sou · H1B34 · 2013-02-08 00:00:00 — För att artikel 6.1 ska vara tillämplig krävs att tvisten är reell och seriös. Kravet är lågt ställt, men utesluter bl.a. sådana fall där det rättsliga anspråket är uppenbart ogrundat. har ansett att en tvist måste antas vara reell och seriös om det inte finns klara indikationer på att så inte är fallet (se t.ex. v. , § 39, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV). Tvisten måste dessutom gälla något som är en rättighet enligt den nationella rättsordningen. Så är fallet om någon på i vart fall rimliga grunder hävdar att han eller hon har en sådan rättighet (se t.ex. avgörande i målet O. v. the , Series A no. 120-A, § 54). Det krävs däremot inte att rättigheten skyddas av konventionen. Tvisten måste inte gälla förekomsten av en rättighet, utan kan också gälla rättighetens omfattning och sättet på vilket rättigheten kan utövas (se t.ex. Micallef v. [GC], § 74, Reports of Judgments and Decisions 2009). Artikel 6.1 skapar inte nya materiella rättigheter i de nationella rättsordningarna (Boulois, § 91, med hänvisningar). Men om det finns en sådan rättig- het enligt den nationella rättsordningen reglerar artikeln hur pröv- ningen av ett sådant anspråk ska gå till. I vissa fall beviljar myndigheter tillstånd eller förmåner efter en lämplighetsprövning. Om myndigheten har frihet att avgöra frågan efter en lämplighetsbedömning men ändå måste ta hänsyn till vissa allmänna rättsliga och administrativa principer har ändå ansett att tvisten om tillståndet gällt rättigheter enligt den nationella rättsordningen (se t.ex. v. , Series A no. 163, § 69). För att artikel 6.1 ska vara tillämplig krävs inte bara att det finns en reell och seriös tvist om en rättighet enligt den nationella Det krävs också att det är fråga om en civil rättig- het. Begreppet har i praxis tolkats vidsträckt. Avgörande för bedömningen av om det är fråga om en civil rättig- het är om utgången av förfarandet direkt påverkar någons privata rättigheter eller skyldigheter (se t.ex. Pudas v. , Series A no. 125-A, § 35). Så är normalt fallet i civilrättsliga tvister om t.ex. krav på betalning eller bättre rätt till egendom. Tvister om upphovsrätt har ansetts gälla civila rättigheter och skyldigheter (se Nemec and others v. , no. 48672/99, § 29, , jfr , a.a. s. 155). Begreppet civila rättigheter innefattar också tillämpningen av vissa regler i den offentliga rätten som rör förhål- landet mellan enskilda personer och det allmänna, t.ex. tillstånd att expropriera eller på andra sätt utnyttja egendom. Det kan vara oklart om en tvist berör någons civila rättigheter. För sådana situationer har i ett mål om rättsprövning uttalat att det regeringsbeslut som klandras ska anses vara av det slaget att det rör civila rättigheter eller skyldig- heter om det inte finns klart stöd för en annan bedömning (HFD 2011 ref. 22, jfr Ragnemalm, a.a. s. 198 f). Slutligen bör nämnas något om konventionens skydd för ägande- rätten. Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europa- konventionen gäller att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Bestämmelserna inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överens- stämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betal- ning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Egen- domsbegreppet i artikeln innefattar inte bara fast och lös egendom utan också immateriella rättigheter. Förvaltningsmyndigheters prövning av civila rättigheter I många fall prövar förvaltningsmyndigheter frågor om enskildas civila rättigheter. beslut får därefter överklagas till domstol. För att kravet på domstolsprövning ska vara uppfyllt i sådana fall krävs normalt att domstolen är behörig att pröva saken i hela dess vidd (se t.ex. avgörande i v. the , no. 19178/91, Series A no. § 40–45). Domstolens prövning får alltså inte vara begränsad till t.ex. en laglighetsprövning som utesluter faktabedömning eller