sou · H1B34 · 2013-02-08 00:00:00 — handläggs ärenden om medling och om utseende av förlik- ningsman av regeringen. Utredningen föreslår att ärendena flyttas över till , se avsnitt 5.5.2. Eftersom tingsrätten tillförs en ny ärendetyp uppkommer kost- nader för handläggning och möjligen vissa utbildnings- och omställ- ningskostnader. Antalet medlingsärenden är dock mycket få. har det rört sig om något enstaka ärende . Enligt uppgift från kan den sammanlagda tids- åtgången per ärende för samtliga personalkategorier uppskattas till mellan 5 och . Om ärendet handläggs av en rådman skulle kostnadsökningen därmed kunna uppskattas till (dvs. x 1,32 i lönekostnadspåslag dividerat , om ärendet tar att handlägga). Till detta ska läggas vissa administrativa kostnader. Även om antalet ärenden kan komma att öka något framöver kommer det att röra sig om ett fåtal ärenden . Tingsrättens beslut kommer att kunna överklagas till hovrätt och . Med hänsyn främst till det låga antalet med- lingsärenden kan antalet ärenden som överklagas förväntas bli för- sumbart. Sammantaget görs bedömningen att de kostnadsökningar som uppstår för Domstolar ryms inom befintliga anslags- ramar. I enlighet med detta bedöms förslaget leda endast till en marginell minskning av kostnaden för ärende- hantering. Det är svårt att avgöra hur många företag som berörs av för- slagen. Avgränsningen sker ytterst av vilka rättssubjekt som kan delta i medling enligt medlingslagen (jfr avsnitt 5.2.2). De flesta företag som har behov av att använda skyddade verk i större skala och alla upphovsmän vars verk används med stöd av ett avtal som får avtalslicensverkan och där medlingslagen är tillämplig berörs i någon mening. Men i praktiken är det ganska få som berörs direkt av förslaget till ändringar i medlingslagen. De som har del- tagit i medling är ett tiotal företag. Det rör sig i huvudsak om större företag verksamma inom bl.a. tv-branschen och om organisationer som företräder rättsinnehavare. Förslaget att rätten ska ange en tidsfrist inom vilken medlingen ska vara slutförd (se avsnitt 5.5.7) kan antas bidra till att medlings- tiderna förkortas något. Det går inte att göra några säkra beräk- ningar om effekterna. Det beror bl.a. på att det saknas uppgifter om hur det tar att slutföra en medling eftersom upp- gifterna som regel inte är offentliga. Företagens och organisationernas administrativa kostnader för medlingen bör minska något om medlingstiden blir kortare. En kortare medlingstid är också till fördel för såväl användare som upphovsmän bl.a. eftersom det förkortar den tid som ett avtal kan fortsätta att gälla trots att avtalstiden har gått ut. Bedömning: Den kostnadsökning som kan uppkomma för Domstolar ryms inom befintliga anslagsramar. Förslagen medför i övrigt inte några ökade kostnader för det allmänna, företag eller andra enskilda. På associationsrättens område finns, som redovisats, bestämmelser om dispens från en rad olika krav i lagstiftningen. Dispensfrågan prövas av . Verkets beslut överklagas till rege- ringen. Utredningen föreslår att överprövningen av dispensärendena flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol, se avsnitt 6.9.1 och 6.10.1. Utredningen föreslår också att de materiella kriterierna för dispens ska förtydligas, se avsnitt 6.9.2–6.9.6 och 6.10.2. För- tydligandena innebär inte att kraven för att få dispens skärps, men de innebär inte heller att kraven mildras. Som nämnts är det ovanligt att avslår ansökningar om dispens från de aktuella kraven. Än mer ovanligt är det att be- sluten överklagas till regeringen. har endast ett sådant överklagande förekommit. Att överprövningen flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol bör därför ha en helt för- sumbar inverkan på domstolsväsendet. Ytterligare resurser behöver inte tillföras. I övrigt föreslår utredningen att förutsättningarna för dispens förtydligas. Det är till fördel för de företag som berörs av kraven, eftersom det blir