sou · H1B34 · 2013-02-08 00:00:00 — Med hänsyn till att den skyldigheten var straff- och skadeståndssanktionerad ställdes det upp krav inte bara på svenskt medborgarskap utan även på bosättning i . (SOU 1941:9 s. 51 och 316 f, jfr prop. 1944:5 s. 218 och 295.) En första uppmjukning av reglerna skedde . Dispens kunde då medges för hela styrelsen i stället för, som tidigare, högst en tredjedel av ledamöterna. Syftet med lagändringen var att underlätta samarbete i näringslivet inom (prop. 1969:84 s. 4). Även enligt aktiebolagslag skulle stiftare, styrelseleda- möter, den verkställande direktören, särskilda firmatecknare och likvidatorer vara svenska medborgare och bosatta i . Aktie- bolagsutredningen hade föreslagit att nationalitets- och bosättnings- kraven för styrelseledamot och verkställande direktör skulle tas bort och ersättas med ett bosättningskrav som skulle gälla hälften av styrelseledamöterna (1971:15 s. 207). Regeringen ansåg dock att bosättnings- och medborgarskapskraven skulle behållas efter- som man inte ville föregripa en utredning om utländska övertagan- den av svenska företag. Det fanns möjlighet att vid dispenspröv- ningen tillgodose det önskemål som aktiebolagsutredningen hade pekat på, det vill säga att låta medborgare i andra nordiska länder delta i ledningen av svenska bolag. Vid dispensprövningen skulle nämligen särskild hänsyn tas till om den person som ansökan gäller kunde antas ha förutsättningar att förstå och ta hänsyn till allmänt rådande uppfattningar om hur företag bör drivas och hur relationerna till de anställda bör skötas. Om en ansökan gällde en medborgare i ett annat nordiskt land ansågs förutsättningarna för bifall vara sär- skilt gynnsamma (prop. 1975:103 s. 245). Genom en lagändring som trädde i kraft mjukades bestämmelserna om medborgarskap och bosättning upp i fråga om nordiska medborgare. För bl.a. styrelseledamöter, verkställ- ande direktörer, firmatecknare och likvidatorer togs kravet på svenskt medborgarskap bort när det gäller medborgare i de nordiska länderna. Nordiska medborgare som var bosatta i ett annat nordiskt land fick då möjlighet att vara styrelseledamot, styrelsesuppleant eller likvi- dator, om minst hälften av dessa befattningshavare var bosatta i . Som skäl för lagändringen anförde regeringen att en stor del av ansökningarna gällde nordiska medborgare som regelmässigt fick dispens. Ändringen skulle också bidra till det nordiska samarbetet (prop. 1983/84:184 s. 7). Ytterligare en liberalisering gjordes . Då avskaffades kraven på svenskt medborgarskap. I fråga om styrelseledamöter, styrelse- suppleanter och likvidatorer begränsades också kravet på bosätt- ning i till att avse endast hälften av styrelseledamöterna, styrelsesuppleanterna respektive likvidatorerna. Kravet på bosättning i skulle dessutom bara gälla en av de särskilda firmateck- narna. Lagändringarna motiverades med att en liberalisering av kraven hade betydelse för det europeiska integrationsarbetet, att de dåvar- ande svenska kraven sträckte sig längre än i de flesta andra väst- europeiska länder samt att prövningen av dispensansökningarna var resurskrävande och uppfattades som onödigt byråkratiskt av före- tagen. I förarbeten betonas dock vikten av att ett aktiebolags led- ning är tillgänglig för domstolar, myndigheter, borgenärer och övriga intressenter. Bosättningskravet för verkställande direktör, vice verkställande direktör och stiftare skulle därför behållas. I fråga om styrelseledamöter, styrelsesuppleanter och likvidatorer ansågs kravet dock kunna begränsas till att avse endast hälften av styr- elseledamöterna, styrelsesuppleanterna respektive likvidatorerna. En sådan liberalisering ansågs, som nämnts, inte heller underlätta ekonomisk brottslighet. Säkerhetspolitiska skäl talade inte heller mot förslaget. 