sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Dessa har i sin tur kontakt med bortalagets supporterpolis antingen telefon- ledes eller om supporterpolisen är på plats genom personligt möte. Såväl klubb som supporterpolis kan också ha kontakt med pubar (motsv.) för att informera. Inför vissa matcher genomförs på matchdagen ett förmöte med de bägge klubbarna och med polisen och i vissa fall arenaägaren, där en sista avstämning sker. Under denna rubrik har jag valt att samla ett antal udda frågor som förtjänar uppmärksamhet utan att var för sig kunna karaktäriseras som kioskvältare. De presenteras i det följande utan inbördes rangordning och jag ger ingen garanti för att listan är fullständig. vill jag dock redovisa en erfarenhet som livet lärt mig efter i säkerhetsbranschen. Mer säkerhet kan ibland ge högre osäkerhet. Med denna paradox menas att säkerhetsfrågor noga måste analyseras och prioriteras. Att på ett ostrukturerat sätt plocka in diverse aparta arenasäkerhetsfrågor kan skapa förvirring och osäkerhet om det inte finns någon röd tråd. Kunskapsnivå och utbildning inom fotboll: Alla fotbollsklubbar i Allsvenskan och Superettan har minst en person som genomgått en tvåveckorsutbildning för säkerhetsansvariga. Inom styrelsen ska finnas en person som är ansvarig för säkerhetsfrågorna (det krävs dock ingen säkerhetsutbildning för denne). Ordningsvakterna är utbildade av polisen och ingår i säkerhets- organisationen för arrangemanget. De ordningsvakter som tjänst- gör vid högriskmatcher ska också ha en särskild arenautbildning. Publikvärdarna ska vara utbildade enligt de krav som ställs från (SvFF). SvFF och Föreningen () har tagit fram en kursplan och ett innehåll för vad en publikvärd ska kunna. En del klubbar har emellertid inte till- räckligt antal utbildade publikvärdar. Bristerna i en del klubbar ligger i att de har för liten arrangemangsorganisation och omoderna arenor. Kunskapsnivå och utbildning inom ishockey: Man blir aldrig färdigutbildad i säkerhetsfrågor och nya risker för arrangemangen kan uppstå. Därför krävs löpande information och utbildning. Central utbildning genomförs för samtliga säkerhetsansvariga i klubbarna och för samtliga publikvärdar. genomfördes även en central utbildning för ordningsvakter. De ordningsvakter som tjänstgör vid högriskmatcher ska också ha en särskild arena- utbildning. Svenska Hockeyligan (SHL) har löpande säkerhetsinformation för ordföranden, klubbdirektörer, sportchefer och domare. Vart annat år, eller när behov föreligger, genomförs också möten med TV-kommentatorer för att utbilda och informera om SHL:s säker- hetsarbete. Säkerhetsansvariga i klubbarna anser att deras styrelser i många fall saknar tillräcklig kunskap och intresse för säkerhetsfrågor. Nybyggen/ombyggnation: Den största möjligheten att åstad- komma stora förbättringar är vid nybyggen respektive större ombyggnader av arenor. Och det är då de säkerhetsmässiga glas- ögonen ofta kommer på alltför sent. I det vardagliga löpande arbetet bör fokus vara att de säkerhetsansvarigas uppfattning löpande efterfrågas och att någon i styrelsen har ett särskilt ansvar för att följa dessa frågor. Flexibilitet: Säkerhetsbehoven varierar av uppenbara skäl efter vilka matcher det handlar om. Jag tycker det finns anledning be- grunda hur denna variationsbild ska återspeglas i arenans säker- hetsprofil. Ett studieobjekt kan här vara Malmös nya fotbollsarena () som systematiskt sluter respektive öppnar rörligheten inne på arenan efter gjord hotbildsbedömning. Denna variation kan initieras också under pågående match. Detsamma gäller också i i . Kalkylmodeller: Jag har i delbetänkandet kritiserat bristen på resultatmått i säkerhetsarbetet. Jag saknar fortfarande, som framgår av kapitel 4 Uppföljning av förslagen i delbetänkandet och i skrivelsen om anmälningsplikt, systematiska ansträngningar på detta område. Jag föreslår att ishockeyns och fotbollens centrala strukturer – samlat eller var för sig – initierar ett forskningsprojekt