sou · H1B325 · 2013-04-09 00:00:00 — Det kan dock ifrågasättas om det är rimligt att en försäkrad som uppnått riktåldern för pension och som står till arbetsmarknadens förfogande och som inte kan styrka att hon eller han skulle ha för- värvsarbetat av anledning som sägs i 26 kap. 17 § socialförsäkrings- balken saknar SGI-skydd. Längre fram i betänkandet bedömer utredningen att det bör göras möjligt för försäkrade att få en fort- satt begränsad rätt till arbetslöshetsersättning (se kapitel 16) under en senare del av arbetslivet. En sådan mer begränsad rätt finns redan vad gäller sjukpenning. Som utredningen anger i avsnitten om sjukpenning och arbetslöshetsersättning bör förmåner som beviljas efter pensionsinträdet inte utformas alltför generöst. Enligt utredningen kan ett alltför generöst system leda till ökade kostna- der inom dessa områden då enskilda kan tänkas skjuta fram uttaget av ålderspension och försöker få sjukpenning eller arbetslöshetser- Frågan om rätt till fortsatt SGI-skydd efter riktål- derns inträde är komplex. Frågan om fortsatt rätt till arbetslöshetsersättning efter riktål- derns inträde anser utredningen bör utredas av Parlamentariska socialförsäkringsutredningen. anser det lämpligt att denna utredning även utreder frågan om SGI för per- soner som inte förvärvsarbetar efter riktålderns inträde, men står till arbetsmarknadens förfogande. läm- nar därför inte några förslag i den delen. Utredningens förslag: Sjukersättning ska kunna betalas ut längst till och med månaden före den månad den försäkrade uppnår riktåldern för pension i 2 kap. SFB. Detsamma ska gälla vid beräkning av bostadstillägg för dessa personer. Även beräkningen av faktisk och framtida försäkringstid ska knytas till riktåldern för pension i 2 kap. SFB. Detsamma ska gälla vid beräkning av bostadstillägg för dessa personer. (Bestämmelserna 33 kap. 16, 35 kap. 4, 12, 13 och 15 §§ samt 102 kap. 18 § SFB) Utredningens skäl för förslag betalas sjukersättning ut till en försäkrade till och med den månad han eller hon fyller (33 kap. 16 § SFB). Sjukersättning i form av garantiersättning är till viss del grundad på tillgodoräknad försäkringstid – faktisk och framtida försäk- ringstid. För rätt till garantiersättning fordras tillgo- doräknad försäkringstid och för oavkortad ersättning fordras försäkringstid inklusive framtida försäkrings- tid till och med det år han eller hon fyller (35 kap. 3 § och 4 § SFB). Är tiden kortare reduceras garantiersättningen med 1/40 som fattas (35 kap. 20 § SFB). Följande regler anknyter till . Om den faktiska försäkringstiden utgör minst fyra femtedelar av tiden från och med det år då den försäkrade fyllde till och med året före försäkringsfallet räknas därefter till och med det år då den försäkrade fyller som framtida försäkrings- tid (35 kap. 12 § SFB). Om den faktiska försäkringstiden motsvarar mindre än fyra femtedelar av tiden från och med det år då den för- säkrade fyllde till och med året före försäkringsfallet gäller däremot följande. Som framtida försäkringstid räknas i så fall en så stor andel av tiden för försäkringsfallet, till och med det år då den försäkrade fyller , som motsvarar kvoten mellan den faktiska försäkringstiden och fyra femtedelar av tiden från och med det år då den försäkrade fyllde till och med året före försäkringsfallet (35 kap. 13 § FB). För en försäkrad som är svensk medborgare ska som försäkringstid räknas tiden från och med det år då han eller honfyllde till och med det år då han eller hon fyller . Hänsyn tas dock inte till tid då den försäk- rade efter fyllda inte har uppfyllt förutsättningarna för tillgo- doräknande av försäkringstid (35 kap. 15 § SFB). Enligt utredningens mening behöver åldersgränsen för sjuker- sättning knytas till reglerna om riktåldern för pension. I likhet med vad gäller för övriga förmåner ska detta gälla beslut som avser sjukerästtning för tid . Även beräkningen av faktisk och framtida försäkringstid bör på samma sätt anpassas till den