sou · H1B329 · 2013-04-29 00:00:00 — Ett barn, som har fötts i och som sedan födelsen är statslöst, förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har permanent uppehållstillstånd och hemvist här i landet. Ett barn som inte har svenskt medborgarskap förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har 1. permanent uppehållstillstånd i , och 2. hemvist här i landet sedan 2. hemvist här i landet sedan 2 Senaste lydelse av tidigare 1 § 2005:451. Om barnet har fyllt och har utländskt medborgarskap, krävs för förvärv av svenskt medborgarskap att barnet samtycker därtill. Sådant samtycke behövs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. 1.permanent uppehållstillstånd i , och 2.hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde eller, ifråga om den som är statslös, . Den som vid förvärv av annat medborgarskap har förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § i den upphävda lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap återfår svenskt medborgarskap genom anmälan. Om den person som anmälan avser för anmälan står under annans vårdnad, görs anmälan i stället av den eller dem som är vårdnadshavare. Om anmälan avser ett barn som har fyllt och har utländskt medborgarskap, krävs för förvärv av svenskt medborgarskap att barnet samtycker därtill. Sådant samtycke behövs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av psykisk Om en utlänning blir svensk medborgare enligt 5, 7, 8 eller 9 §, förvärvar även hans eller hennes ogifta barn, som har hemvist här i landet och inte har fyllt , svenskt medborgar- skap om utlänningen störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Om en utlänning blir svensk medborgare enligt 6, 7, 8, 9 eller 9 a §, förvärvar även hans eller hennes ogifta barn, som har hemvist här i landet och inte har fyllt , svenskt medborgar- skap om utlänningen 1.ensam har vårdnaden om barnet, eller 2.har vårdnaden gemensamt med den andre föräldern och denne är svensk medborgare. Blir föräldrarna till ett ogift barn som har hemvist här i landet och som inte har fyllt svenska medborgare enligt 5, 7, 8 eller 9 §, förvärvar även barnet, om det står under bådas vårdnad, svenskt medborgarskap. Blir föräldrarna till ett ogift barn som har hemvist här i landet och som inte har fyllt svenska medborgare enligt 6, 7, 8, 9 eller 9 a §, förvärvar även barnet, om det står under bådas vårdnad, svenskt medborgarskap. En utlänning kan efter ansökan beviljas svenskt medborgarskap (naturaliseras), om han eller hon har 1. styrkt sin identitet, 2. fyllt , 3. permanent uppehållstillstånd i , 4. hemvist här i landet a) i fråga om dansk, finländsk, isländsk eller norsk medborgare, b) i fråga om den som är statslös eller att bedöma som flykting enligt 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716), c) i fråga om övriga utlänningar, och 5. haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. 3 Senaste lydelse 2005:722. 1.sökanden har varit svensk medborgare, 2.sökanden är gift eller sambo med en svensk medborgare, eller 3.det annars finns särskilda skäl till det. En sökande som inte kan styrka sin identitet enligt 11 § 1 får naturaliseras, endast om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. En sökande som inte kan styrka sin identitet enligt 11 § första stycket 1 får naturaliseras, endast om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. En sökande som uppfyller förutsättningarna i 11 § andra stycket 1 eller 2 får dock naturaliseras även om han eller hon haft hemvist här i landet endast . En medborgare i en avtalsstat förvärvar svenskt medborgarskap Vid sådant förvärv av medborgarskap tillämpas 10 § när det prövar ärenden enligt denna lag, om inte annat 4Senaste lydelse 2006:222. 