sou · H1B32 · 2013-01-31 00:00:00 — I paragrafens andra stycke fastslås att om den förnyade medi- cinska bedömningen leder till att patienten önskar ett annat behandlingsalternativ så får detta önskemål prövas mot bestämmel- serna om val av behandlingsalternativ i 5 kap. 1 §. Ett sådant önskemål ska tillgodoses om den valda behandlingen står i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet och det med hänsyn till den aktuella sjukdomen eller skadan och till kostna- derna för behandlingen framstår som befogat. För patienter som är aktuella för en förnyad medicinsk bedöm- ning, dvs. patienter med livshotande eller särskilt allvarlig sjukdom eller skada, bör toleransen för kostnadsökningar vara betydligt större än om det rör sig om mindre allvarliga tillstånd. Fast vårdkontakt och individuell planering 1 § Hälso- och sjukvårdsverksamhet ska bedrivas så att den tillgodoser patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 2 a § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 55 ff. och s. 114 ff., prop. 1984/85:181 s. 94 ff., prop. 1996/97:60 s. 44, prop. 2005/06:50 s. 26 ff. samt prop. 2005/06:115 s. 46 ff. 2 § En fast vårdkontakt ska utses för patienten om patienten begär det, eller om det är nödvändigt för att tillgodose hans eller hennes behov av trygghet, kontinuitet, samordning och säkerhet i vården. Paragrafen motsvarar i sak nuvarande 29 a § HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:67 s. 59 ff. och s. 80 f. 3 § En patient ska ges möjlighet att välja en fast läkarkontakt inom primärvården. Paragrafen motsvarar delar av 5 § andra stycket första ledet HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1997/98:189 s. 31 f. samt i prop. 2008/09:74 s. 51 f. 4 § För en enskild som har behov av både hälso- och sjukvård och insatser från ska en individuell plan upprättas under de förutsättningar som anges i 3 f § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Paragrafen hänvisar till den bestämmelse i HSL som beskriver under vilka förutsättningar en individuell plan ska upprättas samt vilket innehåll en sådan plan ska ha. Paragrafen syftar till att upp- lysa patienter och andra om möjligheten att, i vissa fall, få en indi- viduell plan upprättad. 5 § Habilitering eller rehabilitering samt tillhandahållande av hjälp- medel ska enligt 3 b § tredje stycket och 18 b § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) planeras i samverkan med den enskilde. Paragrafen syftar till att upplysa om den planering som ska göras i samverkan med den enskilde vid habilitering, rehabilitering eller tillhandahållande av hjälpmedel. 1 § Hälso- och sjukvård ska vara lätt tillgänglig. Paragrafen motsvarar i sak nuvarande 2 a § första stycket 1 HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1981/82:97 s. 55 ff. och s. 114 ff. 2 § En patient ska, om det inte är uppenbart obehövligt, ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Paragrafen motsvarar i sak 2 a § andra stycket andra meningen HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1996/97:60 s. 44. 3 § Patienter ska erbjudas vårdgaranti inom det egna . Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde får 1.kontakt med primärvården, 2.besöka läkare inom primärvården, 3.besöka den specialiserade vården, och Bestämmelser om vårdgarantins innehåll finns i förordningen (2010:349) om vårdgaranti. Paragrafens första stycke motsvarar i sak § första stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:67 s. 36 ff. och s. 78 f. Paragrafens andra stycke saknar motsvarighet i HSL och utgör en hänvisning till den förordning i vilken aktuella tider finns beskrivna. 4 § Om vårdgarantin enligt 3 § första stycket 3 eller 4 inte uppfylls ska patienten få vård hos en annan vårdgivare utan extra kostnad för pati- enten. Paragrafen motsvarar 3 h § första stycket HSL. Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 2009/10:67 s. 51 ff. och s. 79 f. 9 kap. Val av utförare 1 § En patient ska inom eller utom det egna få möjlighet att välja utförare av offentligt finansierad öppen vård under de förut- sättningar som framgår av 4 och 5 §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Paragrafen behandlas i avsnitt 8. Paragrafen beskriver patienters utökade möjligheter att välja utförare av offentligt finansierad primär- vård och specialiserad öppen vård i andra landsting och innehåller en hänvisning till 4 och 5 §§ HSL i vilken de legala förutsättningarna för sådana val stadgas (se kommentaren till de bestämmelserna). 