sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Utredaren och sekreteraren har vid två olika tillfällen sam- manträffat med domare från , tings- rätt, , , Hovrätten för och samt Hovrätten för . Inom ramen för utredningens arbete har utredaren och sekrete- raren även träffat personer som särskilt arbetar med bedrägeribrott. Sammanträffanden har ägt rum med åklagare och polismän i och och . Utredaren och sekreteraren har också, tillsammans med flera av utredningens experter, samman- träffat med polismän som arbetar med att bygga upp ett nationellt bedrägericentrum vid i . Utredaren och sekreteraren har besökt och träffat dess säkerhetschef för att få information om arbetet med den s.k. varningslistan. Utredaren och sekreteraren har vidare träffat företrädare för , för att höra vilka erfarenheter myndig- heten har av bedrägerier med hjälp av bluffakturor. Utredningens uppdrag och arbete Utredaren har också sammanträffat med företrädare för Finans- bolagens förening, där bl.a. företrädare för , Fi- nansbolagen, , och bil- uthyrare ingår. Utredaren och sekreteraren har dessutom besökt Upplysnings- centralen (UC) i för att få information om deras kund- undersökning om s.k. identitetsstölder. Utredningen har vidare samrått med två andra utredningar. träffade utredaren och sekreteraren både utredaren och sekreteraren i Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet (dir. 2013:19) och utredaren och sekrete- raren i Utredningen om en översyn av straffskalorna för vissa all- varliga våldsbrott (dir. 2013:30). Utredaren och sekreteraren har också sammanträffat med före- trädare för det nederländska inrikesministeriet och med företrädare för (Centraal Meld- en informatiepunt Identiteitsfraude en – fouten), en enhet inom inrikesministeriet, för att få information om hur hanterar identitetsstöld straffrättsligt och ur ett brottsofferperspektiv. Information om lagstiftning från andra nordiska länder och om lagstiftningsarbete inom EU har inhämtats dels genom sökningar i databaser, dels genom kontakter med företrädare från olika utländ- ska departement. Utredningen har funnit att det för vissa fråge- ställningar har varit av intresse att jämföra med situationen i bl.a. de övriga nordiska länderna. I övrigt har utredningen bedömt att det inte för de frågor som utredningen har behandlat har varit nödvän- digt eller relevant med en sådan jämförelse. har två andra särskilda utredare fått utred- ningsuppdrag som berör närliggande frågor. Utredningen om en översyn av straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott (dir. 2013:30) ska överväga och, där det behövs, föreslå ändringar i straffskalorna för bl.a. rån, grovt rån och grov utpressning. Vid övervägandena om behovet av förändringar i straffskalorna för förmögenhetsbrotten har utredningen därför inte tagit upp frågan om det behövs ändringar i straffskalorna för dessa brott. Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet (dir. 2013:19) ska bl.a. överväga om kriminaliseringen Utredningens uppdrag och arbete av brott på försöks-, förberedelse-, och stämplingsstadiet bör ut- vidgas. Mot bakgrund av den utredningens direktiv har behovet av en generell utvidgning av kriminaliseringen av ofullständiga brotts- former inte heller övervägts. Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet ska också överväga bl.a. om det för några brott som är vanligt förekommande inom organiserad brottslighet finns skäl att införa omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt eller se över eller komplettera befintliga om- ständigheter. Inom ramen för organiserad brottslighet är brott med systematiska inslag vanligt förekommande. Uppdraget att överväga hur systematiska inslag beaktas vid lagföringen av förmögenhets- brotten kräver också överväganden om vilken betydelse det har för den straffrättsliga bedömningen att brottsligheten har varit organi- serad. Utredningen har lagt mindre fokus på den frågan mot bak- grund av den generella översyn som pågår. Vid ett för alla tre utredningarna gemensamt möte diskuterades avgränsningsfrågorna. Trots att visst samråd ägt rum kan det, mot bakgrund av att utredningarna redovisar sina uppdrag och utifrån olika aspekter, inte uteslutas att utredning- arna kan komma till olika slutsatser i sådana frågor som har berö- ringspunkter med varandra. Utredningen har haft till uppgift att följa beredningen av Pen- ningtvättsutredningens