sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Att alkoholbranschens sponsring/marknadsföring av varumärken och lättdrycker, som kan förväxlas med alkoholdrycker, ej ska riktas till barn- och ungdomsverksamhet. 19.6Synpunkter från fotbollen och ishockeyn Alkoholserveringen ser olika ut på olika arenor, dels beroende på hur klubben ser på detta, dels på kommunens syn på alkohol- servering. För att få sälja folköl krävs inget tillstånd av kommunen och sådan försäljning sker i kioskerna. Ett antal arenor har särskilda pubar/tält där såväl starköl som vin serveras (till exempel och ), men då inom begränsade områden. I VIP-loger och restauranger serveras också alkoholhaltiga drycker. Dessa får aldrig tas ut på läktarna. De krögare som har hand om alkoholserveringen bedöms följa lagen, vilket är naturligt för att få behålla tillståndet. Kommunerna gör med jämna mellanrum inspektioner på arenorna. Ishockeyn har inga öltält, men alkohol serveras bl.a. i restauranger, sportbarer och VIP-loger. Detta kan dock variera från arena till arena. Svenska Hockeyligan (SHL) har genomfört en kartlägg- ning över hur kommuner med elitserielag arbetar med information och utbildning i ansvarsfull alkoholservering. Parallellt med detta har SHL utarbetat en alkohol- och drogpolicy som implementerats i klubbarna på olika nivåer – ordföranden, klubbdirektörer, säker- hetsansvariga, supporterpoliser samt krögare/tillståndshavare. Utbild- ning har även genomförts i ansvarsfull alkoholservering. Detta är ett långsiktigt arbete och nästa steg är bl.a. att utbilda frontande per- sonal i säkra tecken för att lättare kunna identifiera och neka påverkade individer entré till arenan. Klubbarna/krögarna har generellt en mycket god kunskap om reglerna för ansvarsfull alkoholservering. Kommunernas inspek- tioner anses i regel ligga på en rimlig nivå. Inom ramen för mitt utredningsarbete har jag vänt mig till i i län. Myndigheten har – utöver att ta fram vissa basfakta på området – redovisat förslag de anser ska beaktas i arbetet. Från detta arbete kan följande noteras. Enligt bestämmelserna i alkohollagen ska en person som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel inte tillåtas komma in på en restaurang med serveringstillstånd. En gäst som efter att ha blivit insläppt uppvisar tecken på att vara märkbart påverkad ska avvisas från restaurangen. Enligt upp- fattning bör samma regler även gälla vid ett idrottsarrangemang. märkbart påverkad åskådare bör inte beredas tillträde till arenan än mindre släppas in på något av arenans serveringsställen. vill i sammanhanget även lyfta fram barn- perspektivet. Det är många barn och ungdomar som besöker idrottsarrangemang, vilket ökar kraven på en ansvarsfull servering. Inte minst på grund av detta, är det viktigt att fundera på hur serveringslokalerna är utformade och placerade. Det är önskvärt att i största möjliga mån skapa en miljö där barn och unga inte behöver konfronteras med alkoholpåverkade vuxna. Ett problem som ser det är när arenan ses mer som en evenemangsarena än en idrottsarena. anser att serveringstillstånden i en sådan arena borde differentieras och anpassas efter vad det är för slags evenemang, t.ex. borde endast svagare alkoholdrycker tillåtas vid derby- och andra högrisk- matcher i ishockey och fotboll. De gällande serveringstill- stånden gör ingen åtskillnad för olika evenemang och därför borde respektive tillståndsinnehavare kunna förmås att på frivillig väg endast servera svagare alkoholdrycker vid evenemang som bedöms vara riskfyllda. Ett annat problem som identifierat är att det på vissa arenor förekommer att det säljs folköl på läktarna och att publiken får ta med folköl in på läktarna. Detta är enligt mening ett förfarande som strider mot vad som anförts i förarbetena och som sänder fel signaler till den yngre delen av publiken. finns ingen samlad statistik om påverkan och våld i sam- band med idrottsarrangemang. Vill man söka efter uppgifter om detta måste man