5Senaste lydelse 2012:87. Regeringen meddelar föreskrifter om vilka länsstyrelser som ansvarar för uppgifterna enligt andra stycket. anordna en ceremoni som markerar det svenska medborgar- skapets betydelse (medborgarskaps- ceremoni) och erbjuda nya svenska medborgare att närvara vid denna. Kommunens skyldighet omfattar personer som är folkbokförda i kommunen och som förvärvat svenskt medborgarskap efter födelsen. Skyldigheten omfattar inte personer som har erbjudits att närvara vid en medborgarskapsceremoni. Vid en medborgarskaps- ceremoni ska innehållet i 1 § första stycket förmedlas till de närvarande. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De upphävda 4 och 5 §§ gäller fortfarande för barn som har fötts före . Vid förvärv av medborgarskap enligt den upphävda 5 § tillämpas 10 § när det gäller medborgarens barn. 1.2Förslag till förordning om ändring i medborgarskapsförordningen (2001:218) Härigenom föreskrivs i fråga om medborgarskapsförordningen (2001:218) att 3 och 11 §§ ska ha följande lydelse. Anmälningar om svenskt medborgarskap ska ges in till , om inte annat framgår av andra eller tredje 1.Länsstyrelsen i , när den som anmälan gäller är folkbokförd i , , , eller , 2.Länsstyrelsen i , när den som anmälan gäller är folkbokförd i , eller län, 3.Länsstyrelsen i län, när den som anmälan gäller är folkbokförd i , eller , 4.Länsstyrelsen i , när den som anmälan gäller är folkbokförd i eller , 5.Länsstyrelsen i , när den som anmälan gäller är folkbokförd i , , eller , 6 Senaste lydelse 2012:369. 6.Länsstyrelsen i , när den som anmälan gäller är folkbokförd i eller , och 7.Länsstyrelsen i , när den som anmälan gäller är folkbokförd i eller . Avgift tas ut för prövning av anmälan och ansökan enligt lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap enligt följande: Avgift skall inte tas ut av den som är statslös och som fått flyktingförklaring eller resedokument av svensk myndighet. I fråga om uttag av avgift gäller i övrigt bestämmelserna i 11– 14 §§ avgiftsförordningen (1992:191). För anmälningar och ansökningar som skall ges in till en svensk beskickning eller ett svenskt karriärkonsulat tas avgift ut enligt förordningen (1997:691) om avgifter vid utlandsmyndigheterna. Avgift tas ut för prövning av anmälan och ansökan enligt lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap enligt följande: Avgift ska inte tas ut av den som är statslös och som fått flyktingförklaring eller resedokument av svensk myndighet. I fråga om uttag av avgift gäller i övrigt bestämmelserna i 11– 14§§ avgiftsförordningen (1992:191). För anmälningar och ansökningar som ska ges in till en svensk beskickning eller ett svenskt karriärkonsulat tas avgift ut enligt förordningen (1997:691) om avgifter vid utlandsmyndigheterna. 1.Denna förordning träder i kraft . 2.För anmälan enligt övergångsbestämmelserna till lagen (0000:000) om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap gäller 3 och 11 §§ i sin äldre lydelse. 7 Senaste lydelse 2001:826. 1.3Förslag till förordning om ändring i förordningen (1997:691) om avgifter vid utlandsmyndigheterna Härigenom föreskrivs att bilagan till förordningen (1997:691) om avgifter vid utlandsmyndigheterna ska ha följande lydelse. – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – som fått flyktingförklaring eller resedokument av svensk myndighet. – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – Avgift ska inte tas ut av den som är statslös och som fått flyktingförklaring eller resedokument av svensk myndighet. –– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – 1.Denna förordning träder i kraft . 2.För anmälan enligt övergångsbestämmelserna till lagen (0000:000) om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap gäller bilagan i sin äldre lydelse. 8 Senaste lydelse 2011:707. 1.4Förslag till förordning om ändring i utlänningsförordningen (2006:97) Härigenom föreskrivs att det i utlänningsförordningen (2006:97) ska införas en ny paragraf, 7 kap. 15 b §, samt närmast före 7 kap. 15 b § en ny rubrik av följande lydelse. har rätt att hos ta del av följande uppgifter om enskilda: 1.namn, personnummer och i förekommande fall samordnings- nummer, och 2.bevis om permanent uppehållstillstånd. