sou · H1B382 · 2013-12-17 00:00:00 — och andra huvudmän för begravningsverksamheten ska på medium för automatisk databehandling underrätta regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, om respektive huvudmans beräknade kostnader för det följande beskattningsåret. Sedan regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, har fastställt avgiftssatsen ska regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, på samma sätt underrätta om den avgiftssats som ska gälla för det följande beskattningsåret och respektive huvudmans andel av de totala kostnaderna. och andra huvudmän för begravningsverksamheten ska till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer lämna de ytterligare uppgifter som behövs för att fastställa en avgiftssats. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om när och hur uppgifterna ska lämnas. Första stycket har ändrats och tredje stycket har upphävts. Ändringarna i första stycket innebär till en början att även och kommuner ska till regeringen eller den myndighet om regeringen bestämmer (Kammarkollegiet) lämna uppgift om beräknade kostnader för det följande beskattningsåret. Vidare ska även kommunerna lämna de ytterligare uppgifter som behövs för att fastställa en avgiftssats. Ändringen föranleds av att och kommuner inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Tredje stycket, som stadgar att bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter när kommun är huvudman finns i lagen med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m., har upphävts. Förslaget föranleds av att samma regler för uppgiftslämning som gäller övriga huvudmän för begrav- ningsverksamheten ska tillämpas även i de fall en kommun är huvudman. Då Kammarkollegiet har fastställt avgiftssatsen ska underrättas dels om denna, dels om respektive huvudmans andel av de totala kostnaderna. De senare uppgifterna är nödvändiga för att ska kunna fördela de uppburna avgifterna till huvudmännen utifrån deras andel av de totala kostnaderna enligt 4 a § lagen om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden Allmänna arvsfonden består av egendom som tillfallit fonden genom –förmånstagarförordnande i försäkringsavtal, –ersättning från återvinning enligt 5 kap. 6 § andra stycket begravningslagen (1990:1144), –domstolsbeslut, eller –enligt 32 kap. 14 § aktiebolagslagen (2005:551). Vad som sägs om egendom som har tillfallit fonden genom arv gäller också egendom som har tillfallit fonden enligt 1 kap. 11 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Paragrafen har ändrats redaktionellt. Nytt i sak är den femte strecksatsen i första stycket som hänvisar till 5 kap. 6 § begravningslagen. Tillägget innebär att egendom som tillfallit fonden även kan vara ersättning från återvinning av metall som inte förbränts vid kremering. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 3.4.2. Överväganden finns även i författningskommentaren till 5 kap. 6 § begravningslagen. 8.6Förslaget till förordning om ändring i begravningsförordningen (1990:1147) Återvinning av metall som inte förbränts vid kremering Metall ska maskinellt sorteras ut och skiljas från askan. Om det behövs, får beredning av askan ske. Paragrafen är ny, liksom mellanrubriken och de närmast följande paragraferna. Våra överväganden finns i avsnitt 3.4. Bestämmelsen reglerar beredningen av askan efter stoftet i de nu berörda fallen. Innan stoftet tillförs askurnan ska metallföremål som sorteras bort vid askberedningen tas om hand för att återvinnas. Det är askberedningen som avgör vad som utgör del av askan och vad som därmed ska tillföras askurnan. avgör askberedningen vad som inte utgör del av askan och vad som därmed ska skiljas från askan. Som huvudregel ska sortering ske maskinellt i en askberedare. Viss hantering före den maskinella beredningen går emellertid inte att undvika när det gäller skrymmande metallföremål, exempelvis beslag från kistan. Metallföremål av viss större storlek får