sou · H1B317d2 · 2013-04-03 00:00:00 — Det bör ofta leda till dubbla processer och att ett slutligt avgörande av målet fördröjs. Risken för en ut- dragen handläggning blir särskilt stor om mellandomen överklagas särskilt. Om mellandom skulle införas även för brottmålen bör det i varje fall i vissa mål finnas en möjlighet att överklaga en mellan- dom särskilt. Vi gör alltså bedömningen att behovet av att införa en möjlighet till mellandom i brottmål är litet. Om en sådan möjlighet ändå skulle införas kommer det att innebära att domstolarna i varje fall kommer att få ta ställning till begäran om mellandom i ett antal mål . Det bör vara vanligast i omfattande mål. Att ta ställning till en begäran om mellandom i ett sådant mål kan kräva en inte obetyd- lig arbetsinsats. skulle rättens bedömning antagligen bli att frågorna i målet inte lämpar sig att avgöra genom mellan- dom. Det finns också en risk för att mellandom i några fall skulle komma att meddelas då det inte leder till någon processekonomisk vinst utan i stället till dubbla processer och en fördröjning av ett slutligt avgörande av målet. Det ska tilläggas att det i vissa sammanhang har framförts syn- punkter på att det kan vara en fördel att skuldfrågan och påföljds- frågan avgörs vid skilda tillfällen. En sådan ordning tillämpas i flera andra länder, t.ex. i de anglosaxiska rättsordningarna. I en speciell situation tillämpas ett likartat förfarande hos oss, nämligen när rätten anser att det finns anledning att genomföra en rättspsykiatrisk undersökning. Att i övrigt dela upp handläggningen av skuld- och påföljdsfrågan skulle innebära ett markant avsteg från den rätte- gångsordning som gäller . Vi har inte funnit skäl att i det här sammanhanget närmare överväga en sådan lösning. Förslag: Det bör införas en möjlighet att i brottmål hänskjuta en prejudikatfråga till () som i huvudsak motsvarar den som gäller för dispositiva tvistemål. En förutsättning är dock att det införs en uttrycklig bestäm- melse om att frågan ska hanteras skyndsamt av HD. Med hän- syn till den tilltalades speciella ställning i ett brottmål bör han eller hon också ha möjlighet att ta tillbaka sitt samtycke till att frågan prövas i och i stället få hela saken prövad i tingsrätten. I de fall då särskilda tidsfrister gäller för handläggningen i tingsrätten ska rätten besluta om hänskjutande senast den dag då huvudförhandling annars skulle ha påbörjats. När hand- läggningen i HD avslutats i ett sådant mål ska tiden för när huvudförhandling senast ska påbörjas, enligt de gällande fristerna, räknas från den dag då HD fattade beslut i målet. Nuvarande ordning och tidigare överväganden I dispositiva tvistemål får en tingsrätt med parternas samtycke hän- skjuta en viss fråga i målet till prövning av HD (s.k. hissning). Bestämmelserna finns i 56 kap. 13–15 §§ RB. I 42 kap. 17 a § RB finns en hänvisning till reglerna. Om en tingsrätt använder sig av möjligheten att hänskjuta en fråga till HD ska målet i tingsrätten enligt motiven i princip vilande- förklaras i avvaktan på HD:s prövning. HD avgör om prövnings- tillstånd ska meddelas. För att tillstånd ska ges krävs att det rör sig om en fråga vars prövning är av vikt för rättstillämpningen (prejudikat- fråga). Handläggningen i tingsrätten återupptas så snart HD avgjort prejudikatfrågan eller beslutat att inte meddela prövningstillstånd. Tingsrättens avgörande i målet kan överklagas på vanligt sätt. Där- emot kan inte beslutet att hänskjuta frågan till HD överklagas. Om en part tar tillbaka sitt samtycke innan tingsrätten fattat beslut om hänskjutande faller frågan. Däremot anses inte en part kunna ta till- baka sitt samtycke efter att frågan hänskjutits till HD, eftersom det är tingsrätten och inte parterna som har underställt HD frågan (se prop. 1988/89:78 s. 70). Möjligheten för en tingsrätt hänskjuta en prejudikatfråga till HD infördes (prop. 1988/89:78). Syftet var att försöka främja HD:s prejudikatbildning. Framförallt betonades i förarbetena att det