sou · H1B346 · 2013-06-14 00:00:00 — Enligt ett avtal som träffades mellan den danska regeringen och Venstre, , och Det Konservative , ska befintliga anläggningar under hela sin livslängd kunna tillämpa de nuvarande skattereglerna.6 För överskottsel från nya anläggningar, innebär det nya systemet att överskottsel som inte kvittas inte kan kvittas mot el till det ordinarie danska elpriset. som inte förbrukas direkt eller kvittas , säljs i stället till ett lägre pris.7 5Skatterådets bindande svar , SKM2012.395.SR. 6Aftale den 15. mellem regeringen (Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre, ) og Venstre, , og Det Konservative om strategi for solcelleanlæg og øvrige små vedvarende energi (VE)- anlæg. 7Andrea Wesslén, Lagändring bromsar solcellsproduktionen, Dagens ETC, . Jämförelse med andra EU-medlemsstater 4.2Skattskyldighet för energiskatt på el i övriga länder i Även i och är det elnätsföretagen som är skatt- skyldiga för energiskatt.8 El som förbrukas i är föremål för energiskatt och en lageravgift. Elnätsföretag och elproducenter är skattskyldiga för energiskatten och ansvariga för lageravgiften. Betalningsskyldig- heten för energiskatt uppstår när elen överförs för konsumtion. Den som är skattskyldig för energiskatten måste registrera sig och redovisningsperioden är en kalendermånad. Elnätsföretagen kan tillåta elhandelsföretagen att sköta uppbörden av energiskatten, men elnätsföretagen är ändå alltid skattskyldiga.9 El som förbrukas i är föremål för energiskatt. överfördes också skattskyldigheten från elhandels- företagen till elnätsföretagen. Förändringen motiverades bl.a. med att det därigenom skulle bli färre skattskyldiga och att elnäts- företagen är de som har underlagen för att beräkna skatten.10 Enligt uppgift från kommer dock att återgå till systemet med elhandelsföretagen som skattskyldiga för energi- skatt. Skattskyldigheten uppstår när el levereras till en slutkund och, som huvudregel, när elen används av ett elnätsföretag, elhandels- företag eller en elproducent. Elnätsföretagen ansvarar för att betala en avgift till , ett statligt affärsverk. Avgiften till ingår i nättariffen som debiteras av elnätsföretagen (nätinnehavarna). 4.3.1Skattskyldighet för energiskatt på el I tas energiskatt ut på el som säljs till en slut- konsument. Det är elhandelsföretaget som levererar den elektriska kraften till slutkonsumenten som är skattskyldig. 8 Se 5 § lagen om punktskatt på elström och vissa bränslen (1260/1996, Finlex), om særavgifter (kap. 3–12. Avgift på elektrisk kraft) och Tax collection in the future regime - A common Nordic end-user market with combined , , 8 9Se rapporten collection in the future regime. 10Norges Offentlige Utredninger 2004: 8, Differensiert el-avgift for husholdninger. Jämförelse med andra EU-medlemsstater baseras på den mängd el som konsumenten köpt minskat med eventuell el som denne matat in. 4.3.2Beskattning av förnybar el I har mikroproducenter, med en anläggning för förnybar el som har en maximal kapacitet på 3x80 ampere, möjlighet att få s.k. nettomätning. Det nederländska systemet bygger på att all el, såväl den som mikroproducenten levererar ut på det allmänna nätet som den el han köper, passerar samma elmätare. Den el som producenten inte förbrukar levereras ut på det allmänna elnätet. Mikroproducentens köp av el minskas med den el som denne levererar ut på det allmänna elnätet. Mikroproducenten betalar energiskatt och mervärdesskatt endast på mellanskillnaden av den el han köpt extra och den el han levererat ut på nätet. Mikroproducenten behöver inte lämna in någon ansökan, registrera sig eller något liknande för att kunna tillämpa systemet med nettomätning. I allmänhet kräver dock elhandelsföretagen att mikroproducenten meddelar elhandelsföretaget och elnätsföretaget att han kommer att leverera förnybar el till nätet . Elhandelsföretagen är skyldiga att ta emot förnybar el från mikroproducenter. De måste också tillämpa nettomätning, dvs. minska den köpta elen