sou · H1B371 · 2013-10-04 00:00:00 — Omflyttning av verksamheter innebär besparingar hos de aktörer som tidigare utförde dessa uppgifter. Dock bedömer de berörda aktörerna ovan att deras kostnader inte kommer att minska i motsvarande grad. Skälet är främst att OH-kostnader som lokalhyra och administration kvarstår. Mapsec bedömer att besparingar hos och Viltskadecenter skulle uppgå till av deras nuvarande kostnader. Denna beräkning baseras på: att myndigheters administrativa kostnader i snitt uppgår till av totala kostnaden (SOU 2007:107) ett antagande att en tredjedel av de administrativa kostnaderna hos tidigare myndigheter/organisationer är fasta och kommer kvarstå även om verksamhet och personal flyttas. Utifrån Mapsecs beräkningar skulle kostnadsminskningen hos nuvarande myndigheter därmed kunna antas uppgå till ca 21,6 miljoner i ett första skede, dvs. av och Viltskadecenters kostnader (0,9x 24 miljoner kr= ). Mapsec har också gjort beräkningar utifrån de två lokaliseringsalternativen, dvs. ett kontor i alternativt tre kontor placerade i , och . har och Trafikanalys kontor såväl i som i . Mapsec rapporterar att merkostnaden för dessa myndigheter främst beror på ett ökat antal resor medan administration till stor del kan skötas utan merkostnader. Vidare kräver lokalisering på flera platser även goda kommunikationslösningar med hög teknisk standard vilket utredningen bedömer borde kunna minska antalet resor. är det enligt utredningens uppfattning så att lokalkostnadsmässigt är betydligt dyrare jämfört med en lokalisering i andra delar av landet. rapporterar att i snitt är lokalhyrorna lägre utanför jämfört med (och 2005). Även lönekostnaderna är lägre i övriga landet jämfört med och Mapsec har uppgett att lönerna ligger lägre i resten av landet jämfört med . Utredningen anser att dessa faktorer borde innebära att en placering utanför leder till relativt sett lägre kostnader. För administrativt arbete påpekar att den nya myndigheten bör samarbeta med andra myndigheter, så kallade värdmyndigheter, eller nyttja Statens servicecenter. Om den nya myndigheten samlokaliseras med eller SLU faller det sig naturligt att någon av dessa myndigheter fungerar som värdmyndighet. Alternativt kan den nya myndigheten använda Statens servicecenter som enligt Mapsecs beräkningar skulle kunna medföra än lägre kostnader genom servicecentrets stora volymer och effektiva produktion. Slutligen innebär en start av en ny myndighet omställnings- och uppstartskostnader. Skälen för dessa är bl.a.: rekryteringsbehov för att ersätta den personal som väljer att inte följa med verksamheten uppbyggnad av ny infrastruktur (t.ex. kommunikationsutrustning, hemsidor, och utveckling av nya rutiner), i synnerhet om myndigheten placeras på flera orter verksamhets- och värdegrundsarbete för att samordna och gjuta samman myndigheten till en enhet. Mapsec anser det inte vara möjligt att beräkna dessa kostnader. Dock framhålls i rapporten att kostnaderna till viss del kan kompenseras av att myndigheten inte har full besättning på alla tjänster från början. Vidare uppkommer denna kostnad endast en gång och behöver därmed inte fortlöpande finansieras. Sammantaget innebär Mapsecs beräkningar att den nya myndigheten skulle kosta 24 miljoner under förutsättning att endast befintliga resurser från och Viltskadecenter utnyttjades. och Viltskadecenters befintliga kostnader skulle minska med 21,6 miljoner. Därmed skulle det initialt uppstå ett ökat behov av medel motsvarande . Mapsec påpekar att dessa kostnader med tiden borde minska genom anpassning av verksamhet, lokalbehov och administration hos de tidigare ansvariga myndigheterna. En myndighet med 24 anställda anser utredningen dock vara för liten för att säkerställa en effektiv och robust förvaltningsorganisation. Ett lämpligt sätt att förstärka kompetensen och som också ökar myndighetens storlek och effektivitet är att denna övertar myndighetsliknande uppgifter. Utifrån en kostnadsjämförelse skulle det