1989/90:160 s. 34 f.) De nuvarande kraven infördes som en följd av åtagande att anpassa sina nationella lagregler till . I förarbetena övervägdes om bosättningskravet borde avskaffas även i förhållande till personer bosatta utanför EES. Regeringen ansåg dock att bo- sättningskraven i den delen skulle finnas kvar. Det ansågs viktigt att så långt som möjligt ta hänsyn till behovet av att företagets led- ning finns tillgänglig. För utomstående intressenter var det viktigt att företaget kunde delges och att domar och beslut mot företagets företrädare, exempelvis angående skadeståndsansvar för styrelse- ledamöter, kunde verkställas. I förhållande till stater inom EES fanns en möjlighet till sådan verkställighet på privaträttens område genom konventionen av om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens områden (Luganokonvention). Någon motsvarande möjlighet fanns dock inte i förhållande till stater utanför EES. 1992/93:68 s. 59 ff.) I ABL togs bosättningskraven för både stiftare och bolagsfunktio- närer in i princip oförändrade. De flesta bosättningskraven berörs endast kortfattat i förarbet- ena. hade föreslagit att det inte skulle ställas upp några krav på bosättning för stiftare i lagen eftersom kravet omfattade ett så stort område att det hade förlorat sin praktiska betydelse (SOU 1997:22 s. 204). Regeringen ansåg dock att kravet skulle behållas. De skäl som ligger bakom bosättningskravet ansågs visserligen vara svagare med avseende på bolagets stiftare än med avseende på dess funktionärer. Det behov som bolagets borgenärer m.fl. har av tillgänglighet avser normalt i första hand bolagets styr- elseledamöter och dess verkställande direktör. Det kan emellertid förekomma att bolagets intressenter behöver nå även stiftarna för delgivning eller i samband med utredningar av ekonomiska brott. Om dessa finns utanför EES ansågs det försämra möjligheterna att få kontakt med dem. Det kunde inte uteslutas att en sådan ordning skulle missbrukas. 2004/05:85 s. I förarbetena görs inte några uttalanden i fråga om vilka omstän- digheter som bör kunna leda till dispens (a. I den juridiska litteraturen har påtalats att det i hög grad torde styra dispensprövningen – eller i vart fall bidra till att dispens kan ges – om förutsättningarna för delgivning eller verkställighet av domar är lika goda i personens hemland som i eller inom EES (m.fl., Aktiebolagslagen, En kommentar, Del I med suppl. t.o.m. , s. 8:29 och Nerep m.fl., Aktiebolagslagen, Kapitel 1-10, 2007, s. 558). Som redovisats har Utredningen om ett enklare aktiebolag före- slagit att bosättningskraven i ABL ska avskaffas. 6.3.3Nuvarande behandling av tillståndsärenden Den tidigare dispensprövningen hos prövade tidigare frågor om dispens från bosätt- ningskraven för styrelseledamöter, styrelsesuppleanter, verkställande direktör, vice verkställande direktör, likvidatorer och särskilda firma- tecknare enligt aktiebolagslag. Man prövade bosättningsärenden enligt aktiebolagslag. Kollegiets handläggning och praxis i dispensärenden som gäller krav på bosättning och medborgarskap har redovisats i promemorian Medborgarskaps- och bosättningskraven i aktiebolagslagen m.fl. för- fattningar, förslag till förenklade regler (se prop. 1989/90:160 bi- laga 2). Promemorian ger en bild av hur bosättningskraven tillämpades i praktiken. Enligt promemorian kunde företaget få tillstånd endast för en viss namngiven person, inte för befattningshavare i allmänhet. Kollegiets handläggning gick ut på att granska grundförutsätt- ningarna för tillstånd och att pröva personens redbarhet och lämp- lighet. Vid granskningen av grundförutsättningarna för tillstånd prövades styrelsens sammansättning med avseende på samtliga leda- möters bosättning. Redbarhetsprövningen skedde genom att man remitterade ansökan till i det län där personen var bosatt. Läns- styrelsen hämtade i sin tur in uppgifter från polisen, kronofogden och ibland också från . Remissen till visade om personen kunde antas vara uppenbart olämplig att ingå i företagets ledning exempelvis på grund av ekonomisk brottslighet. Om personen var bosatt i utlandet kunde någon redbarhetspröv- ning inte göras. Det var