kring praktiska och användbara kalkylmodeller samt införskaffar central kompetens på området. Inte minst är behoven stora i Superettan och Hockey- allsvenskan. Inkastande av föremål: Exempel på åtgärder inom såväl fotbollen som ishockeyn för att förhindra inkastande av föremål är nät, bättre kameraövervakning i avskräckande syfte, information och dialog med supportergrupperingarna. Planinvasion: Fotbollen anser att det är näst intill omöjligt att förhindra en planrusning när väldigt många supportrar vill in på planen, om man inte har höga stängsel alternativt vallgravar in mot planen. Elfsborg säkrat sin allsvenska guldmedalj i matchen mot ägde en så kallad positiv planinvasion rum på lagets hemmaarena. Allt förlöpte i och för sig väl, men detta var ingen självklarhet. Positiva planinvasioner är enligt såväl ordningslagen som SvFF:s regelverk förbjudna. Det finns anledning för att framöver analysera om förbud som inte efterlevs är verkningsfulla i ett längre perspektiv. Ishockeyn framhåller följande åtgärder: information, staket, publikvärdar och ordningsvakter samt kännbara straff. Jag ser det växande utbytet mellan riskgrupper från olika länder som ett problem. Det gäller inte bara i , utan det förekommer också att sådana grupper har utbyte med andra klubbar i , t.ex. Aachen med Hammarby Fotbolls riskgrupp. Lagen om tillträdesförbud gäller även för utlänningar i och går det att identifiera dem bör de få ett tillträdesförbud och begår de något brott så ska de lagföras. har också möjlighet att ge en arrangörsavstängning. Med dagens lag- stiftning är det inte möjligt att ett tillträdesförbud i även ska gälla i och det är inte troligt att en sådan lagändring kommer till stånd i närperspektivet. Det är viktigt att klubbarna informerar varandra så snart det blir känt att några huliganer tänker ta sig till ett annat land och det- samma gäller mellan polismyndigheter. Polisiära kontakter finns såväl via Europol som inom det nordiska polissamarbetet. Dessa borde gå att utnyttja också på detta område. Jag bedömer på ett generellt plan att informationsutbytet i samband med matcher mellan olika aktörer fungerar tillfreds- ställande inom såväl fotboll som ishockey. Det finns väl inkörda rutiner, där Överenskommelse om match är utgångsdokumentet. Jag är väl medveten om att en polismyndighet kan sekretess- belägga sin riskanalys när klubbar vill ha ut den. Argumentet blir då att man vill skydda polisens operativa metoder vad gäller säkerhet. Likväl anser jag, som framgått av tidigare kapitel, att det är ett nederlag för alla parter när man hamnar i den situationen. Frågan vinner knappast på att man hamnar i ett motsatsförhållande. Till detta kan läggas att klubbarna ofta sitter på information som är central för polisens operativa bedömningar och som det vore olyckligt om den inte kom fram. Av uppenbara skäl kan jag här inte föreslå någon rättslig form för att reglera frågan. Jag kan enbart vädja till aktörerna att besinna sig. Jag vill på denna punkt hänvisa till kapitel 11 Ansvarsfrågor där jag behandlar frågan om behovet av en särskild prövningsinstans och vikten av öppnare hotbildsanalyser. En lista över säkerhetsfrågor kan givetvis göras längre och det är en allmängiltig sanning att ingenting sagts här som inte sagts förut. Generellt är jag en stark anhängare av att personer med ansvar för arenasäkerhet löpande arbetar med checklistor som successivt revideras. Som framgått av det föregående menar jag att säkerhets- behov varierar och detta bör återspeglas i en flexibel säkerhetsprofil. Säkerhet ska vara en färskvara. Det gäller allt från kalkylmodeller till planinvasion, där jag i det föregående gjort några reflektioner kring dessa ämnen. Samverkansexempel från kring kollektivtrafiken kan bli mer av en förebild. Vissa erfarenheter från andra regioner presenteras. Av kommittédirektiven framgår att jag ska föreslå hur transport- företag som anlitas för transport av supportrar före och efter en match involveras i den gemensamma planeringen. I