sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — De ungdomar som riskerar att dras in i ett negativt beteende i samband med matcher eller som vidareutvecklar ett negativt bete- ende bär ofta på olika typer av social problematik. För att SLO ska kunna bedriva ett socialt orienterat arbete behövs en kunskapsbas. I många fall saknas denna kunskap hos SLO och jag anser därför att det föreligger ett utbildningsbehov inom detta område. De nationella fotbollsorganisationerna, gärna i samverkan med t.ex. Ungdoms- styrelsen, bör utveckla en högskolekurs om förslagsvis 7,5 hög- skolepoäng med SLO som målgrupp. En sådan utbildning skulle vara såväl en socialpolitisk som ungdomspolitisk satsning. Maximen för en SLO ska vara: Han/hon vet inte allting men han/hon vet allting bättre! SLO-funktionen saknas f.n. inom ishockeyn, men en diskussion kring möjligheterna att införa något liknande har kommit i gång inom bl.a. Svenska Hockeyligan. Jag anser att ishockeyn bör skaffa sig en liknande funktion, även om ishockeyns internationella organisa- tioner inte agerat pådrivande på samma sätt som UEFA. Initialt bör funktionen inrättas för lagen i Elitserien. Strategierna måste vara långsiktiga och kvalitetssäkrade samt inkludera ett barnperspektiv. Huliganbekämpning får inte ta över hantering av vanliga sup- portrar. Kringaktiviteter och bemötandefrågor är viktiga nycklar. Modernare arenor kan locka en bredare publik och därmed skapa en vänligare atmosfär. Bortasupportrar är gäster och ska normalt hanteras därefter. Goda exempel på positivt bemötande från klubbarna redovisas. Bemötandet är ojämnt och bristerna är större i de näst högsta divisionerna. Här finns vissa skräckexempel. På flera områden förefaller fotbollen ha hunnit längre. Klubbarnas förmåga att professionellt hantera serviceaspekter och samverka med andra aktörer blir allt viktigare. System för spridande av erfarenhet och goda exempel bör skapas. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) bör komplettera nuvarande Säkerhetsguide för evenemang med utgåva speciellt för idrotten. Tänkbara insatser redovisas mot olämpligt språkbruk. Olämpligt beteende på planen måste stävjas bättre. Några för- slag presenteras. Systemet med repriser på storbildsskärm bör stramas upp. Anordnande av tävlingar på högsta nivå har många dimensioner. Det handlar om att uppnå sportsliga framgångar men också att det skapar förebilder och blir en naturlig utlöpare av breddidrott. Täv- lingarna har också alltmer kommit att bli en del i besöksnäringen i en närmast symbiotisk karaktär. Fördelarna med attraktiva arrangemang är att de skapar inkomster inte blott för idrotten utan också för turistnäringen i form av intäkter för näringsställen, hotell m.m. samt mervärden i form av varumärkesuppbyggnad, image, framtida besökslust etc. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har i uppgift att stödja samhället och den enskilde i arbetet med att för- hindra och hantera olyckor och kriser. MSB tog 2011 fram en revi- derad Säkerhetsguide för evenemang för att arrangörer, myndigheter och andra intressenter ska få en vägledning i hur ett tryggt och säkert evenemang kan planeras. Guiden gäller speciellt musik- evenemang men kan i vissa stycken även användas för andra evene- mang som idrottstillställningar. Syftet med guiden är att skapa samsyn när det gäller säkerhets- begreppen, öka möjligheterna för en tydlig kommunikation och leda till konstruktivt samarbete mellan alla inblandade aktörer. I arbetet deltog, förutom MSB, , , , , , och . Även när säkerhetsfrågor står i fokus – som i detta betänkande – är vikten av att arrangemangen är attraktiva av utomordentlig betydelse. I detta kapitel vill jag peka på några faktorer som då är viktiga att bära med sig samt lämna några förslag som bör beaktas i det fortsatta arbetet. Mina utgångspunkter är följande: Skapa långsiktiga och uthålliga strategier för framtiden och se till att dessa kvalitetssäkras. Arbeta med att sammanställa goda exempel som ges spridning inom fotboll och ishockey, och vid behov naturligtvis också till andra sporter. Ska en god supporterkultur stimuleras är bemötandefrågorna den avgörande pusselbiten. Klubbarnas samspel med arenaägare och andra aktörer i lokal- samhället är nyckeln till framgång. Det gäller inte minst vikten av kringaktiviteter och service inne på och utanför arenan. Det är den vanliga familjen som ska övertygas om att komma. Huliganbekämpningen får inte ta över frågan om hur den bedövande majoriteten av publiken hanteras. 