sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — Ett så schematiskt sätt att räkna är dock inte meningsfullt, efter- som det ekonomiska utfallet av reformen påverkas också av andra faktorer. Antalet förnamnsansökningar kommer sannolikt att öka som en följd av att avgiftsfrihet införs. har själv prognostiserat en dubblering av antalet tidigare avgiftsbelagda för- namnsärenden om avgiftsfrihet införs. Detta betyder emellertid inte att kostnader för hanteringen ökar i motsvarande grad. Man måste här beakta de väsentliga förenklingar vad gäller prövningen som kommittén föreslår. När PRV prö- var en förnamnsansökan beror det på att ansökan enligt namnlagen kan beviljas bara om det finns särskilda skäl. I och med att kravet på särskilda skäl i förnamnsärenden tas bort i den nya lagen om personnamn förenklas myndighetsprövningen drastiskt. I praktiken blir det ingen hanteringsmässig skillnad mellan de av PRV tidigare Förfarandet i mål och ärenden avgjorda förnamnsärendena och de många tusentals ärenden om ändring av förnamn som handlägger . Motsvarande förhållande gäller för efternamnsärendena. Antalet ansökningar kommer förmodligen att öka på grund av att det blir enklare att ändra efternamn såväl i familjerättslig som i administrativ ordning som det ges helt nya möjligheter att ansöka om dubbla efternamn, vanliga efternamn och efternamn som utgör patro- eller metronymikon. Men den ökade volymen av efter- namnsansökningar kompenseras för del av att pröv- ningen blir enklare att göra, både vad gäller ärenden som tidigare handlagts av verket självt och ärenden som tidigare hanterats av PRV. Det enda större undantaget avser nybildade efternamn, där prövning i sak måste bli lika omfattande och därmed resurskrävande som den som skett hos PRV. De nybildade efternamnen står emellertid endast för cirka en fjärdedel av de fort- satt avgiftsbelagda ärenden som tar över från PRV. Slutligen gör sig en ytterligare osäkerhetsfaktor gällande beträffande efternamnen. Som framgått medför de slopade spärreglerna för familjerättsliga namnförvärv att en viss andel av de avgifts- belagda efternamnsansökningarna hos PRV blir avgiftsfria. Det är dock högst vanskligt att närmare beräkna hur stor andel denna typ av namnbyten utgör, men en logisk konsekvens är att en hel del ärenden inte längre kommer att tillföra namnmyndigheten avgifts- intäkter. De materiella namnlagsändringarna underlättar också på andra sätt handläggningen vid . I och med att spärreglerna mot upprepade namnbyten tas bort för både för- och efternamn, behöver inte längre undersöka vilka namnbyten som sökanden har gjort. Som förut nämnts kommer den nya möjligheten att byta till ett efternamn som bärs av minst 2 000 per- soner att hanteras närmast rutinmässigt hos . Det gäller ju här bara att kontrollera att det sökta namnet finns på listan över de cirka 470 vanligaste efternamnen. Likafullt blir berättigat att ta ut den av regeringen fastställda ansökningsavgiften i dessa fall. I kostnadshänseende bör också beaktas de generella effektivitets- vinster som uppkommer genom att hanteringen av alla ärenden om personnamn koncentreras till en och samma myndighet och där hanteras av en och samma stab av handläggare, experter och chefer. Detta bidrar till att den genomsnittliga handläggningskostnaden per ärende kommer att bli lägre än tidigare, särskilt när reformen Förfarandet i mål och ärenden väl har kommit på plats och rutiner för hanteringen har hunnit etableras. Summan av detta resonemang är att , vid oföränd- rad nivå på ansökningsavgifterna, inte kommer att behöva någon ekonomisk kompensation med anledning av den förmodat ökade ärendevolymen och bortfallet av ansökningsavgifter för de tidigare av PRV handlagda förnamnsärendena samt vissa efternamnsärenden. Mycket talar i stället för att det ekonomiska utfallet blir till Skatte- verkets fördel. Kommittén avråder emellertid regeringen från att alltför tidigt överväga förändringar av avgiftssystemets omfattning