1 § Inom hälso- och sjukvårdsverksamhet ska personuppgifter utfor- mas och i övrigt behandlas så att patienters och övriga registrerades integritet respekteras. Paragrafen motsvarar i sak 1 kap. 2 § tredje stycket patientdata- lagen (2008:355). Förarbeten finns i prop. 2007/08:126 s. 91 f. 2 § Patienten har rätt att ta del av sin journal och andra uppgifter om sig själv samt till inflytande över sina personuppgifter i enlighet med bestämmelserna i 8 kap. patientdatalagen (2008:355). Beslut om att inte lämna ut en journalhandling kan överklagas enligt patientdata- lagen och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Ytterligare bestämmelser om behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvårdsverksamhet finns främst i patientdatalagen. Paragrafen hänvisar till bestämmelser i patientdatalagen och offentlighets- och sekretesslagen. Bestämmelserna är av stor vikt för alla patienter. Förarbeten till bestämmelserna finns i prop. 2007/08:126, s. 156 ff., s. 217, s. 263 ff. och s. 268, prop. 1979/80:2 Del A, s. 362 ff. samt i prop. 2008/09:150 s. 366. 3 § Bestämmelser om tystnadsplikt för hälso- och sjukvårdspersonalen samt om sekretess finns i 6 kap. 12 och 13 §§ patientsäkerhetslagen (2010:659) respektive 25 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen innehåller upplysningar om de bestämmelser som regle- rar tystnadsplikt och sekretess inom hälso- och sjukvården. 4 § Den som enligt 3 kap. 3 § patientdatalagen (2008:355) är skyldig att föra patientjournal ska på begäran av patienten utfärda intyg om vården. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 16 § patientdatalagen. Förarbeten finns i prop. 2007/08:126 s. 90 f. 11 kap. Synpunkter, klagomål och patientsäkerhet 1 § I varje landsting och kommun ska det finnas en eller flera nämn- der som utifrån synpunkter och klagomål ska stödja och hjälpa enskilda patienter genom att 1.erbjuda patienter den information de behöver för att kunna ta till vara sina intressen i hälso- och sjukvården, 2.främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal, 3.hjälpa patienter att vända sig till rätt myndighet. Bestämmelser om nämndernas verksamhet finns i lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. Paragrafens första stycke motsvarar delvis 1 § första meningen och 2 § första stycket 1–3 lagen (1998:1656) om patientnämndsverk- samhet m.m. I punkten 1 förtydligas patientnämndernas uppdrag att informera enskilda patienter. patienter bl.a. i frågor som rör den nya patientlagen. Patientnämn- derna ska emellertid inte råda patienter i medicinska frågor etc. eller rekommendera patienterna att välja en viss vårdgivare. Däre- mot kan de t.ex. informera om förekomsten av öppna jämförelser och annan kvalitetsinformation som patienten kan ta del av. Mot- svarande ändring görs i 2 § första stycket 1 lagen om patient- nämndsverksamhet. Förändringen behandlas i avsnitt 10.3. Förar- beten finns i prop. 1998/99:4 s. 35 f. Paragrafens andra stycke innehåller en upplysning om att nämn- dernas verksamhet regleras i lagen om patientnämndsverksamhet m.m. 2 § Inspektionen för vård och omsorg ska enligt 7 kap. 10–18 §§ patientsäkerhetslagen (2010:659) efter anmälan pröva klagomål mot verksamheter som bedriver hälso- och sjukvård och mot hälso- och sjukvårdspersonal. Paragrafen innehåller en upplysning om att inspektionen prövar klagomål samt en hänvisning till relevanta bestämmelser i patient- säkerhetslagen. 3 § En patient som har drabbats av en vårdskada ska enligt 3 kap. 8 § patientsäkerhetslagen (2010:659) informeras om 1.att det inträffat en händelse som har medfört en vårdskada, 2.vilka åtgärder som vårdgivaren avser att vidta för att en lik- nande händelse inte ska inträffa igen, 3.möjligheten att anmäla klagomål till Inspektionen för vård och omsorg enligt 7 kap. 10 § patientsäkerhetslagen, 4.möjligheten att begära ersättning enligt patientskadelagen (1996:799) eller från läkemedelsförsäkringen, samt Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 8 § första stycket patientsäker- hetslagen. Förarbeten finns i prop. 2009/10:210 s. 92 f. och 198 f. 4 § Bestämmelser om vårdgivares skyldighet att ge patienten och dennes närstående möjlighet att delta i patientsäkerhetsarbetet finns i 2 kap. 4 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Paragrafen innehåller en upplysning om möjligheten att delta i patientsäkerhetsarbetet samt en hänvisning till relevant bestäm- melse i patientsäkerhetslagen. 