möjliggöra ytterligare tio anställda. har dock framfört farhågor om att en myndighet i jämförelse med förbundet, som till viss del baserar sin verksamhet på ideellt arbete, inte kan vara lika kostnadseffektiv. Jag finner att det är den föreslagna genomförandeutredningens uppgift att föreslå lämpliga verksamheter att överföra för att minimera sådana effektivitetsförluster, och för att behålla det ideella engagemang som finns inom jägarkåren. För att genomföra en kraftsamling och nystart för svensk jakt- och viltförvaltning värd namnet, anser utredningen dock att ytterligare ökade personella resurser borde tillföras den nya myndigheten. Ska myndigheten dessutom ha ett näringsperspektiv och främjandeuppdrag för jakt och viltbruk kommer ytterligare resurser behövas. Sammanfattningsvis kan utredningen konstatera att enbart en överföring av befintliga resurser från och Viltskadecenter ger en kostnadsökning på i ett första skede. Om myndighetsuppgifter från överförs och medel från viltvårdsfonden omfördelas ger det en utökning av viltmyndigheten med tio anställda utan ökade kostnader för staten. Skulle myndigheten därutöver tillföras sju årsarbetskrafter skulle kostnaden öka med . Vår slutsats är därmed att det är möjligt att skapa en dynamisk och robust viltmyndighet med 40 anställda med en merkostnad som initialt skulle uppgå till för staten . Uppgifter som kan överföras från finansieras genom bidrag från Viltvårdsfonden till förbundets allmänna uppdrag. Om förbundet får minskat antal uppgifter kan också storleken på bidraget minskas. Baserat på Mapsecs rapport anser utredningen att förbundets bidrag från Viltvårdsfonden kan minskas med . Denna resurs kan därmed omfördelas för de tillkommande uppgifterna hos den nya myndigheten. Liknande överföring av uppgifter och ersättning för dessa skedde då tog över uppdrag att administrera jaktkortsregistret m.m. Den återstående initiala kostnaden är . (under förutsättning att myndigheten inte ytterligare förstärks). Jag beräknar att denna kommer att minska . Främst beroende på besparingar inom de överlämnande myndigheterna och Viltskadecenter genom att de efterhand anpassar lokaler och administration till den förändrade situationen. En fullständig anpassning bör vara möjlig att genomföra . Vidare bör den nya myndighetens lokalisering utanför leda till besparingar i sig. Om myndigheten därutöver förläggs på orter där befintlig verksamhet och personal redan finns, dvs. och Grimsö, blir kostnaderna än mindre då myndigheten kan fortsätta sin verksamhet i samma lokaler som används. Kostnader föreslår utredningen skall hanteras genom besparingar inom de tidigare ansvariga myndigheterna, dvs. För finansieringen av en ytterligare förstärkning av myndigheten med sju anställda finner utredningen två möjligheter. Endera kan det ske genom tillskott av resurser från staten eller genom ökade bidrag från viltvårdsfonden till av regeringen bestämda ändamål. Ökade bidrag från viltvårdsfonden skulle i sin tur endera kunna ske genom ytterligare omfördelning av befintliga fondmedel alternativt en höjning av viltvårdsavgiften. inkommer ca till viltvårdsfonden vilka används till, utöver allmänna uppdrag med ca 50 miljoner, exempelvis viltforskning hos , uppföljning av vilthälsoläget genom och polisens kostnader för arbete med trafikskadat vilt. Omfördelning av dessa resurser skulle möjliggöra en förstärkning av en framtida myndighet. löser ca 275 000 jägare statligt jaktkort. Det innebär att en tioprocentig höjning av kostnaden skulle medföra ökade intäkter till Viltvårdsfonden med motsvarande att använda till en förbättrad viltförvaltning och däribland en förstärkt myndighet. Jakt- och viltförvaltningsfrågorna är av stor betydelse och mycket tyder på att de kommer att bli ännu viktigare . Med växande stammar och ett ökat antal arter är sannolikheten stor att samhällets redan höga kostnader kommer att öka om förvaltningen inte förstärks. Genom att vara proaktivt inom viltförvaltningsfrågor kan samhället