med den el som mikroproducenten levererar. finns det en gräns; elhandelsföretaget kan avräkna högst 5 000 kWh mot den el som mikroproducenten köpt. Denna begränsning kommer förmodligen att ändras . Om mikroproducenterna levererar mer än 5 000 kWh till nätet, är elhandelsföretaget skyldigt att betala mikro- producenterna en skälig ersättning för elen. Enligt uppgift till utredningen har Europeiska kommissionen framfört till att den anser att nettomätning inte är möjlig ur ett mervärdesskatteperspektiv. Detta beror på att varje enskild leverans av varor eller tjänster bör behandlas separat i mervärdesskattehänseende. Enligt kommissionens uppfattning skulle nettomätning vara möjligt om det var möjligt att lagra el på nätet. I så fall skulle mikroproducenten få tillbaka sin egen levererade el. menar att de inte har en så formell syn på denna fråga som kommissionen. Jämförelse med andra EU-medlemsstater 4.4.1Skattskyldighet för energiskatt på el Även i tas energiskatt ut på el som säljs till en slut- konsument. Den som är skyldig att betala skatten är leverantören, dvs. den fysiska eller juridiska person som säljer eller levererar el för hans räkning eller på uppdrag av tredje part. 4.4.2Beskattning av förnybar el I den belgiska lagstiftningen finns ett undantag från beskattning av energiskatt när en konsument producerar förnybar el för eget bruk. Enligt uppgift från använder vid decentraliserad elproduktion ett system där elmätaren kan backa. En förutsättning är att anläggningen har en kapacitet som understiger 10 kW (5 kW i ) och att ett elöverskott levereras ut på det allmänna nätet. Mätaren vänder om den producerade volymen el är högre än den förbrukade. Elnätsföretaget informerar elhandelsföretagen om volymerna och fakturorna baseras på dessa uppgifter. Mätarna tillåter inte någon negativ konsumtion utan i sådana fall rapporteras en 0- förbrukning till elhandelsföretaget. Endast elleverans som över- stiger den egna produktionen, dvs. den positiva skillnaden i mätar- ställningen, är mervärdesskattespliktig. Mikroproducenter betalar bara nätavgift på nettot, dvs. på skillnaden mellan den el som levereras till nätet av mikro- producenten och den el som levereras till producenten. För att få en mer korrekt fördelning av nätkostnaderna överväger man att införa en särskild avgift för mikroproducenter eller en nätavgift som är relaterad till kapacitet. Det nuvarande systemet med nettomätning kritiseras av marknadens parter, eftersom det innebär att el som tillförts nätet kvittas mot el trots att deras marknadsvärden kan vara olika. Det finns dock ingen politisk vilja att förändra systemet. 5Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. Utredningens uppdrag syftar till att ta fram ett system som underlättar för enskilda med mikroproduktion att leverera sin egenproducerade förnybara el till nätet. Inledningsvis bör därför dessa begrepp definieras. En annan fråga som också bör belysas är vilka som ska vara parter i ett sådant system. Enligt utredningens direktiv ska systemet omfatta privat- personer eller företag med mikroproduktion av el för egen förbrukning. Avsikten med uppdraget är att föreslå ett regelverk som gör det enkelt för privatpersoner och mindre företag att investera i egenproducerad el. Under bakgrunden till direktivet redovisas också uttalande ur propositionen Stärkt konsumentroll för utvecklad elmarknad och uthålligt energisystem (prop. 2010/11:153) där det bl.a. framgår att regeringen ansåg att det var av stor vikt att man underlättar för det växande intresse som finns bland enskilda att ha en egen förnybar elproduktion i anslutning till den egna bostaden. Utredningens uppdrag är alltså begränsat till mikroproduktion av el som sker i direkt anslutning till där elen förbrukas. Det ingår därför inte i uppdraget att lämna några förslag för andelsägd elproduktion. Den elanvändare som har egen elproduktion ersätter köpt el med egenproducerad el. Renodlade elproducenter omfattas alltså inte av begreppet. produceras och används av samma person samt levereras i samma inmatnings- och uttagspunkt som elen tas ut ifrån. Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. I 11 kap. 2 § 1 lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE) finns en generell skattefrihet för vindkraftsproducerad elkraft, oavsett kraftverkets generatoreffekt, i de fall då producenten inte yrkesmässigt levererar elkraft. Enligt 11 kap. 2 § 2 LSE är elektrisk kraft inte heller skattepliktig om den framställts i av en producent som förfogar över en installerad generatoreffekt av mindre än och som inte yrkesmässigt levererar elektrisk kraft. Konsumtion av egenproducerad el är alltså skattebefriad förutsatt att det är vindkraftsproducerad elkraft eller generatoreffekten understiger 100 kW. I detta sammanhang kan även nämnas att tidigare gjort bedömningen att enbart den omständigheten att en elproducent matar in el på ett elnät, där elen sammanblandas med el av annat ursprung, inte medför att producenten ska anses leverera elen, i den mening som avses i 11 kap. 2 § LSE. anser att en förutsättning för att en producent i denna mening ska anses leverera el är att producenten dessutom överlåter elen till någon annan genom försäljning eller genom annat avtal om överlåtelse (, dnr 131 560566-08/111). har i tre avgöranden tagit ställning till bestämmelsen i 11 kap. 2 § LSE, se vidare under avsnitt 10.2.2. Utredningens förslag: Med förnybar el avses el som framställts, alstrats eller kommer från sådana källor som anges i artikel 15.1. b i energiskattedirektivet. El som framställts från metan från nedlagda kolgruvor omfattas dock inte av utredningens förslag. Skälen för förslaget: I utredningens direktiv talar man om att nettodebiteringssystemet ska omfatta förnybar el. Artikel 15.1. b i energiskattedirektivet ger möjlighet till skattelättnader när det är fråga om el: -från sol, vind, vågor, tidvatten eller jordvärme, -från vattenbaserad energi alstrad i vattenkraftverk, Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. -som framställs från biomassa och ur produkter som framställs från biomassa, -som framställs från metan från nedlagda kolgruvor, -som alstras från bränsleceller. För att utredningens förslag inte ska komma i konflikt med energiskattedirektivet bör endast nämnda källor omfattas av begreppet förnybar el. Någon anledning att i omfatta el som framställs från metan från nedlagda kolgruvor finns dock inte. Utredningens förslag: En mikroproducent är en elanvändare som kompletterar sitt uttag av el från elsystemet med egen elproduktion (egenproducent) som levereras i samma inmatnings- och uttagspunkt. Skälen för förslaget: I utredningens uppdrag ingår att avgränsa vilka som ska ingå i ett system med nettodebitering. En sådan avgränsning kan ske vid en viss elproduktionskapacitet eller liknande. En riktlinje för en sådan avgränsning kan enligt direktiven vara de mindre elproduktionsanläggningar vars innehavare enligt 4 kap. 10 § tredje stycket ellagen (1997:857) är undantagna från nättariffer för inmatning av el. Det rör sig om elanvändare som har ett säkringsabonnemang om högst och som producerar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst och som under respektive kalenderår tar ut mer el från elsystemet än elanvändaren har matat in på systemet. Det står utredaren fritt att utreda andra avgränsningar. Av förarbetena till 4 kap. 10 § tredje stycket ellagen framgår att den övre gränsen för undantaget från nättariff sattes till de elanvändare som har ett säkringsabonnemang om högst , eftersom dessa elanvändares förbrukning inte mäts utan enligt bestämmelsen i 3 kap. 10 § andra stycket ellagen. Elnätsföretaget kan därmed lätt avgöra vilka elanvändare som omfattas av undantaget. Gränsen sattes vidare till inmatning av producerad el som kan ske med en effekt om högst , Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. vilket motsvarar just ett säkringsabonnemang om 63 ampere.1 I bestämmelsen om viss begränsning av nättariff för s.k. små