14.2Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 2 a § Hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär att den ska särskilt 1.vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och till- godose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, 2.vara lätt tillgänglig, 3.bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 4.främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjuk- vårdspersonalen, 5.tillgodose patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. Varje patient som vänder sig till hälso- och sjukvården ska, om det inte är uppenbart obehövligt, ges en medicinsk bedöm- ning av sitt hälsotillstånd. Bestämmelsen i paragrafens nuvarande andra stycke om att vården och behandlingen så långt det är möjligt ska utformas och genom- föras i samråd med patienten utgår då den flyttas över till patient- lagen. I övrigt görs ändringar av redaktionell karaktär. 2 b § Patienten och dennes närstående ska ges information enligt 2 kap. patientlagen (2013:000). Paragrafen ändras så att den hänvisar till bestämmelserna om information i patientlagen. Ändringen innebär att det materiella innehållet i informationsskyldigheten hädanefter endast regleras i patientlagen. 2 c § Hälso- och sjukvården ska arbeta för att förebygga ohälsa. Paragrafen ändras så att nu gällande andra meningen angående upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada utgår då den flyttas över till patientlagen. I övrigt görs en redak- tionell ändring. 3 a § ska ge patienten möjlighet att välja behandlingsal- ternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). ska ge patienten möjlighet att få en förnyad medi- cinsk bedömning enligt vad som anges i 6 kap. 1 § patientlagen. Paragrafen ändras på motsvarande sätt som 2 b §. § ska erbjuda dem som omfattas av ansvar enligt 3 eller 3 c § vårdgaranti. Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde får 1.kontakt med primärvården (tillgänglighetsgaranti), 2.besöka läkare inom primärvården (besöksgaranti), 3.besöka den specialiserade vården (besöksgaranti), och 4.planerad vård (behandlingsgaranti). Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om de tidsperioder inom vilka vårdgarantin ska vara uppfylld samt föreskrifter i övrigt om vårdgarantins inne- håll. I första stycket tydliggörs att ansvar att erbjuda vårdga- ranti inte endast ska gälla dem som är bosatta i utan även de som i enlighet med 3 § är kvarskrivna enligt 16 § folkbok- föringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas i samt de som enligt 3 c § har rätt till vårdförmåner i enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygg- hetssystemen, eller av 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkrings- balken. Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. 4 § Om någon som vistas inom utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska erbjuda sådan vård. Varje landsting ska erbjuda patienter som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård öppen vård. Vården ska ges på samma villkor som de som gäller för de egna invånarna. Det landsting som ansvarar för att patienten får vård enligt 3 § svarar för kostnaderna för vård som patienten ges med stöd av andra stycket. Detta gäller endast under förutsättning att det betalande remissregler följs. Ett landsting får också i andra fall erbjuda hälso- och sjukvård åt den som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjuk- vård, om landstingen kommer överens om det. Särskilda bestämmelser om hälso- och sjukvård finns i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Andra stycket är nytt och behandlas i avsnitt 8.1. Bestämmelsen innebär en utvidgning av landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård. Ansvaret utvidgas till att gälla även patienter som omfat- tas av ett annat landstings primära ansvar, dvs. de som är bosatta eller kvarskrivna i ett annat landsting enligt 3 §, som har rätt till vårdförmåner i enligt 3 c § eller de asylsökande m.fl. som har rätt till vård i enlighet med reglerna i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Det utökade ansvaret begränsas till öppen vård, dvs. primärvård och annan specialiserad vård som inte kräver intagning i vårdinrättning. Genom att landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård utvidgas i lag får patienter från andra landsting samma möjlighet som egna invånare att utnyttja såväl offentliga som privata utförare som genom avtal med utför uppgifter som ansvarar för. Vården ska ges på samma villkor som gäller för egna invånare. Detta innebär att landstingen inte kan prioritera sina egna invånare framför patienter som är bosatta i andra landsting utan enbart får prioritera efter de medicinska behov som patien- terna har. Det innebär även att det är det vårdgivande patientavgifter och andra lokalt beslutade taxor etc. som tillämpas vid den landstingsöverskridande vården. I tredje stycket regleras att det landsting som ska erbjuda patien- ten vård enligt 3 § svarar för kostnaderna för öppen vård