riktåldern för pension. Detsamma bör gälla vid beräkningen av bostadstillägg för dessa personer (102 kap. 18 § SFB). För fömåner i form av sjukersättning som avser tid kommer dock äldre föreskrifter fortfarande gälla. Man kan ifrågasätta om inte förslaget strider mot utredningens strävan att så långt som möjligt komma ifrån pensionsnormen . Det kan anses otillfredsställande att ha kvar en ordning som godtar ålders- faktorn 65. Det skulle dock, enligt utredningens kalkyler, bli mycket kostsamt om samtliga utgående sjukersättningar förlängdes när riktåldern höjs. Utredningen anser sig inte kunna lämna ett förslag som leder till kraftigt ökade kostnader för statsbudgeten som effekterna på inkomsterna till den offentliga sektorn är osäkra. Det har dessutom visat sig svårt att konstruera en över- gångslösning som inte skulle uppfattas godtycklig eller upplevas som orättvis. Äldreförsörjningsstöd ska lämnas tidigast från och med den månad då den försäkrade uppnår riktåldern för pension. (Bestämmelsen 74 kap. 7 § SFB) Utredningens skäl för förslag Äldreförsörjningsstödet garanterar att enskild som har låg pension eller ingen pension alls ändå får en skälig levnadsnivå. Det krävs att den enskilde tar ut de pensionsförmåner som han eller hon har rätt till och ändå inte når upp till en skälig levnadsnivå. Äldreförsörj- ningsstöd kan lämnas tidigast från och med den månad då den för- säkrade fyller (74 kap. 7 § SFB). Enligt utredningen är det lämpligt att även rätten till äldreför- sörjningsstöd knyts till riktåldern för pension. Äldreförsörjnings- stödet har en stark koppling till pensionssystemet och verkar som en utfyllnad för enskilda som har låg pension eller ingen pension alls. Äldreförsörjningsstöd bör därför lämnas tidigast från och med den månad då den försäkrade uppnår riktålder för pension. Utredningens förslag: Rehabiliteringsersättning ska kunna lämnas längst till och med månaden före den när den försäkrade uppnår riktåldern för pension. (Bestämmelsen 31 kap. 4 § SFB) Utredningens skäl för förslag Begreppet rehabilitering är ett samlingsbegrepp för alla åtgärder av medicinsk, psykologisk, social och arbetslivsinriktad art som hjäl- per sjuka och skadade att återvinna bästa möjliga funktionsförmåga och förutsättningar för ett normalt liv. rehabilitering avses stöd och åtgärder som behövs för att den enskilde ska återfå eller behålla sin arbetsförmåga, t.ex. arbetsträ- ning eller utbildning för återgång till det tidigare arbetet eller för att få ett annat lämpligt arbete. Rehabilitering av arbetstagare som är sjukskrivna förutsätter ofta både medicinska och arbetslivsinriktade åtgärder. Olika aktörer ansvarar för olika delar av rehabiliterings- processen. samordnar och utövar tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamheten. I Försäk- ringskassans ansvar ingår även att upprätta en rehabiliteringsplan, om den försäkrade behöver en åtgärd för vilken rehabiliteringser- sättning kan utgå. Rehabiliteringsersättningen består av två delar. Rehabiliterings- penning som den försäkrade får när han eller hon deltar i arbets- livsinriktad rehabilitering och särskilt bidrag som ska täcka vissa kostnader som uppstår i samband med rehabiliteringen. Rehabilite- ringspenningen är lika stor som den försäkrades sjukpenning och kan beviljas som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedel. kan fatta beslut om att rehabiliteringsersätt- ning ska utgå till den enskilde under rehabiliteringen. Rehabilite- ringsersättning lämnas längst till och med månaden före den när den försäkrade fyller (31 kap. 4 § SFB). Enligt utredningen bör även rätten till rehabiliteringsersättning i likhet med vad som ska gälla för övriga förmpner i SFB knytas till riktåldern för pension. Rehabiliteringsersättning föreslås därför kunna beviljas längst till och med den månad före den när försäk- rade uppnår riktåldern för pension. Utredningens förslag: Arbetsskadelivränta som beviljas , ska kunna beviljas längst till och med månaden