veta vilka typer av brottsrubriceringar man ska fråga efter och var man ska leta. För att följa upp och utvärdera förebyggande och repressiva insatser såväl som utvecklingen på området i stort vore det värdefullt med lätt åtkomlig och sam- manställd statistik samlad på en och samma plats. påpekar avslutningsvis att i regeringens ANDT- strategi konstateras att kunskapen om det alkohol-, narkotika- och dopningsrelaterade våldets omfattning och karaktär bör öka och att kunskapsbaserade arbetsmetoder för att minska detta våld bör spridas. Enligt direktiven ska jag analysera vad bruket av alkohol, narkotika och dopningsmedel har för betydelse för brottslighet i samband med idrottsarrangemang. Arrangörerna ska även uppmärksammas på betydelsen av en drog- och alkoholfri miljö genom en ansvars- full alkoholservering och efterlevnad av marknadsföringsbestäm- melserna. Den generella utgångspunkt som enligt min mening bör gälla är att alkohol och idrott inte hör ihop. Vad avser publika arrangemang på högsta elitnivå har dock alkoholservering kommit att bli ett accepterat inslag inom flera sporter. Detta tar sig bland annat formen av så kallade VIP-arrangemang, utskänkningsställen på arenor som är av multikaraktär (bl.a. i loger), ofta ägda av andra än idrotts- föreningen. Inom ishockeyn ägs arenorna i många fall av klubben – och i några fall inom fotbollen – som därmed också får intäkterna från alkoholförsäljningen. På denna punkt torde det vara svårt att vrida klockan tillbaka. Däremot är den frikostiga alkoholutskänk- ningen i vissa andra länder, till exempel – se kapitel 9 Erfarenheter från andra länder – inte något som är lämpligt att ta efter för svenska förhållanden. Jag noterar vidare att ishockeyn har fastställt en alkohol- och drogpolicy för Elitserien och HockeyAllsvenskan. Detta gäller inte inom fotbollens högsta serier. Å andra sidan är alkoholförsälj- ningen inom denna idrott mer begränsad i utgångsläget. Frågan kan dock resas om vad som händer när alltfler fotbollsarenor övertas av klubbarna. Jag anser att också fotbollen bör fastställa en alkohol- och drogpolicy. Från sida menar man att glorifieringen av alkoholens betydelse för stämningen på läktarna är betydligt över- driven och mer ett försvar för att inte tvingas till obekväma beslut. Jag har förståelse för den synpunkten men menar likväl att det svårligen går att helt reversera utvecklingen vad gäller elitevene- mang inom fotboll och ishockey. Vi måste tillsammans finna en ny brandvägg mot överdriven alkoholkonsumtion. Jag är väl medveten om att svensk alkoholpolitik förändrats kraftigt . Delvis hänger detta samman med inträde i EU, delvis med ändrade värderingsgrunder på andra plan. Om alkoholmissbruk ska stävjas i mer dramatiska former – till exempel beroende på den väl kända korrelationen mellan våld och alkoholförtäring – kan i och för sig mer drakoniska Dit kan höra åtgärder som torrläggning på matchdag av utskänkningsplatser i en viss stad, absolut förbud att servera alkohol på arenor, nolltolerans mot insläpp av personer som visar tecken på någon form av alkoholförtäring etc. Jag har dock uppfattat mitt utredningsuppdrag som att inom ramen för gällande alkohollagstiftning finna pragmatiska lösningar. Om mer grund- läggande förändringar av svensk alkoholpolitik ska genomföras torde detta få ske inom ramen för en utredning med parlamentarisk bemanning. Inom supporterkulturen har vad avser till exempel fotboll och ishockey alkoholförtäring inför matcher kommit att bli ett normalt inslag. Här handlar det om att finna en rimlig balans mellan support- rarnas beslut att konsumera alkohol och därav åtföljande ordnings- störningar. Inriktningen måste vara att i maximal utsträckning hindra superi och alkoholkonsumtion hos minderåriga. Enligt min uppfattning bör följande utgångspunkter gälla för arbetet: En ansvarsfull alkoholservering måste vara utgångspunkten lik- som bekämpning av langning och konsumtion på otillåtna platser. Alkoholutskänkning bör