sou · H1B338 · 2013-06-12 00:00:00 — Det handlar om lagen (1974:13) om vissa anställ- ningsfrämjande åtgärder, lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling, lagen (1994:2077) om arbetsförmedlingstvång, lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor, lagen (1991:1047) om sjuklön, lagen (1982:1004) om skyldighet för näringsidkare, arbetsmarknadsorganisationer m.fl. att delta i totalförsvarsplaneringen och förordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare. Lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder, som infördes (prop. 1973:129), innehåller dels bestämmelser som ålägger arbetsgivaren att varsla Arbetsförmedlingen om driftsinskränk- ningar som kan föranleda uppsägningar eller permitteringar m.m., dels bestämmelser som ska främja anställning av äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Det är straffsanktionerat att i varsel eller i underrättelse m.m. enligt lagen uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämna oriktig uppgift, som inte saknar betydelse (19 §). Straffskalan sträcker sig från böter till fängelse i högst . Samma straff föreskrivs för arbetsgivare som inte iakttar ett förordnande av Arbetsförmed- lingen om att endast anställa arbetstagare som denna har anvisat eller godtagit (20 §). Allmänt åtal för brott mot lagen får väckas endast efter medgivande av Arbetsförmedlingen (22 §). Lagens varselregler sanktioneras genom en varselavgift (17 §). Sådan avgift kan påföras arbetsgivare som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att varsla om driftsinskränkning enligt vad som föreskrivs i lagen. Varselavgiften fastställs för varje påbörjad vecka som varsel försummats och bestäms till lägst och högst för varje arbetstagare som berörs av driftsinskränkningen. Om särskilda skäl föreligger kan varselavgift jämkas. Det är allmän domstol som, på talan av Arbetsförmedlingen, ålägger avgiften (18 §). Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Bestämmelserna om varselavgift har funnits i lagen sedan den infördes. Avgiften ersatte inte några straffrättsliga sanktioner. Vid lagens tillkomst diskuterades möjligheten att sanktionera varsel- reglerna med straff, men den avfärdades mot bakgrund av dels att det ansågs kunna vara stötande att införa en straffpåföljd på ett område som varit föremål för avtalsreglering mellan parterna, dels att det bedömdes angeläget att kunna rikta sank- tionen även mot juridiska personer (a. prop. s. 100 och s. 305). I anslutning till redogörelsen för lagen om vissa anställnings- främjande åtgärder bör även lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet beröras. Även denna lag innehåller nämligen bestäm- melser om varselavgift (62 a §). När regleringen tillkom innebar den en avkriminalisering (prop. 1999/2000:32). upptar lagen om medbestämmande i arbetslivet inte några straff- bestämmelser. Reglerna om varselavgift innebär bl.a. att arbets- givarorganisation, arbetsgivare eller arbetstagarorganisation som underlåter att skriftligen varsla om en planerad stridsåtgärd m.m. ska åläggas att betala sådan avgift. Avgiften ska bestämmas till lägst och högst . I vissa fall ska en förhöjd varselavgift utgå. Jämkning av avgiften kan ske, om det föreligger särskilda skäl. Avgiften åläggs av tings- rätten på talan av . Lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft trädde 1993. Lagen bytte namn till lag om privat arbetsförmedling. Skälet till detta var att den del av regleringen som rörde uthyrning av arbetstagare fördes över till en ny lag, lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare, i samband med att denna reglering ändrades för att uppfylla kraven i och rådets direktiv /104/EG om arbetstagare som hyr ut av be- manningsföretag (det s.k. bemanningsdirektivet). Den nya lagen innehåller inga straffbestämmelser, utan stadgar att arbetstagaren har rätt till skadestånd om bemanningsföretaget eller kundföretaget bryter mot särskilda föreskrifter i lagen (se 13–14 §§). I lagen om privat arbetsförmedling straffbeläggs uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av dels förbudet mot att bedriva arbets- förmedling för sjömän mot ersättning, dels förbudet för den som bedriver arbetsförmedling att ta betalt av arbetssökande (7 §). För dessa brott är straffet böter eller fängelse . Innan bestämmelserna om uthyrning av arbetstagare bröts ut ur lagen var det även när det gällde arbetsgivare som bedrev uthyr- ning av arbetskraft straffbelagt att uppsåtligen eller av oaktsamhet Kartläggning av det specialstraffrättsliga området överträda förbudet mot att genom villkor eller på annat sätt hindra arbetstagare att ta anställning hos beställare hos vilka de utfört arbete. När lagen om uthyrning av arbetstagare tillkom togs denna straffbestämmelse