förslag. Efter remissbehandling pågår fort- farande beredningen av förslagen i . Vid övervä- gandena om försök till häleri bör kriminaliseras har utredningen därför utgått från det nuvarande rättsläget, men beaktat förslaget om att bryta ut penningtvättslagen till en särskild lag. Betänkandet är indelat i 18 kapitel. I kapitel 2 behandlas utredningens uppdrag och arbete. Därefter beskrivs egendomsskyddet översiktligt i kapitel 3. I kapitel 4 redo- visas hur förmögenhetsbrotten utvecklats . I kapitel 5 be- skrivs kortfattat principerna för brottsrubricering och straffmät- ning m.m. Kapitel 6 innehåller en sammanfattande redovisning av den praxis som utredningen har granskat. Granskningen redovisas också i ett antal tabeller som har fogats till betänkandet som bilaga 2. I kapitel 7 redovisas vilka utgångspunkter utredningen har Utredningens uppdrag och arbete haft för förslagen. Kapitel 8 innehåller en beskrivning och analys av hur systematisk brottslighet hanteras straffrättsligt och övervägan- den i dessa delar. Kapitel 9 innehåller en beskrivning och analys av brott som begås med hjälp av s.k. bluffakturor och liknande förfa- randen samt överväganden i dessa delar. Kapitel 10 behandlar olovlig användning av annans identitetsuppgifter och utredningens överväganden om behovet av straffrättsligt skydd mot sådana förfaranden. I kapitel 11 behandlas brott som rör fast egendom och överväganden i dessa delar. Kapitel 12 innehåller en analys av hur förmögenhetsbrotten rubriceras och gradindelas och utredningens överväganden i dessa avseenden. Kapitel 13 behandlar straffska- lorna för förmögenhetsbrotten och utredningens överväganden om behovet av ändringar. Kapitel 14 innehåller en redogörelse för den straffrättsliga regleringen av häleri och utredningens överväganden i fråga om behovet av att utvidga straffansvaret för försök till brott av normalgraden. I kapitel 15 behandlas frågan om tillträdesförbud till butiker och utredningens överväganden beträffande detta. Kost- naderna och övriga konsekvenser av utredningens förslag redovisas i kapitel 16. Frågor om ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i kapitel 17. Kapitel 18 innehåller författningskommenta- ren. I 2 kap. 15 § regeringsformen (RF) regleras det grundlagsrättsliga skyddet för egendom. Genom bestämmelsens första stycke tillför- säkras enskilda ett skydd mot det allmänna för sin äganderätt genom ett förbud mot expropriation och annat sådant förfogande samt mot rådighetsinskränkningar i mark och byggnad. Med expropriation eller något annat sådant förfogande avses att en äganderätt eller annan rätt med ett ekonomiskt värde (bl.a. nyttjanderätt, servitut eller vägrätt) tvångsvis överförs eller tas i anspråk. Utanför tillämpningsområdet faller ingrepp som innebär att egendom förstörs t.ex. på grund av smitta. Inte heller skatt, böter, viten eller exekutiva åtgärder omfattas av regleringen. Med rådighetsinskränkningar avses att det allmänna inskränker användningen av mark och byggnader, t.ex. genom byggnadsförbud eller beslut om naturreservat (prop. 2009/10:80 s. 163 f.). Egendomsskyddet i paragrafens första stycke innebär inte att den enskildes egendom är ovillkorligt skyddad. Ingrepp av de slag som omfattas av regleringen får äga rum, men endast om det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen (prop. 2009/10:80 s. 164). Den som drabbas av en expropriation eller något annat sådant förfogande har i princip rätt till full ersättning. Vid rådighetsin- skränkningar är rätten till ersättning inte lika omfattande. I vilken utsträckning ersättning kan utges regleras i lag (prop. 2009/10:80 s. 167 f. och s. 253). I 2 kap. 15 § fjärde stycket RF har allemansrätten getts ett grundlagsskydd. Detta skydd infördes så sent som , i sam- band med att den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläg- gande friheterna () inkorporerades i svensk rätt. Allemansrätten utgör en inskränkning i markägarens egendoms- skydd utan att markägaren har någon rätt till ersättning för in- skränkningen (SOU 2008:125 s. 430). Vilka inskränkningar som markägaren enligt allemansrätten måste tåla är inte reglerat i lag utan bygger på sedvana. Allemansrättens omfattning anses dock i huvudsak kunna utläsas motsatsvis genom vissa straffbestämmelser i (prop. 1993/94:117 s. 18 f. och s. 50). Egendomsskyddet i regeringsformen utgör ett skydd mot så- dana