undvika dessa framtida kostnadsökningar. Utredningen vill därför påpeka att den finner det mycket angeläget att regeringen överväger att tillskjuta ytterligare resurser, i synnerhet om den nya myndigheten dessutom får i uppdrag att främja näringslivsutveckling inom jaktområdet. Som vi tidigare beskrivit leder dagens nivåer av olika viltslag till skador för miljardbelopp genom dess effekter på de areella näringarna och viltolyckor i trafiken. I kapitel 3 finns beskrivet de skadetyper och kostnadsnivåer som viltet orsakar samhället och olika näringar. Sammanlagt handlar det om miljardbelopp . Genom nystart och en rejäl kraftsamling för att utveckla en adaptiv och proaktiv förvaltning av viltet kan dessa kostnader minskas. Det är inte möjligt att göra någon beräkning av hur stora samhälleliga vinster det är möjligt att uppnå. Det är troligt att redan små förändringar i viltförvaltningen kan leda till relativt stora vinster ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Som exempel skulle en femprocentig sänkning av viltolyckor kunna innebära en besparing på ca . Ur ett landsbygdsperspektiv finner jag det också viktigt att möjliggöra en fortsatt existens av de traditionella näringarna vilka till viss del hotas av för stora viltpopulationer. Genom en förbättrad förvaltning kommer även dessa näringars fortsatta existens och utveckling att kunna underlättas, och därmed även möjligheten till att hitta försörjningsalternativ för de som vill bo på landsbygden även . 7.4Konsekvenser för uppfyllelsen av miljömålen Utredningen kan inte se att bildandet av en ny myndighet skulle medföra några konsekvenser för uppfyllelsen av miljömålen eftersom en ny myndighet omfattas av samma regelverk som nuvarande myndigheter/organisationer. Särskilt yttrande av () Med förbehåll för att vi inte har tagit del av sluttexten till delbetänkande vill jag ändå framföra följande synpunkter. Jakt- och viltfrågorna är tätt sammankopplade med en rad andra frågeställningar vilka involverar många olika aktörer. De beslut som ska fattas av en förvaltningsmyndighet med ansvar inom området ska fattas efter många typer av avvägningar som de förvaltningsjuridiska kraven på myndigheterna ska tillgodoses. Det kräver bred kompetens och mycket samverkan. Det är en speciell utmaning att bedriva en sådan verksamhet inom ett område där det finns stora motstående intressen i samhället. Jag anser att texten i nuvarande form inte beskriver de komplexa sambanden eller redogör för utmaningarna i uppgifter på ett tillräckligt nyanserat sätt. Det saknas tydliga beskrivningar av vad bedriver för verksamhet på området och hur den har utvecklats. Det gäller så väl de löpnade myndighetsuppgifterna som satsningar på samverkan, kommunikation och strategisk styrning. Till det kommer framtagandet av underlag. Ett exempel är bidrag till forskningen där omfattande bidrag satsats på att ta fram underlag för att utveckla viltförvaltningen. Det har skett förändringar av ansvar där bl.a. den ökade regionaliseringen är en viktig del. Resultatet av sådana förändringar analyseras inte och det dras inte heller slutsatser som får avtryck i de förslag som läggs fram vilket är en betydande brist. Jag är medveten om att det finns kritik mot och att det finns behov av att fortsatt utveckla verksamheten men jag ifrågasätter hur relevanta de beskrivningar som redovisas är. Utredaren bedömer att det inte går att belägga kritik som framförts. I den slutliga analysen som ligger till grund för förslaget förs inte heller några resonemang om det faktum att en del av kritiken kan antas vara riktad mot i och med att ansvar redan flyttats till viltförvaltningsdelegationerna. Utredaren har vidare valt att avgränsa utvärderingens omfattning till att nästan uteslutande hantera drivande roll i jakt- och viltförvaltningsfrågor. Länsstyrelsernas och viltförvaltningsdelegationernas verksamhet ska hanteras i ett senare sammanhang även om de är en stor del i förvaltningen. En avgränsning som leder till en