sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — Som en grundläggande domför- hetsregel för all handläggning vid en förvaltningsrätt ska gälla att rätten är domför med en lagfaren domare, om det inte är före- skrivet något annat. Denna regel avser både förberedande hand- läggning och avgörande av mål i sak. Regeln är obligatorisk vilket innebär att det inte är tillåtet med en starkare sammansättning, om det inte är särskilt föreskrivet. Sådana föreskrifter finns i 17 a, 18, 18 b och 18 c §§ LAFD. Som framgår av paragrafens andra stycke finns även i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen om elek- tronisk kommunikation (2003:389) och lagen (2010:1882) om ålders- gränser för film som ska visas offentligt särskilda regler om en för- valtningsrätts sammansättning. I det andra stycket görs ett tillägg som följd av att Statens medie- råds beslut enligt lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt ska överklagas till förvaltningsrätterna och att särskilda ledamöter ska medverka när förvaltningsrätten prövar sådana mål. Bestämmelsen i det tidigare andra stycket omarbetas och flyttas av redaktionella skäl till en ny paragraf, 18 b §. Bestämmelsen i det tidigare fjärde stycket flyttas av redaktio- nella skäl till den nya 18 a §. När förvaltningsrätten slutligt avgör mål enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) i sak ska den bestå av en lagfaren ledamot och två sådana särskilda ledamöter som anges i 17 b §. Förvaltningsrätten är dock domför utan de särskilda ledamöterna vid prövning av mål som är av enkel beskaffenhet. Bestämmelsen reglerar förvaltningsrättens domförhet när den avgör mål enligt 10 kap. kommunallagen. Det första och andra stycket justeras språkligt som en följd av ändringarna i 18 § LAFD. Inga ändringar i sak avses. Det innebär att särskilda ledamöter även framöver ska delta när förvaltnings- rätten slutligt avgör dessa mål i sak såvida målet inte är av enkel beskaffenhet. När förvaltningsrätten slutligt avgör ett mål i sak ska den bestå av en lagfaren domare och två nämndemän om 1.någon av parterna är en fysisk person och målet innefattar omfattande skälighets- eller bevisbedömning som inte avser uttag av skatter, avgifter eller tull enligt skatte- eller tullagstiftningen, eller 2.målet rör frihetsberövande eller omhändertagande för vård. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets beskaffenhet får en för- valtningsrätt även vid avgörande av andra mål bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. Om en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har på- börjats, är rätten domför med en lagfaren domare och en nämndeman. Paragrafen innehåller bestämmelser om förvaltningsrättens dom- förhet när den avgör vissa mål slutligt. Förslaget behandlas i av- snitt 4.8.3. Paragrafen har ny lydelse. Första stycket reglerar när nämndemän ska ingå i rättens sammansättning. En förutsättning för regelns tillämpning är att förvaltningsrätten avgör målet slutligt i sak. Förvaltningsrätten är således alltid domför utan nämndemän vid interimistiska beslut och slutliga beslut som inte innebär att målet prövas i sak, t.ex. avskrivnings- eller avvisningsbeslut. Om någon av parterna i målet är en fysisk person och målet innefattar omfattande skälighets- eller bevisbedömningar ska enligt första punkten nämndemän delta i rättens sammansättning förutom när det är fråga om skatter, avgifter eller tull. Bestämmelsen inne- bär att det även framöver krävs nämndemän i sådana mål som inne- fattar mer omfattande bevisbedömningar eller skälighetspröv- ningar. Däremot krävs det inte nämndemän i mål som enbart inne- fattar begränsade bevisfrågor. Mål som avser uttag av skatter, avgifter och tull är uttryckligen undantagna från bestämmelsen i den första punkten. Detta innebär att nämndemän inte ska delta i skattemål även om dessa innefattar såväl skälighetsbedömningar som omfattande utredning. Även mål om