snabbare och enklare att avgöra om man har möj- lighet att få dispens. De aktuella dispensärendena är ganska vanliga, men ojämnt fördelade mellan associationsformerna. Antalet dispens- ärenden av nu aktuellt slag hos uppgick till cirka 400, varav de allra flesta gällde dispens från bosättningskraven enligt ABL. Även om förslaget formellt sett berör de flesta företag med internationell anknytning påverkar det således i praktiken främst aktiebolagen. Det ingår inte i uppdraget att överväga om kraven på dispens bör tas bort. Konsekvenserna av ett sådant alternativ beskrivs därför inte här. Sådana överväganden har däremot gjorts av de utredningar som har föreslagit att vissa av kraven ska avskaffas (jfr t.ex. SOU 2009:34 s. 284). Bedömning: Alternativet innebär kostnadsökningar för , Domstolar, kommunerna och för företag som driver fristående skolor. De ökade kostnaderna hos täcks genom avgifter. Den kostnadsökning som uppkommer för kommunerna och för Domstolar får hanteras inom ramen för befintliga re- surser. Om man i det fortsatta lagstiftningsarbetet gör bedömningen att det även ska finnas krav på tillstånd enligt 17 § andra stycket URL lägger utredningen fram ett alternativ. Detta har redovisats i avsnitt 3.9. Alternativet innebär att tar över handläggningen av tillståndsärendena från regeringen, se avsnitt 3.9.3. Tillståndsprövningen ska gälla i samma situationer som och prövningen ske enligt samma kriterier, se avsnitt 3.9.2. Mot den bakgrunden kan antalet ärenden på kort och medellång sikt upp- skattas bli ungefär lika många som . Tidsåtgången per ärende antas också vara oförändrad. Det innebär att Patent- och regi- streringsverket ska handlägga ungefär 200 nya tillståndsärenden . Varje ärende beräknas liksom ta att hand- lägga. Det innebär en sammanlagd tidsåtgång (dvs. 200 ärenden x dividerat med 60 för att få fram antalet timmar). Om medellönen för en handläggare antas vara kan den direkta lönekostnaden för att handlägga 200 till- ståndsärenden uppskattas till (dvs. x 1,32 i lönekostnadspåslag dividerat med 52, om ären- dena tar att handlägga). Den ökade kostnaden hos ska finansieras genom att ansökningarna avgiftsbeläggs. Eftersom regeringen inte tar ut någon avgift för att hand- lägga tillståndsärendena innebär detta att en mindre kostnad förs över från staten till dem som ansöker om tillstånd. De som berörs är främst kommunala bibliotek och bibliotek vid fristående skolor. Som redovisats saknas uppgift om hur många av de cirka 200 ansökningarna som görs av varje kategori av bibliotek. Den totala kostnadsökningen för alla dem som ansöker om tillstånd kan uppskattas till något eller några , beroende på bl.a. antal ärenden och avgiftens storlek. För varje bibliotek eller organisation blir kostnadsökningen på motsvarande sätt något eller några . Patent- och registreringsverkets beslut kommer att kunna över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Antalet ärenden som över- klagas bedöms bli försumbart eftersom de allra flesta som har ansökt om tillstånd hos regeringen också har fått det. Någon motpart som kan överklaga tillståndsbeslutet finns som regel inte. Det ökade resursbehovet för Domstolar bör inte bli större än att det kan hanteras inom befintliga anslagsramar. Det är dyrare och mer administrativt krävande att ha en till- ståndsprövning i stället för en anmälningsskyldighet. Alternativet innebär också att skyldigheten att underrätta upphovsmannen, upp- rätta register m.m. inte kommer att begränsas. Jämfört med för- slaget att avskaffa tillståndsprövningen innebär alternativet något högre kostnader för ärendehanteringen hos Patent- och registre- ringsverket och något större administrativa kostnader för kommun- erna och för företag som driver fristående skolor. Dessa kostnader är, liksom tidigare, svåra att beräkna. Av de beräkningar som har redovisats i avsnitt 9.2.1–9.2.2 följer att det för kommunala biblio- tek och bibliotek vid fristående skolor kan