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Utredningens uppdrag har varit att utreda och lämna förslag i vissa medborgarskapsfrågor. Utredningen har bl.a. haft i uppdrag att lämna förslag till en definition av det svenska medborgarskapets betydelse och, om lämpligt, hur detta skulle kunna regleras i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (MedbL), föreslå innehåll i och organisation av medborgarskaps- ceremonier som är tillgängliga för alla nya svenska medborgare, undersöka om medborgarskapet i större utsträckning kan användas som ett incitament för att främja integrationen, analysera i vilken omfattning EU-samarbetet påverkar medlems- staternas medborgarskapslagstiftning och hur bör förhålla sig till denna utveckling, utreda varför så få av vårdnadshavarna till de barn som uppfyller villkoren för medborgarskap genom anmälningsförfarande utnyttjar denna möjlighet och föreslå de ändringar i regelverket som bedöms lämpliga, t.ex. att barnen automatiskt beviljas medborgarskap, samt analysera erfarenheterna i övrigt av MedbL. I den sistnämnda delen av uppdraget har utredningen funnit skäl att se närmare på frågor om i MedbL uppställda krav på permanent uppehållstillstånd när det gäller EES-medborgare m.fl., erfarenheterna av att dubbelt medborgarskap tillåts fullt ut och vissa frågor angående anmälan om medborgarskap för nordiska medborgare. Direktiven återges i sin helhet i bilaga 1. Utredningens arbete inleddes . Sammanlagt har sex sammanträden hållits med de experter och den sakkunniga som förordnats i utredningen. Arbetet har bedrivits i nära samråd med utredningens experter och sakkunniga som har beretts tillfälle att löpande lämna synpunkter både muntligen och skriftligen. () har på uppdrag av utredningen genomfört en undersökning i syfte att ta reda på bl.a. hur vuxna personer som är folkbokförda i ser på svenskt medborgarskap. Hälften av de 4 800 personerna som ingick i urvalet har besvarat frågorna. Utredningen har anordnat en hearing om medborgarskapets symboliska betydelse och om medborgarskap och integration. Närmare 60 ideella organisationer, drygt 20 statliga myndigheter, ledamöterna i socialförsäkringsutskott och arbets- marknadsutskott, ett tiotal kommuner samt ett antal journalister och andra personer bjöds in till denna. Ett sextiotal personer – bl.a. forskare, riksdagsledamöter samt representanter för ideella organisationer, statliga myndigheter, kommuner och massmedia – deltog vid hearingen, där även resultaten från undersökningen som SCB genomfört på uppdrag av utredningen presenterades. För att få ett fullständigt underlag när det gäller förekomsten av medborgarskapsceremonier, har utredningen skickat en förfrågan till samtliga kommuner och bett dem uppge om de anordnade någon medborgarskapsceremoni och hur många personer som i så fall bjöds in till, respektive deltog vid, denna ceremoni. När det gäller medborgarskapsceremonier har sekretariatet vidare haft möten med Kommuner och Landstings (SKL) enhet för demokrati och styrning samt med dess demokratiberedning. Sekretariatet har också deltagit vid ett möte med det svenska nätverk som har skapats inom ramen för European Coalition of Cities against Racism (ECCAR). Vidare har sekretariatet haft separata möten med företrädare för 15 utvalda referenskommuner (, , , , , , , , , , , , , och ). Utredningen har även närvarat vid medborgar- skapsceremonier i nio kommuner (, , , , , , , och ). Utredningens sekretariat har också haft kontakt med . om ceremonier i andra länder har hämtats in genom kontakter med tjänstemän och experter i , , , , , , , och . När det gäller uppdraget till länsstyrelserna att bl.a. sprida information om genomförande av medborgarskapsceremonier till kommunerna, har sekretariatet haft kontakt med i . Som en del av arbetet med frågan om medborgarskapet i större utsträckning