och avgifternas nivå. Först när den nya ordningen har varit i funktion går det att göra en rättvis utvärdering av hur reformen har utfallit ekonomiskt. har beräknat sina utvecklings- och övergångskost- nader i samband med reformens införande till . Dessa kostnader av engångskaraktär bör staten ta det eko- nomiska ansvaret för. Det är ju här fråga om kostnader som är till gagn för alla medborgare och därför solidariskt bör betalas med skattemedel. Kommittén förordar därför i första hand att upp- kommande engångskostnader finansieras via ett särskilt anslag på statsbudgeten. PRV har uppgivit att dess kostnader för verksamheten kommer att öka genom att uppskattningsvis hälften av namnärendenas andel av verksamhetens overheadkostnader inte är skalbara, vilket inne- bär att de måste fördelas på den återstående verksamheten. PRV har beräknat denna årliga kostnadsökning till mellan cirka tre och . Kommittén ifrågasätter inte denna beräkning men ser det inte som realistiskt att anvisa någon särskild kompen- sation härför. Kommittén kan endast konstatera att kostnaderna måste finansieras inom den befintliga verksamheten, som för närva- rande är avgiftsfinansierad. I praktiken innebär det att kostnaderna får bäras av myndigheten. När det gäller det ackumulerade under- skottet på är situationen av annan art. Eftersom underskottet har uppkommit i namnverksamheten har myndigheten inte möjlighet att fördela detta genom kostnadsföring inom andra verksamhetsområden. Kommittén vill uppmärksamma regeringen på de nämnda förhållandena, så att dessa beaktas i den pågående översyn av PRV:s långsiktiga finansiering som för närva- rande bedrivs av Statskontoret på uppdrag av regeringen. Förfarandet i mål och ärenden Förfarandet i mål och ärenden enligt denna lag 28 § Ansökan om namn ska göras skriftligen till . Ansökan om efternamn får vid vigsel lämnas till vigselförrättaren. Alla namnärenden, utom de som tas upp direkt vid allmän domstol, ska i fortsättningen handläggas hos . Den nuvarande terminologiska uppdelningen mellan anmälningar, som hanteras av , och ansökningar, som hanteras av PRV, förlorar där- med sin mening och har följaktligen slopats. Alla framställningar till enligt namnlagen ska alltså göras i form av ansökan. För att undvika missförstånd rörande namnets stavning före- skrivs även i den nya lagen att ansökan måste göras i skriftlig form. Som framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 13.4.3) bör liksom förutom även vigselförrättare vara behörig att i samband med vigseln ta emot ansökan om efternamn. För att tydliggöra att vigselförrättare inte har rätt att själv pröva det angivna efternamnet utan enbart har behörighet att såsom en mellan- hand ta emot ansökan, har bestämmelsen utformats så att en ansökan vid vigsel får lämnas till vigselförrättaren. och dopförrättare vid dop inom upphör genom förslaget att utgöra behöriga mottagare av namnansökningar. 29 § Avser ansökan ändring av efternamn som inte kan göras enligt 1–10 §§, 20 §, 21–23 §§ eller 38 § ska sökanden betala en ansökningsavgift. Rege- ringen bestämmer avgiftens storlek. Bestämmelsen innebär att en ansökan beläggs med avgift endast om den avser byte till nybildat efternamn eller annan ändring av efter- namn som inte kan ske enligt de familjerättsliga namnreglerna i 1–10 §§ eller 38 §. Alla förekommande ändringar av förnamn blir alltså, till skillnad från , befriade från avgift. Detsamma gäller ansökningar om byte till ett patro- eller metronymikon som efter- namn, som räknats som ett administrativt namnärende och fordrat särskilda skäl men som i den nya lagen räknas som ett familjerättsligt namnförvärv enligt 5 §. Förfarandet i mål och ärenden Även förvärv av dubbelt efternamn enligt 20 §, 21 § och 23 § kan ske utan avgift. Detta är delvis en konsekvens av grundprinci- pen att den nya ordningen med dubbelnamn inte ska vara mindre förmånlig för namnsökanden än den hittillsvarande ordningen med mellannamn. Av 11 § andra stycket framgår att ändring av ett utländskt efter- namns genusform inte anses som byte till annat efternamn. En sådan ändring utgör inte en ändring av själva namnet utan endast av dess genusform. Någon ansökningsavgift ska alltså inte tas ut i dessa fall. Av 11 § andra stycket framgår vidare att en ändring av ett efter- namns stavning ska betraktas som byte av efternamn. I detta fall är det alltså själva namnet som ändras, vilket innebär att en ansökan om stavningsändring även enligt den nya lagen är avgiftsbelagd. Närmare bestämmelser om avgiftens storlek bör liksom meddelas av regeringen. 