mycket ovanligt att en ansökan avslogs på grund av personens redbarhet. Lämplighetsprövningen gjordes genom en remiss till de fackliga organisationer som organiserade minst tio anställda vid företaget. Remisserna till de fackliga organisationerna skulle visa om per- sonen hade förutsättningar att förstå och ta hänsyn till här i landet rådande uppfattningar om hur företag bör drivas och hur relationerna till de anställda bör skötas. Ansökningarna remitterades inte om sökanden bifogade ett intyg från de lokala fackliga föreningarna eller ett protokoll från en MBL-förhandling som visade att personal- organisationerna inte hade något att invända mot valet av personen. Det var ovanligt att de fackliga organisationerna yttrade sig om den person som ansökan avsåg. I allmänhet anfördes endast att orga- nisationen inte hade något att erinra mot att företaget fick tillstånd eller att organisationen avstod från att yttra sig. (Se a. prop. bilaga 2 s. 64 f och 81 f.) När det gäller styrelseledamöter och styrelsesuppleanter i aktie- bolag anges i promemorian, förutom vissa begränsningar som saknar betydelse, att skälen för dispens inte går att ange generellt. Skälen fick i stället bedömas från fall till fall. Vanligt förekom- mande skäl var att bolagets huvudsakliga verksamhet fanns i ut- landet, att det fanns ett samarbetsavtal enligt vilket representanter för intressen i olika länder skulle ingå i styrelsen samt att bolaget var litet eller hade få anställda i . Kollegiets praxis var att en verkställande direktör skulle vara bosatt i för att kunna sköta sina arbetsuppgifter. Undantag gjordes bl.a. för tillfälliga lösningar då dispensen begränsades i tiden. Stiftare, särskilda firmatecknare och likvidatorer beviljades regelmässigt tillstånd. (Se a. prop. bilaga 2 s. 65 och 83 f.) Handläggningen hos och regeringen Enligt uppgift från gäller följande vid handläggningen av ärenden om dispens från bosättningskraven. Ärenden om dispens från bosättningskraven gäller typiskt sett styr- elseledamöter eller styrelsesuppleanter i aktiebolag. Det förekom- mer också ärenden som gäller verkställande direktörer, firmateck- nare och andra funktionärer i aktiebolag. Ärenden som gäller andra associationsformer än aktiebolag förekommer däremot relativt sällan. praxis har därför utformats med utgångspunkt i vad som gäller för styrelseledamöter och styrelsesuppleanter i aktie- bolag. När det gäller andra befattningshavare eller associations- former kan kraven för dispens skärpas eller mildras. I vissa sådana fall krävs också ett annat beslutsunderlag än för styrelseledamöter i aktiebolag. Vem är part? Det är bolaget som är sökande. Den person som ansökan gäller anses inte vara part i ansökningsprocessen. Någon motpart finns inte under handläggningen hos . När det gäller stiftare godtar att aktiebolaget under bildande är sökande, trots att aktiebolag som huvudregel inte kan föra talan vid myndigheter innan det har registrerats (jfr 2 kap. 25 § ABL). som anges i stiftelseurkunden anses då kunna företräda bolaget under bildande och ansöka om dispens från bosättningskravet för stiftare. Vad bör en ansökan innehålla? En ansökan bör enligt innehålla vissa bakgrundsfakta om företaget och dess utländska förhållanden. Det gäller uppgifter om t.ex. verksamhetens storlek och inriktning, antalet anställda, var verksamheten är lokaliserad samt företagets ägarförhållanden. Sökan- den bör också beskriva hur styrelsearbetet och ledningen ska orga- niseras, var styrelsen sammanträder, antal ledamöter som är bosatta utanför EES och vad man tänker göra för att styrelsearbetet ska fungera trots att för många ledamöter är bosatta utanför EES. Ansökningar som gäller bosättning i och är vanliga. har även ansökningar som gäller personer i blivit vanligare, främst när det gäller stiftare. Till stöd för ansökningarna brukar företagen hänvisa till att ägarna vill bestämma över vilka funktionärerna ska vara. Men det är också vanligt att företaget redo- visar varför