bort. Enligt lag om arbetsförmedlingstvång får regeringen, när det råder höjd beredskap och om det behövs för att verksamhet som är av särskild vikt för totalförsvaret ska kunna upprätthållas, föreskriva om bl.a. förbud mot annan arbetsförmedling än den offentliga och förbud för arbetsgivare att anställa arbetstagare som inte anvisats av en offentlig arbetsförmedling eller med dess med- givande. Det är straffbelagt med böter eller fängelse att uppsåtligen bryta mot förbud som har meddelats med stöd av lagen (6 §). Lagen om arbetslöshetskassor, som infördes , upptar en straffbestämmelse (116 §). I den stadgas att om en förening eller en annan organisation utan att vara registrerad enligt lagen handhar frågor om ersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshets- försäkring, döms den som på föreningens eller organisationens vägnar deltar i en åtgärd eller ett beslut i sådan verksamhet till böter eller fängelser . Lagen om sjuklön, som trädde 1992, reglerar anställdas rätt att under korta sjukdomsfall och av andra sjukdomsfall av arbetsgivaren utfå viss del av lön och andra anställningsförmåner som skulle ha utgått om arbetsuppgifterna hade fullgjorts. I lagen föreskrivs viss anmälnings- och uppgifts- skyldighet för arbetsgivaren till . Nämnda skyldig- het är bötessanktionerad (19 §). I lagen om skyldighet för näringsidkare, arbetsmarknadsorganisa- tioner m.fl. att delta i totalförsvarsplaneringen, som infördes , ges bestämmelser om en administrativ beredskap på arbetsrättens område. Lagens straffbestämmelse (6 §) föreskriver böter eller fängelse i högst för den som uppsåtligen eller av grov oakt- samhet har lämnat oriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när en totalförsvarsmyndighet har begärt upplysningar med stöd av lagen. I förordningen om auktorisation av tolkar och översättare, som infördes , stadgas böter för den som obehörigen utger sig för att vara auktoriserad enligt förordningen. Kartläggning av det specialstraffrättsliga området 4.54Ackreditering och teknisk kontroll Lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll ersatte lagen (1992:1119) om teknisk kontroll och lagen (1992:1534) om CE-märkning. Genom den nya lagen anpassades svensk lag- stiftning till en EU-förordning ([EG] nr 765/2008), som innehåller bestämmelser om ackreditering, marknadskontroll, kontroll av produkter från tredje länder och CE-märkning (prop. 2010/11:80). Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om att Styrelsen för ackredi- tering och kontroll (Swedac), som utsetts att vara nationellt ackredi- teringsorgan, ska ansvara för ackreditering enligt nämnda EU- förordning och för övrig ackreditering av organ för bedömning av överensstämmelse samt att Swedac ska fatta beslut att utse anmälda organ för bedömning av överensstämmelse och svara för anmälan till Europeiska kommissionen. (Med ackreditering avses ett formellt erkännande av att ett organ är kompetent att utföra vissa specifice- rade tjänster, t.ex. provningar. Begreppet bedömning av överens- stämmelse innebär enkelt uttryckt en prövning av att specificerade krav avseende en produkt är uppfyllda.) En nyhet i lagen är att Swedac har fått möjlighet att ta ut en sanktionsavgift av den som oriktigt har uppgett sig vara ackredite- rad eller anmäld för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse (23 §). Enligt den äldre regleringen fanns inget specifikt sätt att komma till rätta med sådana förfaranden. I för- arbetena anfördes som skäl för valet av sanktionsform (a. prop. s. 78) att uttagande av sanktionsavgift kunde antas utgöra en billig och effektiv sanktion, som kunde vidtas effektivt utan någon större dröjsmålsproblematik. Regleringen innebär att sanktionsavgift får tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgift får dock inte tas ut för en överträdelse som omfattas av ett vites- föreläggande eller en sanktion enligt en annan författning, eller för en överträdelse för vilken straff har ådömts enligt annan författning (25 §). Sanktionsavgiftens storlek bestäms med hänsyn till över- trädelsens art och omfattning, vad som är känt om den avgifts- skyldiges ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt (26 §). En sanktionsavgift kan jämkas om det skulle vara oskäligt att ta ut den (27 §). Beslut om sanktionsavgift kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Lagen om ackreditering och teknisk kontroll innehåller även bestämmelser om CE-märkning som är nödvändiga för tillämp- Kartläggning av det specialstraffrättsliga området ningen av den tidigare nämnda EU-förordningen samt en straff- bestämmelse som avser överträdelser av reglerna om CE-märkning. Straffbestämmelsen, som är subsidiär till straffsanktionering i andra författningar, omfattar