endast få förekomma i samband med offentlig tillställning kopplad till elitidrott. När sådan utskänkning förekommer ska de minimivillkor som tillämpas vid servering på krog gälla, dvs. märkbart påverkade personer ska inte släppas in och de som blir märkbart påverkade inne på arenan ska avvisas. För användande av narkotiska preparat och dopningspreparat bör, som i övrigt i samhället, gälla en nolltolerans. Som framgår av tidigare avsnitt bör polisen, vid indikationer av missbruk, slå till mot samlingsplatser för risksupportrar. Vid högriskmatcher bör – förutom på så kallade VIP-utrymmen – starköl ersättas av folköl. Om valet är alkoholförtäring på stan med åtföljande marscher till arenan är organiserad utskänkning i arenans närhet att före- dra (kapitel 18 Arrangemangsfrågor, Helsingborgsexemplet). Drycker bör inte få tas ut på läktarna. bör få i uppdrag att löpande samla lätt åtkomlig och sammanställd statistik på området. För att följa denna uppläggning har olika aktörer att dra sitt strå till stacken. Vissa av punkterna kräver beslut av regeringen, andra är upp till idrottsrörelsen själv att avgöra. i , men också i vissa andra regioner, nyttjar gatulangningsgrupper (GLG) och andra instrument för att beivra narkotikabrott när risksupportrar samlas på vissa krogar för att värma upp sig inför förestående match. Använd- andet av komplementära instrument som GLG, nykterhetskontrol- ler m.m. för att plocka bort brottsbenägna individer på ett tidigt stadium är ett proaktivt sätt att arbeta och det har mitt fulla gillande. Jag anser att denna strategi – när polismakten spelar på flera tangenter i det förebyggande arbetet mot idrottsrelaterat våld – bör spridas till samtliga polisdistrikt. Det krävs inte formella GLG för att göra exempelvis narkotikakontroller. Jag vill avsluta med att än en gång påpeka att frågan om att hantera problemen kring droger är viktig. Enligt (Brå) är alkohol och narkotika vanligt förekommande i samband med våldsbrott. I sex av tio fall av misshandel uppger den utsatte att gärningsmannen varit påverkad av alkohol eller narkotika. I hälften av fallen har den utsatte själv varit berusad. Arenasäkerheten är generellt sett god och informationsutbytet inför match fungerar i huvudsak väl. Problemen är större i de näst högsta serierna med bl.a. en del äldre arenor. Säkerheten på Nationalarenan har brister som måste rättas till. Finansiering av höjd arenasäkerhet är idrottens ansvar. Klubb och kommun måste vara eniga i synen på arenakostnader kring elitlag. Föreningarna måste se arenasäkerhet som en självklar styrelse- fråga. Det finns ingen automatisk rätt till hemmaarena i den egna kommunen. En nyckelfråga för relationerna till fotbollssupportrarna är om man centralt står fast vid kravet på ett maximalt antal ståplatser om . Ett fempunktsprogram kring pyroteknik läggs fram. Informationsutbytet mellan () och specialidrottsförbunden (SF) kring säkerhetsarbetet måste för- bättras. Kompetens bör finnas på central nivå för spridande av goda exempel. Hemma- och bortaklack är på vissa ishockeyarenor placerade för nära varandra. Säkerhetsfrågorna kring mobila läktare måste genom ett regerings- uppdrag komma till ett avgörande. Marknadsföringsskäl och säkerhetsskäl talar för personliga biljetter och Svenska Hockeyligan (SHL) och Föreningen () bör ta ett mer samlat grepp i denna fråga. Nya nationella rutiner för polisvillkor vid matchgodkännande är ett steg framåt, men frågan måste följas upp p.g.a. det regionala motstånd som kommit till uttryck. Huliganer över sundet och söderifrån är ett växande problem som kräver internationell samverkan. Ett antal övriga säkerhetsfrågor redovisas kring nyckelbegrepp som flexibilitet, kunskapsnivå och kalkylmetoder. Arenasäkerhet är en självklar fråga att hantera när man talar om att bekämpa läktarvåld. I mitt delbetänkande berördes bl.a. de frågor som kan knytas till problemen kring kameraövervakning. I detta slutbetänkande finns anledning att ta ett vidare grepp och ta upp andra frågor som är kopplade till själva arenan. Som kommer att framgå av det följande har ett rikhaltigt material hämtats in från berörda klubbar och centrala organisationer. Inledningsvis kan konstateras att idrotten har att möta arena- frågor från två vitt skilda utgångspunkter. Det ena perspektivet avser de frågor som är kopplade till elitidrott på högsta nivå och de krav detta ställer. Den andra bredare ansatsen avser breddidrott och de önskemål som där finns om ett utbud av lämpligt utformade arenor och anläggningar som finns väl spridda över hela . 