personen är lämplig för uppdraget och pekar på att man inte kan utse någon annan med samma meriter. Om en ansökan är bristfällig får sökanden möjlighet att komplet- tera den. hämtar inte – som gjorde tidigare – in remissyttranden från eller andra myndig- heter och organisationer för att bedöma personens allmänna lämp- lighet. Handläggaren gör däremot en slagning i de egna registren om sökanden och den person som avses med ansökan. I undantags- fall kan sådana registeruppgifter ha betydelse för dispensfrågan, t.ex. vid upprepade konkurser, likvidationsförelägganden och för sent ingivna årsredovisningar. Framkommer det uppgifter som är rele- vanta för tillståndsprövningen får sökanden yttra sig över dessa innan fattar beslut. I annat fall kommuniceras inte register- uppgifterna med sökanden. Om preliminära bedömning är att dispens inte kommer att beviljas ger man sökanden möjlighet att komplettera sin ansökan. Kompletteringen kan exempelvis gå ut på att skälen för dispens anges tydligare eller att uppsättningen av funktionärer an- passas så att det inte längre behövs dispens. försöker resonera med sökanden om olika tänkbara lösningar. Det är därför ganska ovanligt att man avslår ansökningarna. Om sökanden inte kompletterar eller ändrar sin ansökan efter påpekande från Bolags- verket kan ansökan dock komma att avslås. Sökanden får i princip alltid möjlighet att komplettera sin ansökan om verket efter att ha granskat handlingarna gör bedömningen att ansökan inte kan beviljas i föreliggande skick. Sökanden får som regel ett skriftligt före- läggande med information om att ansökan kan komma att avslås om den inte ändras eller kompletteras. godtar inte som enda skäl för dispens att sökanden inte anser sig kunna utse någon annan person med lika goda meriter. Personens kvalifikationer i positiv mening är inte avgörande för dispensfrågan. Att det finns en utländsk ägare som vill bestämma över vilka funktionärerna ska vara är enligt verkets praxis inte heller ensamt ett skäl för att bevilja dispens. Sökanden måste i stället argumentera för att styrelsearbetet och företagets ledning kommer att fungera trots att för många – sett till lagens krav – är bosatta utanför EES. Behovet av bosättning utanför EES ska beskrivas tydligt. Sökanden ska göra sannolikt att styrelsearbetet ändå kommer att fungera utifrån företagets specifika förhållanden. Med detta avses bl.a. företagets anknytning till utlandet, dess storlek, behov, lokali- sering, antal anställda, kontakter med kunder och myndigheter m.m. utgår vid prövningen från sökandens egen beskriv- ning. Dåligt motiverade ansökningar avslås som regel om de inte kompletteras. Vissa av de ursprungliga skälen för bosättningskraven har numera liten eller ingen betydelse för dispensfrågan. Detta gäller bl.a. pröv- ningen av personens redbarhet och lämplighet. Men det gäller också de säkerhetspolitiska skälen för bosättningskraven. väger dock fortfarande in att det bör finnas en viss kännedom om svenska förhållanden för att kunna leda företaget. Vid prövningen beaktar man om och i vilken utsträckning ledningen kan antas känna till något om den svenska rättsordningen för att förhålla sig till kunder, anställda, leverantörer och myndigheter och som man får genom bosättning i . Någon prövning av redbarhet eller personlig lämplighet görs inte längre. Prövningen går i stället ut på om bolaget och dess ledning kan skötas trots att bosättningskravet inte är uppfyllt. I vissa fall förekommer det att , som ett alternativ till avslag, i stället begränsar dispenstidens längd. Dokumenterad misskötsamhet talar för avslag eller för att dispensens längd ska Misskötsamheten kan gälla själva dispensfrågan, exem- pelvis om dispensbeslut som gäller bosättning löper ut utan att bolaget anmäler en ny styrelse som uppfyller kraven eller på nytt ansöker om dispens. Men det kan också vara brister i fråga om årsredovisningar. Även i dessa fall beviljas dock oftast dispens, efter- som försöker underlätta för sökanden