sou · H1B372 · 2013-10-09 00:00:00 — Omständigheter som ansågs kunna påverka bedömningen var exempelvis antalet borge- närer, hur stora belopp i absoluta tal som skulle betalas och hur gäldenärens inkomster var periodiserade. Det bedömdes inte finnas skäl att närmare reglera när och hur gäldenären skulle betala. Det väsentliga ansågs vara att dessa frågor tydligt framgick av betal- ningsplanen. Departementschefen förklarade att denna ordning också innebar att det inte borde finnas någon offentlig kontroll av att gäldenären betalar i enlighet med betalningsplanen. Det ansågs vara en sak för varje enskild borgenär att bevaka att denne får betalt och agera om gäldenären inte sköter betalningarna.2 Den efterföljande utredde hur betal- ningsplanerna kommit att tillämpas i praktiken och konstaterade 1993/94:123 s. 208 f. 1993/94:123 s. 108 f. att de utformades med många småbetalningar, ofta till samtliga borgenärer . I de fall man i stället valt att låta gäldenären betala endast till vissa borge- närer, hade det lett till att gäldenären fått svårt att hålla reda på till vem och när betalning skulle ske. Utredningen lyfte även fram borgenärernas betydande kostnader att ta emot månatliga betalningar.3 bedömde det som angeläget att ändra utformningen av betalningsplanen och föreslog ett uppsam- lingskonto i enlighet med det danska skuldsaneringssystemet (se avsnitt 10.4). En sådan lösning bedömdes gynna såväl gäldenären som dennes borgenärer. Gäldenären skulle enligt denna modell öppna ett särskilt bankkonto i samband med inledandebeslutet. Till detta skulle gäldenären sedan betala ett visst belopp , och pengarna skulle därefter fördelas till borgenärerna en gång . Om gäldenären endast hade ett par borgenärer ansåg utred- ningen att betalningarna i stället skulle kunna ske direkt till dem. Detsamma skulle kunna gälla om gäldenären endast hade ett engångsbelopp att betala. Kostnaden för kontot skulle gäldenären få förbehålla sig i skuldsaneringen.4 En fråga som särskilt övervägdes av var vem som skulle fördela de inbetalda medlen mellan borgenärerna. Enligt utredningen vore det önskvärt om detta liksom i kunde skötas av en bank bland gäldenärens fordringsägare. motsatte sig detta, med hänvisning till att det skulle vara alltför kostsamt. Utredningen föreslog därför att gäldenären själv skulle sköta den årliga fördelningen till borgenärerna. Med hänvisning till skuldsaneringens rehabiliterande syfte ansågs gälde- nären kunna ges förtroendet att disponera kontot, men det kon- staterades att detta skulle ställa större krav på gäldenären. Kontot skulle inte heller vara fredat från utmätning och vikten av att gäldenären inte skuldsatte sig på nytt poängterades. En nackdel med årsvisa betalningar angavs vara att borgenärerna först skulle kunna reagera på en utebliven betalning. Fördelarna med årliga betalningar bedömdes dock överväga. Svårigheten att beviljas skuldsanering mer än en gång i livet ansågs också utgöra ett starkt incitament för gäldenären att sköta sina betalningar. 3Se SOU 2004:81 s. 231 f. 4Se SOU 2004:81 s. 231 ff. budget- och skuldrådgivarnas uppgift att stötta gäldenären under betalningsplanen.5 Regeringen ansåg att utredningens förslag skulle kunna under- lätta den praktiska hanteringen för gäldenären och minska de admi- nistrativa kostnaderna. Men regeringen såg en fara i att gäldenären skulle ha fri dispositionsrätt till uppsamlingskontot. Det ansågs kunna fresta gäldenären att låna av sig själv, utan möj- lighet att återställa behållningen på kontot till den årliga för- delningen. Detta befarades i sin tur leda till ett ökat antal ompröv- ningsärenden och upphävda skuldsaneringar. Regeringen invände även mot att medlen på kontot inte skulle vara skyddade från utmätning, vilket skulle kunna leda till att pengarna utmättes för nya skulder trots att de var avsedda för skuldsaneringsborgenär- erna. Regeringen ansåg att det därför fanns behov av dels regler som begränsade gäldenärens förfoganderätt till medlen på