som pati- enten får i ett annat landsting, under förutsättning att det betalande remissregler följs. Skyldigheten att finansiera öppen vård i ett annat landsting ska endast gälla de personer som enligt 3 § HSL är bosatta inom eller kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas inom . De vårdförmåner som en person enligt 3 c § HSL har rätt till i ett landsting ersätts av staten, genom det förfarande som regleras i förordning (EG) 883/2004. för utomlänsvård reglerar hur landstingsöverskridande vård ska ersättas mellan landstingen (se avsnitt 4.2.2). För patienter som får vård i enlighet med lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. finns särskilda regler om ersättning i förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. En förutsättning för att patientens hemlandsting ska bekosta den öppna vården är att de remissregler som gäller i hemlandstinget tillämpas i det vårdgivande . Detta medför att en patient från ett landsting kan behöva remiss för att söka öppen specialist- vård i ett annat landsting trots att det inte har något krav på remiss till den aktuella vården. Patienters möjlighet att välja utförare inom den öppna vården regleras i patientlagen (2013:000), se avsnitt 14.1, kommentar till 9 kap. 1 § patientlagen. Fjärde stycket motsvarar delvis nu gällande andra stycket i före- varande paragraf och innebär att landsting kan överenskomma om att erbjuda hälso- och sjukvård åt den som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård. Enligt nuvarande lydelse kan landsting överenskomma om att erbjuda hälso- och sjukvård åt den som är bosatt i ett annat landsting. 1989/90:81 s. 43 motiverades bestämmelsen med att ett landsting exempelvis skulle kunna erbjuda andra sjukvårdshuvudmän att få utnyttja överkapa- citet inom hälso- och sjukvård. Detta skulle stå i överensstämmelse med kommunmedlemmarnas gemensamma intresse av att platser, som inte kan utnyttjas av dem själva eller av akutpatienter, erbjuds andra intressenter. De bakomliggande moti- ven till HSL:s bestämmelse kan därför med fog göra sig gällande även för de patienter som – utan att vara bosatta i ett landsting – ändå omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1. 5 § För hälso- och sjukvård som kräver intagning i vårdinrättning ska det finnas sjukhus. Vård som ges under intagning benämns sluten vård. Annan hälso- och sjukvård benämns öppen vård. Primär- vården ska som en del av den öppna vården utan avgränsning vad gäller sjukdomar, ålder eller patientgrupper svara för befolkningens behov av sådan grundläggande medicinsk behandling, omvårdnad, förebyggande arbete och rehabilitering som inte kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. ska organisera primärvården så att alla som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vårdvalssystem). får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom . ska utforma vårdvalssystemet så att alla utförare behandlas lika, om det inte finns skäl för något annat. Ersättningen från till utförare inom ett vårdvalssystem ska följa den enskildes val av utförare. När beslutat att införa ett vårdvalssystem ska lagen (2008:962) om valfrihetssystem tillämpas. I andra stycket tydliggörs att har ett ansvar för att organisera primärvården så att val av utförare samt tillgång till fast läkarkontakt inte endast ska gälla dem som är bosatta i utan även dem som i enlighet med 3 § är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas i lands- tinget, de som enligt 3 c § har rätt till vårdförmåner i enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket social- försäkringsbalken och som omfattas av nämnda förordning samt vissa asylsökande m.fl. i enlighet med reglerna i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. 18 a § Kommunen ska ge den som omfattas av sådan hälso- och sjukvård som avses i 18 § första-tredje styckena möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). Paragrafen ändras på motsvarande sätt som 2 b och 3 a §§. Bestämmelsen i 4 § andra stycket gäller inte vård som ges enligt avtal om hälso- och sjukvårdstjänster som träffat med vårdgivare före lagens ikraftträdande, så länge avtalet gäller. Efter ikraftträdandet får ett sådant avtal inte förlängas utan att 4 § första stycket beaktas. Bestämmelsen behandlas i kapitel 13. Övergångsbestämmelsen innebär att 4 § andra stycket HSL inte ska tillämpas vid länsöverskridande vård som ges av privata utförare som har slutit avtal med, om avtalet har träffats före . Efter det datumet får avtal med privata utförare inte förlängas utan att bestämmelserna i 4 § andra stycket beaktas. Det innebär att avtalen därefter inte får begränsas