30 § Om ansökan är ofullständig ska förelägga sökanden att avhjälpa bristen eller att yttra sig. Detsamma gäller om föreskriven avgift inte har betalats. Av föreläggandet ska framgå att ansökan kan avvisas om föreläggandet inte följs. Finner även efter det att sökanden har yttrat sig att ansökan inte kan bifallas, ska ansökan avslås, om det inte finns anled- ning att förelägga sökanden på nytt. Paragrafens motsvarar i huvudsak 39 och 40 §§ namnlag, där det anges vad som gäller för ansökan till PRV och vid verkets handläggning av namnärenden. Bestämmelsen utgör närmast ett förtydligande av den relativt långt gående allmänna serviceskyldighet som förvaltningsmyndigheter har enligt 4 § FL. I serviceskyldig- heten anses ligga att en myndighet måste ge part tillfälle att kom- plettera en bristfällig ansökan. Om parten inte kommer in med en skriftlig komplettering och inte heller på annat sätt avhjälper bristen förutsätts myndigheten kunna avslå ansökan. För de fall bristen är sådan att en prövning i sak över huvud taget inte är möjlig anses myndigheten kunna avvisa ansökan, närmast med stöd av en analog tillämpning av vad som gäller för domstolarna enligt 5 § FPL. Strängt taget skulle det därför inte vara nödvändigt att till den nya namnlagen föra över bestämmelserna om vad som händer om sökanden inte följer ett föreläggande att komplettera sin ansökan. Det finns heller inte anledning att föra över alla de i vissa fall Förfarandet i mål och ärenden ganska självklara förfarandereglerna i 39 och 40 §§. Således behöver det inte särskilt föreskrivas att ansökan ska vara motiverad eller att sökandens postadress ska anges. Eftersom all ärendehantering ska ske hos behövs vidare inte längre något krav på in- givande av personbevis tillsammans med ansökan. Däremot bör av tydlighetsskäl och av hänsyn till allmänhetens informationsbehov de bestämmelser kvarstå som avser kompletteringsförelägganden och möjlighet att avvisa en ansökan om ett föreläggande inte följs. Kravet i 40 § tredje stycket nuvarande namnlag om att ett före- läggande alltid ska delges sökanden återfinns inte i kommitténs förslag. Skälen till detta har behandlats i avsnitt 13.4.3. 31 § I frågor som gäller ett ansökt namns lämplighet från språklig, namnskyddsrättslig eller annan synpunkt ska inhämta yttrande från sakkunnig myndighet, om detta inte är uppenbart obe- hövligt. Vid behov ska även ge annan sakkunnig tillfälle att inkomma med synpunkter. Bestämmelsen, som är ny och som har motiverats i avsnitt 13.4.3, understryker vikten av att det sker en allsidig och omsorgsfull prövning av för- och efternamns lämplighet. Bestämmelsen kan förfarandemässigt sägas komplettera det allmänna lämplighetskrav som gäller för förnamn enligt 26 § och för efternamn enligt 12 §. Regeln torde få sin huvudsakliga betydelse vid bedömningen av namnansökningar som ter sig tvivelaktiga från språkliga utgångs- punkter, varvid i första hand och folkminnen kommer ifråga som remissmyndighet. Denna myndighets kompe- tensområde omfattar inte bara svenskt namnskick utan den har även möjlighet att ge utlåtanden avseende de officiella minoritets- språken och åtskilliga större utländska språk. Också de svenska ambassaderna bör i vissa fall kunna anlitas som remissorgan. Vid tillfällen då kvalificerade namnskyddsrättsliga spörsmål aktualiseras torde PRV ofta vara den myndighet som yttrande ska inhämtas från. I