därför avlägsnas redan innan askan bereds i askberedaren. hantering av askan ska emellertid alltid ske med restriktivitet. Varje huvudman för begravningsverksamheten upphandlar inom sitt förvaltningsområde tjänsten att återvinna metall som inte förbränts vid kremering. Paragrafen behandlar på vilket sätt upphandling av tjänsten att återvinna metall ska ske. I avsnitt 3.4.2 behandlas motiven till bestämmelsen. Av bestämmelsen framgår att respektive huvudman ansvarar för att tjänsten upphandlas inom sitt förvaltningsområde. Det är alltså inte fråga om någon central upphandling. Däremot hindrar paragrafens lydelse inte att flera huvudmän går samman och upphandlar tjänsten. I de fall är huvudman tillämpas kyrkoordningen vid upphandlingsförfarandet. I fråga om de kommunala huvudmännen tillämpas i stället lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (). Krematorierna ska särredovisa ersättningen från återvinningen och utan dröjsmål överföra den till Allmänna arvsfonden. Paragrafen reglerar hur krematorierna ska hantera den ersättning som återvinningen inbringar. Våra överväganden finns i avsnitt 3.4.2. Av bestämmelsen framgår att krematorierna ska särredovisa ersättningen och genast överföra den till Allmänna arvsfonden. Se även författningskommentaren till 5 kap 6 § begravningslagen. 5 a kap. Andra begravningsmetoder Ansökan enligt 5 a kap. 1 § begravningslagen (1990:1144) ska innehålla –en beskrivning av metoden, –dokumenterade och kvalitetssäkrade tester som visar att metoden fungerar som det redovisats i ansökan och –de övriga uppgifter som behövs för att bedöma om kraven i 5 a kap. 2 § första stycket begravningslagen är uppfyllda. Paragrafen är ny, liksom kap. 5 a i övrigt. Våra överväganden finns i avsnitt 4.4.2. I bestämmelsen anges de centrala komponenter som ansökan ska innehålla. Det är en grundläggande förutsättning att metoden är beprövad. Ansökan ska vidare innehålla de uppgifter som krävs för att en fullständig prövning av metoden utifrån etiska, miljömässiga och ekonomiska hänseenden ska kunna ske. För att bedöma de etiska aspekterna av metoden, ska inhämta yttranden från , andra trossamfund än , livsåskådningsorganisationer, organisationer som företräder begravningsentreprenörerna, och . Paragrafen reglerar det remissförfarande som ingår som ett led i handläggning av ansökan. Utredningen har behandlat motiven till paragrafen i avsnitt 4.4.2. Av bestämmelsen framgår att ska inhämta yttranden från ett antal berörda på området för att bedöma de etiska aspekterna av en ny begravningsmetod. Till en början bör församlingar och samfälligheter inom yttra sig. Även andra trossamfund än , liksom livsåskådningsorganisationer, bör representeras bland remissinstanserna. Vidare finns de organisationer som företräder begravningsentreprenörerna, och . Jfr 50 § begravningsförordningen. Syftet är att inhämta synpunkter från dem på området som kan bidra till att den etiska bedömningen blir mångsidig och komplett. Om det behövs en särskild utredning för att bedöma de miljömässiga konsekvenserna av metoden, får förordna en eller flera sakkunniga att avge utlåtande. Kostnaden för de sakkunniga betalas av sökanden. Även ifråga om de miljömässiga övervägandena krävs noggranna analyser. Eftersom prövningen rör metoder som ännu inte är upptäckta eller närmare kända, kan det förutses att särskilda analyser behöver göras inom ramen för tillåtlighetsprövningen. behöver göra en särskild utredning för att bedöma den nya metodens konsekvenser för människors hälsa och miljön. Då kan myndigheten förordna en eller flera sakkunniga med uppgift att göra en förberedande undersökning och avge utlåtande i saken. Kostnaden för en sådan särskild undersökning belastar sökanden. Våra överväganden finns i avsnitt 4.4.2. När berett ärendet ska den med eget yttrande överlämna frågan till regeringens avgörande. yttrande ska innehålla ett motiverat förslag till avgörande. Om det behövs, ska yttrande innehålla