produktionsanläggningar är gränsen satt till . De elanvändare som använder den egna elproduktionen som komplement till den sedvanliga förbrukningen av el som de tar ut från elsystemet, t.ex. lantgårdar med mindre vindkraftverk och byggnader med solcellsanläggningar på taket, har dock produktionsanläggningar med en effekt som ligger långt under gränsen för vad som enligt ellagen anges som små produktions- anläggningar, dvs. En förutsättning för att elanvändare ska omfattas av undantaget i 4 kap. 10 § ellagen är att elanvändaren under ett kalenderår förbrukar mer el än han producerar (nettoköpare). Det blir alltså först efter utgången av varje kalenderår som man kan konstatera om elanvändaren ska betala en nätavgift eller inte för sin inmatning. Ett nettodebiteringssystem ska primärt inte omfatta renodlade elproducenter. Regleringen ska i stället gälla elanvändare som kompletterar sitt uttag av el från elsystemet med egen elproduktion, i allmänhet från solcellsanläggningar eller enstaka små vindkraftverk. Det eventuella överskott från den egna produktionen som då och då kan uppstå matar dessa elanvändare in på det allmänna elnätet – ofta utan ersättning. En utgångspunkt för att elanvändaren ska omfattas av undantaget skulle därför kunna vara att elanvändaren under ett kalenderår förbrukar mer el än han producerar, dvs. är en nettoköpare. En regel motsvarande den i ellagen, där man först efter att ett kalenderår har gått till ända kan konstatera att någon är en nettoköpare, går dock inte att förena med de regler som finns för redovisning av energi- respektive mervärdesskatt. Huvudregeln för dessa skatter är att de redovisas . Varje kalendermånad är alltså en egen redovisnings- period. De skattskyldiga kan därför inte invänta att ett kalenderår går till ända för att veta om det är en nettoköpare de har att göra med. Det är inte heller lämpligt att kräva att elanvändaren ska vara nettoköpare för . Exempelvis är sol- och vindkraft helt beroende av väderförhållandena. Kravet skulle förmodligen innebära att stora delar av det överskott som matas in på nätet inte skulle omfattas av nettodebitering. Utgångspunkten är alltså att mikroproducenten är en elanvändare som kompletterar sitt uttag av el från elsystemet med 2009/10:51 s. 12–13. Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. egen elproduktion, dvs. där såväl inmatning som uttag av el sker i samma inmatnings- och uttagspunkt. Systemet med netto- debitering, eller kvittning, ska endast omfatta uttagen el i den mån motsvarande inmatning gjorts. I stället för att kräva att mikroproducenten är en nettoköpare, måste systemet med nettodebitering begränsas på annat sätt. Nästa fråga är därför om det ska införas en effekt- eller en säkringsgräns. 5.5Effekt- eller säkringsgräns? Utredningens förslag: De elproduktionsanläggningar som ska ingå i ett nettodebiteringssystem eller ett alternativt system för att uppnå motsvarande skattelättnad är de som har en säkring om högst i inmatnings- och uttagspunkten. Skälen för förslaget: Utredningen har övervägt att införa en effektgräns för att fastställa vilka mikroproducenter som bör omfattas av ett nettodebiteringssystem eller ett alternativt system för att uppnå motsvarande skattelättnad. En sådan gräns kan dock medföra att mikroproducenter väljer att inte installera en anläggning med så hög effekt som det finns möjlighet till för att kunna ta del av skattelättnaden. På så sätt kan det också innebära ett hinder mot teknikutvecklingen. En effekt- gräns medför även kontrollproblem för den som är skattskyldig. Varken elnätsföretagen eller elhandelsföretagen vet vilken effekt en anläggning har. Däremot har i vart fall elnätsföretagen kunskap om dels vilket säkringsabonnemang (ampere) en mikroproducent har, dels vilken mängd el anläggningen matar in på elsystemet. Utredningen förordar därför att storleken på säkrings- abonnemanget ska utgöra gränsen för när en producent av förnybar el ska omfattas av ett nettodebiteringssystem. De flesta hushåll har uttagspunkter med ett säkrings- abonnemang om antingen eller . Däremot har många näringsidkare uttagspunkter med ett säkringsabonnemang upp till , vilket dock vanligen inte räcker för t.ex. jordbruk som alltså kan ha högre säkringar. Hyreshus och bostadsrättsföreningars egna abonnemang har också ofta större säkringsabonnemang än . Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. Enligt utredningens uppfattning är det svårt att ha en definition och ett system som omfattar olika amperegränser och som också är beroende av vilken verksamhet en mikroproducent i övrigt bedriver. Såväl administrativa skäl som kontrollsvårigheter talar mot en sådan lösning. Utgångspunkten måste vara att så många elanvändare som möjligt av dem som endast kompletterar sitt uttag av el från elsystemet med egen elproduktion omfattas av systemet. Men får det inte öppna för möjligheten att de som inte är egenproducenter kommer att subventioneras. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att mikroproducenter ska vara de som har en säkring om högst . Eftersom det kan förekomma att elabonnenter har säkringar som är högre än abonnemanget tillåter, är det den faktiska säkringens ampere som ska vara avgörande. 5.6Vilka ska vara parter i ett system med nettodebitering? 5.6.1Bakgrund – kvittning av nättariff och mottagningsplikt för el föreslår i sin rapport3 att man inför en skyldighet för elnätsföretag att i debiteringen av nättariffen (överföringsavgiften) kvitta uttagen och inmatad el . Det innebär att elnätsföretagen ska basera den rörliga delen av nättariffen på nettot av uttagen och inmatad el under månaden. Eventuella fasta avgifter i nättariffen påverkas inte av kvittningen. föreslår vidare att det elhandels- företag som levererar el i en uttagspunkt också ska ha mottagnings- plikt för den inmatade elen. Elnätsföretaget har en skyldighet att mäta inmatad energi till elnätet. Praxis i branschen är att ett elhandelsföretag anmäler till elnätsföretaget att denne köper den inmatade elen. Men det är inte säkert att producenten har någon elhandlare som köper den inmatade elen. I denna situation vet inte elnätsföretaget vem som är köpare eller balansansvarig för produktionen. Det bör därför, enligt , införas en skyldighet för det elhandelsföretag som säljer el i en uttagspunkt att ha mottagningsplikt för den inmatade elen. Detta är en förutsättning för att avräkningen ska fungera i alla lägen. 3 Nettodebitering – Förslag till nya regler för användare med egen elproduktion, EI R2010:23, 2010. Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. Eftersom det är en icke reglerad affärsmässig relation mellan producenten och den elhandlare som har mottagningsplikten, kan elhandlaren i sin prissättning av den mottagna elen försäkra sig om att mottagningsplikten inte blir olönsam. Om producenten hittar en elhandlare som kan erbjuda bättre villkor, kan denne välja att byta köpare av den inmatade elen. Det innebär att producenten inte är låst vid en köpare, men alltid är garanterad att någon tar emot ett produktionsöverskott. Det innebär också att elnätsföretaget alltid vet vilken aktör som ska ha mätvärden för produktionen och vem som är balansansvarig. har i sitt remissyttrande över rapporten uttryckt tveksamhet över förslaget att basera nättariffen för mikroproducenter på nettot av uttagen och inmatad el. Produktion av el och distribution samt användning av el har separerats i ellagen för att skapa tydliga gränser mellan den öppna marknaden för handel med el och elnätsverksamheten som är ett monopol. Att kompensera elnätsföretagen genom höjda avgifter för dem som inte har egen elproduktion överensstämmer inte, enligt verkets uppfattning, med ellagens intention om åtskillnad mellan produktion och användande av el. Även uttryckte i sitt remissvar tveksamhet inför kvittning vid debitering av nättariffen. påpekar i sitt yttrande att det inte finns något kostnadsmässigt motiv att subventionera mikroproducenter genom nättariffen. En