sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — I andra stycket har uppräkningen av vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om en stöld är grov kom- pletterats. Uppräkningen är inte uttömmande. En av de omständig- heter som ska beaktas är om tillgreppet har skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende. Genom tillägget eller annat liknande boende görs klart att det inte bara är permanentbostäder som avses utan också annat motsvarande boende som omfattas av den boendes personliga sfär och där han eller hon har en berättigad förväntning på att få vara i fred. En tumregel kan vara att det ska vara fråga om en plats som kan låsas och som offret disponerar ensam eller tillsammans med närstående. Som exempel kan nämnas fritidshus, hotellboende, husvagn och husbil, under förutsättning att dessa vid tiden för inbrottet användes för boende. Om någon växelvis bor i permanentbostaden och ett fritidshus eller en över- nattningslägenhet, t.ex. tillbringar flertalet och andra ledig- heter där, bör båda bostäderna ha samma integritetsskydd. I vissa fall kan även en fritidsbåt uppfylla kraven på boende, t.ex. om någon tillbringar ombord på en båt som då fungerar som personens tillfälliga hem. Även enstaka hotellövernattningar kan anses utgöra ett liknande boende om det är av sådan karaktär att det kan sägas omfattas av den boendes personliga sfär och intrånget har kränkt den boendes rätt till avskildhet. Om det varit en så allvarlig kränkning att brottet bör bedömas som grovt får bedömas från fall till fall. Avgörande bör vara om offrets trygghet i sitt boende kan sägas ha rubbats eller dennes berättigade förvänt- ning på att få vara ifred har kränkts. Ett inbrott i ett fritidshus eller en kolonistuga som inte används bör således inte betraktas som grovt om inbrottet äger rum då, såvida inte det också har funnits andra försvårande omständigheter vid brottet. Sådana omständigheter kan t.ex. vara att gärningsmannen har agerat särskilt hänsynslöst genom att använda kolonistugan eller fritids- huset som toalett eller för att dumpa sopor. Ett boende som delas av andra personer än de som tillhör brottsoffrets hushåll, t.ex. en sovsal på ett vandrarhem eller en över- nattningsstuga som är öppen för allmänheten, bör inte anses vara av sådan karaktär att det kan sägas omfattas av brottsoffrets privata sfär. Att ett tillgrepp skett på dessa platser utgör därför inte i sig skäl att bedöma brottet som grovt. En annan omständighet som ska beaktas är om tillgreppet avser en sak som någon bar på sig eller hade med sig. Genom tillägget eller hade med sig markeras att det inte är avgörande att gär- ningsmannen kommit i direkt fysisk kontakt med den som utsatts för brottet. Rekvisitet syftar enbart på föremål som offret – utan att bära det på sig – har haft under omedelbar fysisk kontroll. Som exempel kan nämnas en handväska placerad i en rollator som ägaren skjuter framför sig, en ryggsäck eller datorväska som står vid äga- rens fötter eller på sätet bredvid honom eller henne eller en telefon som ligger på bordet framför ägaren eller finns i fickan på ett klädesplagg som ligger intill ägaren eller på bagagehyllan. Om äga- ren däremot har avlägsnat sig från föremålet, t.ex. lämnat sin hand- väska i en varuvagn och gått iväg från vagnen ett stycke, eller har ställt sin resväska i ett bagagefack i ena änden av en järnvägsvagn, kan han eller hon inte sägas ha haft väskan under sin omedelbara kontroll. Ett föremål som finns i ett plagg som hängts i en obeva- kad garderob kan inte heller sägas ha funnits under ägarens omedelbara kontroll. Det finns därför inte skäl att bedöma en stöld som grov under sådana förhållanden. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.7. Stycket har också ändrats språkligt. 