före den då den försäkrade uppnår riktåldern för pension. Om skadan inträffat den månad som den försäkrade uppnår riktål- dern för pension eller senare och en sjukpenningsgrundande inkomst kan fastställas för den försäkrade ska livränta längst kunna utges till och med den månad före den då den försäkrade fyller . För arbetsskadelivränta som har beslutats för tid föreslår utredningen att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla. (Bestämmelserna 41 kap. 5 och 6 §§ SFB) Utredningens bedömning: Reglerna om den utsträckta rätten till livränta bör följa LAS-ålderns utveckling. Utredningens skäl för förslag Arbetsskadelivränta betalas längst till och med månaden före den då den försäkrade fyller (41 kap. 5 § SFB). Om skadan inträffat den månad som den försäkrade fyller eller senare och en sjukpenningsgrundande inkomst kan fastställas för den försäkrade lämnas livränta längst till och med den månad före den då den försäkrade fyller (41 kap. 5 och 6 §§ SFB). Enligt utredningens mening bör arbetsskadelivränta som beviljas anknytas till riktåldern. Livränta ska då få utges längst till och med månaden före den då den försäkrade uppnår riktåldern för pension. Den tid under vilken livränta längst kan betalas ut efter att den försäkrade uppnått pensionsålder följer reglerna om rätt att kvarstå i anställning till utgången av den månad då arbetstagaren fyller (32 a § lagen (1982:80) om anställningsskydd, LAS). I kapitel 14 föreslår utredningen att rätten att kvarstå i anställning enligt 32 a § LAS höjs från 67 till . Utredningen anser att möjligheten att stanna kvar i arbete efter riktålderns inträde även framledes ska kombineras med en försäkring som täcker eventuella inkomstför- luster som förorsakas av arbetsskada. Utredningen föreslår därför att den utsträckta rätten till livränta som nybeviljas ska anpassas till den föreslagna LAS-åldern. Det innebär att en person som arbetar efter att hon eller han uppnått riktåldern för pension men inte och är försäkrad för sjukpenning samt till följd av arbetsskada får sin arbetsförmåga bestå- ende nedsatt ska kunna ha rätt till livränta enligt bestämmelserna i . I det nämnda kapitlet bedömer utredningen vidare att ålders- gränsen i 32 a § LAS bör följa utvecklingen av riktåldern för pen- sion så att den enskilde alltid ska ha möjlighet att stanna kvar i arbete efter att hon eller han uppnått riktåldern. Reglerna om den utsträckta rätten till livränta bör följa LAS- ålderns utveckling. Utredningen anser att äldre regler bör gälla för livränta som har beslutats . Anledningen till detta är att förmånen bör följa reglerna för sjukersättning och BTP. Utredningen föreslår att sjuk- ersättning och BTP som har beslutats för tid ska tillämpa äldre föreskrifter. Enligt utredningens kalkyler blir det mycket kostsamt om samtliga utgående sjukersättningar förlängdes när riktåldern höjs. Utredningen anser sig inte kunna lämna ett förslag som leder till kraftigt ökade kostnader för statsbudgeten som effekterna på inkomsterna till den offentliga sektorn är osäkra. Det har dessutom visat sig svårt att konstruera en över- gångslösning som inte skulle uppfattas godtycklig eller upplevas som orättvis. 15.9Förmåner till personer med viss funktionsnedsättning Att kunna delta i arbetslivet, och få sin försörjning genom eget arbete har stor betydelse för människors delaktighet och självbe- stämmande. Regeringen har uttryckt att målet är att funktions- hindrade personer ska ha samma möjligheter som icke funktions- hindrade att delta i arbetslivet (proposition 1999/2000:79 Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikap- politiken, s. 118–119). På arbetslivets område innebär det dels att människor med funktionshinder ska ha samma tillgång till generella åtgärder som andra, dels att de omfattas av särskilda stöd och insat- ser riktade direkt till funktionshindrade. Ytterst handlar det om att tillförsäkra personer med omfattande och varaktiga stödbehov insatser som de behöver för