bevis- värdering. När en svensk domstol överprövar förvaltningsbeslut är prövningen normalt inte heller begränsad på sådana sätt. Inte bara utan även EU:s rättsakter ställer krav på att ge möjlighet till prövning i domstol av vissa frågor. Detta sker främst genom Rättighetsstadgan, som samlar be- stämmelser om de rättigheter, friheter och principer som enligt existerande regler och praxis erkänns av EU. Rättighetsstadgan har samma rättsliga värde som fördragen (artikel 6.1 i ). Är en rättighet skyddad både enligt och enligt Rättighetsstadgan gäller den högre skyddsnivån (artikel 52.3). Rättig- hetsstadgan får alltså tillförsäkra ett mer omfattande rättighetsskydd än . Bestämmelserna i riktar sig i första hand till unionens institutioner men ska även tillämpas av medlemsstaterna när dessa tillämpar unionsrätten (artikel 51.1). På det upphovsrätts- liga området finns, utöver en skrivning (artikel 17.2) om att im- materiell egendom ska vara skyddad, flera EU-direktiv som i olika avseenden reglerar upphovsmännens rättigheter i förhållande till motstående intressen. Till skillnad från gäller Rättighetsstadgan endast vid tillämpning av unionsrätten. Rätten till domstolsprövning kommer till uttryck i artikel 47.2 i Rättighetsstadgan. Där framgår att var och har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag. Utgångs- punkten är alltså att beslut av nationella myndigheter som grundar sig på ska kunna överprövas i domstol. Rätten till domstols- prövning i Rättighetsstadgan är, till skillnad från artikel 6.1 i Europa- konventionen, inte begränsad till att gälla någons civila rättigheter och skyldigheter och anklagelser för brott. När det gäller omfattningen av domstolens sakprövning kräver unionsrätten inte mer än att domstolen ska pröva det angripna be- slutets laglighet (se dåvarande dom i mål C-120/97, , 1999 s. I-223). Enligt EU- domstolens praxis får dock de processuella regler som gäller för talan som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten varken vara mindre förmånliga än dem som avser liknande talan som grundar sig på nationell rätt eller göra det i prak- tiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten (se domstolens dom i mål C- 279/09, Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft, p. 28 med hänvisningar). Rättighetsstadgan innehåller inte några bestämmelser om att dom- stolsavgöranden ska kunna överklagas. 2.8Domstolar och förvaltningsmyndigheter av intresse för utredningen Som redan nämnts ska utredningen ta ställning till om vissa krav på tillstånd från regeringen på det upphovsrättsliga området helt eller delvis kan avskaffas. Om utredningen gör bedömningen att det i något eller några fall fortfarande finns behov av tillstånd ska ärendena flyttas från regeringen till en eller flera domstolar eller förvaltnings- myndigheter. Vissa beslut om medling på upphovsrättsområdet ska också flyttas från regeringen till domstol eller förvaltningsmyndig- het. Detta innebär att utredningen ska ta ställning till den organi- satoriska frågan om vilken eller vilka domstolar eller förvaltnings- myndigheter som ska ta över ärendena från regeringen. De principiella utgångspunkter som gäller kompetensfördel- ningen mellan de olika myndighetsslagen och vad lagstiftaren ansett i tidigare reformer har redovisats i avsnitt 2.6. Från praktiska ut- gångspunkter handlar valet av myndighet i hög grad om att identi- fiera en domstol eller förvaltningsmyndighet som framstår som lämplig att handlägga ärendena. Vid den bedömningen bör beaktas bl.a. myndighetens organisation, juridiska kompetens och vilka mål och ärenden som myndigheten handlägger i övrigt. Det kan också vara så att en förvaltningsmyndighet ska tillvarata ett visst intresse eller själv ha ett sådant intresse i saken att det inte skulle vara lämp- ligt att låta den ta över ärendena från regeringen. Eftersom utred- ningen ska redovisa de ekonomiska konsekvenserna av förslagen (se 9 