. En utländsk dom ska verkställas enligt vad som gäller vid verkställighet av en svensk påföljd av närmast motsvarande art, om inte annat följer av denna lag. Vid verkställigheten ska från påföljden dras av den tid som den dömde i den utfärdande staten och i varit frihetsberövad i anledning av de brott som låg till grund för domen. I paragrafen anges vad som gäller i fråga om verkställigheten i av en utländsk dom. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.10. Av första stycket framgår att en utländsk dom som ska verkställs i , utan att ny påföljd bestämts av domstol, får ske utan hinder av att påföljden är strängare än vad som är möjligt enligt svensk rätt. Den utländska domen ska enligt andra stycket i huvudsak verk- ställas som om den var en svensk brottmålsdom. princip här om att domen verkställs enligt de regler som gäller för ett svenskt fängelsestraff eller sluten ungdomsvård. Med svenska verkställighetsregler avses samtliga regler för verkställighet, t.ex. regler om villkorlig frigivning. Bestämmelsen motsvarar artikel 17.1 i rambeslutet. Vid verkställigheten ska enligt tredje stycket avräkning ske av den tid som den dömde varit frihetsberövad i anledning av de brott som låg till grund av domen. Härmed avses del av påföljden som den dömde redan verkställt eller tid som han eller hon varit anhållen eller häktad i den andra staten. Vidare avses tid som den dömde varit frihetsberövad i . Bestämmelsen motsvaras av arti- kel 17.2 i rambeslutet. 16 § För verkställighet av påföljd som beslutats genom dom gäller vad i all- mänhet är föreskrivet om verkställighet av påföljd i en svensk brottmålsdom som vunnit laga kraft, om inte annat följer av 17 §. I paragrafen anges att vad som gäller vid verkställighet av en svensk brottmålsdom, som vunnit laga kraft, även ska gälla efter ett för- farande som innebär att den utländska domen ersatts av en svensk brottmålsdom, om inte annat följer av 17 §. Detta avser således fall där förfarandet för påföljdsomvandling enligt 13 § första stycket 2 och 14 § tillämpas. 17 § Verkställigheten i ska upphöra om 1.den utfärdande staten har återkallat begäran om erkännande och verk- ställighet, 2.den utfärdande staten har meddelat den dömde nåd eller amnesti, 3.det i den utfärdande staten har meddelats ett beslut, som enligt lagen i den staten medför att påföljden inte längre får verkställas, eller 4.den dömde har avvikit från verkställigheten och rätten att verkställa påföljden därför ska återgå till den utfärdande staten. I paragrafen anges fall när verkställigheten i ska upphöra. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.11. Enligt punkten 1 ska verkställigheten upphöra om den utfärdande staten har återkallat begäran om erkännande och verkställighet, dvs. Detta motsvarar artikel 13 i rambeslutet. aktuellt efter det att den behöriga myndigheten meddelat en verk- ställbarhetsförklaring, men innan verkställigheten i praktiken på- börjats. I fall där den utfärdande staten har meddelat nåd eller amnesti ska enligt punkten 2 och i fall där den utfärdande staten har med- delat ett annat beslut, som innebär att påföljden inte längre får verkställas ska enligt punkten 3 verkställigheten upphöra. Detta mot- svarar artikel 20.2 i rambeslutet. Enligt artikel 20.1 i rambeslutet har den behöriga myndigheten i den utfärdande staten att i ett sådant fall underrätta behörig myndighet i . Om den behöriga myndigheten på annat sätt får information härom får en kontroll göras med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten innan verkställigheten upphör. Av punkten 4 följer att verkställigheten ska upphöra om den dömde avvikit från verkställigheten och rätten att verkställa på- följden därför återgår till den utfärdande staten. Detta motsvaras av artikel 22.2 i rambeslutet. Kriminalvården eller har att underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten om den dömde avviker från verkställigheten. I samråd med den ut- färdande staten får utrönas om rätten att verkställa påföljden ska återgå till den staten. Om så är fallet ska verkställigheten upphöra i . Det kan konstateras att den verkställande staten enligt ram- beslutet har rätt att kräva att verkställigheten ska återgå i ett sådant fall. 18 § En person som överförts till enligt denna lag får inte i åtalas, dömas eller på annat sätt berövas sin frihet för något annat brott som begicks före överförandet än det brott för vilket personen överförts. Detta gäller dock inte om 1.den dömde haft möjlighet att lämna efter sitt slutliga frigivande men inte gjort detta eller har återvänt hit efter att ha lämnat , 2.brottet inte kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande påföljd, 3.den dömde har samtyckt till överförandet, 4.den dömde har efter överförandet förklarat sig avstå från specialitets- bestämmelsen med avseende på specifika gärningar som begåtts före över- förandet, eller 5.den utfärdande staten har lämnat tillstånd till åtgärden. Vid framställning om tillstånd från den utfärdande staten enligt första stycket 5 ska 17 § andra stycket förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder tillämpas. Paragrafen avser skydd för en person som överförts till enligt den s.k. specialitetsprincipen. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 18 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 18.12. I första stycket uttrycks specialitetsprincipen. Avsikten med principen är att skydda den som för verkställighet av en frihets- berövande påföljd genom myndigheternas försorg överförs från en stat till en annan från risken att till följd härav bli åtalad eller dömd för eller på nytt berövad sin frihet med anledning av annan tidigare begången brottslighet. Skyddet gäller enligt rambeslutet inte i ett fall där den dömde inte överförts till den verkställande staten, t.ex. om personen har flytt till den verkställande staten. I bestämmelsen anges fem fall där skyddet för den dömde inte gäller. Enligt punkten 1 gäller skyddet inte om den dömde efter fyrtio- efter sitt slutliga frigivande inte lämnat eller om han eller hon lämnat och återvänt hit. Med slutliga frigiv- ande får tolkas den dag den dömde försätts på fri fot vid villkorlig frigivning. I punkten 2 avses fall där den andra brottsligheten inte kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande påföljd, dvs. brott som endast kan föranleda böter. I punkten 3 anges det fall när den dömde har samtyckt till över- förandet. Det avser alltså fall där det inte varit fråga om att tvångs- vis överföra den dömde. Enligt punkten 4 kan den dömde även efter överförande avstå från det skydd som principen innebär. Avståendet ska avse speci- fika gärningar som begåtts före överförandet. Förfarandet för av- stående i detta fall regleras i förordning. Av punkten 5 framgår att skyddet inte gäller om den utfärdande staten lämnar tillstånd till åtgärden. Ett sådant tillstånd från den utfärdande staten ska ges om det skulle förelegat en skyldighet att överlämna personen enligt rambeslutet om en europeisk arresterings- order. I andra stycket framgår att en framställning om tillstånd från den utfärdande staten enligt punkten 5 ska ha det innehåll som framgår i 17 § andra stycket förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder. 4 kap. Övriga bestämmelser 1 § Offentligt biträde ska i ett ärende enligt denna lag förordnas för den dömde, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 19.1. Enligt paragrafen bör offentligt biträde förordnas för den dömde i ett ärende om överförande av verkställighet enligt lagen. Om det kan antas att behov av biträde saknas bör dock förordnande inte ske. Ett sådant fall kan vara när den dömde samtycker till ett över- förande och det för den behöriga myndigheten framstår som klart att ett överförande kan ske samt det inte heller i övrigt finns något behov av ett offentligt biträde. Närmare bestämmelser om offent- ligt biträde finns i lagen (1996:1620) om offentligt biträde och i förordningen (1997:405) om offentligt biträde. 2 § Den behöriga myndighetens beslut enligt 2 kap. 8 och 10 §§ samt 3 kap. 11 § får överklagas till . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 19.2 och 25. Enligt paragrafen får vissa av Kriminalvårdens och Socialstyrel- sens beslut överklagas. Detta avser beslut enligt 2 kap. 8 § om en svensk dom ska sändas över till en annan medlemsstat för erkän- nande och verkställighet och beslut om återkallelse på grund av förändrade förhållanden enligt 2 kap. 10 §. Vidare avses beslut om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i enligt 3 kap. 11 §. I ett sådant beslut kan ingå meddelade föreskrifter eller över- lämnande för påföljdsomvandling. Ett överklagande ska ske till . I förvaltningslagen (1986:223) finns närmare bestämmelser om hur ett överklagande ska ske och handläggningen av ett överklagande. 3 § För rättens prövning gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av denna lag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 19.2. I paragrafen anges att ärendelagen gäller för rättens prövning, om inget annat anges i denna lag. Detta innebär bl.a. att Kriminal- vården eller blir motpart i rätten. 4 § Ska en frihetsberövande påföljd som utdömts i en annan medlemsstat verk- ställas i enligt denna lag, får åtal för gärning, som påföljden avser, inte i något fall väckas här i landet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 19.3. Av paragrafen följer att den dömde inte får åtalas på nytt för en gärning som omfattas av den överförda påföljden. Bestämmelsen har sin förebild i 38 § internationella verkställighetslagen. Transport av den dömde