såväl uppsåtliga som oaktsamma gärningar och föreskriver enbart böter som straff (17 §). En liknande straff- bestämmelse fanns i lagen om CE-märkning. I den nuvarande lagen har dock det kriminaliserade området vidgats. När lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner infördes (prop. 1995/96:35) ersatte den en äldre lag på området, lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner. Lagen, som är en s.k. fullmaktslag, innehåller i huvudsak före- skrifter om genomförandet av dels internationella sanktioner som har beslutats eller rekommenderats av i överens- stämmelse med FN:s stadga, dels internationella sanktioner som har beslutats i överensstämmelse med bestämmelserna om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik i fördraget om Europeiska unionen och som syftar till att upprätthålla eller återställa internationell fred och säkerhet. Regleringen innebär att regeringen först får meddela ett mer allmänt förordnande om att sanktioner enligt lagen ska genom- föras. Förordnandet ska därefter överlämnas till för godkännande, varpå regeringen får meddela närmare föreskrifter om vissa förbud. I lagen straffbeläggs bl.a. överträdelser av sådana förbud (8 §). Om gärningen begåtts uppsåtligen döms till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . För grovt oaktsamma gärningar stadgas böter eller fängelse . Kriminaliseringen omfattar inte ringa fall. 4.56Oriktigt ursprungsintyg i vissa fall Lagen (1962:120) om straff i vissa fall för oriktigt ursprungsintyg m.m. tillkom som en följd av tillträde till den s.k. EFTA- konventionen . Lagen har anpassats med hänsyn till för gällande frihandelsavtal. Kartläggning av det specialstraffrättsliga området ändringen skedde (prop. 2009/10:205), med anledning av Lissabonfördragets ikraftträdande. I lagen stadgas böter eller fängelse i högst för den som i ursprungsintyg eller annan handling, som åberopas till bevis för vinnande av förmånsbehandling enligt handelsöverenskommelser som EU har ingått eller enligt EU:s rättsakter, uppsåtligen lämnat oriktig uppgift ägnad att leda till förmånsbehandling. Samma straff föreskrivs för den som i samband med ansökan om ursprungsintyg uppsåtligen lämnat oriktig uppgift ägnad att leda till förmåns- behandling eller tillhandahållit en åberopad handling med vetskap om att den innehåller sådan oriktig uppgift. Är brottet att anse som grovt döms till fängelse i högst . För gärningar som begåtts av grov oaktsamhet är straffet böter. brott är undantagna från straffansvar. Allmänt åtal för brott enligt lagen får väckas endast efter med- givande av . 4.57Skydd mot extraterritoriell lagstiftning antog EU en förordning om skydd mot följderna av tillämpning av extraterritoriell lagstiftning som antas av ett tredje land, och åtgärder som grundar sig på eller är en följd av denna lagstiftning (förordning [EG] nr 2271/96). Förordningen tillkom mot bakgrund av att hade vidtagit lagstiftnings- åtgärder angående sanktioner mot handel med och investeringar i respektive och samt att EU bedömde att lag- stiftningen innehöll delar som innebar folkrättsligt otillåten extra- territoriell lagstiftning. Lagen (1997:825) om EG:s förordning om skydd mot extraterrito- riell lagstiftning som antas av ett tredje land (prop. 1996/97:139) innehåller straffbestämmelser som kompletterar nämnda förord- ning. Straffbestämmelserna innebar en nykriminalisering. Vad som straffbeläggs är bl.a. underlåtenhet att lämna information i överens- stämmelse med vissa bestämmelser i förordningen. Straffskalan sträcker sig från böter till fängelse . fall är undantagna från straffansvar. Kartläggning av det specialstraffrättsliga området Till den specialstraffrättsliga regleringen på området krigsmateriel m.m. hänförs här, utöver lagen (1992:1300) om krigsmateriel, ett par författningar som innehåller reglering av handel med varor som kan användas för militärt bruk, dödsstraff m.m. Det handlar om lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla använd- ningsområden och av tekniskt bistånd och lagen (2006:1329) om handel med vissa varor som kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m. och lagen (2012:179) om straff för olovlig befattning med kluster- ammunition. Även krigshandelslagen (1964:19) tas upp här. trädde lagen om krigsmateriel i kraft (prop. 1991/92:174). Lagen innebar att två äldre lagar på området fördes samman, lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. och lagen (1988:558) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m. Syftet var att förtydliga de bestämmelser som skulle gälla för den samlade kontrollen över tillverkning och tillhandahållande av krigsmateriel liksom med avseende på samverkan med utlandet på området. Införandet av lag innebar en viss utökning