7 § Den som olovligen tar och brukar annans motorfordon eller annat motordrivet fortskaffningsmedel, döms, om gärningen inte är belagd med straff enligt vad som angetts förut i detta kapitel, för tillgrepp av fortskaff- ningsmedel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gär- ningen innefattat våld eller hot om brottslig gärning eller annars varit av sär- skilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synner- ligen kännbar skada. I paragrafen straffbeläggs som tillgrepp av fortskaffningsmedel att någon tar och brukar ett motordrivet fortskaffningsmedel utan uppsåt att tillägna sig det. Första stycket har omarbetats språkligt. Någon ändring i sak av tillämpningsområdet är inte avsedd. Vidare har maximistraffet för ringa fall av tillgrepp höjts till fängelse . Änd- ringen har behandlats i avsnitt 13.6.3. Avsikten med ändringen är inte att utvidga tillämpningsområdet för ringa tillgrepp av fort- skaffningsmedel, utan att ge utrymme för en mer nyanserad straff- mätning bl.a. i de fall där tillgreppet har medfört betydande risk för skada men där tillgreppet ändå bedöms som ringa. Liksom tidigare ska alla omständigheter vid tillgreppet beaktas vid bedömningen av hur tillgreppet ska graderas. Normalt bör det vara en förutsättning för att brottet ska bedömas som ringa att ingen eller endast obe- tydlig skada har vållats på fordonet. Det bör endast i undantagsfall komma i fråga att ett tillgrepp bedöms som ringa med hänvisning till värdet av det tillgripna fortskaffningsmedlet. Som exempel på ringa tillgrepp kan nämnas ungdomar som tillgriper en golfbil eller något annat eldrivet fordon (dock inte handikappanpassade så- dana), i syfte att köra det en kortare sträcka och sedan lämnar for- donet oskadat. I andra stycket, som behandlar grova fall av tillgrepp av fort- skaffningsmedel, har det genom en uppräkning – som inte är uttöm- mande – preciserats vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Vad som särskilt ska beaktas är om gärningen har innefattat våld eller hot om brottslig gärning eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, inne- burit synnerligen kännbar skada eller avsett betydande värde. Att tilltvinga sig ett fordon t.ex. genom att hota föraren med vapen eller att misshandla denne bör som regel leda till att brottet bedöms som grovt. Att ett tillgrepp har föregåtts av att bilens stöldskydds- system har satts ur bruk är ett förfarande som kan anses vara av särskild farlig art. Att tillgripa ett fordon i syfte att använda det som murbräcka för att köra ner en port eller forcera en vägg som ett led i ett till- greppsbrott bör också föranleda att brottet bedöms som grovt, både därför att brottet är av särskilt farlig och hänsynslös art och på grund av den skada det medför. Ett annat exempel på ett tillgrepp av särskilt hänsynslös art är att tillgripa ett fordon som någon har använt för att ta sig till en avlägsen plats, t.ex. för arbete i skogen, och som medför att brottsoffret inte kan ta sig från platsen. Har tillgreppet avsett en bil som har specialanpassats för någon med funktionshinder innebär det som regel en synnerligen kännbar skada för den drabbade, eftersom en sådan bil inte med lätthet kan ersättas med en ny bil då anpassningen i sig ofta tar . Ett sådant tillgrepp får därför också anses vara av särskilt hänsynslös art. Bedömningen av vad som ska anses utgöra betydande värde re- spektive synnerligen kännbar skada ska göras på samma sätt som vid andra centrala förmögenhetsbrott men utgångspunkten bör ligga något högre, vid ca sex prisbasbelopp enligt 2 kap. 6–7 §§ socialförsäkringsbalken i stället för fem. Ändringarna har behandlats i avsnitt 12.2.6. Paragrafen har också moderniserats språkligt. 8 § Den som, i annat fall än som anges i detta kapitel, olovligen tar och brukar eller annars tillgriper något, döms för egenmäktigt förfarande till böter eller fängelse i högst . Detsamma ska gälla om någon utan tillgrepp, genom att fästa eller bryta lås eller på annat sätt, olovligen rubbar annans besittning och där- igenom vållar skada eller olägenhet. För egenmäktigt förfarande döms också den som med våld eller hot om våld hindrar annan att utöva hans eller hennes rätt att hålla kvar eller ta något. Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen innefattat våld eller hot om brottslig gärning eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. I paragrafen straffbeläggs tillgrepp utan tillägnelseuppsåt och andra olovliga besittningsrubbningar av fast eller lös egendom samt att med våld eller hot om våld hindra någon från att utöva sin rätt att hålla kvar eller ta något. I första stycket har maximistraffet för egenmäktigt förfarande av normalgraden höjts till fängelse . Avsikten är inte att åstad- komma någon generell straffhöjning, utan att ge tillräckligt utrym- me för en mer nyanserad straffmätning av de förfaranden som faller under paragrafen sedan tillämpningsområdet vidgats till att omfatta även fast egendom. Ändringen har behandlats i avsnitt 13.5. Andra stycket har gjorts direkt tillämpligt på besittnings- rubbningar både i fast och lös egendom. Den särskilda bestämmel- sen i 11 § andra stycket om besittningsintrång i fastighet, som hän- visade till bl.a. förevarande paragraf, har upphävts. Rekvi- sitet rubbar annans besittning tar sikte på alla former av besitt- ningskränkningar som rör såväl lös som fast egendom. De i tidigare 11 § andra stycket uppräknade exemplen har i förevarande paragraf ersatts med ett generellt krav på att besittningsrubbningen ska ha orsakat skada eller olägenhet för att vara straffbar. Därigenom undantas bl.a. sådana tillfälliga besittningsrubbningar som är till- låtna med stöd av allemansrätten. För att olovliga besittningsrubb- ningar ska vara straffbara krävs alltså att gärningen åtminstone vållat olägenhet. Med skada och olägenhet avses här detsamma som i 10 kap. 7 §. Ändringen har behandlats i avsnitt 11.7.2. Liksom tidigare regleras ansvaret för motvärn eller liknande an- grepp mot laga självtäkt i samma stycke. Regleringen omfattar både fast och lös egendom. Språkliga ändringar har gjorts, men någon ändring i sak är inte avsedd. I tredje stycket regleras grovt egenmäktigt förfarande. Där preci- seras, genom en uppräkning som inte är uttömmande, vilka om- ständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.6. Det som särskilt ska beaktas är bl.a. om gärningen innefattat våld eller hot om brottslig gärning. Som exempel kan nämnas att någon med våld skiljer en annan person från hans eller hennes besittning, exempelvis i samband med tvist om äganderätten vid en skilsmässa, eller att någon med våld försöker återta ett pantsatt föremål. Ett annat exempel kan vara att en hyresvärd med våld avhyser en hyres- gäst från hans eller hennes bostad, eller att en arrendator som släpper ut kreatur inte bryr sig om att han riskerar att skada den fastighetsägare som försöker hindra honom. Graden av våld eller hot spelar naturligtvis stor roll. Ju allvarligare hotet eller våldet är, desto starkare är skälen för att bedöma brottet som grovt. Våld eller hot om våld utgör ett rekvisit också i det motvärnsfall som regleras i andra stycket. Avsikten är givetvis inte att alla for- mer av våld eller hot om våld vid motvärn ska leda till att brottet bedöms som grovt. Tvärtom får misshandel av normalgraden ofta anses vara konsumerad av det egenmäktiga förfarandet i dessa fall. Det får bedömas från fall till fall om inslaget av hot eller våld vid motvärn är så allvarligt att det motiverar att gärningen bedöms som grovt brott. En annan omständighet som kan medföra att brottet rubriceras som grovt är att gärningen annars varit av särskilt farlig eller hän- synslös art. Som exempel på det sistnämnda kan nämnas att någon, i syfte att förhindra viss verksamhet, tar bort en ekonomiskt obe- tydlig del från en maskin så att andra riskerar att komma till allvar- lig skada, eller att någon genom att ta bort ett stängsel eller ett