att avhjälpa eventuella brister eller att komplettera sina skäl. Andra typer av brister i funktionärsuppsättningen har större betydelse för dispens- frågan. Om ett publikt aktiebolag exempelvis inte har utsett någon verkställande direktör eller om det finns vakanser i styrelsen i för- hållande till vad ABL eller bolagsordningen kräver leder det i all- mänhet till att dispensansökan avslås. fäster inte något större avseende vid möjligheterna till delgivning eller verkställighet av privaträttsliga domar mot befatt- ningshavaren i hans eller hennes hemland. Verket prövar inte om det i ett enskilt fall finns förutsättningar för verkställighet eller inte. Någon rättsutredning görs inte heller i frågan. Utgången i dispensfrågan har enligt aldrig berott på möjlig- heten till verkställighet eller delgivning i personens hemland. Kriterierna för dispens är formellt sett desamma för styrelse- ledamöter som för styrelsesuppleanter. I praxis har dock lägre krav ställts upp för styrelsesuppleanter. Högst krav gäller för den verkställande direktören. Det är lättare för en styrelseleda- mot att få dispens om en suppleant är bosatt inom EES. På mot- svarande sätt är det lättare för den verkställande direktören att få dispens om hans eller hennes ersättare är bosatt inom EES. Bedöm- ningen för stiftare motsvarade tidigare den som gällde för styrelse- ledamöter, men har mildrats något i samband med att stiftelseför- farandet ändrats . Ansökningar som gäller firmatecknare är ovanliga. Bosättningskravet för dem anses nämligen uppfyllt även om den person som bor inom EES endast tecknar bolagets firma tillsammans med andra personer. Sökandena anpassar oftast upp- sättningen av funktionärer efter detta. Dispensens längd och andra villkor Retroaktiva dispenser förekommer inte. Dispenstidens längd bestäms med utgångspunkt i vilken typ av funktionär det är fråga om. Men sökandens egna uppgifter om den tidsperiod under vilken man be- höver dispens har också betydelse. Utgångspunkten är att dispen- ser är tidsbegränsade. För styrelseledamöter bestäms dispenstidens längd oftast till , vilket ofta kan motsvara tiden fram till nästa ordinarie bolagsstämma. För styrelsesuppleanter be- viljas som regel längre dispenstider än för ledamöter, i vissa fall utan tidsbegränsning. Dispens för verkställande direktörer ges nästan aldrig än . Om en vice verkställande direktör är bosatt inom EES kan dispenstiden för den verkställande direktören dock bli längre och även gälla tills vidare. Andra villkor för dispens än begränsning i tiden förekommer i princip inte. I beslut anges dock som regel att dispens meddelas under förutsättning att det som bolaget har beskrivit i ansökan stämmer. Om omständigheterna som har legat till grund för beslutet ändras, t.ex. på så sätt att fler funktionärer bosätter sig utanför EES, ska bolaget ansöka om ny dispens. kontrollerar inte på eget initiativ om någon funktionär flyttar. Man har alltså begrän- sade möjligheter att kontrollera saken om de ändrade förhållandena inte anmäls. Det kan alltså finnas situationer där ändrade bosätt- ningsförhållanden inte upptäcks. praxis är att upprepade dispenser inte leder till att dispenstiden förlängs eller gäller tills vidare. Huvudregeln är att det vid varje beslutstillfälle ska finnas tillräckliga skäl för ny dispens även om det har beviljats dispens. Hur man ska se på upprepade dispenser är enligt dock en omdiskuterad fråga. Antal ärenden hos enligt 8 kap. 9 § ABL SOU 2013:4 Vissa associationsrättsliga dispensärenden Antal ärenden hos enligt 8 kap. 30 § ABL Antal ärenden hos enligt 8 kap. 37 § ABL Antal ärenden hos enligt 2 kap. 1 § ABL Anm. Dispensärenden enligt 2 kap. 1 § ABL gäller inte bara krav på bosättning utan även vissa andra krav som ställs på stiftare, exem- pelvis att en viss utländsk juridisk person normalt inte får vara stiftare. Antalet beslut som överklagas till regeringen är mycket få. har endast ett sådant överklagande förekommit (Dnr Ju2008/7677/L1). Det