trängselavgift, påförande av tull eller socialavgifter är undan- tagna från bestämmelsen i första punkten. Enligt andra punkten ska nämndemän även delta i mål som rör frihetsberövande eller omhändertagande för vård. Samtliga mål om tvångsomhändertagande faller in under denna punkt. Därmed ska nämndemän, precis som enligt tidigare ordning, delta i psykiatri- mål, mål enligt LVU, mål enligt LVM och mål enligt smittskydds- lagen (2004:168). Förvar enligt 10 kap. utlänningslagen (2005:716) är ett frihetsberövande men eftersom det inte är ett frihetsberöv- ande för vård omfattas dessa mål inte av kravet på nämndemän. Enligt det tredje stycket får nämndemän även i andra mål delta om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets beskaffenhet. Särskilda skäl kan föreligga t.ex. om ett mål, med juridiska personer som parter, innefattar svåra skälighetsbedömningar och målets ut- gång får betydelse för enskilda personer. Det är rätten som avgör om ett mål kan avgöras av en lagfaren domare ensam. I avsnitt 4.8.3 finns en genomgång av hur regeln är tänkt att tillämpas i olika måltyper. Bestämmelsen i det tredje stycket ersätter bestämmelsen i tidigare 17 § första stycket andra meningen. Som en konsekvens av att nämndemännen ska vara två till antalet i stället för tre är förvalt- ningsrätten domför med en lagfaren domare och en nämndeman om en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska fastställa hur många nämndemän som ska finnas inom varje förvaltningsrätts domkrets för tjänstgöring i domstolen. Förvaltningsrätten fördelar tjänstgöringen mellan nämndemännen efter samråd med dem. Paragrafen är ny och motsvarar tidigare 17 § fjärde stycket. Bestäm- melsen lämnas oförändrad. Om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad, får antalet lagfarna domare utökas med en utöver vad som följer av 17 eller 18 §. Detsamma gäller i fråga om antalet nämndemän. Om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats är rätten domför med en lagfaren domare och, i fall som avses i 18 §, en nämndeman. Rätten får dock inte bestå av fler lagfarna domare än nämndemän. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar förutsättningarna för en förvaltningsrätt att förstärka sammansättningen. Våra övervägan- den framgår av avsnitt 4.8.3. I första stycket utökas möjligheterna att låta två lagfarna leda- möter i stället för en delta i rättens sammansättning. Bestämmelsen ersätter tidigare 17 § andra stycket, men det ställs inte längre krav på att det ska finnas särskilda skäl för en förstärkt sammansättning. Regleringen motsvarar därmed vad som gäller för en förstärkt sammansättning i tingsrätt. Det är målets omfattning och svårighets- grad som avgör om sammansättningen bör förstärkas. Ett sådant skäl kan vara att målet är omfattande såväl vad gäller de olika frågorna som ska behandlas i målet som vad avser bevisningen i målet. Ett annat skäl kan vara att målet innefattar komplicerade juridiska frågeställningar eller att målet har prejudikatvärde. Hänvisningen till 17 och 18 §§ innebär att förvaltningsrätten kan förstärka rättens sammansättning både i sådana mål som avgörs utan nämndemän och i sådana mål där rätten ska bestå av juristdomare och nämnde- män. Om rätten ska förstärkas i ett mål där nämndemän ska med- verka bör såväl en lagfaren domare som en nämndeman tillkomma (se prop. 1996/97:133, s. 37). En förvaltningsrätt kan därmed fram- över bestå av följande konstellationer; en juristdomare, en jurist- domare och två nämndemän, två juristdomare eller två juristdomare och tre nämndemän. Paragrafens andra stycke reglerar rättens domförhet vid förfall av någon av rättens ledamöter. Rätten är då domför med en lagfaren domare och en nämndeman. För att garantera att nämndemännen inte är i minoritet även om antalet lagfarna domare utökas till två införs en bestämmelse om att rätten aldrig får bestå av fler lagfarna domare än nämndemän. Bestämmelsen motsvarar 1 kap. 3 b § andra stycket sista meningen RB (se kommentaren till den paragrafen). Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en annan tjänsteman som har tillräcklig kunskap och erfarenhet och som är anställd vid förvaltningsrätten eller vid en tingsrätt på samma ort som förvaltningsrätten. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om detta. Paragrafen är ny och motsvarar tidigare 18 § tredje stycket. För- ändringen är enbart redaktionell. Nämndemän utses genom val. I förrättas val av kommunfullmäktige i . Vid val av nämndemän ska eftersträvas att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön, etnisk bakgrund och yrke. Om det finns flera alternativa sätt att uppnå en allsidig sammansättning, bör de personer väljas som inte tidigare tjänstgjort som nämndemän eller som tjänstgjort kortast tid. Paragrafen innehåller den grundläggande regleringen om hur nämnde- män ska utses. Våra överväganden i denna del framgår av avsnitt 6.4.2. I det första stycket görs språkliga justeringar till följd av att nämndemän inte längre deltar i kammarrätt. Bestämmelsen i det tidigare andra stycket flyttas av redak- skäl till den nya 19 c § andra stycket. Bestämmelsen i det tidigare tredje stycket tas bort som en följd av att nämndemän inte längre ska delta i mål om fastighetstaxering. Bestämmelsen i det tidigare fjärde stycket tas bort till följd av att nämndemän inte längre deltar i kammarrätten. I övrigt lämnas paragrafen oförändrad. Var och en får ansöka om uppdrag som nämndeman. Var och en får nominera annan till uppdrag som nämndeman. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om förfarandet vid ansökan om och nominering till nämndemannauppdrag. Motsvarande bestämmelse införs i 4 kap. 7 a § RB, se kommentaren till den bestämmelsen. Landstings- respektive kommunfullmäktige ska pröva kandidaternas (sökande och nominerade) behörighet och lämplighet för uppdraget. Motsvarande bestämmelse införs i 4 kap. 7 b § RB, se kommentaren till den bestämmelsen. Landstings- respektive kommunfullmäktige ska, om det är möjligt, välja minst hälften av nämndemännen från den grupp av kandidater som inte har nominerats av ett politiskt parti som är representerat i fullmäktige. Valet ska i övrigt vara proportionellt, om det begärs av minst så många väljande som motsvarar det tal man får om samtliga väljandes antal delas med det antal personer valet avser ökat med 1. Om förfarandet vid sådant pro- portionellt val finns bestämmelser i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt. Motsvarande bestämmelse och förändringar införs i 4 kap. 7 c § RB. Vi hänvisar till kommentaren till den paragrafen. Valbar till nämndeman i en förvaltningsrätt är varje svensk medborgare som är folkbokförd i det län eller den del av länet som hör till förvaltningsrättens domkrets och som inte är underårig eller i konkurstillstånd eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Den som är anställd vid en domstol, , en länsstyrelse, Försäk- ringskassan, eller Transportstyrelsen får inte vara nämnde- man. Detsamma gäller en lagfaren domare, åklagare, polisman och advokat eller någon annan som har till yrke att föra andras talan inför domstol samt en ledamot av en skattenämnd. Till nämndeman får endast den utses som med hänsyn till omdömes- förmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Den som har fyllt eller uppger något giltigt hinder är inte skyldig att ta emot uppdrag som nämndeman. Den som har avgått som nämndeman är inte skyldig att ta emot nytt uppdrag förrän . Domstolen kontrollerar självmant den valdes behörighet. Paragrafen ändras på motsvarande sätt som 4 kap. 6 § rättegångs- balken, se kommentaren till den paragrafen. Nämndemän i förvaltningsrätt utses . Den som har fyllt får avgå som nämndeman. Domstolen får entlediga en nämndeman som visar giltigt hinder. Domstolen ska entlediga en nämndeman som genom att begå brott eller på annat sätt