kan användas som ett incitament för att främja integrationen har sekretariatet deltagit vid en konferens om tillgång till medborgarskap och medborgarskapets betydelse för integration. Konferensen hölls inom ramen för forskningsprojektet (Access to citizenship and its impact on immigrant integration) i i . Vid konferensen deltog experter och forskare inom området från bl.a. , , , , , och . I denna del av arbetet har sekretariatet även haft kontakt med tjänstemän och experter i , och . Sekretariatet har vidare haft kontakt med organisationen och . När det gäller frågan om varför så få vårdnadshavare till barn som uppfyller villkoren för medborgarskap genom anmälningsförfarande utnyttjar denna möjlighet har sekretariatet haft kontakt med Samarbetsorganet för etniska organisationer i (SIOS), , , , , och . Beträffande frågan om automatiskt förvärv av medborgarskap för vissa barn som föds i har utredningen haft kontakt med . Sekretariatet har gällande frågan om återfående av svenskt medborgarskap haft möten med Föreningen i Världen. Beträffande frågan om dubbelt medborgarskap har sekretariatet haft kontakt med Försvarsmakten och . När det gäller denna fråga har information även inhämtats från Säkerhetspolisen. Angående frågan om tillträde till konvention om undvikande av statslöshet i samband med statssuccession har utredningen haft kontakt med tjänstemän och experter i , och . Utredningen har rådgjort med i olika frågor. 3Det svenska medborgarskapets betydelse Utredningen har i uppdrag att lämna förslag till en definition av det svenska medborgarskapets betydelse och, om lämpligt, föreslå hur definitionen skulle kunna regleras i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (MedbL). Medborgarskapets betydelse är beroende av såväl bestämmelserna om förvärv och upphörande av medborgarskap som medborgar- skapets juridiska innebörd, dvs. de friheter, rättigheter och skyldigheter som följer med svenskt medborgarskap. Även hur medborgare och andra ser på det svenska medborgarskapet påverkar dess betydelse. I det närmast följande avsnittet behandlas medborgar- skapets innebörd enligt folkrätten. Medborgarskapets juridiska innebörd behandlas i avsnitt 3.3 medan bestämmelserna om förvärv och upphörande av medborgarskap behandlas i avsnitt 3.4. För att få en bild av hur vuxna människor som bor i uppfattar det svenska medborgarskapets betydelse har utredningen gett () i uppdrag att genomföra en undersökning. Denna behandlas i avsnitt 3.5. I avsnitt 3.6 redovisas bestämmelser angående medborgarskapets betydelse i vissa andra länders medborgarskapslagstiftning. I avsnitt 3.7 lämnas ett förslag till reglering av det svenska medborgarskapets betydelse. Grundtanken om ett medborgarskap som utgår från samhörighet behandlas vidare i avsnitt 3.8. 3.2.1Staten avgör vem som är dess medborgare Enligt folkrätten anses en stat huvudsakligen utgöras av tre bestånds- delar – ett territorium, en permanent befolkning och en regering som förmår utöva en effektiv kontroll över och administration av territoriet. De människor som utgör den permanenta befolkningen har normalt samma medborgarskap. Medborgarskapet är alltså nära förknippat med statens existens. Medborgarskapet är enligt folkrätten det rättsliga förhållandet mellan en person och en stat. Medborgarskapet är av betydelse folkrättsligt vid tillämpningen av bl.a. reglerna om värdlandets skyldighet att respektera utländska medborgares rättsställning. I folkrätten har konvention för lösande av vissa konflikter mellan medborgarskapslagar (SÖ 1937:9) (), europeiska konventionen om medborgarskap (SÖ 2001:20) och internationell sedvanerätt särskild relevans när det gäller medborgar- skapsfrågor. Bedömningen av om en viss person är medborgare i en stat görs enligt folkrätten av staten i fråga (artikel 2 i ). För att andra stater ska vara skyldiga att ge medborgarskapet rättslig verkan krävs emellertid att det finns en verklig