den mån privaträttsliga organ – såsom eller – eller enskilda särskilt kompetenta personer besitter kunskap av värde för att bedöma ett namns lämplighet från språklig eller annan synpunkt ska , då så är lämpligt, bereda dessa tillfälle att yttra sig. Något föreläggande kan det dock inte bli fråga om dessa fall. Expertutlåtanden från enskilda kan naturligtvis även tillföras ett ärende genom sökandens eller en Förfarandet i mål och ärenden invändares försorg, varvid har att ta ställning till om utlåtandet är tillräckligt eller om ytterligare yttrande behövs i syfte att bedöma namnets lämplighet från språklig eller annan synpunkt. 32 § Är i fall som avses i 11 § ansökningshandlingarna fullständiga och finns det inte något hinder för bifall till ansökningen, ska ansök- ningen kungöras av i Post- och , om verket inte finner att ett sådant kungörande skulle sakna betydelse. När kungörande har skett ska den som vill framställa någon invänd- ning mot ansökningen göra detta skriftligen inom en månad från kungörelsedagen. har gått ut, ska verket avgöra ärendet. Bestämmelsen motsvarar vad som i 41 § i nuvarande namnlag före- skrivs för PRV i fråga om kungörelse av namnansökningar som skett med stöd av 11 § samma lag. 33 § Ett slutligt beslut av får överklagas till den förvalt- ningsrätt inom vars domkrets klaganden för beslutet var folkbokförd. Beslut, som innebär att en ansökan bifalls trots att en invändning har framställts, får överklagas av den som har gjort invändningen. Om behörig förvaltningsrätt enligt första stycket inte finns över- klagas beslut till Förvaltningsrätten i . Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelsen motsvarar till stora delar 37 § i nuvarande namnlag, dock med den ändringen att bestämmelserna i paragrafen gäller slutliga beslut. Det är sålunda endast beslut som innebär att Skatte- verket skiljer ärendet från sig som får överklagas. Annat beslut under handläggningen, såsom beslut om att kungörelse ska ske, får alltså inte överklagas. Preciseringen av att det bara är slutliga beslut som får överklagas stämmer överens med vad som i nuvarande 42 § är föreskrivet beträffande PRV:s beslut. Den föreslagna bestämmelsen innebär att överklagande av slutliga beslut i namnfrågor alltid ska ske till allmän förvaltningsrätt. Även de namnärenden som tidigare handlades hos PRV och vars slutliga beslut överklagades till PBR, kommer där- med att vid överklagande hamna hos allmän förvaltningsdomstol. Härigenom uppnås en enhetlig överklagandeordning. Vid över- klagande tillämpas de allmänna bestämmelserna i . Förfarandet i mål och ärenden klaga över beslut regleras således i 22 § FL, enligt vilken ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det gått honom eller henne emot. Klagoberättigade i namnärenden har ansetts vara, förutom den anmälande själv, bland andra den vars samtycke fordras för visst namnförvärv samt även annan vars namn barnet vill förvärva. Någon ändring i denna praxis är inte avsedd. Rätt att överklaga PRV:s slutliga beslut enligt 42 § nuvarande namnlag har sökanden, om beslutet gått denne emot. Också den som har gjort en invändning i ärendet har rätt att överklaga, om det slutliga beslutet innebär att ärendet bifallits trots invändningen. Den föreslagna ordningen, som innebär att rätten att överklaga slutliga beslut i samtliga fall kommer att regleras av 22 § FL, medför i förhållande till vad som gäller inte någon inskränkning i sökandens rätt att överklaga. Däremot synes en invändares rätt att överklaga bli mindre omfattande än tidigare om enbart 22 § FL får styra förfarandet, eftersom det då skulle krävas att invändaren har ett personligt och berättigat intresse i saken. Det skulle inte som enligt 42 § nuvarande namnlag vara tillräckligt att någon lämnat upplysningar i ett namnärende och därvid uppträtt som invändare. För att den nuvarande, mer vidsträckta överklaganderätten säkert ska kunna behållas, vilket är önskvärt, har i paragrafen in- skrivits en uttrycklig