bristfällig analys när huvudargumenten för de förslag som läggs fram fokuserar just på hur förvaltningen av hanteras. Sammanfattningsvis anser jag att utredaren har gjort allt för kraftiga avgränsningar i beskrivningen och analysen av myndighetens uppgifter som gör att bilden inte blir rättvisande. Underlaget för analysen av lämplig organisation till det förslag som läggs fram är inte tillräckligt väl underbyggt. Särskilt yttrande av (Världsnaturfonden WWF) Jag anser att även fortsättningsvis bör vara nationellt ansvarig myndighet för jaktfrågorna i . Jag delar därför ej utredningens förslag till att en ny jaktmyndighet skall inrättas. Mycket av den kritik som framförs mot bottnar i en omodern och splittrad jaktlagstiftning som gör det praktiska arbetet med jaktfrågor och förvaltning av vilda däggdjur och fåglar svårt. uppgift är att åstadkomma en ny modern lagstiftning som underlättar arbetet för alla inblandad inbegripet även den nationella myndigheten. Om en ny myndighet bildas så kommer den att fram tills en ny lagstiftning är på plats, troligtvis 2017–18, att brottas med samma problem som gör . Utredningens slutsatser och förslag I kapitel 7 finns utredningens förslag och där skriver utredningen (7.1.1) Utredningen har i avsnitt 6.1.5 analyserat den omfattande kritik som förts fram mot . kan vi konstatera att har problem att möta de krav den nya situationen kräver. Vi har dragit slutsatsen att inte varit drivande i jakt- och viltförvaltningsfrågor när det gäller annat vilt än rovdjur. När avsnittet 6.5.1 studeras närmare kan man för flera av punkterna som rör kritiken av konstatera att utredningen där konstaterar att I övrigt går det inte att objektivt att belägga kritiken mot . Den kritik som framförs av utredningen och som ger utredningen substans att skriva att ej är drivande i jakt och viltförvaltningsfrågor gäller bl.a. framtagande av förvaltningsplaner, revidera föreskrifter och utfärda riktlinjer. Jag är oense med utredningen om att förvaltningsplaner skall utarbetas utan lagstöd. Förvaltningen måste utgå från vad lagstiftningen ger utrymme till för olika åtgärder. Dagens lagstiftning ger ej ett sådant mandat. När det gäller de stora rovdjuren har därför efter uppdrag från regeringen valt att utarbeta förvaltningsplaner vars stöd är olika riksdagsbeslut. Jag delar tolkning att förvaltningsplanen måste ha en förankring antingen i lagstiftning eller i någon form av beslut på högre nivå. Om jag tolkar utredningens syn på utfärdande av förvaltningsplaner rätt så innebär det att den nationellt ansvariga myndigheten kan hitta på förvaltningsformer utan stöd i lag eller andra beslut. När det gäller att revidera föreskrifter och utfärda riktlinjer så gör redan detta med stöd av lagstiftningen. Sammanfattningsvis kan konstateras att utredningens kritik mot är svag med mest allmänna hållna synpunkter. Missnöjet med är dock stort från både brukar- och bevarandehåll och utredningen borde noggrannare ha spaltat upp denna kritik för att göra den nyanserad för att se vad kritiken beror på och om en ny myndighet kan göra någon skillnad. I underlagsmaterialet saknas en redovisning av nuvarande arbetsuppgifter samt en analys och redovisning av vad den nya föreslagna myndigheten skall arbeta med. En sådan redovisning skulle ha underlättat både utredningens olika ställningstaganden samt även för den som läser rapporten och fatta beslut utifrån den. I redovisningen saknas också en djupare beskrivning av de arbetsuppgifter som skall överföras från , Viltskadecenter samt från . Om arbetsuppgifterna kommer att vara desamma i den nya myndigheten och vilken effekt det kommer att få för de tre berörda. Någon sammanfattning och analys av hur en ny myndighet skulle bli bättre att genomföra de beslut och arbetsuppgifter som utför finns ej. En sådan skulle göra det enklare att ta ställning till de förslag som utredningen presenterar. Jag och många andra i expertgruppen har framfört synpunkter med förslag på ändringar i olika avsnitt