det regionala samarbetet i genomförs möten med olika aktörer (klubbar, polisen, SL och andra operatörer) inför fotbollssäsongens start och en utvärdering sker efter säsongen. Extratrafiken delas in i tre kategorier: Kategori 1: Av polisen rekvirerade bussar för transport av sup- portrar vid olika tillfällen. Detta sker exempelvis vid tillämpning av polislagen. Polis ska medfölja ombord. Kategori 2: Av klubbar/polisen beställda bussar för transport av supportrar till matcharenan. Minst ordningsvakt ska medfölja ombord. Under förutsättning att omständigheterna tillåter är ambitionen att polis medföljer. Kategori 3: Av klubbar/polisen beställda bussar för transport av supportrar från matcharenan. Polisiär närvaro vid ilastning av buss- arna ska finnas liksom en av SL utsedd trafikledare på platsen. Det bedöms inte behövas någon extra säkerhet ombord på bussarna. Det är sällsynt med extrabussar till arenan, men vid derby- matcher kör minst tio extrabussar från matcharenan () och till . Extrabussar kan även beställas vid andra publikdragande matcher. SL sätter också in extratåg på tunnelbanan utan särskild beställning. SL står för kostnaderna för busstransporten i kategori 2 och 3, medan eventuell skadegörelse ersätts av klubben, som kan utkräva ersättning av den som gjort skadegörelsen. Det förekommer att supportrarna själva beställer extrabussar eller extratåg, men detta är en affär mellan supportrarna och operatören. Extratrafik förekommer vid ishockeymatcher. SL deltar i regel vid planerings-/förmöten inför derbymatcher och ibland vid andra högriskmatcher för att stämma av transport- situationen. Inom fotbollen förekommer också extratrafik i samband med matcher utanför . Det är främst vid högrisk- och derbymatcher det kan förekomma att trafikoperatören deltar vid planeringsmöten. Som exempel kan nämnas vid matcher mellan och samt mellan och (i något enstaka fall). Även har framfört att trafikoperatör kan delta vid högrisk- och derbymatcher. Det före- kommer också telefonkontakter, ofta genom polisens försorg. Det kan vara polisen som av säkerhetsskäl beställer extratrafik och som då också står för kostnaderna. Extrabussar från city ut till arenan förekommer också, bl.a. i . Det finns inte någon skriven policy om extratrafik utan frågan tas upp från match till match. Vid bortamatcher är det i regel supporterföreningarna som be- ställer bussar eller extratåg och som då också står för kostnaderna. Det gäller även vid skadegörelse. Det förekommer att polisen (i regel supporterpolisen) och ordningsvakter möter upp supporter- bussarna en bra bit från arenan för att guida och informera om vad som gäller. Exempel på åtgärder i samband med matchen – Det har under varit mycket stökigt i samband med derbymatcherna mellan och att komma till rätta med detta slöts en överenskom- melse mellan i , och om samverkan för trygghet, säkerhet och god ordnings- hållning under den allsvenska fotbollssäsongen. Ett av problemen har varit när supportrar från de två lagen kon- fronterar varandra på stan före matchen. Det har lett till såväl misshandel som skadegörelse och våldsamt upplopp. Inför matchen togs därför ett nytt grepp för hur sup- portrar från skulle ta sig till . De som stod bakom detta upplägg var de två klubbarna, Support, och . sade Support sig inte stå bakom detta. Upplägget var följande: De som skulle stå på bortaläktaren måste åka buss från eller annan uppsamlingsplats direkt till . Genom uppvisande av matchbiljett skulle de få åka gratis med bussarna. Detta skulle vara enda sättet att komma in på borta- läktaren. För att göra det hela till en positiv upplevelse, förutom gratis transport fram och tillbaka, skulle det ordnas en del trevliga arrangemang innan avfärden till . Kritiken från supportrarna blev mycket stark och även vissa media var tveksamma till upplägget. ordnade därför en hearing med supportrarna, som starkt tog avstånd från kollektiv- transporten. Fanns det då inte någon annan lösning som kunde accepteras av alla