har visat sig olämplig för uppdraget. Om en nämndeman är behörig, upphör nämndemannens upp- drag. Fullmäktige får dock besluta att en nämndeman, som till följd av ändrad folkbokföring är behörig, får ha kvar sitt uppdrag under resten av mandatperioden. Om en nämndemans uppdrag upphör utses en ny nämndeman för den tid som återstår. Ändras antalet nämndemän inom domkretsen får en nytillträdande nämndeman utses än som följer av första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. mandatperiodens längd och om entledigande av nämndemän. Det tidigare fjärde stycket tas bort som en följd av att nämnde- män inte längre ska medverka i mål om fastighetstaxering. Våra överväganden i denna fråga finns i avsnitt 4.8.3. I övrigt ändras paragrafen på motsvarande sätt som 4 kap. 8 § RB, se kommentaren till den paragrafen. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen innebär att samtliga lagförslag i LAFD träder i kraft . Detsamma gäller för övriga författningsförslag. Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas i äldre lydelser om en muntlig förhandling eller en föredragning har påbörjats i målet före ikraft- trädandet. Övergångsbestämmelsen innebär att reglerna om förvaltnings- rättens och kammarrättens domförhet ska tillämpas i äldre lydelse om en muntlig förhandling eller föredragning har påbörjats i målet. Det saknar alltså betydelse om handläggningen av målet har på- börjats före ikraftträdandet. Nyval av nämndemän för tiden ska ske med tillämpning av de äldre bestämmelserna. Dessa nämndemän ska väljas . Äldre bestämmelser gäller även för fyllnadsval för dessa nämnde- män. De nya bestämmelserna ska tillämpas första gången vid nyval av nämnde- män för tiden . Bestämmelsen motsvarar övergångsbestämmelsen till förslaget om lag om ändring i (punkten 3). Vi hänvisar till kommentaren till den övergångsbestämmelsen. 12.5Förslaget till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189) Åklagaren i den ort där den bötfällde finns får överklaga ett förordnande av enligt 12 § till tingsrätten i samma ort. Överklag- andet ska ha kommit in till från den dag då åklagaren fick del av beslutet. Vid överklagande gäller i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Vid handläggningen av ärendet består tings- rätten av en lagfaren domare. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. beslut att inte meddela förordnande enligt 12 § får inte överklagas. Den bötfällde får dock begära prövning av beslutet i samband med klagan över utmätning. Paragrafen reglerar tingsrättens domförhet i ärenden enligt bötes- verkställighetslagen. Våra överväganden i denna del framgår av avsnitt 4.6.2. Det första stycket ändras som en följd av att nämndemännen ska vara två till antalet i stället för tre. Vidare görs en språklig ändring. I övrigt lämnas bestämmelsen oförändrad. Tingsrätten ska bestå av en lagfaren domare när den handlägger mål om bötes- förvandling. Om det finns skäl för det får tingsrätten bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. Åklagaren och den bötfällde ska kallas till förhandling inför rätten. Om den bötfällde inte inställer sig, får målet ändå avgöras, om det finns tillfredsställande utredning i saken. Rättens avgörande av saken sker genom beslut. Ett beslut varigenom rätten har lämnat en ansökan om förvandling utan bifall utgör inte hinder för att en sådan ansökan tas upp på nytt beträffande samma böter, om nya förhållanden ger anledning till det. I övrigt ska i tillämpliga delar gälla vad som är föreskrivet beträffande mål om allmänt åtal. Paragrafen reglerar bl.a. tingsrättens domförhet i mål om bötesför- vandling. Förslaget behandlas i avsnitt 4.4.4. Det första stycket har ny lydelse som innebär att rätten som huvud- regel ska bestå av en lagfaren domare utan nämndemän. Nämnde- män får ingå i rätten om det finns skäl för det. De ska då vara två till antalet. Skäl för att besätta rätten med nämndemän kan vara att målet innefattar omfattande utredning. Stycket justeras även språk- ligt i syfte att göra bestämmelsen tydligare. I fjärde stycket görs endast en språklig ändring. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för övriga författnings- förslag. Bestämmelsen i 13 § ska tillämpas i äldre lydelse om ett sammanträde har påbörjats i ärendet före ikraftträdandet eller om ärendet har företagits till avgörande före ikraftträdandet. Punkten innehåller övergångsbestämmelser beträffande rättens dom- förhet vid handläggningen av ett ärende enligt lagen. Bestämmelsen motsvarar punkten 2 i övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i . Se kommentaren till den punkten. Bestämmelsen i 17 § ska tillämpas i äldre lydelse om en huvudförhandling har påbörjats i målet före ikraftträdandet. Punkten innehåller övergångsbestämmelser beträffande rättens dom- förhet vid handläggning av ett mål. Bestämmelsen motsvarar punk- ten 2 i övergångsbestämmelserna till förslaget om lag om ändring i . Se kommentaren till den punkten. 12.6Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) 21 kap. 8 § När förvaltningsrätten slutligt avgör mål om fastighetstaxering i sak ska den bestå av en lagfaren domare och en värderingsteknisk ledamot. Förvaltningsrätten är dock domför utan den värderingstekniska ledamoten vid prövning av mål som är av enkel beskaffenhet. Om det behövs med hänsyn till målets omfattning eller någon annan sär- skild omständighet, får ytterligare en värderingsteknisk ledamot ingå i rätten. Inträffar sedan handläggningen påbörjats förfall för en värderingsteknisk ledamot är rätten ändå domför, om minst en värderingsteknisk ledamot fort- farande ingår i rätten. Paragrafen reglerar en förvaltningsrätts domförhet i mål om fastig- hetstaxering. Våra överväganden finns i avsnitt 4.8.3. Det första stycket har delvis ny lydelse som innebär att förvalt- ningsrätten är domför med en lagfaren domare och en värderings- teknisk ledamot. Kravet på att nämndemän ska delta i den här typen av mål tas bort. Stycket justeras även språkligt som en följd av att 18 § LAFD har ny lydelse. Bortsett från att nämndemän inte längre ska delta avses ingen ändring i sak. Det andra stycket har tillkommit som en följd av att första stycket justeras och att 18 § LAFD har ny lydelse. Ingen ändring i sak av- ses jämfört med tidigare ordning. Det tredje och fjärde stycket justeras som en följd av att nämnde- män inte längre ska delta vid prövningen. 21 kap. 10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förordnar vär- deringstekniska ledamöter för varje förvaltningsrätt det år, då allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri-, elproduktions- och specialenheter, till och med det år då sådan taxering sker nästa gång. Avgår en sådan ledamot som han eller hon har blivit utsedd för, får en annan ledamot förordnas för den tid som återstår. Om det medan en värderingsteknisk ledamot deltar i behandlingen av ett mål inträffar en omständighet som medför att förordnandet upphör att gälla, ska förordnandet ändå gälla i det pågående målet. Bestämmelsen reglerar hur de värderingstekniska ledamöterna ska förordnas. Det tidigare första stycket, som reglerar hur nämndemän i fastig- hetstaxeringsmål utses, tas bort som en följd av att nämndemän inte längre ska medverka i dessa mål. Som en följd av att första stycket tas bort justeras det andra stycket. Ingen ändring i sak avses. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för övriga författnings- förslag. Bestämmelserna ska tillämpas i äldre lydelser om en muntlig förhandling eller en föredragning har påbörjats i målet före ikraftträdandet. Bestämmelsen motsvarar punkten 2 i övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i LAFD. Se kommentaren till den punkten. 12.