mikro- producent är lika beroende av elnätet som andra kunder och bör enligt därför betala en normal nättariff. påpekar också att nettodebitering av nättariffen skulle påverka kunderna olika beroende av vilken struktur i nättariffen som elnätsföretaget tillämpar, eftersom det skiljer sig mycket mellan elnätsföretagen i uppdelningen mellan fast och rörlig avgift samt förekomsten av effektavgift. Förslaget innebär en stor skillnad för dem som skulle omfattas av systemet respektive dem som inte skulle göra det. Vad gäller förslaget om mottagningsplikt ansåg att det kunde vara rimligt med en sådan under förutsättning att mikroproducenten – i enlighet med förslaget – har möjlighet att teckna motsvarande avtal med en annan elhandlare. Även Energimyndigheten ställde sig bakom förslaget att införa mottagningsplikt för den elhandlare som levererar el i en inmatningspunkt, eftersom det säkerställer att all inmatad el registreras. anförde också i sitt remissvar att Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. mottagningsplikt påminner om situationen när elkonsumenter inte gör ett aktivt val av elhandlare och då automatiskt blir tilldelade en ansvarig elhandlare. Oberoende Elhandlare uppgav i sitt svar att genom mot- tagningsplikt och timmätning balansansvaret ut på ett bra sätt. Utredningens bedömning: Det bör inte införas någon skyldighet för elnätsföretagen att i debiteringen av nättariffen kvitta uttagen och inmatad el. Skälen för bedömningen: Utredningen kan inte se några bärande skäl till varför de som inte har egen elproduktion, genom höjda nättariffer, ska tvingas finansiera en minskning av mikro- producenternas nätavgift. Omregleringen av den svenska elmarknaden innebär att en åtskillnad görs mellan å ena sidan produktion och försäljning av el och å andra sidan överföring av el (nätverksamhet). Utformningen av nättariffen står under offentlig reglering, medan elproduktion och elhandel inte står under sådan kontroll. Det är därför viktigt att den reglerade nätverksamheten inte påverkas av förhållandena i den oreglerade elproduktionen eller elhandeln. Även detta talar emot att mikroproducenterna ska kompenseras via nättariffen. Utredningen anser alltså att det inte ska införas en skyldighet för elnätsföretag att i debiteringen av nättariffen kvitta uttagen och inmatad el. Utredningens bedömning: Ingen aktör ska pekas ut som motpart till mikroproducenten. Utredningens förslag: Det elhandelsföretag som levererar el i en uttagspunkt ska ha mottagningsplikt för den inmatade elen. Skälen för bedömningen och förslaget: Syftet med ett nettodebiteringssystem, som det anges i utredningens direktiv, är att stärka elkonsumenternas ställning på elmarknaden genom att Förnybara energikällor, mikroproduktion, m.m. underlätta för enskilda att leverera sin egenproducerade förnybara el till nätet. Detta ska ses mot bakgrund av vad regeringen uttalade i propositionen Stärkt konsumentroll för utvecklad elmarknad och uthålligt energisystem (prop. 2010/11:153). Regeringen ansåg där att det var av stor vikt att man underlättar för det växande intresse som finns bland enskilda att ha en egen förnybar elproduktion i anslutning till den egna bostaden. Med rätt förutsättningar kan dessa enskilda elkonsumenter ges en större möjlighet att ta kontroll över sin egen elanvändning och bidra till omställningen av energisystemet. Produktion av egen el i liten skala kan ses som en energieffektivisering sett ur ett samhällsperspektiv. Den starkaste drivkraften för att någon investerar i mikro- produktion bör rimligen vara att få största möjliga ekonomiska utbyte av investeringen. Utredningens förslag ska därför inte hindra mikroproducenterna från att få så bra ersättning som möjligt för det överskott de levererar ut på nätet. Tidningen har genomfört en kartläggning över privatpersoner som producerar sin egen el. Av en artikel publicerad framgår att 519 läsare hade redovisat sin elproduktion. En stor majoritet av dessa, , matar in elöverskottet på nätet.