anknytning (genuine link) mellan individen och staten i fråga. Detta kan också uttryckas som att det krävs att medborgarskapet bygger på något förhållande som innebär en naturlig samhörighet mellan staten och individen (se Sandesjö och , s. 19). Det torde dock endast vara i extrema fall som ett medborgarskap som beviljats enligt nationell rätt inte kan anses ha rättslig verkan på det internationella planet (se Lokrantz , s. 193). I rättsfallet (1955 I.C.J. 4) anförde att inte hade rätt att utöva diplomatiskt skydd avseende en person, , trots att enligt var naturaliserad medborgare i landet. Enligt domstolen fanns det ingen verklig anknytning mellan och . Domstolen redogjorde för en rad kriterier av betydelse för avgörandet av om det finns en verklig anknytning mellan en person och en stat, bl.a. verklig hemvist, personens intressen och känslor samt familj och deltagande i samhällslivet. Domstolen ifrågasatte inte giltigheten av medborgarskap enligt den nationella rätten i , men ansåg att medborgarskapet saknade rättsliga verkningar på det internationella planet. 3.2.2Medborgarskap – en mänsklig rättighet Rätten till ett medborgarskap Enligt artikel 15 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna har var och en rätt till ett medborgarskap. Ingen får godtyckligt fråntas sitt medborgarskap eller nekas rätten att ändra medborgarskap. Den allmänna förklaringen är ingen konvention men anses till stora delar utgöra internationell sedvanerätt och därför vara juridiskt bindande. I såväl den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (SÖ 1971:42) som FN:s konvention om barnets rättigheter (SÖ 1990:20)() slås fast att varje barn ska ha rätt att förvärva ett medborgarskap. Enligt konvention om gifta kvinnors medborgarskap (SÖ 1958:27) ska varken äktenskap eller skilsmässa eller förändring av mannens medborgarskap under äktenskapet automatiskt påverka makans medborgarskap. Inget av dessa internationella instrument reglerar emellertid vilken stat som är skyldig att bevilja en enskild person sitt medborgarskap. Rätt till ett särskilt medborgarskap Individens rätt till ett medborgarskap är i praktiken innehållslös om det inte kan fastställas vilken stat som är skyldig att tillerkänna denne medborgarskap. om begränsning av statslöshet (SÖ 1969:12) regleras vissa situationer då konventions- staterna är tvungna att tillerkänna individer sitt medborgarskap. Enligt denna ska en konventionsstat bevilja sitt medborgarskap till en person som är född på dess territorium, om han eller hon annars skulle bli statslös. Staten har rätt att uppställa vissa krav för att förvärv ska ske. Konventionen har tillträtts av 51 länder, bland dem . Den enda konvention som innehåller detaljerade bestämmelser om både förvärv och upphörande av medborgarskap är den europeiska konventionen om medborgarskap. Enligt denna är en konventionsstat bl.a. skyldig att medge möjlighet till naturalisation för personer som har legalt och varaktigt hemvist inom dess territorium Konventionen innefattar även bestämmelser om medborgarskap för barn och innehåller dessutom en uttömmande lista över de situationer då det är tillåtet för en konventionsstat att på eget initiativ beröva en person medborgarskapet i staten i fråga. Konventionen har tillträtts av 20 europeiska länder, däribland . konvention om undvikande av statslöshet i samband med statssuccession (CETS 200) reglerar vissa situationer där de stater som berörs av en statssuccession är skyldiga att bevilja individer sitt medborgarskap. Utredningen föreslår i avsnitt 10.2 att ska tillträda konventionen. Rätten till medborgarskap omfattas inte uttryckligen av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Däremot har den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () ansett att vissa frågor om medborgarskap fallit under tillämpningsområdet för rätten till privat- och familjeliv (artikel 8) eller förbudet mot diskriminering (artikel 