sitt dagliga liv och som kräver ett stabilt och långsiktigt ansvarstagande från sam- hällets sida. Förmåner kan även möjliggöra förvärvsarbete för per- soner med relativt svåra funktionsnedsättningar. Förmåner till personer med viss funktionsnedsättning beviljas endast i begränsad omfattning eller inte alls till personer som har fyllt , bidrag till arbetshjälpmedel undantaget. Det är tydligt att har betraktats som en normal pensionsålder i utformningen av flera förmåner för funktionshindrade. Någon anpassning till att pensionsåldern efter hand har blivit rörlig har inte genomförts. Utredningens uppdrag är att på olika sätt ändra pensioneringsnormen och föreslå ett system som främjar arbete för äldre. Det finns enligt utredningens mening starka skäl för att så långt möjligt modernisera utformningen av förmånerna. En person som har ett förflyttningshandikapp kan inte på samma villkor som andra delta i samhällslivet när ersättningen eller stödet för att kunna fortsätta förvärvsarbete är tillgängligt. Att inte kunna delta på samma villkor som andra i samhällslivet utgör i sig en diskrimineringsgrund. Som framgick i det föregående kan en åtskillnad dock tillåtas om grunden härför är objektiv och godtag- bar och den står i proportion till sitt ändamål. En del åldersgränser kan dock anses omotiverade, särskilt vad gäller de regler som kring- gärdar handikappförmåner. Åldersgränserna är troligen en rest från den tid pensionsåldern var mer bestämd. Förmåner till personer med viss funktionsnedsättning är generellt relaterade till den informella pensionsåldern. Åldersgränserna verkar ha satts främst av samhällsekonomiska skäl. Eftersom utredningens uppdrag är att stärka drivkrafterna för arbete framstår det som omotiverat att fortsätta att använda flera av dessa åldersgränser. Utredningen förespråkar en större flexibilitet i reglerna som styr tidpunkten för pensioner- ing så att det blir enklare för människor arr förlänga arbetslivet. Om fler ska kunna arbeta längre är det rimligt att åldersgränserna så långt möjligt utsträcks även inom detta område. Detta anser utredningen motiverat även på grund av rättviseskäl. Utredningens bedömning: Enligt utredningens mening har åldersgränsen beträffande assistansersättning inte någon klar koppling till uppnådd pensionsålder. Snarare kan denna ålders- gräns relaterats till samhällsekonomiska behov. har beslutat om vissa åtgärder inom assistansersättningen. Ett nytt lagförslag träder i kraft . Till följd av för- slagen kommer att ges ökade resurser för att förstärka kontroll och uppföljning av beslut om assistansersätt- ning och Inspektionen för socialförsäkringen att ges i uppdrag att följa upp och utvärdera åtgärderna. Utredningen anser det angeläget att man först följer effekterna av förstärkningarna och uppdragen innan några ytterligare åtgärder vidtas. Utredningen lämnar därför inte några förslag inom området. En försäkrad som tillhör något av grupperna som anges i det föl- jande och behöver hjälp mer än med de grundläggande behoven som att tvätta och klä dig, äta mat, kom- municera utåt och förflytta sig har rätt till assistansersättning. Personer som kan få assistansersättning: Personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd. Personer med betydande och bestående begåvningsmässiga funktionsnedsättningar efter en hjärnskada i vuxen ålder som orsakats av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktions- nedsättningar, som uppenbart inte beror på ett normalt åld- rande. För rätt till assistansersättning krävs vidare att funktionsnedsätt- ningen är stor och orsakar betydande svårigheter i det dagliga livet. Den som fyllt kan endast få assistansersättning om hon eller han haft ersättningen tidigare eller om ansökan har lämnats till senast dagen före 65-årsdagen och därefter beviljats ersättning. Antalet timmar får inte utökas när personen fyllt (51 kap. 8 § SFB). Enligt förarbetena till den numera upphävda lagen (1993:389) om assistansersättning är syftet