sou · H0B393d2 · 2013-01-01 00:00:00 — De ändrade bestämmelserna om sättet för hur parterna ska kallas till en förhandling har som påtalats sannolikt inte haft någon betydelse för tingsrätternas arbete och så- ledes inte heller någon betydelse från resurssynpunkt. För att tillvarata den lilla re- sursvinst som förändringen kan ge upphov till anser vi ändå att varje tingsrätt bör in- föra rutiner som säkerställer att kallelsesättet används när det är aktuellt. Enligt vår bedömning utgör sammanställningar av parternas talan och tidsplaner för målets handläggning viktiga verktyg i tvistemålshanteringen, som kan bidra till en effektiv handläggning av målen. Det är emellertid svårt att säga vad reformen i denna del har haft för betydelse för tingsrätternas resursbehov. Eftersom det fort- farande är ett relativt nytt arbetssätt tar det sannolikt ytterligare innan förde- larna kan tillvaratas fullt ut och ett resultat av förändringen kan uppmätas. Att döma av domstolarnas egna uppgifter förefaller ett arbetssätt som inkluderar sammanställningar och tidsplaner kunna leda till märkbara resursvinster för tings- rätterna i form av kortare handläggningstider (genom en uppstramning av proces- sen, färre anstånd, mer engagerade parter, mindre skriftväxling och kortare huvud- förhandlingar) och därmed snabbare avgöranden av målen. Dessutom tror vi att det kan bidra till en ökad kvalitet både när det gäller målhanteringen i stort och i de enskilda målen. Det senare kan uppnås bl.a. genom att sammanställningarna kan bidra till en ökad tydlighet när det gäller hur rätten har uppfattat parternas ta- lan och därmed bidra till att eventuella missförstånd kan upptäckas och ut. En annan effekt av arbetssättet är att domarna tvingas vara mer pålästa inför ett sammanträde för muntlig förberedelse. Sammanfattningsvis kan sägas att de nu aktuella förändringarna har påverkat verksamheten vid vissa tingsrätter mer än vid andra. Vid de tingsrätter som använ- der bestämmelserna har förändringarna medfört olika former av resursvinster. har arbetet med att upprätta sammanställningar och tidsplaner framhål- lits av tingsrätterna som ett resurskrävande arbete. Vi har av befintligt materiel inte kunnat dra några säkra slutsatser när det gäller i vilken utsträckning förändringen har påverkat tingsrättens behov av resurser och tror att tiden ännu inte är mogen för en sådan bedömning. Eftersom det är vår övertygelse att en ökad användning av sammanställningar och tidsplaner i tvistemålen kan leda till olika former av re- sursvinster förordar vi en sådan utveckling och att det i ett senare skede utvärderas vilka konsekvenser reformen har fört med sig i denna del. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG Tingsrätterna bör införa enhetliga rutiner för hur parter som ska höras i tvis- temålen kallas till förhandling och se till att de nya bestämmelserna tillämpas i de fall det är aktuellt. Samtliga tingsrätter bör se över sina rutiner för tvistemålshanteringen och anpassa dem till de nya bestämmelserna. Vid domstolarna bör det finnas enhetliga och effektiva rutiner för hur och när sammanställningar och tids- planer upprättas i målen. Sammanställningar bör upprättas i ett tidigt skede av processen och gärna i form av ett s.k. sammanställningsprotokoll. Arbe- tet bör på lämpligt sätt fördelas mellan domare och notarier. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG Den ökade möjligheten att avgöra brottmål på handlingarna har haft stor betydelse för arbetet vid tingsrätterna, framförallt när det gäller notariernas arbetssituation. Förändringen framgår tydligt i statistiken. avgjordes 9 372 av 43 720 brottmål av ensam domare. 