14) enligt konventionen. har bl.a. i målen Karassev mot (nr 31414/96) och Slivenko mot (nr 48321/99) konstaterat att om en stat godtyckligt förvägrar någon sitt medborgar- skap kan detta under vissa omständigheter omfattas av skyddet av den enskildes privatliv i enlighet med artikel 8. I målet Genovese mot (nr 53124/09) fann att hade brutit mot diskrimineringsförbudet i artikel 14 i förening med artikel 8 genom att barn som fötts utanför äktenskapet hade sämre möjligheter att få maltesiskt medborgarskap än andra barn i det fall endast fadern var medborgare i . Trots att domstolen uttryckligen påpekade att medborgarskap inte skyddas av , ansåg den att medborgarskapet hade betydelse för klagandens sociala identitet på ett sätt som innebar att artikel 8, rätten till privatliv, var tillämplig. Rättigheter som tillfaller en stats medborgare enligt folkrätten De mänskliga rättigheterna tillfaller som huvudregel alla människor oberoende av om de är medborgare i en stat eller inte. Det finns dock vissa undantag. I artikel 25 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter stadgas bl.a. att varje medborgare ska ha rätt och möjlighet att delta i skötseln av all- männa angelägenheter, rösta och bli vald vid periodiska och reella val som förrättas på grundval av allmän och lika rösträtt, samt få tillträde på lika villkor till offentlig tjänst i sitt land. Enligt artikel 12 i samma konvention får ingen godtyckligt förvägras rätten att resa in i sitt eget land. Utvecklingen i har inneburit en allt större rättslig likställdhet mellan svenska medborgare och andra personer. Krav på svenskt medborgarskap har successivt tagits bort inom många områden och bosättningen har i stället för medborgar- skapet fått ökad betydelse för en persons friheter, rättigheter och skyldigheter i samhället. Personer utan svenskt medborgarskap som bor i likställs numera i stor utsträckning med svenska medborgare. Trots utvecklingen mot större rättslig likställdhet finns fortfarande vissa grundläggande skillnader mellan svenska medborgare och andra personer. Det rör sig bl.a. om vissa friheter och rättigheter, möjligheter till diplomatiskt skydd och bistånd utomlands, samt möjligheter att inneha offentliga anställningar och uppdrag. Den rättsliga ställningen i för personer utan svenskt medborgar- skap varierar dock. Särskilt kan påpekas att medborgare i nordiska länder på många sätt har jämställts med svenska medborgare. Så är även fallet beträffande medborgare i länder inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), däribland unionsmedborgare. Skillnaderna i svenska medborgares och andra personers rättsliga ställning i har utretts bl.a. i betänkandena Svenskt medborgarskap (SOU 1999:34) och Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning (SOU 2000:106). Frågorna har även behandlats i betänkandena Omprövning av medborgarskap (SOU 2006:2) och En reformerad grundlag (SOU 2008:125). I de följande avsnitten redovisas ett antal skillnader mellan svenska medborgares och andra personers rättsliga ställning i . I 2 kap. regeringsformen finns bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter. Vissa av dessa är begränsade till att avse enbart svenska medborgare. Som exempel kan nämnas att endast med- borgare har en ovillkorlig rätt att resa in i landet och får inte landsförvisas (2 kap. 7 §). De flesta av fri- och rättigheterna är dock generellt tillämpliga. Styrkan i skyddet är emellertid i flera avseenden svagare för personer som inte är svenska medborgare. Fler av rättigheterna kan begränsas genom vanlig lag när det gäller icke-medborgare än vad som är fallet avseende medborgare. Detta gäller t.ex. religionsfriheten och skyddet mot tvång att ge till känna åskådning. Vid inskränkningar av andra än svenska medborgares rättigheter gäller inte heller de bestämmelser som uppställer särskilda krav för att en begränsning ska kunna godtas (se 21 och 23–25 §§). (Se m.fl., s. 196.