kontot, dels regler om att pengarna inte skulle kunna utmätas. En sådan ordning bedömdes dock kräva en aktör som skulle sköta den årliga fördelningen till borgenärerna.6 Regeringen hade undersökt förutsättningarna för Kronofogde- myndigheten att åta sig ett uppdrag som betalningsförmedlande organ. Det bedömdes dock kräva ett omfattande regelverk, med hänsyn till att det skulle vara fråga om en myndighets hantering av enskildas medel. Preliminära beräkningar visade också att det skulle bli kostsamt för det allmänna om skulle hantera betalningarna. Även vid en hantering med avgiftsfinan- siering, skulle en avgift belasta gäldenärens betalningsutrymme och alltså minska utdelningen till borgenärerna. Det förhållandet att gäldenären skulle förlora den direkta kontakten med borgenärerna och ansvaret för betalningarna ansågs också minska det rehabi- literande inslaget i skuldsaneringen. Regeringen ansåg därför att utredningens förslag inte skulle genomföras. Däremot erinrades om att betalningsplanerna borde anpassas efter förhållandena i det enskilda fallet på ett sådant sätt att administrativa kostnader för betalning m.m. kunde hållas nere till nytta för både gäldenären och borgenärerna.7 5Se SOU 2004:81 s. 231 f. 2005/06:124 s. 49 ff. 2005/06:124 s. 51. En grundtanke i skuldsaneringslagen är att alla fordringar som om- fattas av en skuldsanering har lika rätt. När lagen infördes kunde dock en borgenär vars fordran uppgick till ett mindre belopp ges full utdelning till skillnad från övriga borgenärer, vars fordringar skrevs ned. I propositionen påpekades att det skulle vara fråga om verkligt små fordringar och då främst sådana som understeg . Bakgrunden till att bestämmelsen infördes var att man i , där någon sådan regel inte fanns, framhållit att betal- ningshanteringen för sådana småbelopp blev opro- portionerligt kostsam och tidsödande.8 ansåg att bestämmelsen kunde bidra till en orättvis fördelning mellan borgenärerna. Man konstaterade dessutom att den inte användes i någon större omfattning. I stället brukade borgenärer med relativt liten utdelning få betalt i början av betalningsplanen. Med hänsyn till förslaget om årsvisa utbetal- ningar, ansåg utredningen att de problem som befarades med han- teringen av små belopp inte längre aktualiserades. Utredningen före- slog därför att småbeloppsundantaget skulle utmönstras ur skuld- saneringslagen.9 Regeringen, som valde att inte gå vidare med utredningens för- slag om uppsamlingskonto med årsvisa utbetalningar, ansåg att det ändå fanns ett behov av åtgärder för regleringen av små fordringar. Man föreslog därför att förtur i betalningsplanen skulle ges till borgenärer vars fordringar efter nedsättning endast uppgick till mindre belopp.10 Inte någon av våra samrådsparter har ansett att nuvarande utform- ning av betalningsplanerna är tillfredsställande. Enligt skuldsane- ringsteamen i , och begränsar myndig- hetens datastöd förutsättningarna att ta fram betalningsplaner som innehåller tillräcklig information och som är enkla att avläsa. , i , kuratorerna, , över- 1993/94:123 s. 141 f. 9Se SOU 2004:81 s. 228. 2005/06:124 s. 46 f. förmyndarförvaltningarna i och samt budget- och skuldrådgivarna i och har beskrivit planerna som rör- iga och svåra att förstå för både gäldenärer och borgenärer. Enligt Intrum drabbas många gäldenärer av detta, framförallt de som har svårt att hantera papper. i samt budget- och skuldrådgivarna i har i detta sammanhang även lyft fram gäldenärer med dyslexi. Enligt Kredit- Inkasso torde främst de gäldenärer som har ett stort antal betal- ningar ha störst svårigheter. De har sett gäldenärer med uppemot 360 skulder att hantera inom en betalningsplan. Skuldsaneringsteamen i och har beskrivit att gäldenärens svårigheter att förstå hur de ska betala medför att vissa av dem hamnar i omprövningssituationer. Enligt kuratorerna och i är gäldenärerna också ofta rädda för att de ska missa betalningar. Gäldenärens oro i detta avseende är något som även har kunnat iaktta vid