18.2Kringaktiviteter och service på arenan Elitmatcher är underhållning på högsta nivå. Ska man då skapa en attraktivitet som drar till sig ny publik respektive publik som kommer åter krävs nya grepp. Härtill kommer att attraktiva arrangemang normalt isolerar bråkstakar och personer som är all- mänt stökiga. De drunknar så att säga i det allmänna publikhavet. Nya och helst större åskådarmassor för bättre ekonomi och en uppåtgående finansiell spiral. Jag kan inledningsvis notera att nybyggnation och moderni- sering av arenor inom de två sporterna möjliggör nya tag. Dessa kan förhoppningsvis locka till sig fler kvinnor och barn, och kanske även äldre personer, då de erbjuder en bättre säkerhet, mer facili- teter (bättre och fräschare toaletter, fler kiosker och restauranger och i vissa fall lekavdelningar m.m.) och möjligheter till kring- aktiviteter i det direkta närområdet. Detta bör rimligen leda till en mjukare och vänligare atmosfär och ett mer acceptabelt språkbruk på arenorna. Även framväxten av VIP-loger har inneburit en delvis ny publik. I samband med fotbollsmatcher förekommer olika aktiviteter och här kommer några exempel utan inbördes rangordning. Företag och sponsorer marknadsför sina produkter och organisationer presenterar sin verksamhet i anslutning till arenan (t.ex. , , , ), musik- och trubadurunderhållning vid entréer och inne på arenan (flera klubbar), souvenir-, lott- och mat- och ölförsäljning runt arenan och inne på arenan (flertalet klubbar), förfester, olika typer av matcher (knattelag, tjejlag, klasslag, t.ex. , ), barnaktiviteter, såsom ansiktsmålning (), hoppborgar och spel (t.ex. , ), projekt för att locka skolungdomar till matcher (), särskilda tjejaktiviteter (), familje- aktiviteter, matchvärdskap (sponsorer/partnerskap) vid varje match (), extrabussar (t.ex. ), bussar prydda med klubbens vimplar till arenan () samt intervjuer med kända profiler inne på planen (, ). Listan skulle kunna göras lång. Även andra och nya grepp har tagits. Fotboll har till exempel öppnat ett Playgroundområde vid sin hittillsvarande hemmaarena () för aktiviteter för de yngre. Hoppbord, pingisbord med flera aktiviteter erbjuds. Området stänger i samband med inmarsch men återupptas under pausen. En aktivitet som sker vid varje helgmatch är ett dagis dit föräldrar kan lämna barn till professionella barnpassare. Det riktar sig till barn i åldrarna och öppnar före match. Responsen var fantastisk och initiativet mycket uppskattat. I snitt fanns 30 barn incheckade per match. räknar med att fortsätta med detta på . Systemet med publikvärdar har byggts ut men mycket av insatserna vilar på ideell grund. Undantag finns dock. har till exempel valt att mera tydligt betala sina publikvärdar för att upprätthålla denna servicefunktion. Supporterklubbarnas satsning och kvalitet på tifo har vuxit och även tilldragit sig uppskattning i den internationella idrottsvärlden. Utöver att glädja åskådarna är detta ett brytjärn för att fånga upp supportrar till positiva insatser snarare än destruktiva aktiviteter. Många klubbar, t.ex. , har utarbetat en ambitiös säkerhets- och evenemangsmanual för . Aktiviteterna i samband med ishockeymatcher är i många stycken desamma som vid fotbollsmatcher och här kommer några exempel. Företag/sponsorer marknadsför sina produkter och organisationer presenterar sin verksamhet i entréhallen (t.ex. , , ), musik- och trubadurunderhållning (, , ), AfterHockey med musik (), aktiviteter för