2009 avgjordes 14 798 av 43 995 brottmål på samma sätt och var anta- let 18 077 av 46 985 brottmål. Antalet brottmål som avgörs av en domare har såle- des nästan fördubblats.9 registrerades de s.k. notariebrottmålen som en egen underkategori i och det var då relativt enkelt att jämföra hur många mål som avgjordes med respek- tive utan nämnd under olika tidsperioder. tillbaka används emellertid inte underkategorin notariebrottmål längre. I stället registreras ett brottmål som ett bötesmål eller under den kategori som annars passar för målet (t.ex. förmögenhets- brott eller brott mot person). Man kan anta att de mål som tidigare registrerades som notariebrottmål till stor del registreras under kategorin bötesmål, men an- nat kan förekomma. Förändringen har således gjort det svårare att göra en säker jämförelse när det gäller hur många notariebrottmål som avgörs med och utan nämnd och utan en huvudförhandling. Trots det anser vi att de registrerade uppgif- terna i ger stöd åt slutsatsen att betydligt fler av de tidigare s.k. notariebrottmå- len avgörs på handlingarna av en domare efter reformen. registrerades totalt 5 533 notariebrottmål som av- gjorda, varav 439 såsom avgjorda av ensam domare. – då reformen genomförts och den nya underkategorin bötesmål införts i – re- gistrerades totalt 5 850 brottmål som avgjorda under kategorierna notariebrottmål och bötesmål. Av dessa var totalt 3 186 avgjorda av ensam domare. har registreringen av mål under kategorin notariebrottmål i princip helt upphört. Målkategorin finns emellertid kvar tillsammans med kategorin bötes- mål och det totala antalet avgjorda mål för dessa kategorier tillsammans var 6 765 varav 4 398 av målen registrerats som avgjorda av ensam domare. Förändringen innebär alltså att flertalet s.k. notariemål avgörs utan huvudförhand- ling. Det innebär i sin tur att avgörandet varken kräver nämnd eller protokollförare. Dessutom besparas sekreterarna arbete i form av kallelser till förhandling och annat sammanhängande administrativt arbete (se ovan avsnitt 5.3.1). Förändringen innebär också att förhandlingssalarna frigörs och kan användas för andra mål. Några sekrete- rare som vi har träffat har uppgett att de nya bestämmelserna har medfört stora för- ändringar för deras arbete och bl.a. lett till att antalet telefonsamtal har minskat. Att fler brottmål avgörs på handlingarna har således varit resursbesparande för tingsrätterna och bidrar till en snabbare och mer effektiv hantering av målen. En risk med förändringen är dock att notariernas utbildning påverkas på ett negativt sätt ge- nom att de handlägger färre mål som avgörs efter huvudförhandling. Trots att reformen inte innebar någon ändring av reglerna för huvudförhand- ling i hovrätten har utrymmet för att avgöra ett mål på handlingarna i hovrät- 9 Se tabell 1, bilaga 5. Se även tabell 4 i samma bilaga som redovisar statistik för antal avgjorda mål med huvudförhandling i tingsrätt. Av tabellen framgår att antalet brottmål som avgörs med huvudförhandling har sjunkit vid en jämförelse mellan 2008-2010. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG ten i praktiken ökat genom de nya reglerna för presentation av muntlig bevis- ning i hovrätten (se prop. s. 139 f). Till skillnad från i tingsrätten har reformen emellertid inte fått någon märkbar ef- fekt när det gäller antalet avgöranden utan huvudförhandling i hovrätten. Flera av de hovrättsdomare som vi har talat med har uppgett att reformen borde ha fört med sig en sådan utveckling men att det inte har blivit så i praktiken. Några domare har ifrågasatt om ett ökat antal avgöranden på handlingarna i hovrätten har någon betydelse från resurssynpunkt. Enligt dem fordrar ett så- dant avgörande samma insatser från domstolens sida som ett avgörande efter huvudförhandling. Det finns också domare som har ifrågasatt om en utveck- ling mot fler avgöranden på handlingarna innebär att målen avgörs snabbare, eller om det tvärtom finns en risk för att målen då blir liggande på hyllorna i hovrätten i väntan på föredragning. Trots att betydelsen av en given slutpunkt för målens handläggning i form av en huvudförhandling inte ska underskattas, bör det från resurssynpunkt finnas fördelar med att avgöra fler mål på handlingarna även i hovrätten. Det skapar en större flexibilitet i systemet att avgörandet kan ske när det finns