motsvarande hinder kan vålla svår skada på person eller egendom. Även det förhållandet att gärningen avsett något av betydande värde kan, på samma sätt som när det gäller andra förmögenhets- brott, göra att brottet bedöms som grovt. Med betydande värde bör avses detsamma som vid tillgrepp av fortskaffningsmedel, dvs. ungefär sex prisbasbelopp enligt 2 kap. 6–7 §§ socialförsäkringsbal- ken. Minimistraffet för grovt brott har höjts till sex månaders fäng- else. Även maximistraffet har höjts, från två till fängelse. Syftet är inte att åstadkomma en generell straffhöjning för grovt egenmäktigt förfarande, utan att markera att brottsrubriceringen är reserverad för allvarligare brott och att ge bättre ledning för straff- mätningen. Ändringen har behandlats i avsnitt 13.5. Paragrafen har också moderniserats språkligt. 9 § Den som vidtar någon sådan åtgärd som sägs i 8 § för att själv ta sig rätt, döms för självtäkt till böter eller fängelse . Genom paragrafen straffbeläggs den priviligierade form av egen- mäktigt förfarande som består i att gärningsmannen olovligen verk- ställer en besittningsövergång som han eller hon i och för sig är berättigad till för brottet. Paragrafen, som är tillämplig både på fast och lös egendom, har förtydligats så att det uttryckligen anges att den tar sikte på att någon tar sig rätt genom att vidta sådana åtgärder som anges i 8 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen om självtäkt var redan tidigare, genom hänvisningar i 11 §, tillämplig i samma ut- sträckning på brott enligt detta kapitel. Ändringarna har behandlats i avsnitt 11.7.2. 10 § Den som olovligen 1.avleder elektrisk kraft, 2.leder värmeenergi ur ett rörledningssystem för uppvärmning, eller 3.leder värmeenergi till ett rörledningssystem för kylning, döms för energi- stöld till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gär- ningen varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit syn- nerligen kännbar skada. I paragrafen straffbeläggs dels olovlig avledning av elektrisk ström, dels två olika former av olovlig avledning av värmeenergi. Regle- ringen av det senare motsvarar innehållet i tidigare 10 a §, som har upphävts. Förfarandena har samlats under en ny gemensam brotts- beteckning, energistöld. I första stycket anges de straffbara förfarandena i tre olika punk- ter. Genom den första punkten straffbeläggs avledande av elektrisk kraft. Någon ändring i sak är inte avsedd. I den andra punkten straffbeläggs förfarandet att leda värmeenergi ur ett system för uppvärmning och i den tredje punkten förfarandet att leda värme- energi till ett rörledningssystem för kylning. Det undantag från det straffbara området som tidigare gällde för ringa fall av olovlig av- ledning av värmeenergi har tagits bort. Ändringarna har behandlats i avsnitt 11.8.2. I det andra stycket anges i en uppräkning, som inte är uttöm- mande, vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedöm- ningen av om brottet är grovt. En sådan omständighet är om gär- ningen har avsett betydande värde. Med detta avses detsamma som vid grov stöld, dvs. ungefär fem prisbasbelopp enligt 2 kap. 6–7 §§ socialförsäkringsbalken. Andra omständigheter som kan medföra att brottet ska bedömas som grovt är om gärningen inneburit syn- nerligen kännbar skada eller varit av särskilt farlig art. Exempel på en gärning som kan innebära synnerligen kännbar skada kan vara att en nyttjanderättshavare, t.ex. den som hyr en butikslokal, kopplar om elledningarna så att fastighetsägaren eller någon annan nyttjanderättshavare drabbas av kostnaderna för lokalen. Att ta bort eller manipulera mätutrustning bör som regel göra att brottet bedöms som grovt på grund av att gärningen varit av särskilt farlig art. Ett annat exempel på att gärningen varit av särskilt farlig art kan vara att någon avleder elektrisk kraft för att dölja en energikrävande odling av cannabisplantor eller att det pågår någon annan olaglig verksamhet som kräver mycket energi. Om förfarandet har präglats av systematik, t.ex. genom att gär- ningsmannen hjälpt andra att avleda elektrisk kraft eller värme- energi, kan det också tala för att brottet bör anses ha varit av sär- skilt farlig art. I de fall där förfarandet har varit särskilt förslaget och svårupptäckt, t.ex. därför att gärningsmannen har använt sig av någon form av teknisk specialutrustning, bör det också anses ha varit av särskilt farlig art. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.6. Paragrafen har också moderniserats språkligt. 11 § Tar någon i skog eller mark olovligen sådant som avses i 12 kap. 2 a § och är brottet inte enligt vad som där sägs att anse som åverkan, ska vad som är föreskrivet i detta kapitel om tillgrepp tillämpas. Genom paragrafen straffbeläggs sådana tillgrepp i skog och mark som inte är att bedöma som åverkan enligt 12 kap. 2 a §. Paragrafen hade tidigare ett andra stycke om besittningsintrång i fastighets- förhållanden. Innehållet i det stycket har arbetats in i 8 och 9 §§. Hänvisningen till paragrafen om åverkan har också ändrats. Genom hänvisningen till bestämmelsen om åverkan görs be- stämmelserna i 8 kap. om tillgrepp tillämpliga på icke ringa till- grepp av sådana naturprodukter som räknas upp i 12 kap. 2 a §. Att en naturprodukt inte finns uppräknad i 12 kap. 2 a § innebär dock inte att det är straffritt att ta hur mycket som helst av denna (se NJA 1986 s. 637, där en man dömdes för stöld för att ha tillgripit stora mängder vitlav till ett betydande ekonomiskt värde). Paragrafen har också moderniserats språkligt. Ändringarna har behandlats i avsnitt 11.5 och 11.6.2. 12 § För försök eller förberedelse till stöld, grov stöld, rån, grovt rån, tillgrepp av fortskaffningsmedel eller energistöld och för stämpling till eller underlåtenhet att avslöja rån eller grovt rån döms till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. Skulle tillgrepp av fortskaffningsmedel, om brottet fullbordats, varit att anse som ringa, döms dock inte till ansvar. Paragrafen reglerar försök och förberedelse till brott i kapitlet. Som en konsekvens av att brotten olovlig kraftavledning och olovlig avledning av värmeenergi har slagits samman under den nya brotts- benämningen energistöld har paragrafen ändrats. Vidare har i fråga om straffansvaret för försök till energistöld inget undantag gjorts för sådan ringa energistöld som avser avledning av värmenergi. Ändringarna behandlas i avsnitt 11.8.2. Paragrafen har också mo- derniserats språkligt. 2 § Är brott som anges i 1 § med hänsyn till skadans omfattning och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, döms för ringa bedrägeri till böter eller fängelse . För ringa bedrägeri döms också den som använder sig av husrum, förtä- ring, transport, tillträde till föreställning eller annat sådant, som erbjuds under förutsättning av kontant betalning, och inte gör rätt för sig, oavsett om han eller hon vilseleder någon eller inte. Det gäller dock inte om gär- ningen avser värde som inte är ringa och om den i övrigt är sådan som sägs i 1 §. Paragrafen reglerar ringa fall av bedrägeri. I första och andra styckena har brottsbenämningen ändrats från bedrägligt beteende till ringa bedrägeri. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.4. Vidare har styckena ändrats språkligt utan att någon ändring i sak är avsedd. 