sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Vad gäller det symboliska våldet som till exempel att skrika hatramsor mot motståndarlaget och kalla domaren för en hora verkar det vara något som en stor del av fotbollspubliken ägnar sig åt. Själv har jag inte varit på en enda match i Herrall- svenskan där jag inte har hört någon man som har skrikit jävla fitta och jävla hora – jag har dock aldrig hört någon skrika jävla fitta eller jävla hora när jag har varit på matcher i Dam- allsvenskan. Det symboliska våldet är alltså högst levande bland många åskådare – läs män runt om på de svenska idrottsläktarna. Det är dock firmorna som är den enda gruppering i idrottslandskapet som har en uttalad och medveten våldsideologi som enligt de själva går ut på att söka direkt konfrontation med likasinnade (Radmann 2012 c). Låt oss titta lite närmare på förklaringar till varför man väljer att vara med i en firma. 6.1Varför vara med i en Firma? Om identitet och gemenskap I många av de svenska supporterprojekt som är genomförda har man konstaterat att det finns fyra huvudanledningar till att unga män söker sig till en firmagruppering: bekräftelse, uppmärk- samhet, utanförskap och att man söker spänning och kickar i vardagen (SOU 2012:23 s. 281). som i sin bok våld intervjuar många aktiva huliganer kommer fram till att det finns flera olika anledningar till att man väljer att vara med i en firma: // här finns en skillnad mellan dem som är ute efter kicken som våldet ger, och de som gillar festerna, identiteten och bekräftelsen som umgänget ger. (Deogan 2011:19) Deogan skriver att det finns en hel del unga män som söker sig till firmakulturen trots att de inte gillar våldet – det är snarare gemen- skapen och sammanhanget man vill vara en del av. Identitet, tillhörighet, gemenskap, att man är någon – allt detta är viktiga begrepp när någon förklarar varför man är med i en supporter- gruppering, oavsett vilken typ av grupp det är frågan om. Medan individuell identitet handlar om hur man som individ konstituerar sig eller blir konstituerad av sin omgivning handlar social identitet om gruppidentitet eller kollektiv identitet. För fotbollssupportrar generellt och för firmagrupperingar specifikt verkar just den sociala identiteten spela en avgörande roll och detta knyter an till mycket av den forskning som är gjord kring fenomenet. Att just supporter- miljöerna ger en stark känsla av tillhörighet handlar också om, som jag ser det, att det finns en kroppslig och fysisk närhet. Sociologen skriver att kollektiva identiteter ger mening och de konstrueras av individer när de internaliseras, görs till en del av individens inre i form av värderingar, moral, mål och liknande (2012:126). I mötet mellan människor skiljer sociologen på begreppen överförda uttryck och utsända uttryck, där det förra handlar om kroppen och kroppsspråket och utsända uttryck handlar om verbala symboler och liknande. studier är relevanta när man analyserar huligankulturen, eftersom hans studier handlar om människor som är fysiskt nära varandra, så nära att de kan se, röra vid och känna lukten av varandra (2012:134). Inter- aktionen i en firmagruppering handlar om en fusion mellan dessa två interaktionsformer som ömsesidigt förstärker och utvecklar varandra. I ett stort och våldsamt box (slagsmål) är det mycket kropp, ljud, kroppsvätskor (blod, snor, spott), smärta de över- förda uttrycken är i centrum. Efter boxet tar i stället de utsända uttrycken över – man kommunicerar slagsmålet, både face-to-face och genom digitala medier, man skriver om slagsmålet, man har filmat slagsmålet och lagt ut det på en hemsida för vidare spridning. Viktigt är dock att båda uttrycksformerna är lika viktiga för den sociala identiteten, den kollektiva berättelsen om vilka vi är. Berät- telsen om vilka vi är, eller snarare vilka vi vill ge intrycket av att vi är, kallar för stigma management, stigmastyrning (1959). Just i gruppframträdanden, som ett firmaslagsmål är, blir drama- turgin extra viktig, eftersom