sou · H1B366 · 2013-09-11 00:00:00 — Materialet omfattar kategorierna dagspress, fack- och populärpress, andra publikationer (annonsblad, program, kataloger m.m.), annonsblad tryckta i utlandet samt reklam som offentliggörs på annat sätt (affischer, skyltar m.m.). För att få fram uppgifter om hur stor den slutliga skatten har varit för respektive kategori har gjort nya beräkningar utifrån de uppgifter som registrerats om berörda företags sammanlagda beskattningsvärden samt beviljade avdrag och återbetalningar. Det har då inte varit möjligt att följa varje mediekategori längs hela den kedjan, utan vissa uppgifter har bara gått att få fram samlat för två eller flera av kategorierna. Med dessa förutsättningar innehåller tabell 5.5 uppgifter om tre kategorier av medier: dagspress, fack- och populärpress samt övriga medier, där Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik den sista kategorin omfattar andra publikationer, annonsblad trycka i utlandet och reklam som offentliggörs på annat sätt. Källa: Beloppen har beräknats av för kommitténs räkning. Några tydliga trender framgår av uppgifterna i tabell 5.5. En sådan trend är att kategorin dagspress fortfarande betalar reklamskatt, i storleksordningen , men att det samlade uttaget har sjunkit betydligt jämfört . –2005 var det årliga uttaget strax och –2000 var det . En annan tydlig trend är att kategorin fack- och populärpress inte betalar någon reklamskatt alls, från att tidigare ha betalat i storleksordningen 100–i reklamskatt. En tredje trend är att den största delen av statens samlade intäkter från reklamskatten numera kommer från kategorierna andra publikationer och reklam som offentliggörs i annan form och dessa skatter betalas bl.a. av landets idrottsföreningar. Det förtjänar också att påpekas att de sammanlagda årliga skattebelopp som blir resultatet vid en summering av de tre kategorierna i tabell 5.5 skiljer sig något från de totalbelopp för reklamskatten som Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik redovisats i årsredovisningar och som återges i tabell 5.4 ovan. Skillnaden beror enligt huvudsakligen på ändringar av skattebeloppen i efterhand baserat på utfallet av revisioner och domstolsprövningar. De identifierbara trenderna i tabell 5.5 hänger i hög grad samman med de regelförändringar som genomfördes i reklam- skatten –2008, då samma regler började gälla för dagstidningar och för fack- och veckotidningar och då grundavdraget höjdes . Den relativa fördel dagstidningsbranschen ursprungligen hade i reklamskatte- hänseende i förhållande till andra tryckta medier är alltså i huvudsak borta. En annan konkurrensmässig försämring för dagspressen i förhållande till de ursprungliga intentionerna är att reklam i radio och tv aldrig har beskattats och därför inte heller ingår i redovisningen ovan. Fördelning mellan olika dagstidningsföretag Dagstidningsbranschen avgränsas från övriga medier genom begreppet allmän nyhetstidning. Alla tidningar som rymdes inom definitionen hade samma relativt förmånliga villkor, med en lägre skattesats och ett förmånligare skatteavdrag. Även med det nya begreppet periodisk publikation omfattas alla dagstidningar av samma bestämmelser i reklamskattelagen. I praktiken finns det dock en variation inom dagstidningsbranschen, t.ex. mellan tidningar som har respektive inte har driftsstöd, när det gäller hur mycket enskilda tidningsföretag faktiskt betalar i reklamskatt. Som reklamskatten och driftsstödet är konstruerade finns det en inbyggd samvariation mellan skattebetalning och stödmottagande i så måtto att mindre tidningar, som i högre grad är stödberättigade, betalar en lägre skatt än större tidningar, som i mindre grad är stödberättigade. Skillnaden ökade när reklamskattens grundavdrag höjdes 2006. För de mindre tidningarna innebar det att man inte längre behövde betala reklamskatt, medan det för de större tidningarna fortfarande innebar att de hade skyldighet att betala reklamskatt. En beskrivning av sambandet mellan mottagandet av driftsstöd