3 § Är brott som anges i 1 § att anse som grovt, döms för grovt bedrägeri till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas, om gär- ningsmannen missbrukat allmänt förtroende eller använt urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. eller vilseledande bokföring eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art, avsett bety- dande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. I paragrafen regleras grovt bedrägeri. I första stycket har endast språkliga ändringar gjorts. I andra stycket har uppräkningen av omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt kompletterats genom att det anges som försvårande att någon har använt en urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. BrB. angavs enbart brukande av falsk handling som en sådan omständighet. Ändringen markerar att även användandet av t.ex. osanna urkunder är en omständighet som ska beaktas i försvå- rande riktning. Som exempel kan nämnas att någon som ett led i ett bedrägeri presenterar handlingar som den vilseledde uppfattar som korrekta bolagshandlingar eller som giltiga avtal och att detta påverkar brottsoffrets vilja att företa affärshandlingar med gär- ningsmannen. Uppräkningen av försvårande omständigheter är inte uttömmande. Stycket har också moderniserats språkligt. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.5. 3 a § Den som till en vidare krets riktar betalningsuppmaningar eller lik- nande meddelanden, i syfte att vilseleda mottagaren till handling som inne- bär för gärningsmannen och skada för mottagaren eller någon i vars ställe denne är, döms, om förfarandet har avsett betydande värde, för grovt fordringsbedrägeri till fängelse i lägst och högst . Genom paragrafen, som är ny, straffbeläggs en särskild form av systematiska bedrägerier som begås genom utsändande av framför allt s.k. bluffakturor. Med detta avses bl.a. fakturor som innehåller osanna eller vilseledande uppgifter om t.ex. fakturaavsändare eller betalningsmottagare och fakturor som inte motsvaras av någon verklig tjänst eller vara som mottagaren har beställt eller använt sig av eller avtalat om att ansluta sig till. Brottet benämns grovt ford- ringsbedrägeri. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.9, kom- pletterar bestämmelserna om bedrägeri och grovt bedrägeri. Det som straffbeläggs är att rikta betalningsuppmaningar eller liknande meddelanden till andra i syfte att vilseleda dem till förmö- genhetsöverföringar. Alla former av kommunikation som kan an- vändas för att rikta betalningsuppmaningar eller liknande meddelan- den omfattas. Det kan vara personliga kontakter, telefonkontakter, brevförsändelser, e-postmeddelanden eller annat. Med betalningsuppmaning avses fakturor, påminnelser om fak- turor, inkassokrav och liknande uppmaningar att betala en skuld. Med liknande meddelanden avses t.ex. erbjudanden som ges for- men av en faktura, eller en påminnelse om en faktura som ger sken av att det finns en skuld eller ett avtalsförhållande. Straffansvaret träffar för det första sådana betalningsuppma- ningar och andra liknande meddelanden som är vilseledande genom att de innehåller oriktiga uppgifter. Det oriktiga innehållet kan bestå i ett felaktigt påstående om att mottagaren har en skuld eller att en existerande skuld påstås vara större än den är. Det kan även vara annan information som är oriktig, som namnet på betalnings- mottagaren eller kontonumret till mottagaren, t.ex. därför att gär- ningsmannen har manipulerat en existerande faktura eller använt en sådan för att framställa en ny, osann faktura. Det kan också vara fråga om en faktura som har föregåtts av ett felaktigt påstående om att avtal har ingåtts . Den villfarelse som den drabbade har försatts i är då rele- vant om utskicket av fakturan innebär antingen att den tidigare villfarelsen vidmakthålls eller att en tidigare förmedlad vilseledande uppgift upprepas. I subjektivt hänseende krävs i dessa fall att den som riktar betalningsuppmaningen känner till att mottagaren vilse- letts i ett tidigare skede. Straffbestämmelsen träffar också sådana meddelanden som vis- serligen har ett korrekt innehåll men som avsiktligt utformats på sådant sätt eller framställts i ett sådant sammanhang att de är vilse- ledande. Som exempel på förfaranden som normalt bör föranleda ansvar kan nämnas att ett existerande företags logotype efterliknas så att meddelandet ger sken av att komma från det företaget.