parter? Supportrarna lovade återkomma med ett förslag och lämnade och Malmös supporterföreningar ett sådant. Malmösupportrarna ville med eget tåg ta sig till (hållplats ) för att därifrån ha en gemen- sam marsch kortaste vägen från stationen direkt till bortainsläppet vid utan att konfronteras med supportrar. Dessa supportrar skulle i gengäld kunna röra sig fritt i och station Knutpunkten utan konfrontationer. Det skulle finnas möjlighet att frivilligt åka med buss till . Supportrarnas förslag godkändes av parterna, vilket innebar att gratisbussar stod till buds och ett extratåg sattes in till (supportrarna själva ordnade extratåget). En del åkte säkert också egen bil till och från . Transporterna till gick utan större intermezzon (en person drog i nödbromsen och skadegörelse i en vagn) och vid till- bakaresan till åkte även tågresenärerna med bussar. Det förekom vissa försök till skärmytslingar mellan support- rarna innan matchen, men dessa kunde stoppas av polisen. flöt evakueringen från arenan på ett lugnt sätt med ett undantag. Det blev en (planerad) uppgörelse mellan de båda lagens supportrar (ca 25 supportrar från respektive klubb). Polisen lyckades relativt snabbt avbryta uppgörelsen. Två möten hölls senare med polisen och de två klubbarnas supportrar för att göra en utvärdering. genomfördes ett planeringsmöte med polisen, de två klubbarna och deras supporterorganisationer för att diskutera förbättringar inför matcherna 2013 mellan och . Inom ishockeyn förekommer extratrafik i samband med matcher och därför är det sällsynt att trafikoperatör deltar i planer- ingsmöten, men det kan förekomma vid högriskmatcher. har klubben telefonkontakt liksom polisen med operatör. Beställning av extratrafik har varit aktuell vid ett par utematcher med stor publik. Det händer att supporterföreningarna själva beställer bussar till bortamatcherna och då också står för kostnaderna, inklusive för eventuell skadegörelse. Bussar från city till arenan förekommer också, t.ex. vid Färjestad matcher. Samverkan kring kollektivtrafiken till och från arenan är god och välutvecklad i där det regionala samverkansarbetet mellan en stor grupp aktörer hunnit längst. Även om detta inte är en fråga som direkt rör själva arenasäkerheten som sådan har flödet av människor till och från en arena en sådan indirekt effekt. Det finns anledning för främst och att ta närmare del av huvudstadens erfarenheter på detta område. har i sin kritik mot i (beslut daterat ) bl.a. uppmärksammat den bristande samordningen mellan polisen och företrädare för all- männa transportmedel som tog sig uttryck i att en tågoperatör synes ha vägrat utföra sitt uppdrag, vilket fick avgörande betydelse för händelseutvecklingen. Vid möten inför matcher av högriskkaraktär bör transport- operatör regelmässigt delta för planering av kollektivtrafiken bl.a. för att undvika liknande situationer. Däremot är jag tveksam till att via lagstiftning söka att formellt tvinga tågoperatörer att under- ordna sig polisönskemål i samband med högriskmatcher. De säkerhetskonferenser som genomförs av de centrala organisa- tionerna, såväl inom fotboll som ishockey, med säkerhetsansvariga från de två högsta ligorna, och i många fall också med supporter- polisen, är värdefulla för att diskutera säkerhetsfrågor och bygga upp personliga relationer mellan klubbarna och med supporter- polisen. Med anledning av tidigare års händelser har och tillsammans med polisen på ett seriöst och praktiskt sätt tagit tag i säkerhetsfrågorna i samband med derbymatcherna. Man har också engagerat klubbarnas supporterorganisationer i detta arbete. Jag ser positivt på denna process, men i en förhand- lingssituation med supporterorganisationerna gäller det att veta varje parts faktiska mandat. De principiella frågeställningarna det här handlar om har jag utvecklat i kapitel 16 Förebyggande insatser, avsnittet Ett praktiskt åskådningsexempel. 