sina djupintervjuer. Enligt diakonerna, i , överförmyndarförvaltningen i samt budget- och skuldrådgivarna i är det i betal- ningsplanerna ofta fråga om mycket små belopp som gäldenärerna ska betala. En person vid i har gett exempel på planer där betalningsutrymmet är och där vissa betalningar ibland inte är större än en krona. Dessa iakttagelser har även gjorts av såväl experter i utredningen som av den särskilde utredaren själv. Skuldsaneringsteamen i och anser att det vore bra om det gick att undanta de minsta betalningarna från betalningsplanen. Skuldsaneringsteamet i , budget- och skuldrådgivarna i , i samt överförmyndarförvaltningarna i och har beskrivit att det är svårt att få besked från bor- genärerna om hur de vill ha betalt och att de inte sällan ändrar bankgiro och OCR-nummer under betalningsplanens gång. Enligt budget- och skuldrådgivarna i , i och över- förmyndarförvaltningen i krävs det ofta ett betydande arbete för att få tag på de nya uppgifterna. i har poängterat att gäldenärerna inte sällan saknar till- räcklig tillgång till telefon och internet för att ta fram dessa upp- gifter på egen hand. Enligt skuldsaneringsteamen i och samt budget- och skuldrådgivarna i varierar det bland borgenärerna ifall de aviserar betalningarna eller inte, vilket kan bli förvirrande för gäldenären. Enligt skuldsaneringsteamet i och överförmyndarförvaltningen i kan det leda till att gäldenären missar betalningar. i anser också att det är besvärligt för gäldenären att borgenärerna ofta vill ha betalt olika dagar . Skuldsaneringsteamet i har beskrivit att många gälde- närer inte har förstått att de måste sköta alla inbetalningar själva, till skillnad från vad som gäller vid löneutmätning. Budget- och skuldrådgivarna i , , och samt anfört att de får hjälpa gäldenärer som inte vet hur de ska betala enligt planen. Även överförmyndarförvalt- ningen i har beskrivit gäldenärernas behov av stöd . Enligt dem är det sällan möjligt att lägga in automatiska betalningar, eftersom det ofta är fråga om olika refe- rensnummer och olika belopp som ska betalas . Riksför- bundet Insolvens har också pekat på att gäldenären ofta nekas till- gång till internetbank och autogiro. Skuldsaneringsteamet i anser att beslutet om skuld- sanering borde innehålla en särskild skuldförteckning, för att göra det mer överskådligt för alla aktörer. Enligt budget- och skuldråd- givarna i borde gäldenären med beslutet också få tillräcklig information om hur de ska betala. Budget- och skuldrådgivarna i och anser att det borde krävas att borgenärerna avi- serar och även bekräftar att betalning har skett. Skuldsanerings- teamet i samt budget- och skuldrådgivarna i anser att borgenärerna inför skuldsaneringsbeslutet borde ge tillräcklig information om hur de vill få betalt, t.ex. vilket bankgiro och OCR- nummer som ska användas. Budget- och skuldrådgivarna i , i och Kredit- Inkasso anser att det finns ett pedagogiskt värde i att gäldenären själv får sköta betalningarna till borgenärerna. Enligt Intrum är det oftast de gäldenärer som får nollbeslut som misslyckas med sin skuldsanering eller skuldsätter sig på nytt. Intrum , Alektum Inkasso samt budget- och skuldrådgivarna i anser att oavsett betalningsförmåga borde alla gäldenärer betala ett mini- mibelopp för att det rehabiliterande syftet ska uppnås. Däremot har skuldsaneringsteamet i , diakonerna, budget- och skuldråd- givarna i samt om betal- ningarna i sig påverkar rehabiliteringen av den enskilde, i synnerhet när det är fråga om en stor mängd småbelopp . Skuld- saneringsteamen i och samt budget- och skuldråd- givarna i anser att det viktigaste i rehabiliteringen är att gäldenären lär sig leva på existensminimum. Enligt det den omständigheten, att gäldenären tar steget att ansöka och därmed söker få ordning på sin ekonomi, som har störst betydelse för rehabiliteringen. Budget- och skuldrådgivarna i och överförmyndarförvaltningen i har pekat på att det inte finns något pedagogiskt värde med en betalningsplan om någon