röra sig om en admini- strativ merkostnad om cirka 2 500–per bibliotek och år. På motsvarande sätt kan det för Patent- och registreringsverkets del bli fråga om merkostnader med om verket ska handlägga tillståndsärenden i stället för att registrera anmälningar. Det följer av beräkningarna i detta avsnitt och i avsnitt 9.2.1. En särskild utredare ska analysera och ta ställning till om vissa krav på tillstånd från regeringen på upphovsrättsområdet helt eller delvis kan avskaffas. Om utredaren kommer fram till att det i något eller några fall fortfarande finns behov av tillstånd, ska utredaren föreslå att ärendena flyttas över från regeringen till en eller flera myndig- heter. Utredaren ska också föreslå en överflyttning av vissa beslut om medling på upphovsrättsområdet från regeringen till en myn- dighet. I uppdraget ingår att överväga om det finns anledning att precisera förutsättningarna för tillstånd och för medling samt om det i vissa fall behövs ytterligare kontrollmöjligheter. Utredaren ska vidare föreslå att överprövningen av vissa associa- tionsrättsliga dispensärenden flyttas från regeringen till allmän för- valtningsdomstol. I uppdraget ingår att analysera vilka de materiella kriterierna för dispens bör vara. Uppdraget ska redovisas . Regeringen avgör civilrättsliga förvaltningsärenden av löpande art Regeringen avgör vissa förvaltningsärenden av upphovsrättsligt och associationsrättsligt slag. De vanligaste ärendena på upphovsrättsområdet är tillstånd till bibliotek och organisationer att framställa, sprida och överföra exem- plar till förmån för personer med funktionshinder. meddelar också tillstånd till arkiv och bibliotek att framställa exem- plar av verk för exempelvis bevarandeändamål. Regeringen beslutar vidare om medling och utser förlikningsman i vissa upphovsrätts- tvister. På associationsrättens område prövar regeringen överklagade ärenden om dispens från bl.a. kravet på att minst halva antalet lik- vidatorer som inte är bolagsmän i ett handelsbolag ska vara bosatta inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Regeringsformens regler om formerna för regeringens arbete vilar på förutsättningen att arbetet ska begränsas till sådana ange- lägenheter som typiskt kräver ställningstagande från regeringen eller någon i regeringskretsen. Det är alltså viktigt att befria regeringen från så många förvaltningsärenden av löpande art som möjligt. En särskild utredare bör därför ges i uppdrag att överväga en överflyttning av ärendena till en eller flera myndigheter. Tillstånd till exemplarframställning för t.ex. bevarandeändamål Den som skapar ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt till verket enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Upphovsrätten innebär att upphovsmannen som utgångspunkt har ensamrätt att framställa exemplar av verket och att göra det tillgängligt för allmänheten. För att tillgodose viktiga allmänna intressen gäller dock vissa inskränkningar i upphovsrätten. En inskränkning i upphovsrätten är den möjlighet som vissa arkiv och bibliotek har att för bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål framställa exemplar av verket (16 § första stycket 1). Dessa arkiv och bibliotek får också framställa exemplar för att tillgodose lånesökandes önskemål om enskilda artiklar m.m. (16 § första stycket 2) och för användning i läsapparater (16 § första stycket 3). Inskränkningen gäller bara till förmån för de statliga och kommunala arkivmyndigheterna, de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt för folkbiblio- teken (16 § tredje stycket). Regeringen får därutöver i enskilda fall ge andra arkiv och bibliotek tillstånd till exemplarframställning av detta slag (16 § fjärde stycket). Inför lagens tillkomst uttalade att tillståndskravet var nödvändigt för att skapa garantier för att rätten utnyttjades endast i det allmännas intresse och inom behöriga gränser (NJA II 1961 s. 123 f.). Ärenden om tillstånd enligt 16 § fjärde stycket är sällsynta. Endast ett fåtal sådana ärenden har förekommit, och ansökningarna har varit begränsade till exemplarframställning för bevarande- ändamål (se Ju2007/6198/L3 och Ju2008/10414/L3). Tillståndsgivningen enligt 16 § fjärde stycket är inte av sådan karaktär att den kräver ett ställningstagande av regeringen som poli- tiskt organ. Ärendena bör därför hellre hanteras på myndighets- nivå. Mot bakgrund av det begränsade antalet ärenden bör dock utredaren först analysera behovet av inskränkningen och tillstånds- kravet. Utredaren ska analysera och ta ställning till om det fortfarande finns behov av en inskränkning till förmån för andra bibliotek och arkiv än de som anges i 16 § tredje stycket. I sammanhanget ska utredaren uppmärksamma det pågående lagstiftningsarbetet i som syftar till att förbättra förutsättningarna för att ingå avtal med avtalslicensverkan. Till följd av det arbetet kan möjligheterna att ingå avtal om exemplarframställning komma att förbättras (se SOU 2010:24). Vidare ska utredaren beakta de övriga möjligheter till exemplarframställning som finns enligt upphovs- rättslagen, t.ex. för privat bruk enligt 12 § och för information på arbetsplatser genom avtalslicens enligt 42 b §. Om utredaren kommer fram till att det inte längre behövs en inskränkning för andra arkiv och bibliotek, ska utredaren ta ställ- ning till om ändringar behöver göras när det gäller kretsen av biblio- tek och arkiv som enligt 42 d § får ingå avtal med avtalslicens- verkan. Om utredaren kommer fram till att det fortfarande behövs en inskränkning till förmån för andra arkiv och bibliotek, ska utredaren överväga om den kan begränsas till att avse endast exemplarfram- ställning för just bevarandeändamål och om tillståndskravet i så fall skulle kunna avskaffas. Utredaren ska då också ta ställning till hur inskränkningen i övrigt bör avgränsas med beaktande av kraven i artikel 5.2.c i och rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av vissa aspekter av upp- hovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EGT L 167, 22.6.2001 s. 10, Celex 32001L0029). Att avskaffa tillstånds- kravet helt och därmed öppna upp för andra bibliotek och arkiv att vidta alla de förfoganden som är möjliga enligt 16 § ska inte utredas (jfr SOU 2010:24 s. 258). Om utredaren gör bedömningen att tillståndskravet bör finnas kvar, ska utredaren föreslå vilken myndighet som bör handlägga ärendena. Utredaren ska överväga om det då finns behov av att precisera de materiella förutsättningarna för tillstånd i lagen. Utredaren ska analysera och ta ställning till om myndighetens tillståndsbeslut bör kunna överklagas, särskilt mot bakgrund av kraven på domstolsprövning av civila rättigheter och skyldigheter enligt artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Tillstånd till förfoganden till förmån för personer med funktionshinder De tillstånd som regeringen meddelar enligt 17 § andra stycket brukar benämnas talbokstillstånd, eftersom de historiskt sett främst har rört framställning av ljudupptagningar till personer med funk- tionshinder som inte kunnat ta del av verk i skriftlig form. tillåter 17 § att tillstånd också ges för ett antal andra förfoganden, t.ex. överföring av verk som på andra sätt än genom ljudupptagning anpassats för personer med funktionshinder. med- delar regeringen runt 200 tillstånd, huvudsakligen till skol- bibliotek. var ärendena sällsynta. inkom endast ett fåtal ärenden och det var främst folkbiblioteken som ansökte om och fick tillstånd. hade totalt sett ett femtiotal bibliotek och organisationer fått talboks- tillstånd. Ökningen av antalet ärenden beror till stor del på att Talboks- och (TPB) utvecklat ett digitalt system för att underlätta distributionen av talböcker till de personer som har behov av anpassade exemplar. sände TPB fysiska exemplar av talböcker till skolorna eller eleverna. Skolbiblioteken framställde då inte några egna exemplar av talböckerna och