sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Man ansåg att delegaterna gjorde nytta, men man pekade också på ett antal frågor som borde få sina svar 2013. Med ovanstående som underlag arbetar SvFF nu med att ta fram nya bestämmelser för delegatverksamheten som ska gälla från och med säsongen 2013. I bestämmelserna kommer att behandlas upp- draget, arbetsbeskrivning för delegat, förberedelser inför uppdraget, arbetsordning inför match, krav för att få bli delegat m.m. (utrust- ning, ekonomi etc.). 2013 har det genomförts en konferens där bl.a. de nya bestämmelserna redovisades och diskuterades. 11.7Säkerhetsdelegatens arbete inom ishockeyn Funktionen säkerhetsdelegat är relativt ny inom ishockeyn. Säker- hetsdelegat tillämpas i samband med matcher i Elitserien och Hockey- Allsvenskan klassade som högrisk- och särskild högriskmatch. Säkerhetsdelegaten ska övervaka att regelverket efterlevs, vara en stödjande funktion för berörda klubbar samt vid behov upprätta anmälan till . Vid en högriskmatch leder säkerhetsdelegaten samtliga möten inför matchen där klubbarnas säkerhetsansvariga, supporterpoliser samt, i vissa fall, arenaägaren deltar. Säkerhetsdelegaten för anteck- ningar och säkerställer det förebyggande säkerhetsarbetet. Under match noteras eventuella incidenter samt sårbarheter i arenan eller organisationen i enlighet med gemensamt utarbetad händelserapport. Noteringarna rapporteras i samband med eftermöte direkt efter match och dokumenteras tillsammans med övriga match- handlingar. Vid behov upprättar säkerhetsdelegaten anmälan till och i enlighet med svensk ishockeys nya synsätt på bestraff- ningar av säkerhetsrelaterade ordningsstörningar ska påföljder inte baseras på effekt utan i stället på hur föreningen lever upp till gällande regelverk. Arbetet sker i nära samverkan med klubbarnas säkerhetsansvariga och samtliga parter ska alltid verka för förebyggande säkerhetsarbete för att motverka ordningsstörningar och brottslighet i samband med ishockeymatcher. Säkerhetsdelegaten besitter en spetskompetens och är väl inför- stådd i gällande lagar och ishockeyns regelverk samt andemeningen med detta. Delegaten har goda kunskaper om publikvärdens, ord- ningsvaktens och polisens roll och ansvar. Ishockeyns säkerhetsdelegater är framförallt säkerhetsansvariga i Elitserien och HockeyAllsvenskan, som arbetar med dessa frågor och som är väl utbildade i ishockeyns systematiska säker- hetsarbete. Systemet bidrar, enligt ishockeyns mening, till ett gemen- samt engagemang, förtroende och acceptans för frågan samt en trovärdig utveckling av regelverket. 11.8Behovet av en särskild prövningsinstans Polisen disponerar i princip tre instrument för att hantera säker- heten kring idrottsarrangemang. Alla tre blir aktuella vid större matcher inom främst de större lagidrotterna. Man har för det första att föreskriva allmänna villkor för matchen i form av metallbågar, former för insläpp etc. Till detta kommer möjligheterna att påverka val av matchdag och klockslag, men detta sker i en särskild process. Ett andra instrument – som ryms inom begreppet allmänna vill- kor – är att föreskriva antal ordningsvakter, publikvärdar m.m. med härtill hörande utbildningskrav. Det tredje instrumentet är de polisresurser man väljer att sätta in. Som underlag för valda resursinsatser ligger vid varje matchtill- fälle en hotbildsanalys. Information från klubbar och arenaägare utgör därvid en väsentlig input men det slutliga avgörandet ligger i polismaktens händer. Jag har noterat att hotbildsanalyser ofta skiljer sig åt, såväl inom polisen som gentemot andra aktörer. Till detta kommer att väsentliga delar av gjorda hotbildsanalyser är för personer utanför polisen hemlig information. Jag har i mitt delbetänkande föreslagit att poliskostnaderna ska hanteras lika vare sig matchen arrangeras av en ideell förening eller av ett IdrottsAB. Speciellt om inte regering och riksdag följer mitt förslag om avgiftsbefrielse framstår det som oskäligt att en och samma