gruppen måste samordna sitt hand- lande mot det gemensamma (intrycks-) målet. Varje individ i gruppen blir därför ett hot mot gruppens gemensamma framför- ande. Detta kommer tydligt fram i det beskrivna boxet mellan Firman och där KGB:s frontgrabbar enligt Firman ansågs vara riktiga grabbar, medan andra var fega skitungar. skriver fram tre olika dramaturgier kring detta, den dramaturgiska lojaliteten, den dramaturgiska disciplinen och den dramaturgiska försiktigheten. Lojaliteten avser intrycket gruppen ska göra på publiken, disciplinen om att gruppens samlade framträdande är viktigare än individens, medan försiktigheten handlar om att man måste bevaka de olika framträdandena både backstage och onstage, så att inte något ofördelaktigt läcker ut om gruppens samlade performance (Goffmann 1974:186-189, 2012:106). Alla dessa tre dramaturgier är bindande för dem som ingår i en firma- kultur. Bryts det för mycket mot någon av dessa uppsättningar riskerar man att uteslutas från framtida gruppuppträdanden. Man har då gått utanför ramarna för det som tillåts inom den grupp man identifierar sig med. Frågan blir då vad man fyller huliganramen med och vilka som får vara med och bestämma innehållet i ramen? beskriver det sociala mötet mellan människor som en situationens dynamik, // liknar på det analytiska planet sådant som kod, habitus (vane- mönster), doxa (sunt förnuft) och kultur (tradition) men är betydlig mer flyktig och situationsanpassad och dessutom beroende av individ- ens erfarenheter, situationsdefinitioner och interaktioner. Men situa- tionens dynamik existerar inte i ett socialt vakuum, utan de är länkade till samhället. Situationens dynamik i firmakulturen är ofta kopplad till det fysiska våldsutövandet, både det faktiska och det narrativa. Den fysiska närheten kan sägas finnas på två plan inom huligankulturen: dels den faktiska, fysiska närvaron när man slåss, sen den mediala nar- rativa närvaron när man berättar om och återberättar de fysiska slagsmålen. Såväl supporterskapet som huliganismen är under ständig förhand- ling mellan vad som är legitima respektive icke-legitima förhållnings- sätt i supporterkulturen, mellan normalt och avvikande. Om man skulle göra en stigmaskala över supporterkulturens normalitets- värden där den ena punkten är normalitet och den andra stigmati- sering är ett av definitionsproblemen vad som ska vara skalans medel- värde. Vad får man göra och vad får man inte göra på svenska idrottsläktare 2012 utifrån samhällets normalitetsnorm? Med normalitetsnorm menar jag den sammanlagda summan av vad lagen säger och vad etiken och moralen tillåter. I samhället går det en tydlig gräns mellan det fysiska våldet och det symboliska våldet, där det fysiska våldet är mycket stigmati- serande. Det blir genast mycket svårare när man ska bedöma det symboliska våldet, vart går till exempel gränsen mellan det man får skrika och det man inte får skrika på svenska fotbollsläktare 2012? Vad gäller sexistiskt språkbruk tillåts till exempel att man får skrika domarn är en hora, men om man skriker (allsvensk fotbollsdomare, min anmärkning) är en hora kan klubben bli till- dömd böter av . Idrottsskulturens uttrycks- sätt såsom det manifesteras genom fysiskt och symboliskt våld har varit och kommer nog alltid att vara i samhällets fokus vad gäller vad som ska tillåtas och var gränserna för det tillåtna ska gå. Idrotts- arenorna, som är offentliga rum, är till största delen manliga arenor. Låt mig därför redogöra lite närmare för hur jag resonerar kring idrottskultur, huliganism och maskulinitet. Man skulle kunna säga att just huliganismen verkar vara en parad- gren inom genusuppvisning genom de manliga kropparnas gestalt- ning på en offentlig scen. För de som inte bevittnar scenen fysiskt på plats finns ett flertal olika medienarrativ som förmedlar huligan- kulturen. Medieforskaren knyter an till i sin bok fallosen – Mediala bilder, pornografi och kön och menar att det finns en imaginär maskulinitet i dagens medie- landskap