behövde inga egna tillstånd. Den nya möjligheten att digitalt distribuera talböckerna innebär att biblioteken laddar ned en kopia av en redan inläst tal- bok, dvs. i upphovsrättslig mening framställer exemplar av ett verk, och distribuerar den till eleverna. Då krävs ett tillstånd från rege- ringen enligt 17 § andra stycket. Inte heller tillståndsgivningen enligt 17 § andra stycket är av sådan karaktär att den kräver ett ställningstagande av regeringen som politiskt organ. Även dessa ärenden bör därför hellre hanteras på myndighetsnivå. Också i denna del bör först det fortsatta be- hovet av tillstånd analyseras. Som motiv till tillståndskravet har i huvudsak anförts att missbruk av inskränkningarna i upphovsrätten därigenom motverkas (NJA II 1961 s. 154 f. och prop. 2004/05:110 s. 178 f.). kan det konstateras att övriga inskränkningar i upphovsrätten, med undantag för 16 § fjärde stycket, inte är för- enade med några krav på tillstånd. Därutöver har det, som redo- visats, skett en markant ökning av antalet ärenden om tillstånd enligt 17 § andra stycket och dessa har ändrat karaktär. Utredaren ska analysera och ta ställning till om det fortfarande finns behov av ett krav på tillstånd enligt 17 § andra stycket, sär- skilt i ljuset av den utveckling av de digitala distributionsnäten som har ägt rum. Utredaren ska överväga om tillståndskravet helt eller delvis kan avskaffas utan att det skulle innebära ett alltför stort ingrepp i upphovsrätten. I 3 § upphovsrättsförordningen (1993:1212) finns vissa krav på underrättelse och uppgifter om exemplarfram- ställningen. Dessa krav syftar till att säkerställa kontroll över exemplarframställningen och eventuell spridning eller överföring av exemplaren. Utredaren ska överväga om det finns behov av att ändra eller komplettera dessa krav samt ta ställning till om kraven bör sanktioneras, t.ex. om ett tillstånd bör kunna upphävas om skyldig- heterna inte fullgörs. En fråga i sammanhanget är om kraven bör tas in i lagen. Om utredaren gör bedömningen att kraven på tillstånd i något eller några fall bör finnas kvar, ska utredaren föreslå vilken myn- dighet som ska hantera ärendena. Utredaren ska överväga om det då finns behov av att precisera de materiella förutsättningarna för tillstånd i lagen. Utredaren ska analysera och ta ställning till om myndighetens tillståndsbeslut bör kunna överklagas. En avtalslicens ger rätt att använda ett verk på ett visst sätt när ett avtal har ingåtts med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området. Avtalslicensen ger rätt att använda samt- liga verk på området, även sådana som skapats av upphovsmän som inte företräds av organisationen. Om det blir tvist om ingående av ett avtal som utgör en förut- sättning för en avtalslicens, kan parterna i vissa fall begära att rege- ringen beslutar om medling och utser en förlikningsman. Det- samma gäller vid motsvarande tvister som kan uppkomma när avtal ska ingås med radio- eller televisionsföretag om exemplarframställ- ning eller vidaresändning genom kabel i vissa fall. medling och förlikningsman finns i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister. Endast ett fåtal ärenden har förekommit. Ett förslag om att avtalslicenser ska kunna användas i fler fall bereds i . Förslaget skulle kunna leda till att antalet ärenden enligt medlingslagen ökar framöver (se SOU 2010:24). Inte heller de ärenden som regeringen hanterar enligt medlings- lagen är av sådan karaktär att de kräver ett ställningstagande från regeringen som politiskt organ. Även dessa ärenden bör därför hellre hanteras på myndighetsnivå. Utredaren ska föreslå vilken myndighet som ska handlägga med- lingsärendena. Utredaren ska överväga om det finns behov av att precisera de materiella förutsättningarna för de aktuella besluten i lagen. Utredaren ska analysera och ta ställning till om myndighetens beslut om medling och förlikningsman bör kunna överklagas. Medlingslagen har ändrats sedan den