instans svarar för hela kedjan av beslut från hotbildsbedöm- ning (som tillika i varierande grad kan vara hemlig), uppställande av villkor samt debitering av kostnader. Det gäller även om polisen inte gottskrivs de intäkter en debitering medför. Även om själv- fallet polisens beslut kan överklagas i domstol uppstår frågan om inte någon form av prövoinstans bör införas innan andra rättsliga instanser kopplas in. är enda externa instans som engageras i dessa frågor som har att yttra sig i frågor kring debiteringsprinciper i teknisk mening. En pröv- ningsnämnd skulle bidra till att brygga över den förtroendeklyfta som finns mellan polis och andra aktörer. I , som förvisso har ett helt annat system av mera pri- vatiserad karaktär, finns en prövoinstans för frågor av denna typ. Det slutliga avgörandet vad gäller säkerhetsfrågor ligger i princip på den kommunala nivån. Denna lösning torde knappast kunna över- sättas till svenska förhållanden. Systemet i har vissa likheter med . Likheterna är dock svåra att jämföra, eftersom i motsats till har ett federalt statsskick. Rollen som matchdelegat (MD) har funnits och funk- tionen som säkerhetsdelegat (SD) . Systemet upplevs av berörda aktörer på ett övergripande plan fungera relativt väl. Det handlar om att balansera mellan att kontrollera respektive att stödja matcharrangören. Min generella bedömning är att fokus med rätta alltmer kommit att handla om att stödja respektive att initiera kunskapsöverföring samt att flytta fokus mot säkerhets- området. Mycket av detta återfinns i de reviderade bestämmelser för delegater som SvFF utfärdat 2013. I mina samtal med olika MD och SD har likväl några förslag till förbättringar gått igen. En vanlig uppfattning rör det stora antal överenskommelser som finns avseende reklam, sponsring m.m. Dessa ska kontrolleras av MD och tar tid från annat arbete som kan kännas viktigare. Det är vidare tydligt att arbetssätt och förhållningssätt är olika främst inom och att någon form av utbyggd feed- back borde införas från föreningarna. Ett forum för detta skulle kunna vara de årliga konferenser där samtliga funktionärer tillsam- mans med MD får information och utbildning om förändringar och förbättringar från främst domaransvariga. Även ansvarsfördel- ningen mellan SvFF och skulle enligt flera MD kunna utvecklas mera. Jag noterar vidare att delegaternas rapporter sällan blir föremål för djupare analyser och uppföljning. Jag har vidare lagt märke till att matchdelegat endast kan rapportera inträffade händelser som han/hon sett. I några matcher t.ex. på och har en klack hängt upp dockor eller motsvarande för att smäda mot- ståndarlaget. När detta inte iakttagits av matchdelegat blir aktivi- teter av denna art inte rapporterade på ett adekvat sätt. Det är ingen bra ordning. När fotbollen framöver förhoppningsvis väljer att ytterligare för- ändra sitt bötessystem i riktning mot att pröva säkerhetssystemets uppbyggnad och genomförande snarare än enskilda händelser, t.ex. tändandet av någon eller några bengaler, blir MD:s och SD:s arbete än viktigare att utveckla. Som framgått på annan plats skulle jag starkt välkomna en ytterligare sådan förskjutning. Jag vill vidare föreslå ett litet men nog så betydelsefullt tillägg i delegaternas utrustning. MD och SD bör utrustas med tjänste- kikare! Deras reaktioner ska som tidigare nämnts så långt som möjligt bygga på egna iakttagelser. Redan på tid ingick kikare i tjänstearsenalen vid spaningsuppgifter! Det kanske inte heller vore fel med en kamera i utrustningen. Vad gäller polisen bör RPS initiera en genomgång av den före- skrivande roll som krävs på central nivå. Denna genomgång bör avse hela kedjan från förebyggande arbete/kriminalunderrättelse- tjänst/supporterpolisverksamhet till tillämpning av principerna bakom SPT. Mycket av detta är redan på gång, varför det kan verka som jag slår in öppna dörrar. Jag menar dock att om man ska stärka den nationella likformigheten och tydliggöra gällande ansvarsför- delning såväl