som alla oavsett kön, klass, etnicitet och ålder, måste för- hålla sig till: Och även om internet skiljer sig från faktiska fysiska möten, ansikte mot ansikte, är detta med att bli accepterad kanske av än större vikt. Här kan vi bli mötta och värderade av en mycket större publik – som också kan få ta del av hur andra värderar oss. skapade det teoretiska begreppet den hegemoniska maskuliniteten. En av poänger med begreppet är att i princip alla män drar fördel av den hegemoniska maskuliniteten och även om den skapas och återskapas sker det alltid utifrån mannen som norm; mannen förblir alltid över- ordnad kvinnan. Det finns även olika hierarkier bland män, som bygger på etnicitet, klass, sexualitet som i sin tur rangordnar vilken plats man uppbär i denna genushierarki som alla män och kvinnor måste förhålla sig till (1996). Vilka är då denna maskulinitets grundpålar? , som skriver om olika maskuliniteter och inte specifikt om huliganism, hävdar att det dels handlar om att tillskansa sig egenskaper och roller, dels om att man måste frånsäga sig vissa behov, som till exempel behov av intimitet och närhet. Det som följer idéer om maskulinitet som en enveten skugga är autonomi och rationalitet. Mannen är, eller bör vara, ett autonomt själv som inte är beroende av någon eller något. Som inte låter känslorna (eller kroppen) dra iväg med honom, utan som kan sortera, strukturera och fatta förnuftiga beslut. skriver vidare att mannen tidigt lär sig att ta avstånd från det hon kallar det feminina: beroende, intimitet, känslosamhet och närhet, är till stor del det som män skall lägga utanför sig själva för att bli maskulina (2008:26). process sker det en nedvärdering av det feminina – det kvinnliga som något som man till varje pris måste undvika. Här ligger kanske förklaringen till att så många män runt om på de svenska fotbolls- läktarna skriker jävla fitta och jävla hora. Firmakulturen upp- visar mycket av den maskulinitet som beskriver, uppvisar samma kultur också många paradoxer. som man ska vara hård vittnar mitt material även om en kultur där just känslorna kan få fritt spelrum. Inte minst kan man se prov på en hyperkänslighet när det gäller frågor som rör den egna klubben, men det gäller att styra känslorna i rätt (maskulin) riktning. Känslor får finnas, men det viktigaste är att man som grabb ska visa stake genom att ge och ta stryk och man ska undvika att vara en fitta, vilket symboliserar någon som är feg och svag. skriver att bilden har en enorm betydelse i skapandet av kön i dagens digitala medielandskap: Bilder har en unik förmåga att blanda samman symboliska representa- tioner och det verkliga. De är verklighetens perfekta avbild och på samma gång fyllda av symboler och koder som vi måste lära oss förstå för att begripa vad bilden säger. // Seendet är inte heller isolerat från resten av kroppen, det vi ser kan ge kroppsliga reaktioner som glädje, sorg, äckel, upphetsning, skräck. Att bilder kan ha en omedelbar effekt på kroppen visar vår sårbarhet och känslighet inför det vi ser. Med tanke på att huliganismen verkar få en allt större plats både i populärkulturen och i sociala medier blir just bilden, den narrativa berättelsen om våldet och firmorna, allt viktigare. En möjlig för- till Firman allt starkare ställning i det svenska firma- landskapet kan kanske vara deras medvetna mediestrategi med Sverigescenen som spjutspets för deras sätt att hantera stigma. Man skulle helt enkelt kunna tala om denna strategi som stigma manage- ment eller impression management. Att kunna kontrollera sin kropp och övervinna sin rädsla för fysisk och psykisk smärta är viktiga ingredienser i skapandet av den hypermaskulinitet som går igen i de olika firmaberättelserna. I huliganbiografin En av grabbarna (2005) beskriver för- fattaren hur viktigt det är att: stå upp, ta stryk, fixa till dig så du är redo inför kommande slagsmål för de kommer att komma och det gäller att vara beredd. Kroppen är överlägsen den smärta som åsamkas den, det som inte