rätt att överklaga ett bifallande beslut för var och en som i behörig ordning framställt en invändning. En konsekvens av att blir handläggande myndighet för samtliga namnansökningar är att verket, med stöd av 7 a § FPL, vid överklagande kommer att inta ställning som den enskildes mot- part i samtliga ärenden i den fortsatta domstolsprocessen. Denna sakligt sett mycket betydelsefulla nyhet i förhållande till vad som gäller vid överklagande till PBR är alltså en automatiskt verkande följd av att FPL blir tillämplig vid överklagande av beslut i sådana ärenden som har handlagts av PRV. Kravet på prövningstillstånd vid överklagande från förvaltnings- rätt till kammarrätt bör alltjämt finnas kvar. Vid överklagande av förvaltningsrättens beslut blir, liksom tidigare, bestämmelserna i tillämpliga. Förfarandet i mål och ärenden 34 § En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt med barnets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnaden om barnet. I ärenden enligt första stycket ska domstolen, om det kan ske, höra den vars efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen ska även inhämta yttrande från socialnämnden. ska, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. I ärenden enligt första stycket får domstolen besluta att vardera parten ska bära sin rättegångskostnad. Bestämmelsen överensstämmer i sak med nuvarande 45 §. 35 § Sådan talan i tvister om efternamn som får föras i särskild rätte- gång väcks vid domstolen i den ort där den mot vilken talan förs ska svara i tvistemål i allmänhet. Talan om förlust av efternamn som grundar sig på att ett föräldra- skap har hävts väcks vid domstol i den ort där barnet har sitt hemvist. En sådan fråga kan väckas även i samband med mål om hävande av föräldraskap. Väcks sådan talan som avses i andra stycket mot barn ska domstolen inhämta yttrande från socialnämnden. Finns det inte någon sådan behörig domstol som anges i första och andra styckena får talan väckas vid . Första stycket motsvarar första stycket första punkten i nuvarande 47 § och innehåller huvudregeln att behörig domstol i sådana tvister om efternamn där talan får föras särskild vid domstol, är domstolen i den ort där den mot vilken talan förs ska svara i tvistemål i allmän- het (jfr 10 kap. 1 § RB). Bestämmelsen är tillämplig vid exempelvis talan om förlust av efternamn enligt 15 § (utom då talan grundar sig på hävt föräldraskap), sådan namnintrångstalan som avses i 16 § eller talan om rätt till skadestånd enligt 18 §. Kommitténs förslag innebär att bestämmelsen i nuvarande 16 § om automatisk namnförlust för barn vars efternamn förvärvats på grund av ett faderskap (föräldraskap) som sedermera hävts, inte förs över till den nya namnlagen. Den tidigare som fader ansedde mannen får i stället väcka talan mot barnet enligt 15 § och yrka att barnet inte längre ska ha rätt att bära hans efternamn. Förfarandet i mål och ärenden namnförlust på grund av hävt faderskap (föräldraskap) kommer därmed att handläggas i den ordning som är föreskriven för tviste- mål och har föranlett den forumregel som tagits in i första punkten i andra stycket. Regeln har utformats i överensstämmelse med de forumregler som gäller för vårdnads- och umgängesfrågor, och innebär att talan ska väckas vid den domstol där barnet har sitt hemvist. Uttrycket hävande av föräldraskap används här, liksom i 15 §, för att, förutom hävt faderskap, även täcka in den situation då ett föräldraskap hävs för en kvinna som tidigare ansetts vara barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. Den statusförändring som ett hävt föräldraskap innebär ska alltså inte längre medföra en automatisk namnförlust för barnet. Frågan om barnets namn har emellertid ett sådant nära samband med frågan om hävande av föräldraskapet att det, i de fall då den senare frågan prövas i domstol, alltjämt bör vara möjligt att pröva båda frågorna i samma rättegång. Denna möjlighet kommer till uttryck i andra punkten i andra stycket, som är