inom polisen som mellan polisen och andra aktörer är detta ett nödvändigt steg. Den rapport angående konfliktreducer- ande principer vid idrottskommenderingar som framtogs av RPS är härvid ett användbart instrument liksom kommande slutsatser från den inspektion av verksamheten som rikspolischefen initierat (kapitel 4 Uppföljning av förslagen i delbetänkandet och i skrivelsen om anmälningsplikt). Eftersom en av nyckelfrågorna är hur samverkan mellan aktör- erna fungerar föreslår jag att parterna gemensamt efter avslutad säsong redovisar till regeringen en utvärdering av hur säkerhets- arbetet fungerat. Om regeringen bifaller mitt förslag i delbetänk- andet att landshövdingarna i de tre storstadslänen får ett eget sam- ordningsuppdrag skulle dessa kunna vara tänkbara avsändare. Ett annat alternativ kan vara det Nationella samverkansrådet mot idrotts- relaterad brottslighet som existerar. Väljer regeringen att behålla en funktion som nationell samordnare är detta självfallet ett fullgott alternativ. Jag föreslår att en särskild prövningsnämnd inrättas som admi- nistrativt knyts till RPS. Sammansättningen bör vara två personer från polisen och två från aktuell idrottsgren. Som ordförande och femte medlem bör utses en oberoende person med juridisk kompe- tens. Uppgiften bör vara att i efterhand och på anmaning av part lämna yttrande över val av resursinsats och dess sammansättning. Syftet bör vara att framöver underlätta en mer enhetlig praxis. Tanken är sålunda inte att i efterhand korrigera tagna beslut utan snarare att för framtiden motverka stora regionala skillnader i råd- ande rutiner. Behovet av en prövningsinstans blir naturligtvis mer trängande om poliskostnaderna alltfort ska belasta IdrottsAB, men skulle enligt min mening vara till glädje även om så icke skulle bli fallet framöver. Behovet framstår vidare som speciellt tydligt intill den dag polismakten – enligt den s.k. polisorganisationskommitténs för- slag En sammanhållen svensk polis – omorganiseras till en myndighet. En prövningsnämnd av denna typ föreslås inrättas . 12 Det svenska Firmalandskapet Firmakulturens uppbyggnad och internationella bakgrund beskrivs. Bråken har förflyttats från läktare till gator och sandtag. Antalet firmamedlemmar uppgår troligen till cirka 700, dvs. av antalet organiserade supportrar. För tio i topplistor bör firmamedlemmar prioriteras. För övrig huliganbekämpning bör intresset vridas mot ultras. Mer forskning kring firmakulturen behövs, inklusive baby- firmor och seniorverksamhet i olika former. Medias roll, inte minst de nya medierna, blir allt viktigare inom huligankulturen. Den hegemoniska maskuliniteten med dess tre koder – tävlan, känslomässig distans och sexuell positionering av kvinnan – har underskattats som drivkraft. Forskaren vid har för utred- ningens räkning tagit fram en rapport Det svenska Firmalandskapet – rapport , som återfinns som bilaga 4 i detta slutbetänkande. Radmann har sammanfattat sin rapport – som tar fotbollen som utgångspunkt, men som också kan appliceras på ishockeyn – på följande sätt: Eftersom de så kallade firmorna verkar stå för mycket av idrotts- våldet är det viktigt att kunna kontextualisera firmakulturen utifrån svenska förhållanden, inte minst för att skapa en förståelse om fenomenets utveckling framåt i tiden. verkar det vara en sam- stämmighet mellan olika europeiska forskare om att det inte existerar några universalförklaringar till huliganismen utan att fenomenet måste sättas in i en historisk, social, ekonomisk, politisk och kulturell kontext. uppvisar många länder ett antal gemensamma nämnare vad gäller huliganismens utveckling. Initial- skedet kännetecknas av sporadiskt våld riktat mot domare och spelare, steg två är präglat av oroligheter mellan olika supporter- grupper och mellan supportrar och polis/ordningsmakt inne på arenorna, medan steg tre innebär ett eskalerande våld utanför arenorna och en allt tydligare firmakultur. Denna utveckling finns även i . Antalet ordningsstörningar, i