dödar en, härdar en och det gäller att möta smärtan med värdighet enligt : Detta följer den uppdelning av mannen i förnuft och känsla (ande/kropp), där det kroppsliga genom historien kopplats till det feminina // Den (kroppen, min anmärkning) styr honom inte, hans jag är så mycket större. Det som bevisligen inte kan brytas ned, detta något som gör att han inte ger upp (hur illa tilltygat köttet än blir), sitter inte i kroppen. Denna maskulinitet, eller snarare dessa maskuliniteter, skapas och återskapas i olika huligan-narrativ, i gammelmedia, i nymedia, i inter- vjuerna och i populärkulturen. En maskulinitet där banden mellan män är det centrala och där grupptänket kring vem mannen är är grunden för hypermaskulinitetens tre koder: tävlan, känslomässig distans och sexuell positionering av kvinnan (2008). Det som handlar om känslornas plats i huligankulturen handlar dock inte enbart om känslomässig distans utan i många fall vittnar berät- telserna om att det är en scen där männen har möjlighet att både visa egna känslor och ta emot känslor från andra inom gruppen. Det handlar också mycket om tillit, förtroende och sårbarhet i den sociala interaktionen. Samhörigheten inom gruppen är oerhört stark enligt firma- medlemmarna själva och man håller alltid ihop oavsett vad som sker så tar alla grabbar hand om varandra – också när någon hamnar i fängelse: Vi hälsar på dem i helgerna. Vi lämnar pengar, kläder, tidningar, kanske TV-spel. Vi är helt beroende av lojalitet. Utan den och kärleken till AIK så finns vi inte. Vi är en helt unik sammansättning människor och alla är beredda att gå i döden för varandra. (Mendel-Enk 2002) Denna bild bekräftas i flera av de intervjuer jag själv har gjort med aktiva firmamedlemmar (Radmann 2012). Genusforskaren menar att begreppet hegemonisk maskulinitet är svårfångat och att det behöver utvecklas, inte minst när man diskuterar män och våld. Han menar att teoretiseringen av mäns våld är en nyckelfråga när det gäller att förstå män och olika maskuliniteter och att våldet alltid måste kontextualiseras utifrån vilken typ av patriarkat våldet uppträder i: Increasingly, violence need to be understood transnationally, with multiply forms within trans (national) patriarchies. (Hearn 2012:12) Kontextualiseringen av maskuliniteterna lyfts fram som något mycket centralt för att man ska kunna förstå och förklara hur samma typ av (maskulint) handlande har helt olika innebörd bero- ende på var det uppträder. Om man tar den så kallade heders- kodexen mellan svenska firmor där det sägs att man inte ska slå och sparka på den som ligger, inte använda tillhyggen eller övervåld – detta ställer utländska huliganer sig helt frågande till – de förstår knappt frågeställningen, enligt . Deogan intervjuar några individer om huliganvåldet i , och där flera säger att huvudsyftet med huliganvåldet är att skada de andra i firmorna så mycket som möjligt – hederskodexen existerar inte enligt dem (Deogan 2011:92). I huligankontexten är det nolltolerans mot att ge sig på kvinnor, barn eller vanliga supportrar, enligt dem som själva är aktiva i firmorna (Deogan 2011:190, Radmann 2012). menar att våldet i sig är en mycket stark signifikant i den hegemoniska maskuliniteten. I vissa miljöer innebär till exempel mäns våld mot kvinnor att den hegemoniska maskuliniteten förlorar legitimitet medan den i andra miljöer stärks. Dock ser han våldet som något som huvudsakligen tillhör en maskulin scen: Violence can be accepted, if not always acceptable, way of being a man; it may act as a reference for boys, men, being a man, a powerful performative way of demonstrating someone is a man, in both generic quality of violence, and more so men´s violence to women. In speaking and showing difference from women, men are often made specialists, experts, in violence //. (Hearn 2012:11) Mitt material bekräftar Hearns teorier om att våldet måste kon- textualiseras. Firmakillarnas självbild är att våldet är mycket viktigt för att bekräfta, både den egna