tillgängliga resurser i stället för att vara bestämt till ett särskilt huvudförhandlingstillfälle. I några fall kan avgörandet ske redan i samband med föredragningen i frågan om prövningstillstånd och det eventuella dubbelarbete som annars kan uppstå i ett mål som kräver prövningstillstånd kan då undvikas (se nedan avsnitt 5.7.2). Dessutom riskerar inte avgörandet att fördröjas av att parter och ombud inte har möjlighet att inställa sig till en huvudförhandling. Härtill kommer de ar- betsuppgifter som sekreterarna utför före och i samband med en huvudför- handling, som i så fall kan sparas in. Reformen har i denna del lett till att betydligt fler brottmål avgörs utan huvud- förhandling i tingsrätten . Enligt tingsrätternas egna uppgifter - som överensstämmer med vår bedömning - är det en positiv förändring som inne- bär att målen kan avgöras snabbare och med mindre resurser från tingsrätter- nas sida. Vid ett avgörande på handlingarna engageras ingen nämnd och ingen protokollförare. Sekreterarna slipper utföra sådant arbete som uppstår i sam- band med en förhandling, såsom att utfärda kallelser, kontrollera delgivningar och besvara telefonsamtal från personer som har kallats till förhandlingen. Vi- dare tar målen inte förhandlingssalarna i anspråk för sitt avgörande. Eftersom avgörandet i princip endast fordrar en arbetsinsats av en person - en domare - borde målen rimligen kunna avgöras både enklare och snabbare . Reformen har i denna del inte påverkat hovrättens verksamhet på något märkbart sätt och har därmed inte heller medfört några konsekvenser när det gäller hovrät- tens behov av resurser. Vi tror dock att fler avgöranden på handlingarna kan leda till resursvinster även i hovrätten. Enligt vår bedömning finns det därför anledning för hovrätterna att eftersträva en sådan utveckling och arbeta för att bättre upp- märksamma de mål som lämpar sig för ett avgörande utan huvudförhandling. Sammanfattningsvis är det vår bedömning att den nu aktuella förändringen har lett till märkbara konsekvenser för tingsrätternas verksamhet och framför- allt påverkat arbetet för notarierna och sekreterarna. Genom att flera brottmål avgörs på handlingarna har resurser sparats in vid tingsrätterna och tingsrätter- nas resursbehov kan därför sägas ha minskat något. Förändringen saknar än så länge betydelse för hovrätterna. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG Hovrätterna bör införa enhetliga och effektiva rutiner för att under bered- ningen uppmärksamma mål som lämpligen kan avgöras på handlingarna. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG 5.7Kravet på prövningstillstånd i hovrätten Genom reformen har systemet för prövningstillstånd utvecklats och andelen mål som kräver prövningstillstånd i hovrätten har ökat. Förändringen har i hög grad påverkat arbetet vid hovrätterna, men har också fört med sig vissa konsekvenser för tingsrätternas verksamhet. Rättens sammansättning i dispositiva tvistemål Ett stort antal tingsrätter har uppgett att parter numera mer eller mindre regelmäs- sigt framställer en begäran om s.k. tresits i de dispositiva tvistemålen. Det innebär att avgörandet tar tre domare i anspråk i stället för en. Av statistikuppgifterna i framgår emellertid en sådan förändring inte särskilt tydligt. avgjordes 10 326 av totalt 11 248 ordinära tvistemål10 av en domare och 551 ordinära tvistemål av tre domare. 2009 var antalet som avgjordes av en domare 10 924 av totalt 11 852 ordinära tvistemål. Antalet mål som avgjordes av tre domare var 561. Under det första halv- året har 12 181 av totalt 13 109 ordinära tvistemål registrerats som avgjorda av en domare och 698 mål som avgjorda av tre domare. Ser man enbart till antalet ordinära tvistemål som har avgjorts av tre domare har det alltså ökat något . Emellertid har även det totala antalet tvistemål ökat liksom antalet tvis- temål som har avgjorts av en domare. Totalt sett har andelen avgjorda tvistemål med tre domare endast ökat marginellt (från till ).11 Flera domare har