att åstadkomma villkor som är lik- värdiga med andra människors i motsvarande åldrar (prop. 1992/93:159, bet. 1992/93:SoU19, s. 64–65). Med personlig assi- stans kan den enskilde också ges goda möjligheter till självbestäm- mande och inflytande över sin egen livssituation och t.ex. kunna välja vem som skall ge hjälp till honom eller henne. När den aktu- ella lagstiftningen infördes angavs det att det inte var möjligt att bygga upp ett system som innebär att rätten till personlig assistans och assistansersättning skulle gälla oavsett den enskildes ålder. Rätten till personlig assistans begränsades därför till personer som inte uppnått allmän pensionsålder, . För personer lämnas därför stöd i form av andra stödinsatser av kommunen, t.ex. hjälp i hemmet enligt socialtjänstlagen (1980:620), SoL, eller led- sagning enligt LSS. Det kan ofta vara lämpligt att kommunen fort- sätter att ge insatser enligt SoL i former som liknar personlig assi- stans. beviljades totalt 16 895 personer assistansersättning. Personer som fick assistansersättning var mellan 0– . De vanligaste åldrarna för personer med assistansersättning är åldrarna runt och . får personer som beviljats assistansersättning behålla denna även efter att de fyllt . uppgick antalet personer med assistansersättning till 2 549 personer. Det är flest personer i åldrarna före samt barn före skolåldern som beviljas assistansersättning. Utredningen skäl för bedömning Personer med funktionsnedsättningar ska genom de sociala skyddsnäten garanteras en rimlig levnadsnivå och välfärdspolitiken ska minska klyftorna gentemot andra grupper i samhället. Insatsen eller ersättningen är främst ett stöd för att funktionshindrade ska kunna leva ett aktivt liv oberoende av sitt funktionshinder. Insatserna är därför inriktade på barn, ungdomar och vuxna perso- ner . Även personer som uppnått den allmänna pensionsåldern och där funktionshindret inte beror på normalt åldrande inkluderas i personkretsen., dock inte vad gäller insatser som personlig assistans. Nuvarande åldersgräns inom assistansersättningen har satts i syfte att hindra att insatsen eller ersättningen redan från början fungera främst som ett komplement till samhällets hälso- och sjuk- vård och äldreomsorg. Om åldrandeprocessen i sig medför ett sådant behov, anses stödet lämnas genom den reguljära äldre- omsorgen, även om det också föreligger ett omfattande funktions- hinder som inte beror på normalt åldrande. Enligt utredningens mening har den angivna åldersgränsen inte någon klar koppling till uppnådd pensionsålder utan mer till relate- ras till samhällsekonomiska behov. Det kan nämnas att beslutade om vissa åtgärder inom assistansersättningen. Ett nytt lagförslag träder i kraft . Till följd av försla- gen kommer att ges ökade resurser för att för- stärka kontroll och uppföljning av beslut om assistansersättning och Inspektionen för socialförsäkringen att ges i uppdrag att följa upp och utvärdera åtgärderna. Utredningen anser att det är angelä- get att följa effekterna av de nya reglerna och de åtgärder i övrigt som föreslås innan några ytterligare åtgärder övervägs. Utred- ningen föreslår därför inte några förändringar inom området. Utredningens bedömning: Bidrag till arbetshjälpmedel bör kunna betalas ut till längst till och med månaden före den då den försäkrade fyller . (Förordningen (1991:1046)) om bidrag till arbetshjälpmedel) Utredningens skäl för bedömning Enligt 2 §förordningen (1991:1046)) om bidrag till arbetshjälpme- del får bidrag lämnas till arbetsgivaren eller den försäkrade och får avse kostnaden för 1.att köpa eller, om det är ekonomiskt mera förmånligt, att hyra sådana arbetshjälpmedel eller anordningar på arbetsplatsen som behövs för att den försäkrade skall kunna utföra sitt arbete, 2.expertundersökningar i ärenden om sådana anpassningsåtgärder som avses i 1, och 3.att reparera arbetshjälpmedlet. Bidraget kan betalas ut till och med månaden före den då den försäkrade fyller (7§). Reglerna får