annan än gäldenären sköter betalningarna, vilket sker t.ex. när gäldenären har förvaltare eller får hjälp med betalningen av budget- och skuldrådgivare. Kostnader för att ta emot betalningar enligt en betalningsplan Vid våra samråd har vi tillfrågat borgenärerna vilka kostnader det innebär för dem att ta emot en betalning enligt en betalningsplan. Bland dem som svarat framgår att kostnaderna varierar mycket – allt från någon krona till per betalning. Kostnadsuppgifterna ligger främst inom två intervaller, dels cirka 2–dels 50–. Skillnaderna beror givetvis på vilka kostnader för hanteringen som räknas in i beloppet. De påverkas även av om det är fråga om eller automatisk hantering. För att uppskatta hur mycket hanteringen av skuldsanerings- betalningar kostar borgenärskollektivet har vi antagit att varje gäldenär i genomsnitt genomför tio betalningar . Om hälften av dessa kostar styck och resterande kostar styck, blir borgenärernas månadskostnad för betal- ningsplanen ([5 x 2 ]+[5 x 50]). Genom vårt förslag om att gäldenären ska ha två betalningsfria månader (se avsnitt 9.7.5) blir den årliga kostnaden för hanteringen av betal- ningsplanen . Utgår man från något högre styckkost- nader, exempelvis respektive , blir årskost- naden för nämnda betalningsplan i stället . Av de 4 637 skuldsaneringar som beviljades fick knappt 3 000 en betalningsplan (). blir det upp- skattningsvis 15 000 pågående betalningsplaner (3 000 x 5). Utgår man från den lägre kostnaden för en betalningsplan innebär det att borgenärskollektivet har kostnader om för sin hantering av skuldsaneringsbetalningar. högre kostnaden per betalningsplan blir totalbeloppet . Dessa kostnader bör ställas i relation till de som borgenärerna beräknas få in genom betalningsplanerna (se avsnitt 9.5.3). i samt budget- och skuldråd- givarna i anser att betalningarna enligt betalningsplanen borde gå att samordna, så att gäldenären t.ex. enbart betalar till bor- genärernas ombud. Enligt budget- och skuldrådgivarna i och i vore det enklare om gäldenären enbart behövde betala ett enda belopp till ett angivet konto . , Kriminalvården och överförmyndarförvalt- ningen i anser att det vore en bra ordning om ett belopp drogs från gäldenärens konto, för vidarebefordran till borgenärerna. Enligt överförmyndarförvaltningen i skulle ett alternativ vara att gäldenären själv betalar en viss summa till ett konto, från vilket medlen därefter fördelas mellan borgenärerna. Intrum , , arbetslöshetskassorna samt budget- och skuldrådgivarna i anser att det skulle vara bra om det fanns någon form av betalningsförmedling. Enligt budget- och skuldrådgivarna i skulle de våga hjälpa fler gäldenärer att ansöka om skuldsanering, om det fanns en sådan lösning. Alektum Inkasso, Kredit-Inkasso och Intrum har anfört att det för deras del vore positivt med en betalningsförmedling där de får betalt en gång , eftersom det är kostsamt för dem att hantera många små betalningar. Skuldsaneringsteamet i har menat att man bör beakta att betalning via en betalningsförmedling inte torde blir rehabiliter- ande för gäldenären. Skuldsaneringsteamet i har poängterat att gäldenären alltid kommer att vara skyldig att betala löpande utgifter vid sidan av skuldsanering och därför ändå lär sig hantera sin ekonomi. Budget- och skuldrådgivarna i samt Kredit- Inkasso har anfört att en betalningsförmedling kräver tydliga regler för vad som gäller om en gäldenär betalar för litet en månad. Alektum Inkasso har betonat vikten av att det sker en snar reaktion på en utebliven betalning, t.ex. genom kvartalsvis avstämning. Intrum har anfört att det är viktigt att de medel som gäldenären betalar in inte går att utmäta. Inkasso har invänt att om gäldenären betalar månatligen till en betalningsförmedling och borgenärerna i sin tur får betalt en gång , skulle det vara svårt att avgöra hur betalningarna ska avräk- nas mot en skuld för vilken det finns någon ytterligare gäldenär som är solidariskt betalningsskyldig för samma fordran. En