trädde i kraft . Det har dock endast varit fråga om mindre justeringar till följd av ändringar i upphovsrättslagen. Utredaren ska därför också överväga om det finns skäl att göra andra änd- ringar i medlingslagen i syfte att anpassa den till de behov som finns. På associationsrättens område prövar regeringen ett flertal över- klagade ärenden om dispens från olika krav i lagstiftningen. Ären- dena gäller bl.a. dispens från kraven på att vissa funktionärer i aktiebolag och ekonomiska föreningar ska vara bosatta inom EES och att styrelsen i en ekonomisk förening i vissa fall ska utse en verkställande direktör (se 31 kap. 1 § aktiebolagslagen [2005:551] och 15 kap. 6 § lagen [1987:667] om ekonomiska föreningar). För- slag som rör dessa krav bereds i (se SOU 2009:34 och SOU 2009:37). Ett förslag om att rege- ringens prövning av överklagade ärenden om revisors kvalifikationer ska flyttas till allmän förvaltningsdomstol bereds också i (se SOU 2010:90). Vid sidan av dessa ärenden prövar regeringen också vissa dispensärenden inom andra delar av associationsrätten. När ett handelsbolag ska likvideras, verkställs likvidationen i vissa fall av en eller flera likvidatorer som utses av domstol. Enligt lagen ska minst halva antalet likvidatorer som inte är bolagsmän vara bosatta inom EES. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får för ett särskilt fall bestämma något annat (se 2 kap. 37 § lagen [1980:1102] om handelsbolag och enkla bo- lag). Dispensfrågan prövas av . Beslutet överklagas till regeringen. Bestämmelserna om bosättningskrav och dispens från kravet är tillämpliga även på kommanditbolag och enkla bolag (se 3 kap. 1 § och 4 kap. 7 §). En möjlighet till dispens från ett bosättningskrav finns också i 11 § revisionslagen (1999:1079). En revisor som inte är auktori- serad eller godkänd ska som huvudregel vara bosatt i en stat inom EU eller EES. Dispens från detta bosättningskrav kan för ett sär- skilt fall meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Frågan om dispens prövas av . Verkets beslut överklagas till regeringen. I revisionslagen finns även en möjlighet till dispens från kompe- tenskrav för revisorer i sådana företag som uppfyller ett i lag an- givet gränsvärde när det gäller bl.a. medelantalet anställda. I sådana företag ska minst en revisor vara auktoriserad revisor eller godkänd revisor som har avlagt revisorsexamen (se 15 § revisionslagen samt 12 § tredje stycket samma lag med hänvisning till 6 kap. 1 § första stycket 6 och 7 bokföringslagen [1999:1078]). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge att företaget i stället får utse en viss annan godkänd revisor. Även denna typ av dispens prövas av . Verkets beslut överklagas till rege- ringen. De nu uppräknade associationsrättsliga ärendena enligt lagen om handelsbolag och enkla bolag samt revisionslagen är inte av den karaktären att en överprövning av ett politiskt organ framstår som motiverad. Den prövning som görs har mer rättslig karaktär och bör i stället göras av domstol. Det finns därför skäl att flytta över- prövningen av dessa ärendetyper från regeringen till allmän förvalt- ningsdomstol. En utgångspunkt för uppdraget är att även i fort- sättningen ska vara den första myndighet som prövar ärendena. Utredaren ska analysera vilka förutsättningarna för dispens bör vara och lägga fram förslag som innebär att regeringens prövning av överklagade ärenden om dispens enligt 2 kap. 37 §, 3 kap. 1 § och 4 kap. 7 § lagen om handelsbolag och enkla bolag samt 11 och 15 §§ revisionslagen flyttas över till allmän förvaltningsdomstol. Som framgått pågår inom en översyn av vissa dispensärenden på aktiebolags- och föreningsrättens områden. I delbetänkandet Enklare beslutsfattande i ekonomiska föreningar (SOU 2009:37) föreslås att bosättningskravet för styrelseledamöter m.fl. i lagen om ekonomiska föreningar slopas. Därmed skulle även de dispensärenden som är kopplade till bosättningskravet falla bort.