barn, lotteri- och souvenirförsäljning (flera klubbar), tävlingar, bl.a. på isen med deltagare från publiken (), knattematch i periodpaus (), supporterhörna där tränarna intervjuas (HK), autografskrivning (), upp- vaktningar och hyllningar av gamla spelare samt lokala idrotts- män/-kvinnor (t.ex. , BIK ). Många klubbar ordnar också specialbussar till arenan. kan tjäna som exempel. Att ta väl hand om bortalagets supportrar är ofta nyckeln till fram- gång för en matcharrangör. Alltför länge har denna grupp setts som en residualpost. Kontakterna mellan bortalag och hemmalag har ofta saknats under den officiella klubbnivån. Det har setts som normalt att vid besvärliga matcher bortalagets supportrar mötts av polis, eskorterats till arenan under överdriven bevakning för att efter matchen lotsas till hemvändande bussar eller tåg. Rutinerna har dessutom ofta skiftat mellan olika orter i landet. Detta har skapat stor frustration. Glädjande nog är ändringar på gång såväl inom fotboll som inom ishockey. Dessa bygger såväl på forskning kring konflikt- reducerande principer som internationella erfarenheter. Den första indikationen på antal bortasupportrar, kategori av bortasupportrar m.m. ges i överenskommelse om match. Gemensamt för mottagandet av bortasupportrar inom fotbollen är att det finns en egen ingång och bortaläktare dit supportrarna anvisas och vid entrén sker sedvanlig visitation, som genomförs av publikvärdar. Publikvärdarna ska vara välkomnande och serviceinriktade. Flera klubbar har framfört att det är viktigt att bortasupportrar behandlas på samma sätt som hemmasupportrarna – de är våra gäster och ska behandlas därefter – vad gäller tillgång till mat och dryck (undantag kan förekomma vad gäller ölservering), toaletter, prisbild på biljett- erna m.m. Det kan också förekomma rabatterade priser (t.ex. ). Det är viktigt att skapa trygghet för bortasupport- rarna och deras bussar och det görs genom inhägnade områden (t.ex. ). Tydlig information och hög service är viktigt. Ordningsvakterna står i hörnen i stället för framför läktaren för att vid behov kunna rycka in (). Ett par klubbar (GAIS och ) tipsar om lämpliga uppladdningspubar för bortalaget. I () hälsar evenemangs- och/eller säkerhets- ansvarig välkommen på bortasektionen. SLO-funktionen är viktig i dialogen med supportrarna. Ett antal spännande experiment till nya grepp pågår också. ligger här långt framme. Genom ett gemensamt initiativ mellan klubben, polisen och kommunen erbjuds bortalaget möjlighet att samlas på avskilt område vid arenan (). Där kan man äta och dricka under sedvanliga krogvillkor och umgås före match. Utöver bemötandeaspekten har man velat förhindra samlingar inom stadskärnan för drickande med åtföljande lämmel- Detta logistiska mönster har tidigare lett till oroligheter och direkta handgemäng på stan. Uppläggningen bygger på insikten att många supportrar under alla förhållanden kommer att konsumera öl före match och det är då en fördel om detta sker under kontrollerade former. har velat pröva ett motsvarande upplägg men fått nej från tillståndsbeviljande kommunalt organ. Andra klubbar, till exempel , överväger liknande lösningar. I Superettan görs också insatser till bortalagens fromma. () med rekordartade 4 000 ungdomar engag- erade i klubben har svårt att få publik. Man har historiskt upp- fattats som ett typiskt andralag utan fiender. På sin hemmaarena har man dock lyckats skapa en atmosfär där bortalag känner sig välkomna. Detsamma gäller och Söder- . Allt är dock inte idyll. Jag har fått mig till livs skräckhistorier då bortalagssupportrar inte kunnat handla med kort, kiosker som saknat föda, näst intill avsaknad av toalett etc. Sådant är naturligtvis oacceptabelt och direkt kontraproduktivt för bekämpande av våld. I flera fall saknas också tak över bortaläktaren. Inom ishockeyn får man den första informationen om borta- supportrar genom överenskommelse om match. Vid organiserade resor tar hemmaklubben kontakt med reseledaren före ankomst till