kap. nedan) redovisas även hur verksamheten vid de olika domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna finansieras. Det finns ett stort antal domstolar och förvaltningsmyndigheter. Vissa av dem är av särskilt intresse för utredningen. Allmän domstol prövar flera typer av mål med upphovsrättslig an- knytning. Som nämnts är huvudregeln att alla tvistemål och brottmål avgörs av allmän domstol, om inget annat särskilt anges. Allmän domstol prövar alltså frågor om straff och skadestånd på grund av intrång i upphovsrätten, förverkande, vitesförbud, informationsföre- lägganden, och säkerhetsåtgärder enligt sanktionsbestämmelserna i 7 kap. URL. Frågor om tillämpningen av inskränkningarna i upp- hovsrätten kan aktualiseras i sådana mål, bl.a. eftersom det för straff- ansvar för intrång i upphovsrätten krävs att det inte finns någon inskränkning som är tillämplig på förfogandena. är ensam behörig att i första instans pröva vissa mål med upphovsrättslig anknytning. Det gäller bl.a. tvister om ersättning vid utnyttjande av vissa avtals- och tvångslicens- bestämmelser (58 § URL). är också exklusivt forum för flera mål med immaterialrättslig anknytning. Detta gäller exempelvis mål om patents ogiltighet, om meddelande av tvångslicens och om straffrättsligt ansvar eller skadestånd för patentintrång, se 65 § patentlagen (1967:837). I 10 kap. 6 § varumärkeslagen (2010:1877) och 52 § mönsterskyddslagen (1970:485) anges att är exklusivt forum för vissa mål om gemen- skapsvarumärken och gemenskapsformgivningar. tings- rätt är även exklusivt forum i mål som rör tillämpningen av lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar och i mål som rör ersättning enligt lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar. Vid allmän domstol handläggs rättsvårdsärenden som har vissa likheter med regeringens beslut om utseende av förlikningsman enligt medlingslagen. Detta gäller ärenden om utseende av skilje- män. Om exempelvis parterna var för sig ska välja skiljemän och den ena parten i en begäran om skiljedom har underrättat motparten om sitt val av skiljeman, är motparten skyldig att under- rätta den första parten om sitt val av skiljeman. Låter motparten bli att utse skiljeman inom den angivna tiden ska tingsrätten på ansökan av den första parten utse en skiljeman, se 14 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande. Skiljemannen ska vara behörig och lämplig. Av 1 kap. 1 § följer att tingsrätterna är allmänna underrätter och, om inte annat är föreskrivet, första domstol. Tings- rätternas inre organisation regleras i förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion. Den personal som i tingsrätterna hanterar mål och ärenden består av ordinarie domare, icke ordinarie domare, tingsnotarier, beredningsjurister och domstolssekreterare. Verksam- heten vid de allmänna domstolarna är i allt väsentligt anslagsfinan- sierad. Domstolarna tar dock ut vissa avgifter för ansökningar i mål och ärenden enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Vid de allmänna förvaltningsdomstolarna handläggs huvudsakligen olika typer av mål mellan enskilda och det allmänna. Några av de antalsmässigt vanligaste måltyperna är skattemål, socialförsäkrings- mål, utlännings- och migrationsmål, mål om psykiatrisk tvångsvård, mål enligt socialtjänstlagen, körkortsmål, mål om laglighetsprövning enligt kommunallagen samt mål om tvångsomhändertagande av miss- brukare och av unga. och andra myndigheters beslut i vissa associations- rättsliga tillståndsärenden, frågor om fusion eller delning samt ver- kets beslut om att avregistrera företrädare får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (31 kap. 2 och 4 §§ ABL). Frågor om upphovs- rätt kan uppkomma hos de allmänna förvaltningsdomstolarna bl.a. i mål om mervärdes- och inkomstskatt. Av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar framgår att om det i lag eller annan författning föreskrivs att