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud I ärenden som gäller näringsförbud ska tingsrätten hålla sammanträde, om detta inte är uppenbart obehövligt. Tingsrätten ska bestå av en lagfaren domare när den handlägger ett ärende enligt denna lag. Om ett sammanträde hålls ska ärendet avgöras av samma domare. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. I fall som av- ses i 8 b § andra stycket ska tingsrätten vara sammansatt på det sätt som anges i 8 kap. 10 § första stycket konkurrenslagen (2008:579). Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. . Utöver vad som följer av lagen (1996:242) om domstolsärenden får rätten förelägga nytt vite eller förordna om hämtning till rätten antingen eller till en senare dag, om den som ansökan riktas mot trots föreläggande om personlig inställelse inte inställer sig till sammanträdet eller inställer sig genom ombud. Paragrafen innehåller regler om rättens handläggning av ärenden som gäller näringsförbud. Våra överväganden framgår av avsnitt 4.6.2. Det andra stycket har ny lydelse som innebär att rätten som huvudregel är domför utan nämndemän. Nämndemän får ingå i rätten om det finns särskilda skäl för det. De ska då vara två till antalet. Särskilda skäl för att nämndemän ska delta i avgörandet kan vara att ärendet innefattar omfattande utredning eller bevisfrågor. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för övriga författnings- förslag. Bestämmelsen ska tillämpas i äldre lydelse om ett sammanträde har påbörjats i ärendet före ikraftträdandet eller om ärendet har företagits till avgörande före ikraftträdandet. Punkten innehåller övergångsbestämmelser beträffande rättens dom- förhet. Bestämmelsen motsvarar punkten 2 i övergångsbestämmel- serna till förslaget till lag om ändring . Se kommen- taren till den punkten. 12.8Förslaget till lag om ändring i (1987:230) 14 kap. 17 § Vid huvudförhandling i äktenskapsmål och mål om underhåll ska tingsrätten bestå av en lagfaren domare och två nämndemän, om annat inte följer av 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena . Denna regel gäller även för andra mål som handläggs i samma rättegång. Om en av nämndemännen får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare och en nämndeman. Om det finns skäl för det, får antalet lagfarna domare utökas med en ut- över vad som följer av första stycket. Detsamma gäller i fråga om antalet nämndemän. Om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, gäller andra stycket i fråga om domförhet. Rätten får dock inte bestå av fler lagfarna domare än nämndemän. När nämndemän ingår i tingsrätten, ska ordföranden vid överläggning redogöra för omständigheterna i målet och innehållet i gällande rätt. Vid om- röstning ska först ordföranden och därefter nämndemännen säga sin mening. I övrigt gäller bestämmelserna i om överläggning och omröstning i tvistemål. Paragrafen reglerar tingsrättens domförhet vid huvudförhandling i äktenskapsmål och mål om underhåll. Våra överväganden finns i avsnitt 4.3.3 och 4.5.3. Det första stycket ändras så att rättens sammansättning i äkten- skapsmål och mål om underhåll som huvudregel är en lagfaren domare och två nämndemän i stället för tre. Även en språklig änd- ring görs. Det andra stycket justeras som en konsekvens av ändringen i första stycket. Rätten är vid förhinder för en nämndeman domför med en lagfaren domare och en nämndeman. I det tredje stycket införs en regel som garanterar att nämnde- männen inte är i minoritet om någon av nämndemännen får för- hinder sedan rätten förstärkts. Motsvarande bestämmelse införs i 1 kap. 3 b § tredje stycket RB och 18 b § andra stycket LAFD (se kommentaren till dessa paragrafer). I det fjärde stycket görs endast en språklig ändring. 18 kap. 4 a § Vid handläggning som sker enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden be- står tingsrätten av en lagfaren domare. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. Regeringen får bestämma att även sådana anställda i en tingsrätt som inte är lagfarna domare ska få handlägga enkla ärenden enligt 17 kap. 1 §.