påtalat att statistiken inte är tillförlitlig eftersom ett antal huvud- förhandlingar ställs in med kort varsel till följd av förlikning. Visserligen fordrar även de fallen resurser för domstolen i form av inläsning, planering, kallelsearbete etc. I de fall målen förliks före förhandlingen bör det emellertid framförallt ha varit den för målet ansvariga domaren (referenten) som har lagt ned förberedel- searbete. Skillnaden är då inte särskilt stor jämfört med om ett mål avgörs av en do- mare. Om målet förliks närmare huvudförhandlingen, eller under huvudförhand- lingen, blir situationen en annan. Samtliga tre domare plus en protokollförare kan då förväntas ha lagt ned tid på att läsa in sig på målet och har avsatt tid för huvudför- handlingen. Den tid som frigörs när förhandlingen ställs in kan inte alltid utnyttjas på ett effektivt sätt, även om vi utgår ifrån att det alltid finns andra arbetsuppgifter att ägna sig åt både för domare och för notarier. En konsekvens av att antalet dispositiva tvistemål som avgörs med tre domare har ökat (i vart fall vid några tingsrätter), har visat sig vara att notarier förordnas att delta i rätten i större utsträckning än tidigare.12 Flera domstolar har uppgett att det är en nödvändig utveckling för att tingsrätterna ska kunna avgöra målen inom rim- lig tid. Många domare som vi har talat med har uppgett att de upplever att rättegångsbal- kens bestämmelser lämnar alltför lite utrymme för domstolen att avgöra ett tvistemål med en domare när en part har begärt att det ska avgöras av tre domare. I syfte att hålla emot den ovan nämnda utvecklingen - som är resurskrävande för tingsrätterna 10Övriga tvistemål i , vilket inte inkluderar FT-mål. 11Se tabell 2, bilaga 5 12Jfr vad som framgår av rapporten, Notarier och fiskalers arbetssituation, nr 2010:1 i Dom- stolsverkets rapportserie, s. 48. Där anges att majoriteten av de intervjuade notarierna har be- rättat att de deltagit, eller ska delta, som tredjeman i tresits. Vid en stor tingsrätt har notarierna berättat att de regelbundet deltar i rätten vid tresits. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG - har en tingsrätt uppgett att domstolen har utarbetat interna riktlinjer för vilka mål som i regel lämpar sig för att avgöras av en domare. De ombud som ofta förekom- mer vid tingsrätten har sedan informerats om riktlinjerna och synes ha accepterat deras tillämpning. Resultatet för tingsrätten har blivit färre antal framställningar om avgörande av tre domare i mål som omfattas av riktlinjerna. Även andra tingsrätter har rapporterat om liknande interna diskussioner. Eftersom utvecklingen inte framgår av statistiken är det svårt att dra några säkra slutsatser när det gäller om antalet tvistemål som avgörs av tre domare har ökat to- talt sett. I vår undersökning har vi endast sett till en eventuell förändring när det gäller samtliga tingsrätter och inte studerat utvecklingen vid enskilda domstolar. Det är emellertid svårt att bortse från de uppgifter som flertalet tingsrätter har lämnat och som dessutom på olika sätt bekräftas av uppgifter från vissa av tingsrätternas ak- törer. Vi anser därför att det finns anledning för att överväga att ut- reda frågan närmare, särskilt som förändringen kan ha relativt stor betydelse för verksamheten vid tingsrätterna och för tingsrätternas resursbehov. Oavsett utvecklingstrend kan det konstateras att tillämpningen av rättegångsbal- kens bestämmelser om rättens sammansättning i dispositiva tvistemål vållar tingsrätterna problem och innebär att tämligen okomplicerade mål avgörs av tre domare. Det framstår som onödigt resurskrävande och kan leda till långa hand- läggningstider. I utredningen och medel, särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (SOU 2010:44), har frågan om tingsrättens sammansättning vid huvudförhandling i tvis- temål behandlats. Enligt den s.k. skulle en mer flexibel ordning än den nuvarande kunna leda till ett generellt sett bättre resursutnyttjande och snab- bare avgöranden. anser