talan ska väckas vid eller beslut överklagas till allmän förvaltningsdom- stol, ska det göras vid förvaltningsrätt. Den inre organisationen regleras i förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion. På liknande sätt som i tingsrätterna handläggs målen i förvaltnings- rätterna av ordinarie domare, icke ordinarie domare, notarier och domstolssekreterare. Till detta kommer att mål också handläggs av särskilda föredragande, som vanligtvis är notariemeriterade jurister. Verksamheten finansieras i allt väsentligt av anslag. är en central avgiftsfinansierad förvaltningsmyndighet som sorterar under . Verket bildades genom att delades i två myndigheter. Den dåvarande bolagsavdelningen blev medan handlägg- ningen av ärenden om patent, varumärken, mönster och namn be- hölls hos . handlägger registreringsärenden och utfärdar bevis och utdrag ur de register som verket för. Bland dessa kan nämnas aktiebolagsregistret, filialregistret, föreningsregistret, försäkrings- registret, handelsregistret, registret över företagsinteckningar, kon- kursregistret och näringsförbudsregistret. Verket tar också emot och granskar årsredovisningar. prövar också olika frå- gor om dispens på det associationsrättsliga området enligt vad som är särskilt föreskrivet samt frågor om tvångslikvidation. I samband med att handläggningen av vissa ärendetyper har flyttats från tings- rätt till förvaltningsmyndighet i syfte att renodla domstolarnas verk- samhet till dömande uppgifter har handläggningen av vissa associa- tionsrättsliga ärenden flyttats till . Det gäller ärenden om att en tillgång ska tillfalla Allmänna arvsfonden, förordnande av ersättare för styrelseledamot i aktiebolag och förordnande av god man vid inlösen av minoritetsaktier samt vissa ärenden om likvida- tion av finansiella företag. har cirka 500 anställda. Verket har sex avdelningar: registeravdelningen, juristavdelningen, verksamhetsstödsavdelning- en, utvecklingsavdelningen, kommunikationsavdelningen och e- samverkansavdelningen. Juristavdelningen fattar verkets slutliga beslut i svårare registreringsärenden som exempelvis registrering av sökta företagsnamn, administrativ hävning av företagsnamn, emis- sioner och fusioner. Juristerna vid avdelningen fattar även beslut i ärenden om tvångslikvidation och i ärenden om att utse god man vid inlösen av minoritetsaktier. Av de personer som arbetar på avdelningen är 24 jurister, varav en chefsjurist, en avdelningsjurist, tolv bolagsjurister, sex jurister, fyra juridikassistenter, två företags- ekonomer och en administratör. I förordningen (2007:1110) med instruktion för finns närmare bestämmelser om . är en anslagsfinansierad förvaltningsmyndighet under vars främsta uppgift är lämna förslag till regeringen i ärenden om utnämning av ordinarie domare. Nämnden förordnar ordförande och vice ordförande i övervakningsnämnder- na och särskilda ledamöter i mark- och miljödomstolarna. över lämnar förslag till regeringen på dispaschör och på personer lämpliga att tjänstgöra som offentliga ombud i ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning och på lämpliga personer att tjänstgöra som integritetsskyddsombud vid Försvarsunderrättelsedomstolen. Nämnden består av nio ledamöter. Fem ledamöter ska vara, eller ha varit, ordinarie domare. Två ledamöter ska vara jurister verk- samma utanför domstolsväsendet, varav en ska vara advokat. Två ledamöter ska representera allmänheten. väljer de leda- möter som representerar allmänheten och regeringen utser övriga ledamöter. En företrädare för har rätt att närvara och yttra sig vid nämndens sammanträden. Arbetet vid leds av en kanslichef, som ska vara eller ha varit ordinarie domare eller ha liknande yrkeserfarenhet och kompetens. Kansliet består i övrigt av två föredragande som normalt sett genom- går domarutbildning samt av två administratörer. Närmare bestämmelser om finns i lagen (2010:1390) om utnämning av ordinarie domare och i