fanns behov av detta på förmögenhetsrättens område (prop. 1988/89:78 s. 61). hade i del- betänkandet och rättsbildningen (SOU 1986:1) presenterat olika idéer för att förbättra prejudikatbildningen. En idé var hänskjutande av en prejudikatfråga till HD. Enligt Rätte- gångsutredningen skulle den möjligheten kunna gälla i alla mål, även i brottmål. När bestämmelserna infördes uppställdes dock ett krav på att parterna ingått avtal om att inte överklaga tingsrättens dom. Det innebar att endast de dispositiva tvistemålen kom att om- fattas. Kravet togs bort 1999. Fram till dess hade bestämmelserna bara utnyttjats vid fyra tillfällen. Genom att ta bort kravet på för- bud att överklaga domen var förhoppningen att tillämpningen av reglerna skulle öka (prop. 1998/99:37 s. 35 f). I samband med ändring anmärktes i propositionen att det kunde övervägas om tillämpningsområdet borde utökas till andra mål än dispositiva tvistemål. Regeringen ansåg att behovet och utrymmet torde vara klart mindre i andra målkategorier och noterade att en utvidgning inte heller hade efterfrågats av någon av remissinstanserna (prop. 1998/99:37 s. 37). I idéskriften Effektivare hantering av stora och komplicerade brottmål (s. 67–70) förde den av Riksåklagaren tillsatta arbets- gruppen fram att en möjlighet för tingsrätten att hänskjuta en rättslig fråga till HD, t.ex. om ett visst förfarande är straffbart, skulle kunna innebära att stora och komplicerade brottmål inte behöver tas upp till prövning i sin helhet. Arbetsgruppen ansåg där- för att en möjlighet till hänskjutande som motsvarar den som gäller i tvistemål borde övervägas. En förutsättning var dock enligt arbetsgruppen att denna typ av frågor avgjordes med förtur av HD. –2011 inkom till HD 15 stycken mål om hän- skjutande enligt 56 kap. 13 § RB.9 I nio av dessa meddelade HD prövningstillstånd. I tre av målen meddelades inte prövnings- tillstånd.10 I de fall prövningstillstånd meddelades var handläggnings- tiden i genomsnitt . I de mål prövningstillstånd inte meddelades var handläggningstiden i och i de resterande två ca . Antalet hänskjutna prejudikatfrågor kan jämföras med att det kom in 309 överklagade tvistemål och 1 758 över- klagade brottmål till HD. Riksåklagaren överklagade 14 mål.11 Prövningstillstånd meddelades 2010 i 24 tvistemål och i 20 brott- mål.12 Huvuddelen () av brottmålen, exklusive förturs- mål, avgjordes . Motsvarande siffra för tviste- målen var 9,4 månader.13 Bestämmelserna om hänskjutande av en prejudikatfråga till HD bör skiljas från bestämmelser om språngrevision eller språngöver- klagande. Med det avses ett system som innebär att en part med förbigående av en mellaninstans har rätt att överklaga ett avgörande från den lägsta domstolsinstansen direkt till den högsta instansen. Någon möjlighet till språngöverklagande finns inte för någon mål- typ i , men har övervägts i flera sammanhang.14 9Uppgiften är framtagen med hjälp av Högsta domstolens aktuariekontor genom en sökning på målkoder i målhanteringssystemet . 10Två mål var inte avgjorda vid utgången av 2011 och ett mål skrevs av efter att parterna träffat förlikning. 11Åklagarmyndighetens Årsredovisning 2010, s. 27. 13Sveriges Domstolars Årsredovisning 2010, s. 34. 14Se betänkande Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (SOU 2010:44), s. 230–235 för en redogörelse av överväganden angående system med språngrevison som skett i olika lagstiftningsärenden. Det bör införas en möjlighet till hissning i brottmål På förmögenhetsrättens område är det många tvister som inte avgörs i allmän domstol. Ett av skälen till att parterna väljer alter- sätt för tvistlösning, t.ex. skiljenämnder, anses vara den tid det tar att få ett mål slutligt avgjort i domstol. Ett av syftena med bestämmelserna om hänskjutande till HD var att skapa ett snabbt alternativ för att få en prejudikatfråga avgjord i domstol. På brottmålssidan finns inget alternativ till ett domstolsavgör- ande. Argumentet att det behövs ett snabbspår för att