författningsförslag. yttrande ska innehålla underlag för ändring av miljöprövningsförordningen (2013:251) med förslag till verksamhetsbeskrivning, verksamhetskod och prövningsnivå A, B eller C som bör gälla för en anläggning för andra begravningsmetoder. Paragrafen behandlar prövning av ansökan. Våra överväganden finns i avsnitt 4.4.1. Enligt första stycket ska bereda ansökan i vanlig ordning för att sedan överlämna ärendet till regeringen med eget yttrande. beredning av ärendet och motiverade yttrande utgör en förhandsprövning och fungerar som underlag för regeringens prövning. Enligt andra stycket ska vid behov lämna författningsförslag. Av tredje stycket framgår att vid sina miljömässiga överväganden ska ange förslag på vilken miljöprövning som ska ske i fråga om den anläggning som ska användas. För krematorier gäller exempelvis prövningsnivå B enligt miljöprövningsförordningen. Det innebär att krematorier betecknas som miljöfarliga verksamheter för vilka en miljöprövningsdelegation vid gör tillståndsprövningen. Vilken miljöprövning som ska ske av en annan, ny anläggning kan avgöras först när det finns kunskap om den nya metoden och dess konsekvenser för människors hälsa och miljön. När har kännedom om dessa förhållanden, gör myndigheten sin bedömning. Regeringen fäller det slutliga avgörandet. får meddela de föreskrifter som behövs för verkställighet av 5 a kap. begravningslagen (1990:1144) och denna förordning. Angående den närmare regleringen av ärendehanteringen hos , får myndigheten meddela föreskrifter. Bestämmelserna om ansökningsavgifter i 9–14 §§ avgiftsförordningen (1992:191) är tillämpliga vid förfarandet. För ansökan tillämpas avgiftsklass 10. Paragrafen behandlar de närmare bestämmelserna kring den ansökningsavgift som sökanden ska betala. Motiven till paragrafen finns i avsnitt 4.4.3. Enligt första stycket är det 9–14 §§ avgiftsförordningen (1992:191) som är tillämpliga på förfarandet. Bestämmelserna i 10–14 §§ avgiftsförordningen gäller, när det är särskilt föreskrivet, avgifter som statliga myndigheter ska ta ut för prövning av ärenden. Detta framgår av 9 § förordningen. Av 11 § framgår att avgiften ska betalas när ansökan ges in och att ansökan kan avvisas, om inte föreläggande att betalning ska ske följs. I 12 § anges att ansökningsavgift ska betalas för varje avgiftsbelagt ärende som en ansökan avser och 13 § behandlar förutsättningarna för återbetalning av avgiften. Bestämmelsen i 14 § rör överklagande av myndighets beslut om ansökningsavgift. I 10 § stadgas avgiftsklasserna. För det nu berörda ärendet ska enligt andra stycket avgiftsklass 10 tillämpas. Det innebär en ansökningsavgift om för närvarade . 8.7Förslaget till förordning om ändring iförordningen (2013:807) om ändring iförordningen (1999:729) om begravningsavgift Huvudmännen för begravningsverksamheten ska underrätta Kammarkollegiet om respektive huvudmans kostnadsberäkningar avseende begravningsverksamheten för det följande beskattningsåret. Om huvudmannen är en församling eller kyrklig samfällighet som inte beslutat om sin budget, ska i stället underrätta Kammarkollegiet om den kostnadsberäkning som framgår av upprättat förslag till budget. I sådana fall ska underrätta Kammarkollegiet om den fastlagda kostnadsberäkningen, om denna avviker från den som framgår av förslaget till budget. Kammarkollegiet ska underrätta och huvudmännen för begravningsverksamheten om den avgiftssats för begravningsavgiften som ska gälla för det följande beskattningsåret och respektive huvudmans andel av de totala kostnaderna. I paragrafen har gjorts ändringar till följd av att och kommuner inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Ändringarna i första stycket innebär att även och kommuner ska redovisa sina kostnadsberäkningar för begravningsverksamheten till Kammarkollegiet. Kammarkollegiet har sedan, enligt andra stycket, att underrätta och huvudmännen för begravningsverksamheten om den avgiftssats som Kammarkollegiet har