betydelsen allvarliga grupprela- terade sådana, var i som flest . som antalet händelser var som flest går det inte att dra några enkla slutsatser om idrottsvåldet, eftersom dess utseende skiljer sig åt . var bråken integrerade i supporterklacken och skedde oftast på arenan eller på väg till och från en match. har de flesta av slagsmålen och bråken kunnat härledas till firmornas verksamhet. Efter detta blev våldet mera planerat och strukturerat. Dessutom förlades det på andra platser än på arenorna. Det framgår även tydligt att det har skett en förändring av våldsscenen vad gäller bråken inne på arenorna. Alla supportrar, oavsett kategorisering, vänder sig mot våldsamheter på arenorna. En svårighet som infinner sig när man diskuterar firmakulturen är balansgången mellan att inte bagatellisera eller överdriva feno- menet eller våldsamheterna. Utifrån en enkätundersökning som ligger till grund för en del av Radmanns slutsatser verkar det gå att säga att intresset för att gå med i en firma har minskat . Flera menar dock att den så kallade ultraskulturen1 är ständigt växande och att många killar inom denna kultur inte drar sig från att vara med i slagsmål – även om de inte aktivt söker konfronta- tion. Andra som har svarat på samma enkät säger att intresset är medan en tredje part av de som har svarat menar att intresset är ökande – dessa olika svar visar med all tydlighet hur komplex frågan kring huligan- och firmakulturen är. Utifrån gjorda enkätsvar och intervjuer verkar det som om AIK:s Firman har en särställning bland firmagrupperna i dagens . Firman är också den firma som har ökat mest och där nyrekryteringen verkar vara starkast. 1 Ultras är en supportergruppering som har fokus på att stödja sitt lag från läktaren genom ramsor, sång och en karnevalistisk stämning. De flesta ultras är positiva till pyroteknik. Det finns anledning att vara skeptisk till att skriva fram siffror kring antal firmor och huliganer, eftersom själva begreppen huliganism och huligan är diffusa och föränderliga och att tolk- ningen ofta är beroende av vilka glasögon man betraktar hela idrotts- landskapet med. Men om man utifrån enkätsvaren som kom in gör en statusrapport träder följande bild av det svenska firmalandskapet fram.2 I skulle det röra sig om runt 650–700 aktiva firmamedlemmar fördelade på nio firmor. I studien har det kommit fram att det finns cirka 22 000 organi- serade medlemmar i de supporterföreningar som det redogörs för i enkäten. Detta skulle innebära att firmakillarna utgör av de organiserade supportrarna och en rent av försvin- nande liten procentdel om man räknar in alla som går och tittar på idrott i . Ungefär 400, av de 650 – 700 firmakillarna, åter- finns i Stockholmsklubbarna, cirka 175 i och sedan är det cirka 50 i och lika många i . Det verkar vara så att där det finns firmor finns det också babyfirmor, men det finns även en seniorverksamhet i vissa firmor. Forskning visar att medias roll är viktig om man vill förstå firma- landskapet. Dagens medielandskap möjliggör tusentals nya röster i beskrivningarna av fotbollskulturen. Detta gör att traditionella media inte har samma tolkningsföreträde som tidigare, utan man går mot en mera diversifierad och mångfaldig idrottsrapportering – något som märks tydligt i firmornas egna medieberättelser. Många av enkätsvaren vittnar om att de sociala medierna är viktiga för hela huligankulturen och flera lyfter Facebook som en viktig aktör – och då gärna slutna Facebook-sidor där enbart de som är med i olika grupperingar har tillträde. Detta stärker slut- satserna från ett flertal olika supporterprojekt där man lyfter fram de sociala mediernas allt starkare roll för den våldsamma fotbolls- kulturen. Vad gäller de yngre supportrarna verkar dessa anamma 2 Talen grundar sig på de enkäter som inkommit från poliser, SLO och andra resurspersoner i det svenska supporterlandskapet. Totalt erhölls svar som rör 14 klubbar, 12 allsvenska och 2 Superettanklubbar i fotboll. Då många av de som svarat