20.2Idrottens relation till kommunsektorn har det pågått en allt intensivare debatt om framför allt stora evenemangsarenor och främst vissa lagidrotters krav på sina föreningars hemmaarenor. Frågan har bl.a. kretsat kring idrottens samlade anläggningsbehov och samhällets stöd till detta. () och Kommuner och Landsting (SKL) har en lång tradition av nära samarbete. har emellertid idrotten och kommunerna allt mer framställts som mot- parter, vilket påverkat RF:s och SKL:s relationer. RF och SKL har i olika formeringar diskuterat de aktuella frågorna , men diskussionerna har ännu inte mynnat ut i något gemensamt för- hållningssätt eller stöd. Från RF:s sida har man upplevt att SKL:s allt tydligare och offensiva positionering i frågan blivit ett problem som SKL upplever att idrottens kravbild har blivit allt dyrare. Inte minst menar man att idrotten brister i att samordna sina behov mellan de olika specialidrottsförbunden (SF). Idrotts- rörelsen å sin sida menar att kommunerna sviktar vad gäller att samordna sina investeringar över det geografiska territoriet. En frågeställning avser stora evenemangsarenor där det finns en allmänt bred uppfattning att det sker en överetablering utifrån orealistiska kalkyler. SKL menar att kommunerna får ta en stor del av ansvaret om arenan går med förlust. Enligt en enkätunder- sökning SKL gjort har tolv kommuner –2011 byggt 16 nya evenemangs-/idrottsanläggningar med en publikkapacitet på 3 000 åskådare eller mer. Vissa SF har enligt kommunerna höjt kraven på sina hemma- arenor. Kraven har ofta sitt ursprung såväl från internationella förbund som från det egna förbundet. Bakom ligger ofta det ökade intresset från etermedia, övriga media och sponsorer samt ökade krav på säkerhet, service och komfort. (SvFF) arenakrav för svensk elitfotboll 2014 och Svenska Bandyförbundets målsättning att alla elitföreningar ska ha tillgång till en bandyhall har fått stor uppmärksamhet men också de olika hallidrotternas krav har uppmärksammats. Från RF:s sida arbetar man med att finna lämpliga principer för att komma vidare. De som är föremål för diskussion är följande: Ömsesidig relation, dvs. förståelse för varandras roller. Två utgångspunkter, nämligen finansieringsprincipen och vilka värden den ger tillbaka. Framförhållning, dvs. förutsättningar för förberedelser och bud- getarbete. Realistiska underlag, välgrundade för såväl investering som drift. Samverkan mellan flera idrotter och mellan kommuner. Idrottsrörelsen och kommunerna har ett gemensamt intresse av att utveckla svensk idrott på bredd- och elitnivå. Det kräver samverkan men av förståeliga skäl kan man ibland hamna på konfrontations- kurs. Det ankommer inte på mig att lösa denna fråga, men man måste ha denna problematik i bakhuvudet, då arenasäkerhet kommer upp som fråga inom ramen för förekomsten av läktarvåld. Det är också viktigt att idrotten via RF håller sig underrättad om vad som sker i form av säkerhetsarbete inom fotboll och ishockey. Detta är ett skäl till att jag i delbetänkandet föreslog ett närmare samarbete mellan RF:s olika arenagrupper och nämnda idrotter. Jag tycker mig kunna konstatera att här föreligger kunskapsbrister och otillräckligt informationsutbyte. Inom RF publicerades en rapport på temat Framtidens behov av idrottsanläggningar/idrottsmiljöer. I rapporten konstateras att trots kraftfulla satsningar på olika anläggningar och idrotts- miljöer saknas