bestämt för det följande beskattningsåret samt respektive huvudmans andel av de totala kostnaderna. Se även författningskommentaren till ändringarna i 9 kap 4 § och 14 §§ begravningslagen. Huvudmännen för begravningsverksamheten ska till Kammarkollegiet lämna de ytterligare uppgifter som behövs för att fastställa avgiftssatsen. Kammarkollegiet får meddela närmare föreskrifter om hur uppgifterna ska lämnas till kollegiet. Även denna paragraf har ändrats med avseende på att samtliga huvudmän för begravningsverksamheten, dvs. även och kommuner, omfattas av systemet med en enhetlig avgiftssats. Samtliga huvudmän ska till Kammarkollegiet lämna de ytterligare uppgifter som behövs för att fastställa avgiftssatsen. 8.8Förslaget till förordning om ändring i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) 138. utredning i frågor som rör ärenden om tillåtlighet till andra begravningsmetoder enligt 5 a kap. begravningslagen (1990:1144) Punkten är ny och innebär att det i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen har gjorts ett tillägg. Genom tillägget omfattas utredning i frågor som rör ärenden om tillåtlighet till andra begravningsmetoder enligt 5 a kap. begravningslagen (1990:1144) av den sekretess som följer av 9 § i förord- Enligt den paragrafen gäller sekretess, i den utsträckning som anges i bilagan till förordningen, i statliga myndigheters verksamhet, bl.a. om det gäller uppgift om en enskilds affärs- eller driftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. Föreskrifterna i 9 § får meddelas med stöd av 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Ansökningar om tillåtlighet till andra begravningsmetoder kan innehålla känsliga uppgifter i form av exempelvis forskningsresultat och uppfinningar. Det finns därför skäl att göra ett tillägg i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen så att sekretess gäller för sådana uppgifter vid ärendehanteringen hos respektive regeringen. 8.9Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2012:358) om behörig länsstyrelse i begravningsärenden Frågor om tillåtlighet till andra begravningsmetoder enligt 5 a kap. begravningslagen (1990:1144) handläggs av i . Paragrafen är ny och innebär att uppgiften att handlägga ärenden om tillåtlighet till andra begravningsmetoder enligt 5 a kap. begravningslagen åligger i . I punkten 5.2.5 på sidan 9 anges att utredningen väljer att inte ta ställning till om begravningsavgiften ska ses som en avgift eller som en skatt. Enligt min mening är det en synnerligen viktig fråga som man måste ta ställning till. Nedan kommer jag att redovisa min åsikt i denna fråga. Jag börjar med att redogöra för om begravningsavgift ska ses som skatt eller avgift i det nuvarande begravningsavgiftssystemet. anger i sin bok till stat och kommun utgiven , första delen sidan 6 följande definition: Uppbörd i statens verksamhet eller, såsom dessa inkomster även brukas benämnas, publika avgifter, erlägga däremot medborgarna såsom ersättning för en prestation från det allmännas sida. I 9 kap. 6 § begravningslagen anges vilka tjänster som ingår i begravningsavgiften som exempel kan nämnas gravöppning och återfyllning. Enligt min mening är detta ett skolexempel på vad som benämner publika avgifter. Avgiften avser specifika tjänster som det allmänna tillhandahåller. 1998/99:38 s. 108–109 kan följande av intresse utläsas: Begravningsverksamheten är skattefinansierad genom församlingsskatt eller kommunalskatt. Detta innebär att kostnaderna tas ut av alla skattskyldiga i förhållande till inkomsten och enligt likformiga grunder. En utgångspunkt för regeringen är att samma principer ska gälla efter relationsändringen (mellan staten och kyrkan). En annan utgångspunkt för förslaget rörande finansieringen av begravningsverksamheten är enligt principbeslut ska de som tillhör betala sina avgifter via kyrkoavgiften. Vad som behöver övervägas närmare är således hur de som inte tillhör och de som bor i en kommun som är