identiteten och grupp-identiteten – våldet gör både individen och gruppen stark och våldet gör att sam- manhållningen och gemenskapen fördjupas. Missbrukas våldet, i huligankontexten, till exempel genom att man ger sig på kvinnor eller vanliga supportrar får våldet motsatt effekt – man betraktas som feg och omanlig och riskerar att utestängas från gruppen enligt firmakillarna själva (Radmann 2012). Syftet med denna rapport är att ge en bild av det svenska firma- landskapet så som det ser ut . Jag ska nedan försöka sammanfatta detta i punktform: 1.Eftersom de så kallade firmorna verkar stå för mycket av idrotts- våldet är det viktigt att kunna kontextualisera firmakulturen utifrån svenska förhållanden, inte minst för att skapa en för- ståelse om fenomenets utveckling framåt i tiden. verkar det vara en samstämmighet mellan olika europeiska forskare om att det inte existerar några universalförklaringar till huliganismen utan att fenomenet måste sättas in i en historisk, social, eko- nomisk, politisk och kulturell kontext. uppvisar många länder ett antal gemensamma nämnare vad gäller huliganismens utveckling. Initialskedet kännetecknas av sporadiskt våld riktat mot domare och spelare, steg två är präglat av oroligheter mellan olika supportergrupper och mellan supportrar och polis/ord- ningsmakt inne på arenorna, medan steg tre innebär ett eskaler- ande våld utanför arenorna och en allt tydligare firmakultur. Denna utveckling finns även i . 2.Ordningsstörningar, i betydelsen allvarliga grupprelaterade sådana, var i som flest . Sam- tidigt som antalet händelser var som flest går det inte att dra några enkla slutsatser om idrottsvåldet, eftersom dess utseende skiljer sig åt . var bråken integre- rade i supporterklacken och skedde oftast på arenan eller på väg till och från en match. har de flesta av slagsmålen och bråken kunnat härledas till firmornas verksamhet. Efter detta blev våldet mera planerat och strukturerat. Dessutom förlades det på andra platser än på arenorna. Det framgår även tydligt att det har skett en förändring av våldsscenen vad gäller bråken inne på arenorna. Alla supportrar, oavsett kategorisering, vänder sig mot våldsamheter på arenorna. 3.En svårighet som infinner sig när man diskuterar firmakulturen är balansgången mellan att inte bagatellisera eller överdriva fenomenet eller våldsamheterna. Utifrån en enkätundersökning som ligger till grund för en del av mina slutsatser i denna text verkar det gå att säga att intresset för att gå med i en firma har minskat . Flera menar dock att den så kallade ultraskulturen14 är ständigt växande och att många killar inom ultraskulturen inte drar sig för att vara med i slagsmål – även om de inte aktivt söker konfrontation. Andra som har svarat på samma enkät säger att intresset är , medan en tredje part av de som har svarat menar att intresset är ökande – dessa olika svar visar med all tydlighet hur komplex frågan kring huligan- och firmakulturen är. 4.Utifrån enkätsvar och intervjuer jag har gjort verkar det som om AIK:s Firman har en särställning bland firmagrupperna i dagens . Firman är också den firma som har ökat mest och där nyrekryteringen verkar vara starkast. Jag är själv skeptisk till att skriva fram siffror kring antal firmor och huliganer, eftersom själva begreppen huliganism och huligan är diffusa och föränderliga och att tolkningen ofta är beroende av vilka glasögon man betraktar hela idrottslandskapet med. Men om man utifrån enkätsvaren som kom in gör en statusrapport träder följande bild av det svenska firmalandskapet fram.15 I skulle det röra sig om runt 650–700 aktiva firmamedlemmar fördelade på nio firmor. I studien har det kommit fram att det finns cirka 22 000 organi- serade medlemmar i de supporterföreningar som det redogörs för i enkäterna. Detta skulle innebära att firmakillarna utgör av de organiserade supportrarna och en rent av försvin- nande liten procentdel om man räknar in alla som går och tittar på idrott i . Ungefär 400, av de 650–700 firmakillarna, återfinns i Stockholmsklubbarna, cirka 175 i och sedan är det cirka 50 i och lika många i . Det verkar vara så att där det finns firmor finns det också babyfirmor, men det finns även en seniorverksamhet i vissa firmor. 