22 Perspektiv efter 2013 Fyra alternativ redovisas för fortsatt statlig bevakning av frågan. När ett slutbetänkande levereras är frestelsen stark att summera erfarenheter och skriva testamente. I kortfattad form är den samman- fattande känslan att det har funnits behov av en nationell samord- ning, att alla har bidragit med tankar och förslag samt att mycket skett under resans gång från det att utredningen tillsattes fram . Den fråga som funnits i bakgrunden rör för- troendet parterna emellan. Detta har brustit liksom förståelsen av att man ömsesidigt är beroende av varandra. På nät- hinnan måste insikten finnas att suboptimeringar inte fungerar. Vad blir då testamentet? Det är knappast upp till mig att myndigt slå fast hur stafettpinnen om nationell samordning bör föras vidare. Utan anspråk att nå upp till eller höjder vill jag ändå våga mig på att föra ett resonemang kring frågan. Min utgångspunkt är att någon form av fortsättning efter att detta slutbetänkande lagts fram är på sin plats. Dels finns ett antal frågor som bör följas upp, dels torde nya frågor uppstå i denna komplicerade samverkansprocess. Jag ser två alternativa angrepps- sätt. Det ena är att när tillräckligt med vatten runnit under broarna statsmakterna initierar en uppföljningsprocess. Ett annat alternativ är att behålla någon form av nationell samordning också . För en ren uppföljningsfunktion talar den kloka principen att inte inrätta vad som kan uppfattas som permanenta organ i onödan. Det kan finnas en risk att en fortsatt samordningsfunktion uppfattas som en inbjudan att lyfta bort ansvar från parterna själva. De borde nu ha fått det stöd de behöver för att själva kunna driva processen vidare. En uppföljningsfunktion däremot kan ge effekten att arbetet inte stannar av och att nödigt tryck skapas för att komma vidare på ett offensivt sätt. För en mera permanent funktion talar sannolikheten att huliganism inom idrotten inte utrotas i ett kortare tidsperspektiv. Som framgår av såväl delbetänkande som slutbetänkande finns starka underliggande krafter som stör samhällets och idrottens grund- läggande värderingar. Det kan finnas behov av en fortsatt nationell samordningsfunktion som brygga mellan parterna. Om man väljer alternativet uppföljningsfunktion föreslår jag att ett sådant uppdrag ges om . Lämpligt sammanhållande organ för ett sådant uppdrag kan vara (Brå), gärna i nära samverkan med (). Om man väljer att fortsätta med nationell samordning finns anledning begrunda vilket organ som bör väljas. För att ges nödig auktoritet bör uppdraget ges till en myndighet eller myndighetsliknande aktör. En tänkbar kandidat är RF om man från detta håll är villig att påta sig detta arbete. Argumentet skulle då kunna vara att RF har vissa funktioner av myndighetsliknande karaktär. Ett andra alternativ är att någon länsstyrelse ges uppgiften att full- göra en nationellt samordnande roll. Denna teknik används . Ett exempel är den nationellt samordnande roll i givits vad avser hedersrelaterat våld. Jag vill också erinra om mitt förslag i delbetänkandet att länsstyrelserna i de tre storstadsregionerna bör ges ett regionalt samordnande upp- drag i denna fråga. Ett tredje alternativ är att någon med nationellt samordnings- ansvar utses som administrativt och/eller reellt kopplas till Kultur- departementet. Denna person bör – enligt terminologin i gamla verksförordningen – åtnjuta allmän aktning. Sammanfattningsvis finns sålunda ett antal alternativa lösningar att välja mellan. Ett måhända något förmätet förslag är att inhämta remissorganens synpunkter i denna fråga. 