och betalning av reklamskatt kompliceras i viss mån av att stödet avser enskilda tidningar, medan reklamskatten betalas och redovisas per företag. Efter de senaste årens koncernbildningar i dags- Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik tidningsbranschen är det därmed inte alltid möjligt att följa utvecklingen för enskilda tidningar med avseende på reklamskatten. har med dessa förutsättningar försett kommittén med uppgifter som har kunnat användas för att beräkna den slutligt reglerade reklamskatten för olika tidningsföretag – 2011, efter att hänsyn tagits till den återbetalning av inbetald skatt som normalt sker . Vissa uppgifter har därutöver inhämtats från berörda tidningsföretag. Resultatet redovisas i tabell 5.6 nedan. Av tabellen framgår att det i huvudsak är tre grupper av tidningsföretag som betalar reklamskatt. I en första grupp återfinns åtta storstadstidningar: (DN), (GP), (SDS), (SvD), , /GT/, (DI) och Metro. Den sammanlagda reklamskatten för dessa tidningsföretag har legat på , vilket motsvarar av den sammanlagda reklamskatt som tidningsföretagen betalar till statskassan. Bland dessa tidningar finns det en tydlig trend av sänkta kostnader för reklamskatt under de redovisade åren. För de enskilda tidningarna varierar de årliga skattebeloppen (2011) . I en andra grupp av tidningar ingår olika regionala koncerner och förstatidningar som Promedia, NT Media, Hallpressen, , Mittmedia, (NWT), (HD) och (VK). Dessa tidningsföretag och koncerner betalade 2011 mellan 1,3 och i skatt och det samlade uttaget för den här gruppen har legat på . Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik Källa: Beloppen har beräknats med hjälp av underlag från och vissa tidningsföretag . En tredje grupp består av ett fåtal relativt sett mindre tidningar som ligger i gränslandet för att behöva betala reklamskatt. Dessa står därför för en mycket liten andel av de totala inbetalningarna. Det sammanlagda skatteuttaget har legat på . 19Promedia: VLT, , , , , , , , , , , Örebroar´n. 20NT Media: , Östgöta Corren, UNT, , , , , , , . 21Hallpressen: , Smålands-Tidningen, , , Smålänningen, , , , Västgöta- Bladet. 22Gota media: , Barometern-OT, BLT, , Sydöstran, , , , Kronobergaren, , , . 23Mittmedia: , Ljusnan, , , Ljusdals- posten, , Nya Samhället, Tidningen , , i , Tidningen , , , , , , , . Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik På samma sätt som i det föregående avsnittet finns det anledning att uppmärksamma skillnader i de uppgifter som redo- visas. De summor som anges för det samlade skatteuttaget för dagstidningsbranschen i tabell 5.5 och 5.6 är inte identiska. Summorna skiljer sig åt. En trolig orsak är svårigheterna att fastställa de faktiska avdragen och åter- betalningarna för enskilda företag . Bakom uppgifter för koncerner kan också ligga förändringar i företags- strukturen. stämmer den allmänna bilden av att dagstidningsföretagen totalt sett betalar reklamskatt med i storleksordningen . Av de enskilda dagstidningar som betalar reklamskatt är det bara som även är mottagare av driftsstöd. I de olika koncernerna som betalar reklamskatt ingår förvisso också tidningar med driftsstöd, men dessa skulle förmodligen inte själva komma i fråga för reklamskatt eftersom de har en omsättning som under- stiger . För den slutsatsen talar att tidningarnas täckningsgrad inte får överstiga på utgivningsorten. Kommittén har även inhämtat att , som är den andra tidningen utöver som har ett årligt storstadsstöd, är befriad från reklamskatt efter beslut av . I beslutet hänvisar myndigheten till att företagets omsättning med säkerhet inte överstiger nivån på grundavdraget. Detsamma får då antas gälla även för tidningarna i Pres(s)gruppen. Av gruppens tidningar med driftsstöd ingår några numera i tidningskoncerner: tidningarna i NT Media, tidningarna och i samt tidningarna i i Mittmedia. Under förutsättning att Pres(s)gruppens tidningar är för små för att själva omfattas av reklamskatten är det med andra ord de större, och inte stödberättigade, tidningarna i respektive koncern som i praktiken genererar reklamskatten. Av de uppgifter som inhämtats för detta avsnitt framgår också att de svenska gratistidningarna, med ett undantag, i praktiken inte längre betalar reklamskatt. Undantaget är tidningen som i kraft av sin storlek kommer över den lagstadgade brytpunkten och betalar en årlig reklamskatt som uppgår till . Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik För att sammanfattningsvis beskriva sambandet mellan mot- tagande av driftsstöd och betalning av reklamskatt kan de svenska tidningsföretagen inordnas i en fyrfältsfigur: Figur 5.1 visar att sambandet är tydligt negativt, i den meningen att tidningar med driftsstöd i huvudsak inte betalar reklamskatt, medan tidningsföretag som betalar reklamskatt i huvudsak inte mottar driftsstöd. I vart och ett av fallen finns det dock undantag. mottar driftsstöd och betalar reklam- skatt och vissa tidningskoncerner som betalar reklamskatt får driftsstöd för en del av sina tidningar. Kommittén återkommer i avsnittet Överväganden och bedömning till de slutsatser som bör dras av detta samband. Anmälan från Tidningsutgivarna, och Europeiska kommissionen beslutade med anledning av en anmälan från Tidningsutgivarna, och att något formellt förfarande avseende reklamskattelagen inte skulle inledas.24 I beslutet anför kommissionen bl.a. följande. En åtgärd utgör statligt 24 Statligt stöd CP 58/2003 – Reklamskatt. Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik stöd om samtliga kriterier i artikel 87.1 i EG-fördraget (artikel 107.1 i EUF-fördraget) är uppfyllda. Enligt det första kriteriet är det endast förmåner som ges direkt eller indirekt med hjälp av statliga medel som betraktas som stöd. Den skillnad som görs i artikeln mellan stöd som ges av en medlemsstat och stöd som ges med hjälp av statliga medel betyder inte att alla förmåner som beviljas av en stat utgör stöd, utan syftar endast till att få regeln att omfatta såväl förmåner som beviljas direkt av staten som förmåner som beviljas genom ett offentligt eller privat organ som utsetts eller inrättats av staten. Mot denna bakgrund, och särskilt när det gäller skatteområdet, leder det förhållandet att vissa företag eller vissa sektorer omfattas av skatter som andra inte omfattas av, inte nödvändigtvis till en sådan skillnad i beskattning som omfattas av reglerna om statligt stöd. Att den aktuella skatteåtgärden endast tillämpas på reklam- utrymmen som ställs till förfogande av pressen i medför inte att staten direkt eller indirekt åläggs en ökad ekonomisk börda som syftar till att ge andra medier en bestämd förmån. Även om det inte råder någon tvekan om att det finns ett samband mellan marknaden för reklamutrymme i pressen och marknaden för reklamutrymme i andra medier (främst tv och internet), framgår det ändå att avsaknaden av skatt på reklam- utrymmen i andra medier än pressen inte med hänsyn till systemets art eller funktion kan klassificeras som en skattebefrielse som kan medföra en förlust av statliga medel. Tvärtom framgår det av uppgifterna från de svenska myndigheterna att skatteintäkterna i fråga inte är avsedda att finansiera de andra mediernas verksam- heter. Under dessa omständigheter utgör den aktuella skatten inte ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i fördraget och omfattas således inte av kommissionens behörighet på området för statligt stöd. Talan om skadestånd från Vid finns f.n. ett mål avseende en talan angående skadestånd med som kärande mot staten genom Justitiekanslern. Bolaget gör gällande att det förekommit en överträdelse av unionsrätten som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Enligt bolaget skulle de ändringar som genomfördes i reklamskattelagen 2006 innebära att ett nytt Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik statligt stöd har införts. Yrkade kapitalbelopp motsvarar den reklamskatt som bolaget har erlagt 2006–2011 och yrkandena bygger på antagandet att de företag som inte är skattskyldiga för reklamskatt – dvs. radio, tv och internet – ställt i relation till erhåller statligt stöd genom att staten inte beskattar dessa företag. Staten genom Justitiekanslern bestrider att det förekommit någon överträdelse av unionsrätten som kan grunda skadestånds- skyldighet för staten. De genomförda ändringarna i reklamskatte- lagen innebär inte att ett nytt statligt stöd införts. Ändringarna har redan av den anledningen inte omfattats av anmälningsplikt enligt artikel 108.3 EUF-fördraget. Staten bestrider under alla omständig- heter att det beskattningssystem som följer av reklamskattelagen innebär att statligt stöd enligt artikel 107.1 EUF-fördraget utges i . Staten åberopar även andra grunder för bestridandet. Vid utvecklandet av bestridandet anför staten bl.a. följande av särskilt intresse för överväganden. Att stödet utgår av statliga medel är för regelrätta stödåtgärder förhållandevis okomplicerat att konstatera. I skattesammanhang är så inte fallet. har visserligen bl.a. i mål C-159/01 mot Europeiska gemenskapernas kommission25 funnit att villkoret i skattesammanhang kan uppfyllas om det kan konstateras att åtgärden medför en förlust av statliga medel om det omtvistade undantaget resulterar i att staten går miste om en inkomst som normalt skulle ha ingått i dess budget. För att en förlust av skattemedel ska föreligga krävs att åtgärden kan konstateras utgöra ett undantag från det allmänt gällande skattesystemet i den aktuella medlemsstaten (geografiska området). För att en icke-beskattning ska kunna innefatta statligt stöd måste det vara tydligt att åtgärden utgör ett klart avsteg från vad som annars normalt gäller på det aktuella skatteområdet och att icke-beskattningen därför konkret innebär en förlust av skatte- medel som annars skulle ha uttagits av staten. På skatteområdet är det mest närliggande exemplet på statsstöd att en avdragsmöjlighet som avviker från huvudprincipen för den aktuella beskattningen införs eller att en viss kategori som tidigare omfattas av skatteplikt undantas på oklara grunder. utgår primärt från att radio- och tv- företag m.fl. som inte omfattas av reklamskatteplikt erhåller statligt 25 2004 I-04461, punkerna 51–52. Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik Det vill säga att det statliga stödet skulle bestå i att staten går förlustig skattemedel genom att dessa företag inte betalar reklamskatt. Bolaget utgår således från att normalläget – huvudregeln – skulle vara att alla företag som befattar sig med reklam ska betala reklamskatt. Så är inte, och har aldrig varit, fallet enligt reklamskattelagen. Att radio-, tv- och internetföretag inte betalar reklamskatt utgör inte ett undantag från en allmängiltig reklamskatteplikt. Någon sådan skatteplikt har aldrig funnits i det svenska skattesystemet i allmänhet eller enligt reklamskattelagen i synnerhet. Det förhåller sig på samma sätt om ställs i relation till tidningsföretag m.fl. som är skattskyldiga för reklam- skatt, men till en lägre skattesats och med viss rätt till åter- betalning. I den relationen baseras bolagets talan på att normalläget för skatteuttaget skulle vara just den nivå som gällde före lagändringen. En gällande punktskattenivå kan inte utgöra grund för ett antagande om vad som är den normala skattenivån. En sådan tolkning och tillämpning av statsstöds- reglerna skulle innebära att medlemsstaternas fiskala suveränitet skulle undergrävas. För det finns inget stöd i vare sig fördragen eller praxis. Inte heller kommissionen är av denna uppfattning, vilket kommit till direkt uttryck avseende den här ifrågasatta skatteåtgärden. Staten hänvisar till ovan refererade ärende. Efter en beskrivning av den allmänna reklamskattens bakgrund anförs vidare. Konkurrerande företags rätt att åberopa sig direkt på genomförandeförbudet i artikel 108.3 i EUF-fördraget avser endast nytt stöd och innefattar inte någon rätt att påkalla att en befintlig stödordning ändras. Artikel 107.1 EUF-fördraget kan inte åberopas direkt av enskilda. Därutöver kommer – vilket också gäller för relationen