därför att det bör överlåtas på tingsrätten att, mot bakgrund av målets beskaffenhet och det som parterna har anfört, avgöra när rätten vid huvudförhandlingen i tvistemål ska bestå av en respektive tre lagfar- na ledamöter (betänkandet s. 307 f.). En tingsrätt har påtalat en liknande utveckling för familjemålens del när det gäller rättens sammansättning. Enligt tingsrätten kan det märkas att parterna i något ökad utsträckning begär att nämnd skulle delta i avgörandet efter reformen. Den uppgiften har emellertid inte lämnats av fler tingsrätter. Inte heller går det att i sta- tistiken finna stöd för någon förändring. Jämför man 2008, 2009 och 2010 har antalet avgjorda familjemål med nämnd minskat, trots att det totala antalet familjemål har ökat . En annan tingsrätt har uppgett att det är mer vanligt efter reformen att parterna väcker ny talan i familjemålen och att målen alltså återkommer snabbare efter att de har av- gjorts i tingsrätten och prövningstillstånd nekats i hovrätten. Ingen annan tingsrätt har påtalat en sådan förändring i enkätsvaren. När vi har tagit upp frågan vid våra besök på tingsrätterna har några domare emellertid instämt i uppfattningen. Trots ovan nämnda uppgifter är det vår bedömning att de förändringar som even- tuellt kan ha skett i familjemålen i vart fall inte är så märkbara för tingsrät- terna att de har någon betydelse för resursfrågan. Flera tingsrätter har uppgett att förhandlingarna har blivit längre och att utveck- lingen sannolikt kan sättas i samband med att det numera som regel krävs pröv- ningstillstånd i hovrätten. Eftersom parterna inte kan utgå från att målet kommer ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG att i prövas i sin helhet i två instanser, blir målen mer omfattande i tingsrätten. Parterna åberopar mer bevisning, ställer fler frågor till förhörspersonerna och ar- gumenterar mer i målen . Det finns visst stöd i statistiken för att huvudförhandlingarna har blivit något läng- re i tingsrätten. Till exempel har den genomsnittliga huvudförhandlingstiden för familjemålen ökat. var den , 2009 och 4,1 timmar.13 Även den genomsnittliga förhandlingstiden i de dispositiva tvistemålen (ej inkluderat FT- målen) har ökat något. Den genomsnittliga förhandlingstiden var och året därpå . Även var den genomsnittliga huvudförhandlingstiden . Det är naturligtvis svårt att bedöma i vilken utsträckning och på vilket sätt utveck- lingen i statistiken kan sättas i samband med reformen och vad som beror på andra förändringar. Med hänsyn till tingsrätternas uppgifter finns det emellertid skäl för oss att anta att utvecklingen kan ha visst samband med reformen. Det framstår också som rimligt att parterna är mer omsorgsfulla i sin processföring och bemödar sig mer om att vara fullständiga vid tingsrätten när det är möjligt att målet inte kommer att prövas i sin helhet i mer än en instans. Som någon tingsrätt skrev i sitt enkätsvar; parterna har klart för sig att det är i tingsrätten slaget ska ut- kämpas. Som redovisat tidigare (se avsnitt 4.3.6) handläggs frågan om prövningstillstånd på olika sätt vid de olika hovrätterna. Till exempel har en hovrätt inrättat en särskild föredragningsenhet delvis som en följd av reformen. Vid en annan hovrätt före- dras som regel inte frågan om prövningstillstånd utan varje domare läser in sig på målet enskilt. Därefter fattas ett beslut vid ett möte utan föredragning. Båda hov- rätterna har uppgett att handläggningssätten fungerar bra. Vi har inte funnit anledning att förorda någon av modellerna eller att föreslå att frågan om prövningstillstånd bör handläggas på något annat särskilt sätt. Hovrät- terna skiljer sig mycket åt i storlek och till sin organisation. Ett handläggningssätt som fungerar bra på en hovrätt kan därför fungera mindre bra på en annan. Det är inte heller så att statistiken för t.ex. den genomsnittliga omloppstiden fram till PT- beslut lämnar tillräckligt underlag för slutsatsen att ett handläggningssätt skulle vara mer effektivt än ett annat. Det