av det kriminaliserade området. Ytterligare vidgning av detta skedde genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2010/11:112). lagändringar syftade till att genomföra ett EU-direktiv om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen (2009/43/EG) samt rådets gemen- samma ståndpunkt om fastställande av gemensamma regler för kon- trollen av export av militär teknik och krigsmateriel (2008/944/GUSP). Till nyheterna hör bl.a. att lagens tillämpningsområde utökades till att omfatta tekniskt bistånd och att det infördes bestämmelser om vissa uppgifts-, underrättelse- och registerföringsskyldigheter för den som för ut krigsmateriel ur landet eller lämnar tekniskt bistånd utanför landet. Den nya regleringen i lagen om krigsmateriel sanktioneras genom straffbestämmelser. När det gällde valet av sanktion anförde regeringen (a. prop. s. 82) att eftersom överträdelser av krav och skyldigheter enligt lagen beivrades med straffrättslig reglering talade mycket för att även överträdelser av krav och skyldigheter etc. som följde av EU-direktivet borde beivras straff- rättsligt. Med hänsyn till den potentiella förstörelsebringande verkan som krigsmateriel eller tekniskt bistånd avseende krigs- materiel kunde bidra till om regelverket inte efterlevdes och om Kartläggning av det specialstraffrättsliga området materielen eller det tekniska biståndet hamnade hos fel mottagare, gjorde regeringen bedömningen att överträdelser av direktivets bestämmelser om tillståndskrav var gärningar av sådant allvar att straffsanktioner krävdes. Åsidosättande av de skyldigheter att lämna uppgifter och underrättelser, att efterleva föreskrivna villkor, att lämna riktigt uppgifter i ansökningar och andra handlingar eller att föra och bevara register, som följde av direktivet, kunde enligt rege- ringen leda till påtaglig fara eller skada. Även överträdelser av de skyldigheter för enskilda som, utöver tillståndskrav, följde av direk- tivet borde därför straffsanktioneras. I lagstiftningsärendet hade ter anfört att det gällande sanktionssystemet inte upplevdes som vare sig effektivt eller avskräckande och att det inte kunde anses uppfylla de krav som fastställts i direktivet. Inspektionen ansåg att det fanns behov av en möjlighet att som komplement till straff- sanktionen kunna besluta om administrativa sanktionsavgifter och hade också tidigare gjort en framställan till regeringen i denna fråga. Regeringen anförde (a. prop. s. 82) att frågan om administra- tiva sanktioner inte hade tagits upp i den departementspromemoria som hade föregått lagförslaget (Ds 2010:29) och att det därför saknades tillräckligt underlag för att lämna sådana förslag. Enligt regeringen var dock inspektionens framställning om införande om sanktionsavgifter föremål för beredning i . Straffbestämmelserna i lagen om krigsmateriel (25–27 §§) är subsidiära till BrB (28 §). Vad som straffbeläggs är bl.a. att bryta mot kravet på tillstånd för att få tillverka krigsmateriel, bedriva verksamhet som avser tillhandhållande av krigsmateriel m.m. eller lämna tekniskt bistånd till någon utanför landet. För uppsåtligt brott döms till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . Har gärningen begåtts av oaktsamhet är straffet böter eller fängelse . Samma straff stadgas för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bl.a. underlåter att fullgöra vissa underrättelse-, upp- gifts- och anmälningsskyldigheter, lämnar oriktig uppgift i ansökan om tillstånd eller bryter mot en kontroll- eller ordningsbestäm- melse som har meddelats med stöd av lagen. fall är generellt undantagna från straffansvar enligt lagen. Allmänt åtal för brott mot vissa av tillståndskraven får väckas endast efter medgivande av tillsynsmyndigheten (30 §). tillsattes en parlamentarisk kommitté (UD 2012:01) som bl.a. har i uppdrag att lämna förslag till en ny krigsmateriel- Kartläggning av det specialstraffrättsliga området lagstiftning i syfte att skärpa exportkontrollen gentemot icke- demokratiska stater. I uppdraget, som ska redovisas (dir. 2012:50), ingår att överväga om ett system med sanktionsavgifter bör införas på området. Lagen om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, som trädde 2001 (prop. 2000/01:9), innehåller regler om export och överföringar inom EU av produk- ter och teknik som har en etablerad civil användning men som också kan användas för militärt bruk. Genom lagen anpassades svensk rätt till ny EU-reglering (förordning [EG] nr 1334/2000). Lagen föregicks av lagen (1998:397) om strategiska produkter (prop. 1997/98:68) och lagen (1991:341) om strategiska produkter (prop. 1990/91:97), vilka båda innehöll straffbestämmelser. Vad gäller kriminaliseringen på området har denna stegvis utökats sedan den första lagen, lag