anses följa 67-årsgränsen för anställningsskydd i 32 a § LAS. I kapitel 14 föreslår utredningen att åldersgränsen för anställningsskydd höjs från 67 till . Bidraget för arbetshjälp- medel bör därför få utges längst till och med den månad före den då den försäkrade fyller . Utredningens bedömning: En arbetsgrupp inom kartlägger och ser över bilstödet för att bedöma om detta stöder ett ökat deltagande i arbetslivet och övriga sam- hällslivet. lämnar därför inte några förslag som gäller denna förmån. uppfattning är dock att reglerna om bilstöd i möjligaste mån anpassas till riktåldern för pension. Vidare bör övervägas att bevilja bilstöd även efter uppnådd rikt- ålder för att så långt möjligt främja fortsatt förvärvsarbete. Utredningens skäl för bedömning Bilstödet består av fyra olika bidrag: köpa bil – grundbidrag och anskaffningsbidrag ändra en bil – anpassningsbidrag ta körkort – bidrag till körkortsutbildning För att kunna få bilstöd krävs att individen har en bestående funk- tionsnedsättning eller har ett barn med bestående funktionsned- sättning samt tillhör någon av bilstödets fem bidragsgrupper. . En funktionsnedsättning räknas som bestående om det är troligt att det finns kvar framåt. Den försäkrade behöver bil för att försörja sig, är och beroende av bil för att kunna arbeta, kunna studera eller genomgå rehabilitering med aktivitetsstöd eller rehabiliteringsersättning (52 kap. 10 § SFB). Arbetet, utbildningen eller rehabiliteringen ska beräknas pågå . Studierna ska vara arbetslivs- inriktade. Det kan innebära såväl praktisk utbildning med direkt koppling till arbetet, eller förberedande teoretisk utbildning på gymnasium eller högskola. Försäkrade med sjuk- och aktivitetsersättning som är och har beviljats bilstöd enligt grupp 1 (52 kap. 10 § SFB). Försäkrade som är och ska köra bilen själv (52 kap. 10 § SFB). Försäkrade som har barn . Det krävs dessutom att den försäkrade bor ihop med barnet, behöver bil för att kunna ta dig fram med barnet och ska köra bilen själv. Det finns inte någon åldersgräns för grupp 4. Den försäkrade har barn med funktionsnedsättning och dessutom bor ihop med barnet, behöver bil för att förflytta sig tillsammans med barnet och ska köra bilen själv. har en arbetsgrupp inom tillsatts för att göra en översyn av regler och tillämpning av bl.a. förmånen bil- stöd till personer med funktionsnedsättning (dnr S1202/9134/SF). Bland annat ska frågan om hur nuvarande regelverk för åldersgrän- ser påverkar förutsättningarna att delta i arbetslivet även uppmärksammas. Funktionsstöden upplevs av både medborgare och ansvariga myndigheter som omoderna och rättsosäkra och arbetsgruppen ska göra en genomgripande översyn. Arbetsgrup- pens arbete ska slutredovisas . Eftersom arbetsgruppen har att kartlägga och se över bl.a. bil- stödet för att bedöma om detta stöder ett ökat deltagande i arbets- livet lämnar inte några förslag som gäl- ler denna förmån. anser dock att reglerna för bilstöd så långt möjligt bör anpassas till den föreslagna riktåldern för pension. Det innebär att bilstöd bör kunna beviljas försäkrade som förvärvs- arbetar fram till dess han eller hon uppnår riktåldern. Vidare kan övervägas om inte bilstöd ska kunna beviljas försäkrade även efter uppnådd riktålder under förutsättning att detta främjar fortsatt förvärvsarbete. Som anger inledningsvis så kan åldersregler som motiverats av budgetskäl ses som en form av diskriminering. Om drivkrafterna för arbete ska stärkas framstår det som omotiverat att fortsätta att använda flera av dessa ålders- gränser. Utredningen förespråkar en större flexibilitet i reglerna som styr tidpunkten för pensionering så att det blir enklare för människor arr förlänga arbetslivet. Om fler ska kunna arbeta längre är det rimligt att åldersgränserna så långt möjligt utsträcks även inom detta område, inte minst på grund av rättviseskäl. Utredningens bedömning: En arbetsgrupp inom gör en översyn av regler och tillämpning av förmånen handikappersättning.