är emellertid viktigt att varje hovrätt bemödar sig om att ha enhetliga och effektiva rutiner för beredningen av målen som kräver prövningstillstånd och för hur frågan avgörs inom hovrätten, bl.a. för att undvika dubbelarbete och tidsförluster. Antalet förhandlingar har minskat Reformen har naturligtvis inneburit att antalet huvudförhandlingar och avgöran- den genom dom har minskat i hovrätten. I gengäld har antalet föredragningar och antalet meddelade beslut ökat. För domarnas del innebär förändringen att väsentligt mindre arbetstid ägnas åt att förbereda och delta i tvistemålsförhandlingar samt åt att skriva dom i tvistemål. Enligt en statistikrapport har antalet tvistemål avgjorda efter huvudförhandling 13 Se tabell 5, bilaga 5. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG minskat från 475 mål till 418 mål under samma pe- riod 2009, trots att det totala antalet avgjorda tvistemål ökade med drygt 300 mål . Under årets första halvår har 190 tvistemål avgjorts efter huvud- förhandling. Ser man till antalet domar visar statistiken att antalet avgjorda tviste- mål genom dom har minskat från 815 mål till 621 mål året därpå. har 291 tviste- mål avgjorts genom dom. Lite grovt uppskattat kan antalet huvudförhandlingar och domar i tvistemål alltså sägas ha mer än halverats, vilket torde innebära att även motsvarande mängd arbete har fallit bort för domarna. Reformen har emellertid även inneburit att domarna ägnar mer tid åt att avgöra frå- gor om prövningstillstånd . meddelade hovrätterna 671 slutliga beslut i tvistemål och 2009 var antalet 1 181. var antalet 1 258 slutliga beslut. Antalet tviste- mål som har avgjorts efter föredragning var 639 stycken, att jämföra med 911 mål och 1 230 mål . Det minskade antalet huvudförhandlingar och domar motsvaras alltså i stort sett av ett ökat antal föredragningar och slutliga beslut. Reformen har haft betydelse även för andra personalkategorier. Genom att antalet huvudförhandlingar har minskat har sekreterarnas arbetsuppgifter påverkats. På sätt som har beskrivits har förändringen lett till att kallelsearbetet har minskat i omfattning liksom arbetet med andra uppgifter i samband med förhand- ling (färre delgivningar, färre telefonsamtal etc.). Det har vidare blivit färre domar men fler beslut att expediera för sekreterarna. Ett antal sekreterare och domare har påtalat att parterna oftare begär anstånd och skriver längre inlagor i hovrätten än tidigare, vilket kan leda till visst merarbete för hovrätten. Det skiljer sig åt mellan hovrätterna hur förändringen har påverkat fiskalerna. På vissa hovrätter föredrar fiskalerna frågor om prövningstillstånd medan det vid andra hovrätter som regel sker av ledamöterna själva. Klart är dock att tvistemåls- hanteringen har minskat även för fiskalerna. Det har t.ex. blivit färre tillfällen för dem att sitta med som protokollförare vid en tvistemålsförhandling. har vi kunnat konstatera att hovrätterna sällan meddelar s.k. partiella prövningstillstånd. Vi har inte fått klart för sig vilka skäl som ligger bakom det. Vi ifrågasätter emellertid om möjligheten till partiellt prövningstillstånd tas till vara i full utsträckning. Även om det kräver visst arbete att uppmärksamma och avgöra om en fråga lämpar sig för ett partiellt prövningstillstånd, borde det i ett större perspektiv leda till resursbesparingar. För tingsrätternas del kan förändringarna ha inneburit att fler domarresurser tas i an- språk för att avgöra tvistemål än före reformen. Vi är dock osäkra på om det är en generell trend att parterna begär tresits i större utsträckning . Domstolar- nas egna uppgifter tyder på det, men utvecklingen framgår inte tydligt av statistiken. En utveckling som har påtalats av tingsrätterna och som får stöd i statistikuppgifter- na är att förhandlingstiden har ökat i tvistemålen. Det är dock svårt att bedöma i vil- ken utsträckning reformen har bidragit till utvecklingen. Vår uppfattning är dock att reformen kan antas ha lett till att förhandlingstiderna har ökat något.