23Ekonomiska konsekvenser av förslagen Ett genomförande av förslagen ger positiva ekonomiska effekter. Varje utredning av denna typ ska redovisa de ekonomiska konsekvens- erna av de förslag som läggs fram. I mitt fall är denna uppgift såväl enkel som svår. Enkel i den meningen att förslagen genomgående syftar till att minska huliganismen i dess olika former och därmed reducera både klubbarnas och det offentligas kostnader. Det är en svår uppgift i så motto att varje enskilt förslag ofta kan vara förenat med en kostnad men en intäktseffekt som är svår att kvantifiera. Allmänt kan konstateras att min utgångspunkt är att säkerhets- kostnaderna för att bekämpa idrottsrelaterat våld har stigit lavin- artat . Enligt de kalkyler jag redovisade i delbetänk- andet har kostnaderna för klubbarna inom fotboll och ishockey stigit från 2005 till 2011. Uppgifterna avser de två högsta serierna. Fallhöjden för säkerhets- kostnader vid rätt insatta åtgärder är med andra ord betydande! Kostnadseffekterna inom polisen är om möjligt ännu svårare att kvantifiera. Uttaget av polistimmar sker oftast genom att polis- insatser enligt en given volym omdirigeras till idrottsarrangemang från alternativa andra arbetsuppgifter. Självfallet förekommer det också att poliser tas ut till extra tjänstgöring på grund av före- stående högriskmatcher. Många av mina förslag riktar sig till klubbar, arenaägare m.fl. aktörer. Det handlar om kostnader – och intäkter – som det allmänna inte har att bära. I andra fall kan det handla om partssammansatta grupper, ytterligare utredningar m.m. Dessa kostnader torde, vad avser den statliga sektorn, kunna rymmas inom ramen för Möjligen bör i detta sammanhang nämnas vissa merkostnader vid inrättandet av en särskild prövningsnämnd. Det optiskt sett dyraste av mina förslag återfinns i delbetänk- andet. Jag syftar då på tanken att avstå från debitering av polis- kostnader när arrangören är ett IdrottsAB Först måste då noteras att har en sådan debitering inte ägt rum. Systemet infördes i en reducerad skepnad först för att vara fullt utbyggt från . För att få en statsfinansiell kostnadsökning måste då jämförelsen ske med något av dessa år. Kostnaderna för berörda IdrottsAB skattades i del- betänkandet av såväl polis som klubbar till . Under innevarande säsong blir de dock lägre inom ishockeyn, eftersom och inte längre spelar i samma serie. Med tanke på de lindrigt uttryckt frostiga relationerna mellan polis och klubbar – främst i – och klubbarnas linje att överklaga alla debiteringsbeslut måste man gardera sig för vilka beslut domstolar kommer att fatta. Detta får sin speciella relief, eftersom alltfler klubbar kan förväntas börja hävda att egna IdrottsAB inte arrangerar matcher utan detta görs av bakom- liggande ideella föreningar. Det är ju knappast någon statshem- lighet att alla klubbar på elitnivå inom de två sporterna använder sig av aktiebolag, låt vara i formell mening med lite olika funktioner. Vid en sammanfattande bedömning menar jag att i vart fall ovanstående inte kan ses som en kostnad om IdrottsAB befrias från att betala kostnader för polisbevakning. Detsamma gäller mina förslag att skapa i normalfallet polisfria arenor och mina propåer om att minska betalningsområdet för polisens bevakningskostnader. Dessutom torde denna fråga kunna lämnas åt sidan i detta sammanhang, eftersom beslutat sig för att tillsätta en kompletterande utredning just för denna fråga. Vad gäller mina övriga förslag anser jag att de leder till klara besparingar såväl vad avser stat och kommun som inom idrotten. De fem viktigaste slutsatserna presenteras. Vid vägs ände och med uppdraget avslutat tillåter jag mig att reflektera över vilka av mina slutsatser som är de viktigaste. Följande fem träder då fram på näthinnan: Att finna former för att bättre stödja de goda supportrarna. Att stänga ute risksupportrar via skärpt tillträdesförbud med åtföljande nationell register över berörda individer. Att motverka kriminell infiltration och rekrytering av nya risk- supportrar. Att förbättra arenasäkerheten och skapa attraktiva evenemang. Att lösa varbölden med betalningsansvaret för polisbevakning av matcher. Jag har angett vissa vägar och det finns säkert fullgoda alternativ som jag förbisett. Problemställningarna är komplexa och det finns inga enkla lösningar. Själv är jag uppvuxen ett stenkast från . AIK:s matcher började jag följa . Saknades pengar kunde man följa matcherna på berget bredvid Skytteholm varifrån man i bästa fall såg halva planen.