fortfarande en nationell samordning, samverkan och överblick. Man bör enligt rapporten återupprätta projektet mellan RF och SKL 2007–2010 med ett gemensamt . Vidare berörs frågan att SKL och ett antal större kommuner är kritiska till vissa av SF:s krav på utformning och förändring av arenor för främst elitverksamhet. Man menar att det är viktigt att berörda förbund har en förstående hållning till kommuner som arenaägare. I rapporten efterlyses en intensifierad samverkan på strategisk nivå mellan RF och SKL. I övrigt lämnas i rapporten ett antal förslag med främst inriktning på breddidrott. Slutsatserna ligger i mångt och mycket inom ramen för de tanke- gångar denna utredning framför, även om huvudfokus i rapporten inte är de rena säkerhetsfrågorna. Arenasäkerheten är generellt klart bättre i Allsvenskan än i Super- ettan, främst beroende på de högre krav som ställs på arenor i denna division. I Allsvenskan har det tillkommit ett antal nya arenor (i , Guldfågeln Arena i , Myresjöhus Arena i , Friends Arena i från och med säsongen 2013 samt Tele2 Arena i ) och ett antal arenor har genomgått stor ombygg- nation (Nya Parken i , i , i och i ). Vissa äldre arenor med en lägre säkerhetsnivå åläggs i samband med besikt- ningen att vidta förbättringar. I Allsvenskan har alla klubbar kameraövervakning, vilket också är ett krav. Några klubbar har också skaffat mobil kamerautrust- ning, som även finns med vid bortamatcher. Arenorna i Superettan är i regel äldre och omodernare och har i några fall en hel del säkerhetsbrister (undantag Tele2 Arena, där Hammarby kommer att spela sina matcher ). Kameraövervakning är inte obligatoriskt i Superettan, men vissa arenor har sådan utrustning. inför en fotbollslandskamp skrivs ett avtal (överens- kommelse) mellan de nationella förbunden. Det gästande laget gör i regel också ett besök på spelorten för att studera arenan, planen, hotell, transporter m.m. På matchdagen sker ett möte med domarna, då man gemensamt tittar på arenan i allmänhet och planen i synnerhet. Där- efter sker ett möte (organisationsmöte), där lagledningarna, arrangörs- staben, polis, räddningstjänst m.fl. går igenom matchöverens- kommelsen och stämmer av att allt är OK inför matchen. Polisen lämnar bevis om anmälan om match och preciserar vilka villkor som gäller för matchen på samma sätt som vid vanliga klubbmatcher. Vid tävlingsmatcher finns det en matchdelegat som kommer från FIFA eller UEFA och vid vissa matcher, med högre hotbild, finns även en säkerhetsdelegat. Arenasäkerheten i Elitserien är generellt mycket god. Säsongen 2006/2007, när Svenska Hockeyligan (SHL) startade det nationella säkerhetsarbetet, konstaterades relativt sårbara arenor, som hade byggts under andra förhållanden. Vidare förelåg ett stort behov av utbildning och information om den, för ishockeyn, relativt nya supporterkulturen med dess olika falanger. De brister och sårbar- heter som identifierats är åtgärdade så långt det är möjligt. Det finns också ett utarbetat regelverk, riktlinjer och olika verktyg som är viktiga för klubbarna i det systematiska säkerhetsarbetet. En av bristerna – som dock är hanterbar – är det lättill- gängliga biljettsystemet, som är bra för konsumenten, men som gör det svårt att kontrollera vem/vilka som bokar biljetter. I skriv- ande stund håller SHL på att se över ett helt nytt biljettsystem, där säkerheten är en aspekt som kommer att prioriteras. Jag åter- kommer till denna fråga i det följande. Samtliga arenor har kameraövervakning, vilket är ett krav i Elit- serien. Kamerasystemet håller på att uppgraderas. Vid derbymatcherna i förra säsongen gjorde AIK, , Globe Arenas och SHL en gemensam investering i förstärkt kameraövervakning i . Arenasäkerheten i HockeyAllsvenskan är rent generellt hygglig, men den varierar en hel del. Vissa arenor är gamla och slitna och inte utformade för dagens supportersituation. Det finns bl.a. brister vad gäller utformningen och placeringen av sektionen för bortasupportrar. I