också arbetar med ishockey, bandy, handboll och andra idrotter borde i princip hela det svenska idrottsvåldslandskapet vara täckt. den nya tekniken allt mera kring kommunikationen av idrotts- våldet. Huvudkritiken, som den framkommer i enkätsvaren, mot firmorna är att firman svärtar ner klubbens varumärke, att firmaaktiviteter renderar böter, att det förekommer hot och trakasserier mot styrelse och spelare, att de provocerar och söker konflikter och att mycket resurser får läggas på att bekämpa våldet som firmorna står för. Att några firmor har kvartssamtal med tränare och ledare lyfts som problematiskt. I en del svar lyfter man fram att firmorna står bakom bengaler och smällare och att detta i sin tur är mycket kostsamt för klubben. Detta stämmer i vissa fall inte då flera firmor uttryckligen har sagt nej och tagit avstånd till pyroteknik på läktarna. De flesta som har svarat på enkäten upplever att våldet inne på arenorna har minskat och att nyrekryteringen inte är ökande. Det finns dock undantag och inte minst finns det fråge- tecken kring babyfirmornas storlek och gestaltning. Dagens sup- porterlandskap är mera fragmenterat och diversifierat än tidigare, vilket gör att det inom en och samma förening kan existera en mängd olika supportersammanslutningar. Detta ställer i sin tur krav på professionalitet och kulturkompetens för alla involverade parter. Våldet inne på de svenska arenorna verkar vara mindre än . Skapandet av identitet inom och genom huligankulturen, både på individ- och gruppnivå, intar en central plats när förklaringar till att man går med i en firma görs. Studier pekar på att man måste förstå och analysera flera olika aktörers handlande i firmalandskapet. Man måste alltså placera in fältet i en större kontext kring fotbolls- kulturen. En viktig poäng här är den historiska rivalitet som finns mellan särskilda klubbar och särskilda supportergrupper. Genom historiska och pågående konflikter utvecklas ett kollektivt med- vetande, inom gruppen mot antagonisterna, som bygger upp och stärker den egna gruppidentiteten. Firmakulturen uppvisar mycket av den maskulinitet som genus- forskaren beskriver som den hegemoniska maskuliniteten, men samma kultur uppvisar också många paradoxer. som man ska vara hård vittnar materialet även om en kultur där just känslorna kan få fritt spelrum. Inte minst kan man se prov på en hyperkänslighet när det gäller frågor som rör den egna klubben men det gäller att styra känslorna i rätt (maskulin) riktning. Känslor får finnas, men det viktigaste är att man som grabb ska visa stake genom att ge och ta stryk och man ska undvika att vara en fitta, vilket symboliserar någon som är feg och svag. Denna maskulinitet, eller snarare dessa maskuliniteter, skapas och återskapas i olika huligan- narrativ och praktiker i gammelmedia, i nymedia, i intervjuerna och i populärkulturen. En maskulinitet där banden mellan män är det centrala och där grupptänket kring vem mannen är är grunden för hypermaskulinitetens tre koder: tävlan, känslomässig distans och sexuell positionering av kvinnan. Det som handlar om känslornas plats i huligankulturen handlar dock inte enbart om känslomässig distans utan i många fall vittnar berättelserna om att det är en scen där männen har möjlighet att både visa egna känslor och ta emot känslor från andra inom gruppen. Det handlar också mycket om tillit, förtroende och sårbarhet i den sociala interaktionen. Firmakillarnas självbild är att våldet är mycket viktigt för att bekräfta både den egna identiteten och gruppidentiteten. Våldet gör både individen och gruppen stark och våldet gör att samman- hållningen och gemenskapen fördjupas. Missbrukas våldet, i huligan- kontexten, till exempel genom att man ger sig på kvinnor eller vanliga supportrar får våldet motsatt effekt – man betraktas som feg och omanlig och riskerar att utestängas från gruppen, enligt firma- killarna själva. Idrottsskulturens uttryckssätt såsom det manifesteras genom fysiskt och symboliskt våld har varit