huvudman för begravningsverksamheten ska betala sin del av kostnaderna. Principerna om att alla människor ska bidra till begravningsverksamheten på ett likformigt sätt i förhållande till sin inkomst leder enligt regeringens uppfattning till att verksamheten bör finansieras genom en särskild avgift, som ska betalas av alla och som i hanteringshänseende behandlas som en skatt. För att markera att alla bidrar till verksamheten på samma villkor bör den finansieras genom en sådan avgift även i de fall en kommun är huvudman. Att begravningsavgiften i hanteringshänseende behandlas som en skatt betyder inte att det är frågan om en skatt. Jämförelse med annan lagstiftning I mervärdesskattelagen 3 kap. 23 § med rubriken för vissa andra varor och tjänster anges under punkten 6 följande: tjänster som avser gravöppning eller gravskötsel på allmän begravningsplats när tjänsten tillhandahålls av huvudmannen för eller innehavaren av begravningsplatsen. I förarbetena till ovan anfört lagrum anges i prop. 1989/90:111 följande på s. 139–140: Mitt förslag: Tjänst som avser gravöppning eller gravskötsel undantas från skatteplikt när tjänsten tillhandahålls av huvudman för allmän begravningsplats. Skälen för mitt förslag: Frågan om skattskyldighet för kyrkogårdsförvaltningen har tidigare behandlats i mervärdeskatteutredningen betänkande (SOU 1987:45) Översyn av mervärdeskatten del XI s. 111 ff. uttalade i anvisningar (RSN 1969.65.10) följande i fråga om tjänster som avser gravar. Gravöppning samt plantering, sådd gräsklippning och annat som utförs för gravplatsinnehavarens räkning är att hänföra till skattepliktig tjänsteprestation avseende mark. Sådan tjänst medför skattskyldighet enligt MF. Beskattningsvärdet utgör av vederlaget. Vad nu sagts gäller även om tjänsteprestationen utförs av kyrkogårdsförvaltningen eller motsvarande myndighet. I uttalandet avsedda tjänster tillhandahålls regelmässigt av huvudmännen för de allmänna begravningsplatserna och flertalet av förvaltningarna synes ha registrerats som skattskyldiga. I åtskilliga fall har dock beskattningsmyndigheterna avstått från registrering eftersom verksamheterna med hänsyn till prissättningen som tillämpats inte bedömts som yrkesmässiga. I landet finns över 3000 allmänna begravningsplatser. Enligt 2 § gravrättslagen (1963:537) åligger det församlingen, eller om regeringen för särskilt fall så förordnat, borglig kommun att hålla allmän begravningsplats, Enligt 9 § andra stycket får gravöppning endast ske genom upplåtarens försorg. Några särskilda bestämmelser om skyldighet för kyrkogårdsförvaltningar att tillhandhålla gravskötsel finns inte. Flertalet förvaltningar har dock åtagit sig gravskötsel i betydande omfattning och vanligen genom mycket långfristiga åtaganden. Intäkter hos den som förvaltar allmän begravningsplats och som avser ersättning för gravöppning eller gravskötsel medför inte skattskyldighet enligt KL. Den återstående grunden för att verksamheten skall räknas som yrkesmässig är därför att den skall anses bedriven under rörelseliknande former. Det bör inte vara i överensstämmelse med grunderna för ML att verksamhet i vilken huvudman för allmän begravningsplats utför gravöppning skall medföra skattskyldighet. I lagrådsremissen har därför föreslagits att omsättning av tjänst som avser gravöppning eller gravskötsel under vissa förutsättningar inte skall räknas som yrkesmässig verksamhet. Lagrådet har anfört att ifrågavarande tjänster är att betrakta som yrkesmässiga och att i den mån ett undantag på denna punkt är behövlig detta bör ske i form av ett undantag från skatteplikt. Jag ansluter mig till lagrådets uppfattning i denna del och föreslår därför att tjänst avseende gravöppning och gravskötsel undantas från skatteplikt när tjänsten tillhandahålls av huvudmannen för allmän begravningsplats. Med hänvisning till vad som har sagts ovan framgår det enligt min mening att begravningsavgiften som används för exempelvis gravöppning ska ses som