arenan för ömsesidigt informationsutbyte (antal sup- portrar, typ av supportrar, vart bussen ska köra etc.). När borta- supportrarna kommer fram till arenan körs bussarna fram till den egna bortaingången där supportrarna hälsas välkomna av publik- värdar som sedan genomför sedvanlig visitation (gäller främst vid högriskmatcher). Påtagligt berusade personer avvisas. Det kan även finnas ordningsvakter och polis/supporterpolis vid insläppen. Enstaka bortasupportrar går i regel in genom huvudentrén. Ovanstående gäller i stort för alla klubbar. På vissa arenor står bortasupportrarna inom sektionerat område för att undvika konfrontation med hemmasupportrarna, medan andra arenor är öppna. Det finns dock möjlighet till sektionering vid högriskmatcher. Publikvärdar är behjälpliga inne på arenan. Det förekommer också (bl.a. hos ), främst vid högrisk- match, att hemmalagets säkerhetsansvarige och supporteransvarige samt supporterpolis går på bortasupportrarnas buss strax före ankomst till arenan för att hälsa välkommen och lämna information om vad som gäller vid arenan (praktisk information och ordnings- regler). I regel är utbudet av faciliteter detsamma för bortasupportrarna som för hemmasupportrarna. Kringaktiviteter och hantering av bortalagspublik är nyckelbegrepp när det gäller att åstadkomma en god läktarkultur. Huligan- bekämpning bygger inte minst på en god hantering av de positiva supportrarna. Mina allmänna utgångspunkter för detta arbete har jag presenterat i inledningen till detta kapitel. Av de enkätsvar jag har fått in i frågan från berörda klubbar framgår att variations- rikedomen på dessa områden är betydande. Vissa klubbar gör utomordentliga insatser på detta område medan andra inte fått upp ögonen på samma sätt som föregångsklubbarna. Nybyggnation och modernisering av arenorna inom de två sporterna möjliggör nya tag. Dessa kan förhoppningsvis locka till sig fler kvinnor och barn, och kanske även äldre personer, då de erbjuder en bättre säkerhet, mer faciliteter och möjligheter till kring- aktiviteter. Detta bör rimligen leda till en mjukare och vänligare atmosfär och ett mer acceptabelt språkbruk på arenorna. Jag anser att fotbollen och ishockeyn bör skapa ett system för spridande av erfarenhet och goda exempel. Jag vill se mer av samverkan på området och aktörer som jobbar samman och inte suboptimerar. Det är viktigt att tillse att basala funktioner som toaletter, kiosker m.m. fungerar. Jag vill också se mer av ensartat beteende från polisen och bättre informations- utbyte kring goda exempel. Bortasupportrar är gäster och utgångspunkten måste vara att de behandlas därefter. All koncentration får inte ligga på hemma- publiken. Maximen att det blir ingen bra match utan bortalag måste finnas på näthinnan. Jag har i mitt arbete stött på vissa skräckexempel på hur bortalagets supportrar hanterats. På flera områden har fotbollen här att döma av enkätsvaren hunnit längre i positiv innovationskraft. Jag har svårt att förstå varför det påfallande ofta saknas tak över bortaläktarna och att man tillämpar olika biljettpriser för ungdomar från bortalag respektive hemmalag. Detta har lett till irritation vid vissa matcher. För fotbollens del vore det intressant med flera aktiviteter före match och i paus inne på planen. Relativt sett är bristerna som mest uppenbara vad gäller vissa matcher i Superettan och HockeyAllsvenskan. Enligt min mening är det viktigt att bl.a. trycka på följande faktorer: Klubbarnas ägande av arenor är en nyckelfråga Professionell kapacitet inom klubbarna krävs för att hantera servicefrågor Beläggning av arenor och multiutnyttjande måste bli bättre Sponsorringar för beläggning av VIP m.m. måste till på vissa arenor Samverkan vad avser kringaktiviteter med andra sporter/ideella strukturer blir allt viktigare Ett tydligare barnperspektiv måste till Långsiktigheten i byggande av event är ofta en bristvara MSB bör initiera ett arbete för att i samverkan med idrottsrörelsen komplettera nuvarande Säkerhetsguide