utformad efter mönster av 7 kap. 12 § första stycket 1 FB. Talan om namnförlust på grund av hävt föräldraskap som väcks mot barn är av sådan natur att det bör finnas en skyl- dighet till officialprövning från domstolens sida. Liksom enligt nu- varande 46 § andra stycket, föreskrivs därför en skyldighet för domstolen att även fortsättningsvis inhämta yttrande från social- nämnden. Mot bakgrund av de ändringar som föreslås i bestämmel- serna om förlust av efternamn (15 §) har det däremot inte längre ansetts nödvändigt att domstolen alltid ska höra barnets moder om hon inte är vårdnadshavare. När domstolen fastställer vilket namn barnet ska förvärva i stället för det efternamn som går förlorat, är moderns efternamn vid tiden för barnets födelse inte det enda alternativet, utan i princip kan alla de efternamn komma i fråga som kan förvärvas enligt de nya familjerättsliga bestämmelserna i 1–10 §§. Barnets rätt till dessa efternamn är därtill så stark att det är påkallat med en absolut skyldighet för domstolen att efterhöra inställningen hos den som inte är vårdnadshavare men vars namn barnet kan komma att förvärva. Någon regel som motsvarar nu- varande 46 § andra stycket återfinns därför inte i den nya lagen. Fjärde stycket motsvarar nuvarande 46 och 47 §§ första stycket sista punkten och föreskriver att ska vara reservforum. Förfarandet i mål och ärenden Nuvarande regler i 47 § andra stycket om preskription har inte ansetts nödvändiga att flytta över till den nya lagen (jfr kapitel 9.3 om förlust av efternamn). 36 § För den som är görs ansökan i mål eller ärenden enligt denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnet fyllt får sådan ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är var- aktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Vid bedömningen av om ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är för- enligt med barnets bästa ska rätten, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Bestämmelsen överensstämmer med nuvarande 48 §. Den i första stycket första punkt intagna bestämmelsen om vårdnadshavares befogenhet har kritiserats av bland andra (s. 223) för att den inte gör undantag för personer som ingått äktenskap och som därmed inte står under annans vårdnad (se 6 kap. 2 § FB). Kommittén har övervägt att förtydliga lagrum- met i detta avseende men har avstått från detta, bland annat med hänsyn till att dispens numera ytterst sällan meddelas för under- åriga som vill gifta sig och till att det inom över- vägs om denna möjlighet – i enlighet med vad som har föreslagits i SOU 2012:35 – helt ska slopas. 37 § Samtycke som avses i denna lag ska lämnas skriftligen. Har i ett ärende som avses i 6, 8 eller 11 § samtycke lämnats hos domstolen, behövs inte nytt samtycke när ansökan görs till . Bestämmelsen överensstämmer med nuvarande 49 §. Den nya lagen om personnamn bör träda i kraft . PRV bör slutföra handläggningen av de namnärenden som inkommit till verket före den nya lagens ikraftträdande men som ännu inte hunnit avgöras. Beträffande dessa ärenden bör namnlag fortsatt tillämpas. Överklagandebestämmelserna i den gamla namnlagen bör fortsatt tillämpas på namnärenden som avgjorts av PRV. Också i fråga om vissa mål vid allmän domstol som inte hunnit avgöras vid ikraftträdandet bör de äldre bestäm- melserna tillämpas. De som vid lagens ikraftträdande bär mellannamn fortsätter att bära namnet som mellannamn så länge de själva önskar. En bestämmelse bör införas som ger äldre dubbla efternamn ett motsvarande namnskydd som enligt den gamla lagen. De ändringar som kommittén föreslår både vad gäller de materiella namnbestämmelserna och bestämmelserna om förfarandet i ären- den om personnamn är omfattande. Ändringarna har stort allmän- intresse och betydande informationsinsatser kommer att behövas. måste utveckla och anpassa sina datasystem, handlägg- ningsrutiner osv. för att stå rustat som central namnmyndighet när den nya lagen träder i kraft. Allt detta kommer att ta tid.