och en del har ändrats medan andra fortfarande har samma utformning och innehåll. Att kommentera dessa ser jag ej som konstruktivt i detta läge. Särskilt yttrande av () Som expert i avger jag härmed följande yttrande över delbetänkandet. Som utredaren tydligt påpekar i delbetänkandet genomförs jaktlagsutredningen i en omvänd ordning och med stor tidspress. Att utreda samt föreslå en framtida ansvarig myndighet utan att först ha sett över såväl jaktlagstiftning som ett antal jaktliga sakfrågor och den regionala förvaltningen ger ett osäkert beslutsunderlag. Utredningen har mycket tydligt identifierat ett stort behov av nystart för den svenska viltförvaltningen. Jag delar denna slutsats till fullo och det är i mina ögon detta som bör vara vägledande inför beslutet om den framtida myndigheten. Jag är helt enig med utredningen att en ny myndighet har störst möjligheter att skapa denna nystart. I andra hand kan en nystart vara möjlig med en omstrukturering av . Att skapa en nystart för svensk viltförvaltning genom att lägga ansvaret på en myndighet med befintlig myndighetsstruktur och kultur skapad för annan förvaltning ser jag som en mycket lång och riskfylld väg mot bakgrund av utredningens tydliga utpekande av behovet av nystart. Som expert anser jag att det förelagda delbetänkandet ej är tillräckligt slutligt beslutsunderlag för en framtida nationell myndighet. Därför bör utredningen även fortsättningsvis, eventuellt i samråd med en genomförandeutredning, arbeta med myndighetsansvaret och ett förtydligande av myndighetens uppdrag. Oklarheten i delbetänkandet ligger i avsaknaden av en tydlig kravspecifikation över de uppgifter som en framtida nationellt ansvarig myndighet ska fullgöra samt hantera. Detta är i sig helt logiskt eftersom utredningen inte haft en realistisk möjlighet att ta ställning till hur en myndighet ska hantera en moderniserad jaktlagstiftning. Det råder också koncensus att viltförvaltningen bör regionaliseras i så hög utsträckning som möjligt. Hur detta ska gå till samt praktiskt genomföras på ett rättssäkert sätt har dock inte klarlagts. Därmed blir det närmast omöjligt att detaljerat slå fast på vilket sätt och i vilken omfattning den nationella myndigheten skall styra och stödja den regionala förvaltningen. Som expert ställer jag mig frågande till de finansieringsförslag utredningen presenterar. Att finansiera en myndighet med medel från delar av avnämnarna som myndigheten är satt att hantera är en synnerligen anmärkningsvärd och riskfylld lösning. Särskilt när man betecknar jägarnas fonderande medel som statliga medel. dylik lösning ger ofelbart krav från de som betalar att också få ökat inflytande och försvårar den ekonomiska planeringen då man är beroende av en enskild intressegrupps betalningsvilja. Viltet och dess förvaltning är ett samhällsintresse och bör således finansieras av samhället via statsbudgeten. Som utredningen mycket riktigt slår fast har vi art- och individrikare viltstammar än . Det är då rimligt att staten också tar sitt ansvar för denna situation och förstärker resurserna för förvaltningen. Vidare är det mycket svårt att göra ett detaljerat finansieringsförslag då kravspecifikationen, helt logiskt, blir översiktlig och inte detaljspecificerad. Jag är helt enig med utredningen att det nu krävs en nystart för viltförvaltningen i landet. Jag är också helt enig om att detta sker bäst genom tillskapandet av en ny myndighet. Oberoende av hur man väljer att gå vidare med utredningens förslag kommer något skifte från nuvarande läge dock inte bli aktuellt , av rent praktiska skäl. Då vi nu är i ett mycket kritiskt läge i många viltförvaltningsfrågor anser jag att man direkt ska ta till sig utredningens förslag avseende förändringar i arbetssättet hos den nuvarande ansvariga myndigheten, , och genomföra dem skyndsamt. Utredningen har genomförts under mycket tidspress och med delvis bristfälliga direktiv samt en ologisk tidsordning för delbetänkanden. Jag anser därför att det är av