för evenemang med en utgåva speciellt avsedd för idrotten. Detta arbete bör omgående komma igång och även inkludera dels frågan om ansvars- och befogen- hetsgränser mellan berörda myndigheter, dels gentemot idrotts- rörelse och klubbar/arrangörer. Det bör även framgå vilka aktörer som kan behöva rådfrågas vid ett nybygge/ombyggnation. Regelverket kring tillfälliga läktare bör också belysas. En del avsnitt i säkerhetsguiden bör kunna användas i handboken för idrotts- arrangemang. I delbetänkandet berörde jag avslutningsvis en fråga kring vilken det inte går att lagstifta och där påbud i olika former är svåra att utfärda. Jag syftar då på det språkbruk som alltför ofta förekommer på läktarna. Det är inte ovanligt att s.k. oförvitliga medborgare utbrister i könsord, grova svordomar och tillmälen av sexistisk eller rasistisk art. Glädjande nog finns åskådare som visar stort civil- kurage genom att säga ifrån på skarpen. Men detta räcker enligt mitt förmenande inte. Arrangörer och andra berörda måste ta ett större ansvar om man vill attrahera nya grupper av åskådare. För att få svar på hur klubbarna agerar ställde jag vid min enkät till fotbolls- och ishockeyklubbarna i de två högsta ligorna följande fråga: Hur arbetar ni mot det allt grövre språkbruket på läktarna? Jag har också gjort egna iakttagelser när jag har besökt klubbar runt om i . Inom fotbollen konstateras att det grövre språkbruket av många uppfattas som ett problem, men i många fall görs inga speciella insatser. Problemet upplevs som svårt att tackla. Det vanligaste är att frågan tas upp i dialoger med supporterföreningarna och ledare, spelare och föräldrar (). Uppmaning till att för- söka överrösta hatramsorna med positiva ramsor (). Publikvärdar och ordningsvakter försöker informera direkt på läktarna. Rapport till säkerhetsansvarig, om gränserna har över- skridits, för eventuell åtgärd (). Det händer också att man går ut med information till publiken om olämpligt språk- bruk (). arbetar med att söka finna vägar till förbättringar via en genomtänkt läktarsegregering, en tankegång som också fått visst fotfäste i . På har infört två lugnare läktarsektioner och hit hänvisas åskådare som inte trivs på andra sektioner beroende av exempelvis språkbruket. Sektionerna över- vakas av två läktarvärdar som finns till hands för att vid överträdel- ser påtala detta för berörd person och hänvisa till annan läktar- sektion. Detta innebär inte att det är fritt fram på andra sektioner att uppföra sig illa, även om toleransnivån är något högre. har redovisat följande: Vid rasistiska uttalanden tilldelas personen en varning för att avhysas om det upprepas. Vid användande av köns- ord påtalas det olämpliga i detta. Det kan leda till avlägsnande från arenan alternativt placering på sektionen för hemmasupportrar. Det förs en löpande dialog med personer som är kända för ett negativt språkbruk. Situationen inom ishockeyn är ungefär densamma som inom fot- bollen. Den vanligaste aktiviteten är dialog med supportrarna. Ett stort ansvar läggs på supporterföreningen och på publikvärdarna. Ett särskilt ansvar läggs på hejaklacksledaren att denne har rätt språkbruk (). arbetar med kommunikation och klubben vill ha fokus på att det egna laget ska stödjas. har redovisat följande: Täta möten och en öppen dialog mellan klubben och supportrarna har minskat ovårdat språk mot bortalag Klubben arbetar för att få sina supportrar att stötta och heja fram sitt lag som en sjätte spelare, inte skrika okvädings- ord till bortalag eller domare. Detta samarbete fungerar bra och blir allt bättre. HK har ett liknande budskap. Kontroll sker av banderoller och flaggor i samband med insläpp (BIK ). HV 71 varnar personer med felaktigt språk- bruk och om de inte lyssnar avlägsnas de från arenan. Detsamma gäller i . har en dialog med vederbörande och om denne inte lyssnar kan det leda till en arrangörs- avstängning. Klubben arbetar också med frågan att skapa en läktare med vårdat språkbruk. 