till de företag som är föremål för ett lägre skatteuttag – att det följer av reklamskattens syfte att företag vars verksamhet består just i själva reklamtillhandahållandet – t.ex. genom att producera rena reklamblad eller att tillhandahålla utomhusreklam och liknande – blir det primära föremålet för reklamskatten. Att företag vars verksamhet huvudsakligen består i något annat – t.ex. att producera tv-program eller nyhetstidningar med redaktionellt innehåll – och där det endast som ett led i finansiering av produkten ingår att sälja visst reklamutrymme inte blir föremål för samma beskattning, är en följd av att de faktiska förutsättningarna Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik för sådana företag skiljer sig från de tidigare och där andra överväganden kring företagens betalningsförmåga gör sig gällande. Mervärdesskatten skiljer sig från reklamskatten genom att omfatta en heltäckande omsättningsskatt som i princip omfattar alla varor och tjänster. En annan skillnad är att den nationella lagstiftningen om mervärdesskatt måste förhålla sig till de ramar som satts upp av EU i ett särskilt mervärdesskattedirektiv. Till likheterna hör att tydliga presspolitiska motiv har uttalats vid utformningen av både reklamskatten och mervärdesskatten. Mervärdesskatten regleras i mervärdesskattelagen (1994:200). 5.3.1Kvalificerat undantag från mervärdesskatt När en mervärdesskatt infördes i fick den en relativt smal skattebas i enlighet med vad som hade gällt för den tidigare allmänna varuskatten.26 Mervärdesskatten utvecklades dock mot en heltäckande allmän omsättningsskatt och det största steget i den riktningen togs vid den skattereform som genomfördes 199091. Då slogs det fast att en mervärdeskatt likformigt skulle träffa all konsumtion av varor och tjänster. Vissa undantag kom dock fortsatt att gälla. Redan från början var allmänna nyhetstidningar, varmed menades publikationer av dagspresskaraktär som normalt utkommer med minst ett nummer , undantagna från mervärdesskatt. Undantaget var dessutom s.k. kvalificerat. Trots att ingen mervärdesskatt behövde levereras till staten för omsättningen av tidningsförsäljningen hade tidningsföretagen rätt till full återbetalning av ingående mervärdes- skatt. Undantaget motiverades av dagstidningarnas framskjutna roll i den demokratiska processen. Även radio- och kassettidningar omfattades av undantaget. Andra tidningar, som fack- och populärpress, liksom böcker och andra tryckta skrifter omfattades däremot av full mervärdes- skatt. Detsamma gällde för tidningarnas försäljning av annonser. De olikheter som därmed fanns i mervärdesskattehänseende inom 26 Det här avsnittet bygger på uppgifter i propositionen Mervärdesskatt på allmänna nyhetstidningar (prop. 1995/96:45). Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik mediemarknaden ledde till viss kritik och även till förslag om ändrad reglering. Enligt en utredning som lämnades borde det gällande undantaget från skatteplikt slopas.27 Detta förslag genomfördes dock inte. I en senare utredning föreslogs att en enhetlig skattesats på borde införas för allmänna nyhetstidningar, andra periodiska publika- tioner och böcker, men inte heller detta förslag genomfördes.28 Inför det svenska medlemskapet i EU 1995 utreddes även frågan om en s.k. teknisk EU-anpassning av de indirekta skatterna i Sverige.29 I praktiken innebar det att de svenska bestämmelserna för mervärdesskatt behövde ses över för att de skulle stå i överens- stämmelse med rådets mervärdesskattedirektiv.30 Vissa möjligheter fanns också för att kräva särskilda lösningar i medlemskaps- förhandlingarna med EU, åtminstone . Rådets direktiv för ett gemensamt mervärdesskattesystem i unionen syftar till att skapa en bättre fungerande inre marknad. Det omfattar ett stort antal bestämmelser om bl.a. beskattningsbara personer och transaktioner, territoriella tillämpningsområden, beskattningsunderlag, undantag från skatteplikt och avdrag. Den del av direktivet som haft störst relevans i det här