annan frågeställning som de fört fram är vad som händer om en soli- dariskt betalningsskyldig vill lösa skulden under betalningsplanen. Alektum Inkasso, Kredit-Inkasso, Intrum , arbetslöshets- kassorna och att det vore bättre om en myndighet förmedlade gäldenärens betalningar, i stället för ett privat företag samt att är den myndighet som är lämpligast för ett sådant uppdrag. Alektum Inkasso anser att om en betalningsförmedling sköts av ett företag är det nödvändigt med ett sakrättsligt skydd för inbetalda medel, t.ex. vid en konkurs för det betalningsförmedlande organet. Alektum Inkasso och Kredit- Inkasso förväntar sig att en myndighet kan agera snabbare vid utebliven betalning än vad en privat aktör skulle göra. Alektum Inkasso tror även att gäldenären tar en påminnelse från Krono- fogdemyndigheten på större allvar än om den kommer från ett företag. Enligt gäldenären ha större förtroende för än för en enskild aktör. Intrum har anfört att det kan vara känsligt ur konkurrens- synpunkt för borgenärerna att lämna ut information till en privat betalningsförmedling. Kredit-Inkasso anser att det finns risker med att låta ett företag med vinstintresse hantera inbetalda medel. 10.4Gäldenärens betalningar i andra länder När det i har bestämts en betalningsplan hänvisas i skuld- saneringsbeslutet om att ett visst månatligt belopp ska sättas in på ett konto i en bank. Gäldenären ska därför öppna ett särskilt bank- konto, från vilket banken fördelar inbetalda medel till borgenärerna en gång i enlighet med vad som framgår av betalningsplanen. För att en fordringsägare ska få betalt enligt planen krävs att den sammanlagda utbetalningen enligt betalningsplanen överstiger (om det är en treårig plan).11 11 Se § 216 konkursloven samt 2, 3 och 14 §§ gældssaneringsbekendtgørelsen. Se även den danska propositionen, Betænkning om Gældssanering afgivet af det af justitsministeriet den öppnade gäldenären bankkontot redan i samband med att inledandebeslutet fattades, för att redan i detta skede påbörja betalning enligt en eventuell framtida betalningsplan. Enligt uppgift från är det numera vanligare att gäldenären beta- lar direkt till rättens medhjälpare fram till slutligt beslut. Bankkontot bygger på ett civilrättsligt avtal mellan gälde- nären och banken. Gäldenären, som har fullständig dispositionsrätt över kontot, ansvarar själv för att sköta inbetalningarna. Banken har ingen skyldighet att underrätta borgenärerna om gäldenären inte betalar enligt planen. Fordringsägarna får därför inte veta om gäldenären missköter betalningarna förrän i samband med den årliga fördelningen. Kostnaden för kontot tas upp som en post i betalningsplanen. har upplyst om att bankerna blivit alltmer restriktiva med att erbjuda skuldsaneringsgäldenärer ett bankkonto. Vissa gäldenärer har blivit tvungna att hitta andra lös- ningar, och har exempelvis fått sköta betalningarna med hjälp av en släktings konto. Några banker har dessutom börjat begära mer betalt för sina tjänster. En vanlig avgift enbart för tillhandahållandet av ett bankkonto uppgår till . Därutöver kan varje utbetalning kosta 30–. På grund av bankernas ökade motvilja att bistå gäldenären med ett konto har bedömt att det är nödvändigt att hitta en alternativ lösning. Med hänsyn till att gäldenärerna är en utsatt grupp anses de generellt sakna förutsättningar att klara av att betala direkt till borgenärerna enligt svensk modell. Justitsmini- steriet har övervägt om staten ska svara för en betalningsförmed- ling, men detta har inte ansetts lämpligt med hänsyn till de kostnader som detta förväntas innebära. Det norska skuldsaneringssystemet är i stort överensstämmande med det svenska, vad beträffar gäldenärens betalningar. Det finns alltså inte något betalningsförmedlande organ likt det i . Gäldenären sköter betalningarna till respektive borgenär enligt betalningsplanen. Det finns inte heller någon offentlig kontroll av att betalningsplanen sköts, utan det är upp till borgenärerna att ge 20 januar 1977 