och kommer nog alltid att vara i samhällets fokus vad gäller vad som ska tillåtas och var gränserna för det tillåtna ska gå. Här vill jag som utredare göra ett eget inpass vid sidan av Radmanns redogörelse. Om man vill djupdyka till någon viss firma- kultur kan det vara på sin plats att ta del av en rapport skriven av med rubriken : Local Identities and the Cross-national Transfer of Spectator-related Foot- ball Violence. Rapporten behandlar bland annat balansen mellan lokala svenska influenser och de regionala och globala trenderna. Det är svårt att uppskatta såväl antalet organiserade supportrar som antalet aktiva firmamedlemmar. De cirka 20 000 kända organiserade medlemmarna i supporterföreningarna kan jämföras med 650 till 700 aktiva firmamedlemmar, fördelade på ett tiotal firmor. Av den senare gruppen bedöms cirka 400 finnas i . Om siffrorna stämmer utgör firmamedlemmarna av de organiserade supportrarna och en knappast mätbar andel av alla som tittar på idrott. Problemet är med andra ord marginellt räknat i antal individer men naturligtvis större om man ser till de problem dessa individer förorsakar. Intresset att gå med i en firma förefaller ha minskat medan ultraskulturen är stadigt växande. Den operativa slut- satsen blir därför att en vridning av intresset när det gäller att stävja idrottsrelaterat våld bör ske mot att närmare följa ultrasrörelsen. För arbetet med 10 i topp listor är dock firmastrukturerna speciellt intressanta. En andra observation är vikten av att förstå hur firmakulturen fungerar, inklusive den hegemoniska maskuliniteten. Firmamedlem- marnas självbild är att våldet är viktigt för att bekräfta både den egna identiteten och gruppidentiteten. Att forska vidare på detta område – inklusive kring babyfirmor och seniorverksamhet i olika former – är viktigt. Bråken äger numera sällan rum på läktarna, varför termen läktar- våld kommit att bli obsolet. Våldet har blivit mer planerat och strukturerat och förläggs på andra platser än på arenorna. Flera av slagsmålen och bråken kan härledas till firmornas verksamhet. När man diskuterar firmakultur är det svårt att hitta balans- gången mellan att inte balansera eller överdriva fenomenet eller våldsamheterna. Forskningen visar att medias roll är viktig om man vill förstå firmalandskapet. De sociala medierna är viktiga för huligan- kulturen. Facebook ses till exempel som en viktig aktör – och då gärna slutna sidor där enbart de som är med i olika grupperingar har tillträde. Till frågan om firmalandskapet och den hegemoniska maskulini- teten kan kopplas kvinnoperspektivet på samma ämne. Till detta återkommer jag i kapitel 17 Den positiva supporterkulturen (som ett särskilt delkapitel). 13Den idrottsrelaterade brottslighetens omfattning En undersökning kring brott vid idrottsarrangemang 2008–2012 presenteras. Resultateten kan betraktas som förväntade. Den idrottsrelaterade idrottens skador är inte möjliga att värdera i ekonomiska termer. En klar förbättring av relevant statistiskt underlag är nödvändig. Polisens definition av en risksupporter redovisas. Regeringen bör i sina anvisningar till () peka ut frågan att bekämpa huliganism som ett strategiskt över- gripande mål. Pågående utvecklingsarbete inom () beskrivs och kommenteras. En nationell och regional kunskapsbank kring farliga risk- supportrar måste byggas upp. RKP får inte ensidigt prioritera straffvärde. RKP:s brister i tertialrapporteringen måste åtgärdas. är inte per definition skyddat från uppgjorda matcher. Idrottsrörelsen bör acceptera en om uppgjorda matcher. En utredning kring det idrottsrelaterade våldet (och brottsligheten) måste av uppenbara skäl försöka analysera omfattning och typ av den brottslighet som åsyftas. Tyvärr är detta lättare sagt än gjort. Dagens brottsstatistik tillåter knappast en sortering av brott efter Uppdelningen sker efter mer traditionella begrepp som misshandel, våldsamt upplopp och så vidare. Jag har likväl i enlighet med mina direktiv gjort ett försök i denna riktning.