frågorna ska komma att prövas av domstol görs sig alltså inte gällande. Brottmål som rör allmänna åtal skiljer också sig från de flesta andra mål i allmän domstol på det sätt att det på kärandesidan alltid finns en åklagare. En av Riksåklagarens uppgifter är att bidra till den praktiska rättsutvecklingen genom att aktivt verka för att lämpliga mål förs till HD. Detta sker bl.a. genom att Riksåklagaren till ledning för de operativa åklagarna upprättar förteckningar över prioriterade prejudikatfrågor. Det innebär att det på brottmålssidan bör finnas bättre förutsättningar än t.ex. på förmögenhetsrättens område att de mål som rör frågor där det behövs prejudikat förs till HD på vanligt sätt. Åklagarsidan kan också i domstol föra s.k. pilotmål som rör frågor som har betydelse för ett större antal mål. En annan sak som påverkar behovet och utrymmet av hänskjutande i brottmål är att bevisfrågor ofta är av avgörande betydelse för utgången i målen. Om parterna har olika uppfattningar om sak- förhållandena i målet kan det vara svårt att, med parternas samtycke, formulera en prejudikatfråga innan lägre instanser har avgjort vad som är bevisat. Till detta kommer att det för en del av brottmålen gäller särskilda tidsfrister för handläggningen, vilket i praktiken påverkar både utrymmet och behovet av att hänskjuta en fråga till HD inför tingsrättens avgörande. Det sagda innebär att behovet av att införa en möjlighet till hän- skjutande av prejudikatfrågor till HD i brottmål får anses vara begränsat. Det är också vad som framkommit vid de diskussions- möten som vi genomfört med advokater, åklagare och domare. En del av de medverkande aktörerna ansåg dock att det i vissa fall kunde finnas ett sådant behov. Från tid till annan aktualiseras frågor där det kan ha betydelse att det finns en möjlighet att snabbt få ett uttalande av HD. Ett exempel på detta från senare tid är frågan om det svenska systemet med skattetillägg och brottspåföljd för oriktiga uppgifter i skatte- förfarandet är förenligt med förbudet mot dubbla förfaranden (ne bis in idem) i artikel 4 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europa- konventionen. Frågan, som hade varit uppe till bedömning tidigare, aktualiserades på nytt efter nya avgöranden från . Det är ett exempel på en fråga där det för de flesta praktiskt verk- samma jurister stod klart att det behövdes ett klargörande uttal- ande från HD. Ett sådant kunde inte lämnas förrän beslut eller domar från hovrätterna hade överklagats. Det kan också i mycket omfattande mål finnas en eller flera tydliga rättsfrågor som har avgörande betydelse för målet. Om en sådan fråga kan avgöras på ett snabbt sätt av HD kan det innebära att målet inte behöver prövas i hela sin omfattning av under- instanserna. I idéskriften Effektivare hantering av stora och kompli- cerade brottmål nämns två sådana exempel där det fanns tydliga och relativt begränsade rättsfrågor som med fördel hade kunnat hän- skjutas till HD innan målen prövades i tingsrätt och hovrätt: det s.k. La Reine-målet (rättsfallet NJA 1995 s. 505) och det s.k. anti- dumpningsmålet (rättsfallet NJA 2007 s. 227). Ytterligare ett argument som kan tala för en utökad möjlighet att hänskjuta prejudikatfrågor till HD är att en tingsrätt även i brottmål kan besluta att inhämta förhandsavgörande från Europeiska unionens domstol (). Det kan därför tyckas vara följdriktigt att det bör finnas en möjlighet att i ett pågående mål begära svar på en prejudikatfråga från den nationella högsta instansen. Även om en möjlighet att hänskjuta prejudikatfrågor i brottmål till HD kan komma att få en begränsad praktisk betydelse är det svårt att se några tungt vägande skäl som talar mot en sådan möjlighet. Den risk med fördröjd handläggning och dubbla processer som vi pekat på när det gäller mellandom görs sig inte gällande på samma sätt. Visserligen kommer den tid handläggningen tar i HD antagligen att innebära att ett avgörande i tingsrätten fördröjs. Detta ska dock ställas i