nedsatte udvalg s. 160 och 170 samt betænkning om gældssanering 1449–2004 s. 305 f. Jfr SOU 1990:74 s. 126 och SOU 2004:82 s. 87. akt på om så inte sker. Det har liksom i konstaterats att gäldenären inte sällan behöver betydande hjälp med att klara av att betala alla skuldbelopp enligt betalningsplanen.12 Det finns en sär- skild bestämmelse om full betalning för småbelopp (), likt det som tidigare gällde i svensk rätt, men inte någon begränsning om minsta belopp för utbetalning.13 I ska gäldenären själv betala till varje borgenär enligt den tidtabell som anges i betalningsplanen. Men det är möjligt att i beslutet ange att betalning helt eller delvis ska ske till utmätnings- mannen (kronofogden), som i sin tur fördelar medlen till borgenär- erna. Utmätningsmannen kan även besluta om löneutmätning för skuldsaneringsbetalningarna.14 Om det belopp som borgenären ska ha enligt betalningsplanen är obetydligt, är det möjligt att låta betalningen få förtur. Understiger beloppet dessutom en i förord- ning viss angiven nivå kan det också undantas från utbetalning.15 Enligt uppgift från är betalning genom utmät- ningsman inte någon lösning som regelmässigt tillämpas. I finns det olika typer av betalningsförmedlingar beroende på vilken form av skuldsanering det är fråga om. Det van- ligaste är att gäldenären betalar en summa till en privat konkursförvaltare som i sin tur distribuerar pengarna regelbundet till borgenärerna. I finns en stor marknad för privata betalningsförmedlare. Ofta är det en revisor som sköter uppdraget och det krävs licens för sådan verksamhet. Är det fråga om en gäl- denär som gått i konkurs och blivit ålagd en betalningsplan , sker betalningarna i stället till en statlig myndighet som sedan fördelar medlen till borgenärerna.16 12Se propositionen Ot.prp. 99 (2001–2002) Om lov om endringer i lov nr. 99 om frivillig og tvungen gjeldsordning for privatpersoner mv. (gjeldsordningsloven) s. 123. 13Se § 4–8 (e) gjeldsordningsloven samt Innst. O. nr 90, Innstilling fra finanskomiteen om lov om frivillig og tvungen gjeldsordning for privatpersoner (gjeldsordningsloven) s. 28 f. 14Se 41 § första stycket lagen om skuldsanering för privatpersoner. 15Se 31 § fjärde stycket lagen om skuldsanering för privatpersoner. 16Se Insolvency Act 1986 del VIII samt section 310 och 310 A. För tjänsten betalas en avgift som avräknas från de månatliga betalningarna. Borgenärerna kan motsätta sig avgiftens storlek. Enligt uppgift uppgår de genomsnittliga avgifterna för en betal- ningsplan till ungefär £ 2 500. Frågan om avgifternas storlek är kontroversiell och pågår en översyn av dessa.17 Om en myndighet ansvarar för betalningsförmedlingen låter de en advo- katbyrå sköta arbetet, för en avgift om av inbetalt belopp. 10.5Förutsättningar för en betalningsförmedling En förmedling av skuldsaneringsbetalningar skulle kunna bedrivas antingen i offentlig eller privat regi. Utredningen har undersökt förutsättningarna för de båda alternativen, genom samråd dels med dels med ett privat företag som verkar inom inkassobranschen. Betalningsförmedling i offentlig regi Vi bedömer att det inte är ekonomiskt försvarbart att inrätta ett helt nytt organ för en betalningsförmedling i offentlig regi. Ett uppdrag bör gå till en myndighet som genom sin organisation har förutsättningar att administrera en förmedlingsverksamhet. Ett antal olika myndigheter kan övervägas för ett sådant uppdrag. Kammarkollegiet kan tillhandahålla bland annat ekono- misk och administrativ service samt fordringsbevakning för statliga myndigheter, varför en betalningsförmedling inte framstår som helt främmande för verksamheten.18 är en annan myndighet som med sin erfarenhet av skuldsaneringsfrågor är ett annat tänkbart alternativ. Men enligt utredningens bedömning är den myndighet som ligger närmast till hands att administrera ett sådant uppdrag, främst med hänsyn till att den övriga delen av skuldsaneringsprocessen hanteras där. Där finns även en gedigen erfarenhet av fordringshantering.