yttersta vikt att regeringen ser över resurserna som tillskjuts utredningen fortsättningsvis. Utredningen har många synnerligen viktiga och svåra sakfrågor att behandla samt uppdraget att skriva en ny Jaktlagstiftning. Med befintliga resurser och tidsramar har jag mycket svårt att se att det är realistiskt att genomföra med god kvalitet. En konkretisering av de uppgifter som en framtida nationell ansvarig myndighet ska fullgöra samt hantera. Inte minst för att säkerställa att man har rätt uppgifter och därför avsedd kompetens för att lösa uppdraget. Rimligen bör detta göras då formerna för den regionala förvaltningen samt en moderniserad jaktlagstiftning är klarare. En fördjupad översyn av myndighetens finansiering samt dess konsekvenser med hänsyn till att viltet och dess förvaltning är en resurs för hela samhället. Vidare bör denna översyn göras först då en tydligare bild av den detaljerade kravspecifikationen på myndigheten finns. En skyndsam hantering samt implementering av utredningens förslag avseende förändringar i arbetssätt hos den nuvarande ansvariga myndigheten, . En avsevärd resursförstärkning inför utredningens fortsatta arbete. Särskilt yttrande av () Min huvudkritik gäller hur utredaren har valt att lägga upp arbetet, samt att grunden för förslaget om ändrat myndighetsansvar är mycket svag. Som framgår av direktiven är det endast en utvärdering som regeringen har beställt till första delbetänkandet. Dessutom framgår där att det handlar om en utvärdering av myndigheter (i plural). Jag menar det logiska hade varit att utredaren hade gjort en samlad analys av myndigheternas arbete, innefattandes såväl den nationella nivån såväl som den regionala dito. Utredaren konstaterar i en rad avsnitt att den regionala myndighetsnivån har ett stort ansvar . Den fattar betydligt fler beslut t.ex. än den nationella, 10 000 jämfört med 300 på , enligt utredarens egen enkät. Denna nivå är kort sagt mycket viktig sett ur ett styrningsperspektiv. Det hade vidare varit logiskt att avgränsa delbetänkandet till just det som direktiven har beställt, nämligen en utvärdering. Som grund för denna borde ha legat en analys av hur det samlade myndighetsansvaret och ansvarsfördelningen har fungerat . Utredaren borde ha avvaktat med förslag rörande förändringar i myndighetsansvaret till slutbetänkandet, då framtida arbetsuppgifter och ansvarsfördelning nationellt – regionalt, hade hunnit övervägas. Att detta är ett dilemma konstateras också av utredaren (6.1.4). är den centrala myndighet som har det övergripande ansvaret för biologisk mångfald genom sitt ansvar för alla habitats, djurs och växters fortsatta existens, och att detta är en av verkets kärnuppgifter. Detta konstateras av utredaren, som vidare anger att utgångspunkten är att även om ansvaret för jakt och viltförvaltning förs över till annan myndighet kvarstår huvudansvaret för arbetet med biologisk mångfald även för dessa arter hos . Det är för mig högst oklart vilken ansvarsfördelning som kommer att gälla i praktiken i det fall ansvaret flyttas från till annan myndighet. Ska t.ex. den nya myndigheten ansvara för jakt och viltförvaltning rörande sädgås, björn och varg medan har kvar biologisk mångfaldansvaret för dessa arter? Utredaren har inte visat hur denna gränsdragning och ansvarsfördelning ska fungera i praktiken. Det konstateras endast torrt att .att dessa frågor skulle behöva lösas i en särskild ordning. Jag anser att det vore mycket olyckligt om ansvaret för jakt och viltförvaltning skiljs från det grundläggande ansvaret för biologisk mångfaldaspekterna. Inte minst genomförandet av rovdjurspolitiken belyser detta, men även t.ex. klövviltjakten (storleken av dessa stammar har stor betydelse för andra delar av biodiversiteten). Det jaktbara viltet är en delmängd av den samlade biologiska mångfalden på artnivå. Kritiken mot är i allt väsentligt grundad på vad olika aktörer har lyft fram i samtal med utredaren (avsnitt 6.1.5, lyssnat på de synpunkter som förts fram).