relation till att frågan prövas i HD först efter att målet i sin helhet avgjorts i både tingsrätt och hovrätt. Det är om HD beslutar att inte meddela prövningstillstånd som hän- skjutande innebär en onödig fördröjning. Om möjligheten ska införas bör det krävas dels ett beslut av tingsrätten, dels att parterna i målet samtycker till det. Det motverkar att hänskjutande sker när det inte är motiverat. Till detta kommer att det för de allmänna åklagarnas del bör krävas att den åklagare som för talan i tings- rätten inhämtar Riksåklagarens samtycke, eftersom det är Riks- åklagaren som har ansvaret för att föra talan i HD (se 7 kap. 4 § andra stycket RB). När reglerna infördes för dispositiva tvistemål uttalades far- hågor om att det kunde minska hovrätternas roll och strida mot att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i tingsrätterna. Det fram- fördes också att det skulle kunna leda till att HD:s arbetsbörda ökade och att det kunde få negativa effekter för HD:s övriga verk- samhet. Några sådana effekter har bestämmelserna inte fått. Det finns inget som talar för att hänskjutande skulle komma till använd- ning i påtagligt större utsträckning i brottmål än i tvistemål. Sammanfattningsvis anser vi att övervägande skäl talar för att det bör införas en möjlighet till hänskjutande av en prejudikatfråga även i brottmål. Även om denna möjlighet inte kommer att användas särskilt ofta är det enligt vår bedömning värdefullt att en sådan finns. Det är svårt att se att bestämmelsen i praktiken skulle komma till användning i brottmål som rör enskilda åtal, men det finns inte några sakliga skäl för att undanta dessa. Förutsättningarna för hän- skjutande i brottmål bör motsvara vad som redan gäller för disposi- tiva tvistemål, dvs. att parterna samtycker och att tingsrätten fattar beslut. En förutsättning för att införa en möjlighet till hissning i brottmål är dock att frågan kan hanteras skyndsamt av HD. Det är inte acceptabelt att ett avgörande i ett brottmål fördröjs i avvaktan på att HD ska pröva en fråga i målet. Med hänsyn till den tilltalades speciella ställning i ett brottmål bör han eller hon också ha möjlighet att ta tillbaka sitt samtycke till att målet prövas i HD och i stället få hela saken prövad i tingsrätten. Vi utvecklar våra överväganden i dessa frågor i nästa avsnitt. Ytterligare frågor om regleringen För att bestämmelserna om hänskjutande ska kunna tillämpas även för brottmålen är det tillräckligt att i 56 kap. 13 § RB lägga till att en tingsrätt även får en hänskjuta en prejudikatfråga till HD i brottmål. I 45 kap. och 47 kap. RB bör det införas bestämmelser som motsvarar bestämmelsen i 42 kap. 17 a § RB. Att den åklagare som ansvarar för att föra talan i tingsrätten måste inhämta sam- tycke från Riksåklagaren och formerna för Riksåklagarens med- verkan kan lämpligen regleras inom Åklagarväsendet, t.ex. genom att föreskrifter om detta förs in i föreskrifter Mål som är av intresse för rättsutvecklingen och prejudikatbildningen, Som vi redogör för nedan föreslår vi en bestämmelse om att målet i HD ska handläggas skyndsamt och en reglering av att en tilltalad kan återta sitt samtycke till att frågan prövas av HD. I övrigt ska handläggningen ske på samma sätt som när en fråga har hänskjutits i ett dispositivt tvistemål. Detsamma gäller den verkan som HD:s beslut har för den fortsatta handläggningen av målet i tingsrätten. Det innebär bl.a. att ett beslut av tingsrätten som gäller en fråga om hänskjutande till HD inte får överklagas. Enligt vår mening förutsätter en möjlighet till hissning i brott- mål att det införs en bestämmelse om att sådana mål ska avgöras skyndsamt i HD. Det gör sig givetvis särskilt gällande i de fall då det gäller särskilda tidsfrister för handläggningen i tingsrätt. Det är uteslutet att en person, efter att åtal har väckts, ska kunna vara häktad i avvaktan på att HD tar ställning till en prejudikatfråga. kan behovet av att få ett snabbt uttalande från HD vara lika stort i de mål där