förordningen (2010:1793) med instruktion för . Kammarkollegiet är en central förvaltningsmyndighet under Finans- departementet. Dess huvuduppgift är att bevaka olika statliga in- tressen och att ge service till statliga myndigheter, men verksam- heten riktar sig även till allmänheten. Kollegiet har till uppgift att ge service inom det statliga området, främst avseende ekonomi, juridik, kapitalförvaltning, riskhantering och administration. Därutöver har myndigheten uppgifter avseende bl.a. miljörätt, stiftelserätt, indelning, registrering av trossamfund, begravningsavgift, faststäl- lande av resegarantier samt auktorisation av tolkar och översättare. Myndigheten har även till uppgift att bevaka statens rätt och allmänna intressen i bl.a. miljörättsliga ärenden och ärenden om stämpelskatt vid inskrivningsmyndighet. Dessutom handlägger man vissa frågor som gäller Allmänna arvsfonden och kollegiet företräder staten i vissa ärenden om skadeståndsanspråk mot staten. Kammar- kollegiet finansieras till övervägande del genom de avgifter som brukarna får betala samt genom ersättning från Allmänna arvs- fonden för de tjänster som Kammarkollegiet uträttar åt fonden. Till viss del finansieras verksamheten genom anslag. Kammarkollegiet har cirka 300 medarbetare och är indelat i sex avdelningar: rättsavdelningen, försäkringsavdelningen, avdelningen för kapitalförvaltning, avdelningen för administrativ service, avdel- ningen för upphandlingsstöd samt inköpscentralen. Till detta kom- mer , som är direkt underställd general- direktören. Närmare bestämmelser om Kammarkollegiet finns i förord- ningen (2007:824) med instruktion för Kammarkollegiet. är en central förvaltningsmyndighet som är . Myndigheten sorterar under Utbild- ningsdepartementet och finansieras i allt väsentligt med anslag. tar dock i viss utsträckning ut avgifter enligt 4 § avgiftsförordningen (1992:191), dvs. för rådgivning, informations- material, kurser och andra varor och tjänster. Till huvuduppgifter hör att samla in, beskriva, bevara och tillhandahålla svenskt tryckt och audiovisuellt material. tar emot och förvarar pliktexemplar av bl.a. skrifter, filmer och elektroniskt mate- rial enligt lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument och lagen (2012:492) om pliktexemplar av elektroniskt material. Utöver att vara ett forskningsbibliotek inom främst humaniora och samhälls- vetenskap har också stödjande funktioner i förhållande till det svenska biblioteksväsendet. har även arbetat med frågor om digitalisering, bl.a. för att kunna bevara material och göra det tillgängligt för allmänheten. Verksamheten har cirka 360 anställda och är indelad i avdelningar för administration, audiovisuella medier, bibliotek, forskning och för nationell samverkan. juridiska funktion är en del av den administrativa avdelningen och ger juridiskt stöd till organi- sationen. Av de som arbetar på den juridiska funktionen är två jurister. Funktionen juridik svarar för juridiskt stöd till myndig- heten på i princip alla rättsområden förutom arbetsrätt och skatte- rätt. Juristerna granskar avtal och tar fram underlag för beslut i bl.a. frågor om vitesföreläggande för framställare och utgivare som inte lämnat pliktexemplar till . I förordningen (2008:1421) med instruktion för Kungl. biblio- teket finns närmare bestämmelser om . är en avgiftsfinansierad förvaltnings- myndighet som sorterar under . ansvarar för ärenden om patent, varumärken, mönster, periodiska skrifter, kommunala vapen samt personnamn. Verket prövar frågor om tillstånd på varumärkesområdet och dispens enligt vad som är särskilt föreskrivet. Verket för vissa register och ger ut publikationer. har inte något författningsreglerat uppdrag när det gäller upphovsrätt, men verket ska informera om och bidra till ökad förståelse för hanteringen av immateriella tillgångar hos företag och aktörer inom det offentliga innovationssystemet. Man har också, tillsammans