14Ultras är en supportergruppering som har fokus på att stödja sitt lag från läktaren genom ramsor, sång och en karnevalistisk stämning. De flesta ultras är positiva till pyroteknik. 15Talen grundar sig på de enkäter jag har fått in från poliser, SLO och andra resurspersoner i det svenska supporterlandskapet. Totalt fick jag svar som rör 14 klubbar, 12 allsvenska och 2 Superettanklubbar i fotboll. Då många av de som svarat också arbetar med ishockey, bandy, handboll och andra idrotter borde i princip hela det svenska idrottsvåldslandskapet vara täckt . Forskning visar att medias roll är viktig om man vill förstå firma- landskapet. Dagens medielandskap möjliggör tusentals nya röster i beskrivningarna av fotbollskulturen, vilket gör att traditionella media inte har samma tolkningsföreträde som tidigare, utan man går mot en mera diversifierad och mångfaldig idrottsrapportering – något som märks tydligt i firmornas egna medieberättelser. Många av enkätsvaren vittnar om att de sociala medierna är viktiga för hela huligankulturen och flera lyfter Facebook som en viktig aktör – och då gärna slutna Facebook-sidor där enbart de som är med i olika grupperingar har tillträde. Detta stärker slutsats- erna från ett flertal olika supporterprojekt, där man lyfter fram de sociala mediernas allt starkare roll för den våldsamma fotbolls- kulturen. Vad gäller de yngre supportrarna verkar dessa anamma den nya tekniken allt mera kring kommunikationen av idrotts- våldet. Huvudkritiken, som den framkommer i enkätsvaren, mot firmorna är att firman svärtar ner klubbens varumärke, att firmaaktiviteter renderar böter, att det förekommer hot och trakasserier mot styrelse och spelare, att de provocerar och söker konflikter och att mycket resurser får läggas på att bekämpa våldet som firmorna står för. Att några firmor har kvartssamtal med tränare och ledare lyfts som problematiskt. I en del svar lyfter man fram att firmorna står bakom bengaler och smällare och att detta i sin tur är mycket kostsamt för klubben – detta stämmer i vissa fall inte då flera firmor uttryckligen har sagt nej och tagit avstånd till pyroteknik på läktarna. De flesta som har svarat på enkäten upplever att våldet inne på arenorna har minskat och att nyrekryteringen inte är ökande. Det finns dock undantag och inte minst finns det fråge- tecken kring babyfirmornas storlek och gestaltning. Dagens sup- porterlandskap är mera fragmenterat och diversifierat än tidigare, vilket gör att det inom en och samma förening kan existera en mängd olika supportersammanslutningar. Detta ställer i sin tur krav på professionalitet och kulturkompetens för alla involverade Våldet inne på de svenska arenorna verkar vara mindre än . Skapandet av identitet inom och genom huligankulturen, både på individ- och gruppnivå, intar en central plats när förklaringar till att man går med i en firma görs. Studier pekar på att man måste förstå och analysera flera olika aktörers handlande i huliganlandskapet. Man måste alltså placera in fältet i en större kontext kring fotbolls- kulturen. En viktig poäng här är den historiska rivalitet som finns mellan särskilda klubbar och särskilda supportergrupper. Genom historiska och pågående konflikter utvecklas ett kollektivt med- vetande, inom gruppen mot antagonisterna, som bygger upp och stärker den egna gruppidentiteten (Tsoukala 2009:103). Firmakulturen uppvisar mycket av den maskulinitet som genus- forskaren beskriver som den hegemoniska maskuliniteten (1996), uppvisar samma kultur också många paradoxer. som man ska vara hård vittnar mitt material även om en kultur där just känslorna kan få fritt spelrum. Inte minst kan man se prov på en hyperkänslighet när det gäller frågor som rör den egna klubben men det gäller att styra känslorna i rätt (maskulin) riktning.