eller på annat sätt försvåra för patienter från andra landsting att, på samma villkor som egna invånare, välja öppen vård hos en privat utförare som har slutit avtal med. 14.3Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) 3 § Tandvården ska bedrivas så att den uppfyller kravet på en god tandvård. Detta innebär att den ska 1.vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och lägga särskild vikt vid förebyggande åtgärder, 2.tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behand- lingen, 3.vara lätt tillgänglig, 4.bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 5.främja goda kontakter mellan patienten och tandvårdspersona- len. Akuta fall ska behandlas med förtur. Barnets bästa ska beaktas där tandvård ges till barn. Den som tillhandahåller tandvård till barn ska när det är lämpligt sträva efter att samverka med barnets vårdnadshavare. Bestämmelser om skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd finns i 14 kap. 1 § social- tjänstlagen (2001:453). gällande andra och fjärde styckena lyfts ur paragrafen och flyt- tas till nya 3 a och 3 b §§. Paragrafens tredje stycke är nytt och utgör en anpassning till Sve- riges åtaganden i förhållande till FN:s konvention om barnets rät- tigheter (). Enligt artikel 3 i konventionen ska barnets bästa komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Vad som är barnets bästa ska avgöras utifrån förhållandena i varje enskilt fall. Barnets bästa ska beaktas inom alla verksamheter där tandvård ges till barn. Barnets bästa ska därmed beaktas när ett enskilt barn får vård, men även vid utformning av exempelvis loka- ler och verksamhet. Med barn avses personer . Stycket behandlas i avsnitt 7.9. och 7.6.1. I fjärde stycket understryks vikten av att tandvårdens verksam- heter när det är lämpligt strävar efter att samverka med barnets vårdnadshavare. Underåriga patienter måste ses i ett sammanhang där vårdnadshavarnas medverkan ofta är av stor vikt för att vården ska få eftersträvade resultat. När det gäller små barn är en samver- kan med vårdnadshavarna ofta nödvändig för att kunna utreda vad som är det enskilda barnets bästa i den aktuella situationen. Sam- verkan ska ske när det är lämpligt. Det kan finnas tillfällen när det, exempelvis på grund av vårdsituationens brådskande karaktär eller brister hos vårdnadshavarna, är ogörligt eller rent av olämpligt att sträva efter en sådan samverkan. Stycket behandlas i avsnitt 7.9 och 7.6.1. 3 a § Vården och behandlingen ska så långt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. I samband med att tandvård ges till barn ska barnets inställning till den aktuella åtgärden så långt det är möjligt klarläggas. Barnets åsikt ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Paragrafen är ny. Första stycket motsvarar nu gällande 3 § andra stycket. Förarbe- ten till bestämmelsen finns i prop. 1984/85:79, s. 60 f och i prop. 1981/82:97 s. 119. Andra stycket behandlas i avsnitt 7.9 och 7.6.2. Av första meningen framgår att barns inställning till en åtgärd ska klarläggas så långt det är möjligt. Att ett spädbarns inställning inte kan klar- läggas torde stå klart. Även mycket små barn kan emellertid ha en inställning till en åtgärd och det är viktigt att ge barnet utrymme att få uttrycka sin åsikt. Vidare ska barnets åsikt tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Vilken mognad som krävs måste utredas vid varje enskilt tillfälle och är beroende av åtgärdens art och allvarlighetsgrad. Det centrala för bedöm- ningen av om barnet ska anses moget nog att ensamt få besluta om en vårdåtgärd är om barnet förstår vad åtgärden innefattar samt vilka konsekvenser insatsen kan få. Barnets möjlighet att bestämma får inte medföra att vårdnads- havaren övervältrar sitt ansvar som beslutsfattare på barnet utan att barnet känner sig moget för det. Tandvårdspersonalen bör också göra väl avvägda mognadsbedömningar som inte resulterar i att barn avkrävs beslut som de inte känner sig mogna att fatta. I vissa fall är barnet inte tillräckligt moget för att ensam besluta om vårdåtgärden som det inte heller kan anses rimligt att vårdnadshavarna ensamma bestämmer. Barnet kan då få en rätt till medbestämmande utan att vårdnadshavarna förlorar sin bestäm- manderätt. I sådana situationer måste de planerade åtgärderna god- kännas av både barnet och vårdnadshavarna. Detta medför att ett barn i vissa fall kan anses tillräckligt moget att kunna motsätta sig en åtgärd utan att han eller hon uppnått den mognad som krävs för att själv få besluta att åtgärden ska utföras. 3 b § Patienten ska få information om sitt tandhälsotillstånd och om de behandlingsmetoder som står till buds.