den tilltalade är häktad, som i andra mål. Att införa en möjlighet till hissning, men undanta mål där tidsfrister gäller för handläggningen i tingsrätt framstår som mindre lämpligt. Dessutom gör sig behovet av en skyndsam hand- läggning i HD gällande i alla brottmål. Med hänsyn till de enskilda som berörs av rättegången är det inte rimligt att en domstols- prövning i första instans ska fördröjas för att HD ska uttala sig i en prejudikatfråga. Vad som ska avgöras i HD är en prejudikatfråga i målet. Det krävs inte tid för att planera och kalla till en förhandling. I HD krävs eventuellt tid för parterna att utveckla sin syn på frågan i skrift. Normalt bör det dock kunna vara tillräckligt att parterna yttrat sig angående frågan i tingsrätten. I övrigt krävs tid i HD för att gå igenom rättsläget, att ta ställning i frågan om prövnings- tillstånd och att skriva ett betänkande över prejudikatfrågan. Vi bedömer att en total tid för handläggningen i HD om fyra–bör vara realistiskt, i varje fall i de mål där det gäller sär- skilda tidsfrister för handläggningen i tingsrätt. Om prejudikatfrågor ska kunna hänskjutas i brottmål bör den tilltalade ha rätt att återta sitt samtycke till att frågan prövas av HD om han eller hon vill att målet avgörs vid en huvud- förhandling i tingsrätten. Det gör sig visserligen särskilt gällande om den tilltalade är häktad eller belagd med reseförbud. Men den tilltalade har i alla brottmål rätt till en rättegång inom skälig tid. I ett brottmål kan den tilltalades rätt att ändra ståndpunkt i sak- frågorna i målet inte heller inskränkas. Om han eller hon ändrar uppfattning i målet kan det innebära att HD ska uttala sig om en fråga som saknar betydelse för målet i tingsrätten. Vi bedömer där- för att det inte är lämpligt att införa en ordning som innebär att den tilltalade skulle bli bunden av att han eller hon samtyckt till att huvudförhandlingen i tingsrätten skjuts upp i avvaktan på att HD ska uttala sig i en prejudikatfråga. Att handläggningen i HD ska avslutas om den tilltalade återtar sitt samtycke ska därför regleras särskilt. Det kan visserligen innebära att det läggs ned arbete i HD i onödan. Enligt vår uppfattning får det accepteras i ett brottmål. Den situationen kan också uppstå i tvistemål, t.ex. om parterna ingår en förlikning och därefter återkallar sin talan. För att det ska vara möjligt att hänskjuta en prejudikatfråga till HD i mål där den tilltalade är häktad eller andra liknande förturs- mål krävs särskilda bestämmelser, som reglerar vilka tidsfrister som gäller för handläggningen i tingsrätten. Eftersom den tilltalades samtycke krävs för att frågan ska få hänskjutas till HD kan tid- punkten för huvudförhandlingen senareläggas. Det bör införas en bestämmelse om att tingsrätten ska fatta beslut om hänskjutande senast då huvudförhandling annars skulle ha ska påbörjats. Det medger att det finns tid för parterna att yttra sig över frågan om hänskjutande före tingsrättens beslut, t.ex. vid ett förberedande sammanträde. När handläggningen i HD avslutats bör samma tidsfrister som gäller från tidpunkten då åtalet väcktes, i stället gälla från den dag då HD fattat beslut i målet. Förutsatt att handläggningen i HD håller sig inom de tider som vi angett ovan innebär det att huvudförhandlingen i tingsrätten som huvudregel kommer att påbörjas senast åtta–efter att åtal väckts. Den fördröjningen, jämfört med de normala när den tilltalade är häktad, får sättas i relation till att frågan avgörs av HD först efter ett sedvanligt överklagande.15 Om reglerna om hänskjutande ska kunna tillämpas i brottmål ligger det nära till hands att överväga om inte dessa ska kunna tillämpas i alla mål som handläggs enligt RB. Att utvidga tillämp- ningsområdet till brottmål och undanta de indispositiva tvistemålen kan framstå som inkonsekvent. Att överväga och föreslå föränd- ringar som gäller för övriga målkategorier än brottmål ligger dock 15 Då gäller att huvudförhandlingen i HD påbörjas senast efter hovrättens