om strategiska pro- dukter, infördes. Den senaste utvidgningen skedde (prop. 2009/10:205) och föranleddes av ytterligare nya EU-regler (för- ordning [EG] nr 428/2009 om upprättande av en gemenskaps- ordning för kontroll, export, överföring, förmedling och transite- ring av produkter med dubbla användningsområden). Lagen upptar en omfattande straffsanktionering (18–22 §§). Till de gärningar som är kriminaliserade hör bl.a. att utan tillstånd exportera eller överföra vissa produkter med dubbla användnings- områden eller tillhandahålla förmedlingstjänster för sådana varor och att bryta mot ett förbud mot transitering som har meddelats enligt EU-förordningen (18–19 §§). Straffsanktioneringen omfattar i dessa fall såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma gärningar, med undantag för grovt oaktsamma gärningar som är ringa. Det straff som stadgas är böter eller fängelse i högst . Är ett uppsåtligt brott att anse som grovt döms till fängelse i lägst och högst . Enligt lagen är det vidare straffbelagt att uppsåtligen bryta mot förbudet mot att utanför EU lämna tekniskt bistånd som är avsett för användning i samband med uppkomsten, hanteringen eller spridningen av massförstörelsevapen (20 §). Straffet är böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . Det stadgas också straff, böter eller fängelse , för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet t.ex. lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller åsidosätter viss under- Kartläggning av det specialstraffrättsliga området rättelse- eller uppgiftsskyldighet (22 §). fall är undantagna från straffansvar. omfattar kriminaliseringen även försök, förbere- delse och stämpling till vissa brott enligt lagen (21 §). infördes lagen om handel med vissa varor som kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m. (prop. 2006/07:4). Lagen innehåller bestämmelser som kompletterar och möjliggör verk- ställighet av en EU-förordning på området ([EG] nr 1236/2005). Nämnda EU-förordning stadgar att det i förhållande till tredje land är förbjudet att exportera eller importera vissa varor som inte har något annat praktiskt användningsområde än dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Enligt förordningen är det vidare förbjudet att tillhandahålla eller motta tekniskt bistånd i förhållande till tredje land beträffande sådana varor. Förordningen föreskriver dessutom tillståndsplikt för export av vissa varor som kan användas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning men som även kan användas till annat. Olovlig import och export av sådana varor som omfattas av EU- förordningen är straffbart enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. För att sanktionera överträdelser av EU-förordningens krav på tillstånd för tillhandahållande eller mottagande av tekniskt bistånd har det däremot varit nödvändigt att införa särskilda straff- bestämmelser i lagen om handel med vissa varor som kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m. (3–5 §§). Dessa straffbestämmelser innebar således en nykriminalisering. Såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma gärningar är straffbelagda. Straffskalan omfattar böter eller fängelse i högst eller, vid uppsåtligt brott som är att anse som grovt, fängelse i lägst och högst . brott som begåtts av grov oaktsamhet är undantagna från straff- ansvar. Kriminaliseringen omfattar även vissa osjälvständiga brotts- former (5 §). infördes lagen om straff för olovlig befattning med klusterammunition. Enligt lagen döms den som använder, utvecklar, tillverkar, förvärvar, innehar, lagrar, överlåter, till för in eller från för ut klusterammunition för olovlig befattning med klusterammunition till fängelse i högst (1 §). För grovt brott stadgas fängelse i högst eller på livstid. Brottet är subsidiärt till straffbestämmelserna i . Lagen tillkom med anled- ning av tillträde till konventionen om klusterammunition. Nämnda konvention syftar till att förhindra en fortsatt användning Kartläggning av det specialstraffrättsliga området av klusterammunition och till att komma till rätta med de svåra humanitära problem som klusterammunition fört med sig i länder där ammunitionen använts. Vissa, men inte alla, av de förfaranden som enligt konventionen ska utgöra brott var redan tidigare straffbelagda i lagen om krigsmateriel. Införandet av den nya lagen innebar således en utvidgning av det straffsanktionerade området (se prop. 2011/12:47 s. 23 ff.). Krigshandelslagen (1964:19) innehåller bestämmelser som är tillämpliga om är i krig och, efter regeringens förordnande, i vissa andra fall, t.ex. om är i krigsfara. Lagen upptar flera straffbestämmelser. Det finns en mängd specialstraffrättsliga författningar som kan hänföras till försvarsområdet.