18.6Olämpligt beteende på planen Det kan möjligen förefalla något förmätet av en utredare men jag vill något beröra kraven på uppträdande från de som i någon mening uppträder på planen/rinken. Enligt min uppfattning talar vi här om spelare, tränare med flera som faktiskt är anställda av en arbetsgivare, nämligen klubben i fråga. Som lönearbetare har man då vissa förpliktelser mot sin arbetsgivare. Jag har svårt att acceptera olater som att tacka sin supporterklack efter en match där klacken i hög grad skämt ut sig. Eller att se tränare fälla exalterade omdömen kring domarinsatser under pågående match. Kopplat till beteendefrågor och arrangörsperspektiv ligger frågan om hur storbildsskärmar bör utnyttjas. Sådana är ju obligatoriska i de högsta serierna i fotboll och ishockey. Skärmarna är ett fantastiskt hjälpmedel. Reprismöjligheterna är oändliga och spännande sekvenser kan upplevas . I detta ligger också att kunna bli sin egen domare. Tveksamma domslut, som måste tas blixtsnabbt, kan via storbildsskärm i lugn och ro analyseras i efter- hand. Domarmisstag och spelarmissgrepp avslöjas obönhörligen. Detta är en given ingrediens då matcher sänds i TV-soffan hemma. Ytligt sett kan då tyckas att publiken på plats bör få samma för- mån. För kanske dyra pengar har man köpt biljett till matchen och varför ska man då få en sämre service än hemma? ett frekvent visande av repriser, om de avser möjliga misstag från domarnas sida, lätt kan utvecklas till en ren uppvigling av publiken. I visas endast hemmalagets mål (ibland ) på storbildsskärm men aldrig bortalagets och inte heller visas repriser på tveksamma domslut. Jag stödjer mig i denna sak på gamla domarregel Ingen må vara domare i egen sak! Inom fotbollen gäller följande regler för repriser på storbilds- skärm: Samtliga repriser på mål får visas i den omfattning som det ges möjlighet till i produktionen. Övriga matchavgörande situa- tioner eller spelfrekvenser ska repriseras en gång i direkt anslutning till händelsen och inte repeteras. Inga kommentarer får göras till händelsen av speakern. Bråk och andra ordningsstörningar som sker på läktaren eller annat som kan upplevas som integritets- kränkande för enskild person eller stötande för övrig publik ska inte visas. Rasistiska symboler och politiska budskap i form av bande- roller, flaggor m.m. ska inte visas. Andra oförutsedda händelser som kan inträffa på arenan eller spelplanen, t.ex. person som gör sig skyldig till olaga intrång på spelplanen, så kallad streaking, och annat som har en negativ påverkan på evenemanget ska inte visas. Inom ishockeyn gäller följande regler för repriser på media- kuben: Vid högriskmatcher får tre repriser visas, dock med för- behåll om ordningsläget så kräver. Vid matcher som är klassade som särskilda högriskmatcher får endast en repris visas och det får inte visas några klackbilder. Vid övriga matcher är det fritt fram. Inledningsvis vill jag beröra en av mina käpphästar. Jag anser det vara speciellt stötande när föräldrar skämmer ut sig vid t.ex. en pojk- eller flickmatch. När föräldrar straffar sina barn för, enligt deras mening, mindre lyckade insatser eller ger sig på domarna är måttet enligt min mening rågat. Det är här de kommande pro- blemen på läktarna startar. En begynnande framväxt av kvinnliga supporternätverk (kapitel 17 Den positiva supporterkulturen) kan vara ett hoppfullt tecken. Min bild är att bland de kvinnliga supportrarna finns ett utbrett missnöje mot såväl vissa så kallade hejarramsor som mot t.ex. sexistiska uttrycksformer. I fotbollens hemland kan upprepat olämpligt språkbruk föranleda en kortare arrangörsavstängning. I kapitel 8 Vissa legala frågor argumenterar jag för ett mera proaktivt och målinriktat nyttjande av detta vapen. Kan detta vara en idé värd att pröva på klubbnivå? Jag måste med viss sorgsenhet konstatera att klubbarnas åtgärder oftast avser supportrarna på kortsidorna och mindre vad som sker på de vanliga läktarna. På denna punkt kan det vara dags för ett omtag med nya idéer.