ersättning för utförd tjänst, vilket i sin tur leder till att det måste vara frågan om begreppet avgift. Hade ersättningen haft karaktären av skatt hade det varit helt onödigt att föra ett resonemang om huruvida skatteplikt eller ej föreligger i den ovan anförda propositionen. Begravningsavgift ska enligt min mening i det nuvarande systemet ses som en avgift. Man erlägger en avgift för en specificerad tjänst vars kostnad täcks av avgiften. Skulle man införa ett enhetligt system med en begravningsavgift på i hela riket så skulle detta medföra en ökning av begravningsavgiften i för med 365,4 mnkr, från 153,3 mnkr till 518,7 mnkr. Stadens finansavdelning har beräknat ökningen för till . Inför man ett enhetligt system med begravningsavgift blir det för inte längre frågan om en avgift som ska täcka särkostnaderna för begravning utan avgiften får därför anses ändra karaktär till begreppet skatt. Det blir frågan om en överdebitering som inte motsvarar de verkliga kostnaderna. kommer att subventionera andra rättssubjekt med nästan . Principen om den kommunala självstyrelsen Av 14 kap. 3 § regeringsformen framgår det att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som nödvändigt med hänsyn till ändamål som har föranlett den, den s.k. proportionalitetsprincipen. I regeringsformen 14 kap. 4 § anges att kommuner får ta ut skatt för skötsel av sina angelägenheter. Genomförs förslaget med ny begravningsavgift medför detta att måste ta ut extra skatt från kommunmedlemmarna med nästan , detta medför ett ökat skatteuttag på per . Denna skatt ska gå till att finansiera andra rättssubjekts begravningsverksamhet. I regeringsformen 14 kap. 5 § anges att kommuner i lag får åläggas att bidra till kostnaden för andra kommuners angelägenheter, om det krävs för att uppnå likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Genomförs förslaget om ny begravningsavgift medför detta att ska subventionera andra rättssubjekts begravningsverksamhet med . Eftersom inte är en kommun kan bidrag från till inte ske med stöd av detta lagrum. Med hänvisning till vad som har sagts ovan är det min uppfattning att förslaget om ny begravningsavgift strider mot regeringsformen. Förslaget kan därför inte genomföras. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska se över vissa frågor på begravningsområdet. Syftet med översynen är att utveckla en flexibel och modern begravningslagstiftning. -behovet av ändrad lagstiftning i syfte att uppnå en miljömässig hantering av metaller efter kremering, och -hur ansökningsförfarande och prövning av nya begängelsemetoder skulle kunna gå till. Utredaren ska föreslå lämpliga förändringar och lämna de författningsförslag som behövs. Uppdraget ska redovisas . Det allmänna har ett ansvar för att det finns en fungerande begravningsverksamhet som omfattar alla som är folkbokförda i landet. Begravningsverksamheten regleras i begravningslagen (1990:1144) och begravningsförordningen (1990:1147). Bestämmelser som rör begravningsverksamheten finns även i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. samt i (2010:900). Begravningslagen reglerar en rad olika frågor på begravningsområdet. Förutom övergripande bestämmelser om huvudmanna- skap, begravningsplatser, begravningsombud och begravningsavgift finns bestämmelser om bl.a. förfarandet i samband med dödsfall, upplåtelse av gravrätt, kremering och gravsättning samt utförsel från och införsel till landet av stoft och aska. har varit huvudman för den övervägande delen av begravningsverksamheten i landet. Regeringen kan besluta att en kommun ska vara huvudman för begravningsverksamheten inom ett visst område. Detta gäller för och kommuner som respektive 1885 är huvudmän. Med begravningsverksamhet avses de olika åtgärder som har direkt samband med förvaltningen av de allmänna begravningsplatserna. Huvudmannen ska utan kostnad tillhandahålla dödsboet ett antal tjänster såsom: -gravplats eller motsvarande på allmän begravningsplats av ,