rörde sig om undantag från kravet i 2 kap. 1 § ABL på att en fysisk person som är stiftare ska vara bo- satt inom EES. Omständigheterna i ärendet var i korthet följande. Ett aktiebolag under bildande ansökte om dispens i anslutning till ärendet om nyregistrering av bolaget. På stiftelseurkunden an- gavs två personer som stiftare. En av dessa, C, var bosatt i och den andre var bosatt i . Enligt vad antecknat var ansökan kortfattad och någon komplettering hade, trots kon- takter med , inte getts in. Som skäl för beslutet angavs att ansökan inte innehöll några väg- ande skäl för att få undantag från lagens bestämmelser. Bolaget överklagade beslutet. Till stöd för överklagandet anförde man i huvudsak att C skulle leda affärsverksamheten i bolaget. Av- sikten var att C skulle bosätta sig i och bli styrelsens ord- förande. C var verksam inom den koncern som bolaget var avsett att ingå i. Koncernen hade bolag i bl.a. och . Regeringen biföll överklagandet och tillät C att vara stiftare i bo- laget under bildande. I skälen för beslutet konstaterade regeringen att kravet på bosättning syftar till att säkerställa att borgenärer, myndigheter, domstolar och andra intressenter vid behov kan nå företagets ledning, t.ex. för utkrävande av skadeståndsansvar eller personligt betalningsansvar för bolagets förpliktelser. Regeringen menade dock att detta skäl gjorde sig gällande med mindre styrka med avseende på stiftare än med avseende på verkställande direk- törer och styrelseledamöter. Den som t.ex. ingår ett avtal med ett bolag som inte är registrerat i aktiebolagsregistret får, enligt skälen för beslutet, också räkna med att det finns en risk för att bolags- bildningen inte fullföljs. Eftersom det framgick av handlingarna att C var verksam inom en koncern i vilken bolaget var tänkt att ingå, att C hade tecknat sig för av aktierna i bolaget, att C avsåg att vara verksam i bolaget, att den andra stiftaren var en fysisk person bosatt inom EES samt att bolaget skulle ingå i en koncern med motsvarande verk- samhet i andra EES-länder fanns det enligt regeringen skäl att tillåta C att vara stiftare i bolaget. 6.4Dispens från bosättningskraven för styrelseledamöter m.fl. i ekonomiska föreningar Också för de ekonomiska föreningarnas del finns regler som inne- bär att vissa funktionärer ska vara bosatta inom EES. Reglerna finns i föreningslagen. Den verkställande direktören och minst halva antalet styrelseledamöter ska vara bosatta inom EES (6 kap. 4 §). Det- samma gäller i fråga om vice verkställande direktör, styrelsesupple- anter och likvidator. Detta framgår av hänvisningarna i 6 kap. 3 §, 6 kap. 1 § respektive 11 kap. 7 §. Minst en av dem som styrelsen har gett i uppdrag att företräda föreningen och teckna dess firma ska vara bosatt inom EES (6 kap. 11 §). Vidare ska revisorer och revisorssuppleanter som inte är aukto- riserade eller godkända vara bosatta inom EES (8 kap. 1 och 3 §§). Bosättningskravet gäller dock inte om även en auktoriserad eller godkänd revisor deltar i revisionen. Motsvarande krav gäller även för sådana granskare av föreningens förvaltning och räkenskaper som utses av (8 kap. 17 §). kan i särskilda fall ge dispens från kraven på bo- sättning (6 kap. 4 §, 6 kap. 11 §, 8 kap. 3 §, 8 kap. 17 § och 11 kap. 7 §). Verkets beslut överklagas till regeringen (15 kap. 6 §). Bosättningskravet i äldre rätt I svensk rätt har det, förutom i den nu gällande föreningslagen, även tidigare ställts krav på bosättning och medborgarskap för vissa av föreningens funktionärer. I lagen (1951:308) om ekonomiska fören- ingar ställdes krav på svenskt medborgarskap och bosättning i för styrelseledamöter om inte regeringen eller den myndig- het regeringen bestämde tillät något annat. Detsamma gällde för styrelsesuppleanter, särskilda firmatecknare, revisorer och likvida- torer. I sak motsvarande krav på bosättning och medborgarskap gällde för bl.a. styrelseledamöter och likvidatorer även enligt lagen (1911:55 s. 1) om ekonomiska föreningar.