sammanhanget är bestämmelserna om skattesatserna. Bland bestämmelserna om skattesatser är det i sin tur i huvudsak två som är centrala.31 Den ena innebär att varje medlemsland ska ha en normalskattesats och att den inte får vara lägre än . Den andra är att ett medlemsland får tillämpa en eller två reducerade skattesatser som dock inte får vara lägre än . De reducerade skattesatserna får vidare bara tillämpas på varor och tjänster som anges i en bilaga till direktivet. I en förteckning i bilagan anges bl.a. stora delar av kulturområdet och tillhanda- hållande av böcker, dagstidningar och tidskrifter. Enligt en särskild bestämmelse får reducerade skattesatser inte tillämpas på tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg. 27Reformerad mervärdesskatt m.m. (SOU 1989:35). 28Vissa mervärdesskattefrågor II (SOU 1993:75). 29Mervärdesskatten och EG (SOU 1994:88). 30Vid tiden för EU-medlemskap gällde rådets mervärdesskattedirektiv /77/EEC. Det gällande direktivet 2006/112/EG beslutades . 31Dessa bestämmelser finns i artikel 96–99 i mervärdesskattedirektivet. I en bilaga III redovisas de konkreta varor och tjänster som reducerade skattesatser kan appliceras på. Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik Den utredning som hade i uppdrag att anpassa den svenska lagstiftningen till direktivet (se ovan) föreslog att stora delar av kulturområdet, som dittills varit mer eller mindre befriat från mervärdesskatt, skulle påföras mervärdesskatt. Utredningen lämnade dock inget förslag om vilken skattesats som borde gälla. konstaterades att enligt anslutningsfördraget hade rätt att behålla den kvalificerade befrielsen från mervärdesskatt för tillhandahållande av allmänna nyhetstidningar, inklusive radio- och kassettidningar. 5.3.3En reducerad mervärdesskatt på Vid tiden för det svenska EU-medlemskapet fanns det alltså mycket som talade för att mervärdesskattelagen behövde ändras, bl.a. genom att betydande delar av kulturområdet skulle påföras mervärdesskatt. Den politiska debatten handlade i första hand om vilken skattesats som skulle användas. Utgångsläget var att vid hade tre skattesatser: var normal- skattesats, medan gällde för bl.a. livsmedel, serverings- tjänster, alkohol och tobak, och gällde för bl.a. hotell- rörelse och inrikes persontransporter. Under remissbehandlingen av betänkandet Mervärdesskatten och EG anfördes starka skäl för att skattesatsen på kulturområdet skulle bli så låg som möjligt. Eftersom EU-direktivet inte gav utrymme för en fjärde skattesats fanns det bland remissinstanserna förslag om att avskaffa någon av de befintliga reducerade skattesatserna på eller och ersätta den med en ny på . Parallellt med den pågående anpassningen av den svenska lagstiftningen till EU:s mervärdesskattedirektiv, arbetade också den parlamentariska -94. Den tillsattes och lämnade sitt betänkande . Uppdraget var att undersöka behovet av direkta och indirekta statliga stödåtgärder till dagspressen. Till de indirekta åtgärderna räknades reklamskatten och befrielsen från mervärdesskatt, och enligt kommittédirektivet kunde båda komma att omprövas. Kommittén skulle också utgå från att den samhällsekonomiska och den statsfinansiella situationen överhuvudtaget erbjöd ett mycket begränsat utrymme för statliga åtaganden. SOU 2013:66 Reklamskatt, mervärdesskatt och presspolitik I sitt betänkande föreslog -94 att dags- tidningarna borde betala mervärdesskatt på upplageintäkterna.32 Det var i huvudsak två skäl som anfördes. Det ena var att gränsdragningen mellan å ena sidan dagstidningar och å andra sidan fack- och populärpress hade blivit mindre klar. Delar av tidningarnas innehåll var sådant som tidigare i huvudsak förekom i fack- och populärpress, vilket gjorde att konkurrensneutraliteten kunde ifrågasättas. Det andra skälet som anfördes var att det stats- finansiella läget nödvändiggjorde en begränsning av den rådande mervärdesskattesubventionen. -94 var i och för sig inte beredd att föreslå att mervärdesskatteundantaget för dagspressen skulle slopas helt.