dom och att huvudförhandlingen i hovrätten ska påbörjas senast efter tingsrättens dom (se 51 kap. 15 § andra stycket och 55 kap. 15 § första stycket 2 RB). inte inom ramen för vårt uppdrag. Frågan bör övervägas i den fort- satta beredningen inom . Den möjlighet till hänskjutande som vi föreslår gäller handlägg- ningen i tingsrätt. har föreslagit att hovrätten i stället för att meddela prövningstillstånd i ett prejudikatfall ska kunna hänskjuta en prejudikatfråga till HD (se SOU 2012:93 s. 227–230). Vi ansluter oss till utredningens förslag. Med hänsyn till att även hovrätterna har ett ansvar för prejudikatbildningen är det inte motiverat att föreslå någon ytterligare möjlighet till hän- skjutande från hovrätt än den som har före- slagit. Avslutningsvis vill vi anmärka att vi inte gått in på överväganden om ett system med språngöverklagande bör införas i brottmål. Att på det sättet förkorta instanskedjan enbart för brottmål framstår inte som lämpligt. Det behov av ett snabbt prejudikat från HD som kan finnas tillgodoses bäst genom att det införs en möjlighet till hänskjutande av en fråga i målet till HD. Den lösningen innebär också att målet avgörs i sak av tingsrätten med möjlighet till över- klagande till hovrätten på sedvanligt sätt. Att instansordningen upprätthålls framstår som särskilt angeläget för brottmålens del. 11.6Avgörande av mål i den tilltalades utevaro Förutsättningarna för avgörande i den tilltalades utevaro16 För att ett mål ska kunna avgöras efter huvudförhandling från vilken den tilltalade uteblivit eller inställt sig endast genom ombud krävs att saken kan utredas tillfredsställande. Med saken avses även påföljdsfrågan varför avsaknaden av personlig kontakt med den till- talade kan göra att målet inte kan avgöras i den tilltalades utevaro (prop. 1981/82:105 s. 22 ff.). Vidare krävs enligt 46 kap. 15 a § första stycket RB att någon av följande förutsättningar föreligger: 1.det finns inte anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening, 16 Med utevaro avses att en person som förelagts att infinna sig personligen inte kommer till huvudförhandlingen eller inställer sig endast genom ombud. 2.sedan den tilltalade har delgetts stämning har han eller hon avvikit, eller håller sig undan på ett sådant sätt att han eller hon inte kan hämtas till huvudförhandlingen eller 3.den tilltalade lider av en allvarlig psykisk störning och hans eller hennes närvaro är därför inte nödvändig. Rättegångsfrågor kan avgöras även om den tilltalade har uteblivit från förhandlingen. När det gäller om saken kan utredas tillfredsställande ska enligt motiven utgångspunkten vara att utredningen i målet ger tillräck- ligt underlag för en från rättssäkerhetssynpunkt godtagbar dom. Utrymmet att avgöra mål i den tilltalades utevaro när han eller hon har förnekat gärningen anses vara begränsat (prop. 1981/82:105 s. 5 f.). Lagrådet uttalade i samband med reform att endast sådana mål skulle tas upp där redan en summarisk genomgång av handlingarna ger en entydig uppfattning såväl i skuld- som påföljds- frågan. Vidare menade att villkoret om en tillfredsställande utredning borde upprätthållas så att det måste föreligga antingen ett klart erkännande från den misstänkte under förundersökningen eller enbart sådana invändningar som med hänsyn till upplysta eller kända förhållanden uppenbart kan lämnas utan avseende. Mål med muntlig bevisning borde enligt Lagrådets uppfattning inte räknas dit. Lagrådet uttryckte att det sällan kunde sägas finnas någon säkerhet för ett materiellt riktigt avgörande så länge målsägandes och vittnes berättelser inte kunnat direkt bemötas av och vägas mot den tilltalades uppgifter17. Departementschefen framhöll i sin anmälan av lagrådsyttrandet att målet skulle kunna avgöras i den tilltalades utevaro endast om utredningen i ansvarsfrågan är entydig. I allmänhet skulle det, enligt honom, röra sig om fall där den tilltalade erkänt under för- undersökningen och erkännandet stöds av övrig utredning i målet.