med Verket för innovationssystem, fått i uppdrag av regeringen att genomföra in- satser som ska hjälpa de små och medelstora företagen att skydda och hantera sina immateriella tillgångar på ett mer affärsstrategiskt sätt samt att höja medvetenheten hos både företag och offentliga aktörer kring immaterialrättens möjligheter och behovet av affärs- strategisk rådgivning på området. Myndigheten, som har säte i och , har cirka 380 anställda. Verksamheten är indelad i tre avdelningar: patent- avdelningen, design- och varumärkesavdelningen samt marknadsavdel- ningen. I finns verksledningen, patentavdelningen och marknadsavdelningen och i ligger design- och varu- märkesavdelningen. På båda orterna finns viss konsultverksamhet. Förordningen (2007:1111) med instruktion för innehåller närmare bestämmelser om verket. är central förvaltningsmyndighet för arkivfrågor. Myn- digheten utfärdar föreskrifter för arkivhantering, utövar tillsyn över centrala och regionala arkivmyndigheter samt ger råd till kom- muner och landsting i arkivfrågor. sorterar under Kultur- departementet. har ett särskilt ansvar för den statliga arkivverksamheten och för arkivvården i landet. har överinseende över den offentliga arkivverksamheten och handlägger arkivuppgifter som inte någon annan myndighet ska handlägga. Myn- digheten har även till uppgift att ha nationell överblick över arkiv- frågorna, följa arkivverksamheten i landet samt ansvar för vissa frågor om metodutveckling, rådgivning och kunskapsförmedling på arkiv- området. prövar även frågor om statsbidrag till enskilda arkivinstitutioner samt för bevarande och tillgängliggörande av företagsarkiv. Verksamheten, som leds av riksarkivarien, är indelad i avdel- ningarna för tillsyn, enskilda arkiv, statliga arkiv, forskarservice, bevarandeavdelningen, svensk arkivinformation, svenskt biografiskt lexikon, mediakonverteringscentrum, IT-avdelningen, administrativa avdelningen, krigsarkivet, samt de sju landsarkiven. Myndigheten har cirka 560 anställda. Arkivets juridiska enhet är placerad i verks- kansliet direkt under riksarkivarien. På enheten arbetar två jurister, varav en chefsjurist, men det finns ytterligare två personer med juristutbildning på andra avdelningar inom . Vanligt före- kommande ärenden på den juridiska enheten är sekretessprövningar, beslut, hantering av överklaganden, upphovsrättsliga frågeställningar vad gäller de enskilda arkiven samt kvalitetssäkring av avtal och andra rättsliga dokument. Verksamheten finansieras till största delen genom anslag, men finansiering sker i viss utsträckning genom avgifter. Den avgifts- belagda verksamheten med full kostnadstäckning avser bl.a. digitalt tillhandahållande vid svensk arkivinformation, digitaliseringstjänster, samt uppdragsverksamhet inom bl.a. heraldik. verksamhet regleras närmare i förordningen (2009:1593) med instruktion för . 2.8.10Myndigheten för tillgängliga medier Myndigheten för tillgängliga medier (f.d. Talboks- och punkt- skriftsbiblioteket) är en anslagsfinansierad förvaltningsmyndighet under som ska arbeta för att personer med funktionsnedsättning ska få tillgång till sådana exemplar av litterära verk som de behöver för att kunna ta del av verken. Myndigheten har också ansvar för att högskolestuderande med funktionsnedsätt- ning ska få tillgång till kurslitteratur på medier som är anpassade för dem. Produktion av sådan kurslitteratur finansieras av anslag från . Verksamheten består bland annat av produktion av talböcker och punktskriftsböcker, men myndigheten utvecklar och administrerar också de svenska bibliotekens lånecentral för talböcker. Myndig- heten, som själv har sådant tillstånd som avses i 17 § andra stycket URL, framställer, köper in och överför talböcker och punktskrifts- böcker samt tillhandahåller dessa för försäljning. Myndigheten har även till uppgift att förbättra tillgången till innehållet i dagstidningar för personer med funktionsnedsättning.