HockeyAllsvenskan är det inte ett krav på kameraövervakning på arenan, men det finns ett par klubbar som har det sedan sin tid i Elitserien (och ). Det finns inget som pekar mot att kameror blir ett krav, men målet är att ha en mobil kameralösning som kan användas vid t.ex. högriskmatcher. Djur- gården har redan en sådan utrustning som även kan tas med till bortamatcherna. När står som arrangör för en ishockeylandskamp ansvarar för hela arrangemanget och det sker inget informations- utbyte och samarbete i säkerhetsfrågor med den andra nationen, om det inte finns särskilda indikationer om att något kan ske. I samband med landskamper har egna säkerhetsmöten med polisen, arenaägare m.fl. och på matchdagen genomförs såväl för- som eftermöten. I samband med en turnering (exempelvis , som gick av stapeln i ) finns det ett direktorat med en representant för varje land, där man inte direkt diskuterar säker- hetsfrågor, men ordningsstörningar kan komma upp på agendan. Normalt klassas inte landskamper som högriskmatcher, inte ens VM-matcher, om inte särskilda skäl föreligger. Vid alla landskamper finns det en säkerhetsansvarig, som dess- utom fungerar som säkerhetsdelegat. 20.4Vilka regler gäller inne på en arena Det finns en mängd regler som besökaren måste följa på en fot- bollsarena och nedanstående skylt ska vara uppsatt och väl synlig på olika ställen utanför och på arenan. Motsvarande gäller självfallet inom ishockeyn. Som jag ser det finns det inte mycket mer att göra på detta område. Följande gäller vad avser skyltning. Vi vill hälsa alla besökare välkomna till dagens match! För allas trivsel och säkerhet gäller följande ordningsregler inom arenan: *Besökare är skyldig att på anmodan underkasta sig visitation. *Det är inte tillåtet att till arenan medföra alkohol eller andra droger. *Det är inte tillåtet att till arenan medföra vapen eller andra farliga föremål. *Det är inte tillåtet att inneha eller använda pyrotekniska varor eller brandfarliga vätskor på arenan. *Den som är alkoholberusad, påverkad av andra droger eller som bär klädesplagg med text eller symbol som utrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller religion, äger inte tillträde till arenan. Detsamma gäller den som medför flagga, banderoll eller annat föremål med sådan text eller symbol liksom den som helt eller delvis täcker ansiktet på ett sätt som försvårar identifikation och som kan befaras utgöra fara för ordningsstörning. *Det är inte tillåtet att inom arenan kasta föremål, om inte handlingen är befogad. *Det är enligt lag inte tillåtet att beträda spelplanen eller angränsande område innanför staketet. *Upptagning samt överföring av ljud och rörliga bilder får endast ske efter med- givande av arrangören. Samma sak gäller fortlöpande textrapportering via internet eller annat medium samt för all slags resultatrapportering i kommersiellt syfte. *Arrangören har tillgång till inspelat material från övervakningskamerorna på arenan och använder detta bildmaterial för att identifiera individer som gör sig skyldiga till överträdelser. *Om arrangören eller gästande förening/i samband med matchen på grund av besökares otillbörliga beteende drabbas av böter eller straffavgifter enligt tävlingsbestämmelser eller annan kostnad, är besökaren skyldig att betala motsvarande belopp till arrangören eller gästande förening/. *Personer som gör sig skyldiga till överträdelser enligt dessa ordningsregler kommer att avhysas från arenan, riskerar att avstängas från samtliga elitfotbollsarenor och anmälas till allmän åklagare enligt lag om tillträdesförbud vid idrotts- arrangemang. *Arrangören förbehåller sig rätten att för upprätthållande av ordning och säker- het inom arenan flytta publik från en läktarsektion till en annan. *Den som gör sig skyldig till överträdelser som strider mot lag eller arrangörs- bestämmelser kommer att polisanmälas och kan dömas till böter eller fängelse upp och/eller riskerar att avstängas från samtliga elitfotbollsarenor .