ingrepp i den enskildes egendom som det allmänna kan göra. Det är däremot inte något skydd mot kränkningar av äganderätten som utförs av andra enskilda rättssubjekt. Den nuvarande lydelsen av 2 kap. 15 § RF har utformats med ut- gångspunkt i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till Europa- konventionen. gäller som lag i enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläg- gande friheterna. I första stycket i artikel 1 i tilläggsprotokollet föreskrivs att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egen- dom samt att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmän- nas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. I artikelns andra stycke klargörs dock att detta inte inskränker en stats rätt att genomföra sådan lag- stiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Artikeln har av tolkats på det sättet att den innehåller tre rättsregler. Den slår fast principen om respekt för äganderätten. Den ställer upp villkoren för att beröva någon hans eller hennes egendom och den behandlar förutsättningarna för att göra inskränkningar i rätten att utnyttja egendom. Begreppet egen- dom har i en vidsträckt innebörd. Med egen- dom avses inte bara fast och lös egendom utan också begränsade sakrätter samt fordringar och immateriella rättigheter (SOU 2008:125 s. 431). förpliktar medlems- staterna att respektera de rättigheter som garanteras där. Europa- konventionen är inte direkt tillämplig på förhållanden mellan enskilda rättssubjekt. har dock slagit fast att staterna har viss skyldighet att genom aktiva åtgärder – i första hand genom lagstiftning – upprätthålla ett skydd även mot att enskilda kränker andra enskildas rättigheter enligt konvent- ionen (se t.ex. domar , mot och , Someşan och Butiuc mot ). 3.3Egendomsskyddet i 8–10 och 12 kap. Enskilda rättssubjekt tillförsäkras ett direkt skydd för sin egendom i första hand genom straffbestämmelserna i 8–10 och 12 kap. (BrB). Kapitlen är uppbyggda kring vissa centrala bestämmelser. Indelningen av brotten gjordes ursprungligen uti- från vad som ansågs vara karaktäristiskt för dessa centrala brott. Övriga bestämmelser i kapitlen utgör i huvudsak olika varianter av de centrala bestämmelserna. Varianterna kan bestå i att brotten är sammansatta med andra brottsliga gärningar (t.ex. rån och utpress- ning), eller att de avser särskilda situationer eller brottsobjekt (t.ex. olovlig kraftavledning och tillgrepp av fortskaffningsmedel), eller att något eller några rekvisit i de centrala straffbestämmelserna saknas (t.ex. olovligt förfogande och egenmäktigt förfarande). Många av straffbestämmelserna har tillkommit efter det att brotts- balken infördes. Det finns också straffbestämmelser som riktar sig mot gärningar som på ett mer indirekt sätt utgör hot mot enskildas egendom, t.ex. därför att de ofta föregår sådana brott (bl.a. mut- brott och ockerpantning) eller därför att de utgör en förutsättning för att brotten ska vara lönsamma för gärningsmännen (bl.a. häleri). 3.3.2Fysiska angrepp på annans maktsfär Sådana gärningar som innebär fysiska angrepp på någon annans maktsfär straffbeläggs i 8 kap. BrB. Den centrala bestämmelsen om stöld finns i 1 §. Där straffbeläggs att olovligen ta något som tillhör någon annan med avsikt att tillägna sig det, om tillgreppet innebär skada. Övriga straffbestämmelser i 8 kap. kan sägas utgå från stöld- brottet på så sätt att olika varianter av stöld straffbeläggs som andra brott. Utförs tillgreppet med s.k. råntvång, dvs. ett tvång som inne- bär våld mot den tvungne eller hot som innebär eller framstår som trängande fara för denne, bestraffas förfarandet som rån. Saknas det något rekvisit i stöldbestämmelsen kan tillgreppet ändå vara straffbart men som något annat brott i kapitlet. Saknas tillägnelse- uppsåt eller tillhör saken den som olovligen tar den, utan att han eller hon har rätt att ta den, kan förfarandet i stället utgöra egen- mäktigt förfarande eller självtäkt. Rör tillgreppet vissa speciella objekt finns det särskilda straffbestämmelser, t.ex. tillgrepp av fort- skaffningsmedel, som inte förutsätter tillägnelseuppsåt, och olovlig kraftavledning respektive olovlig avledning av värmeenergi, för vilka brott det varken krävs tillägnelseuppsåt eller skada. 3.3.3Angrepp på annans maktsfär med psykiska medel Gärningar som innebär angrepp på någon annans maktsfär med psykiska medel straffbeläggs i 9 kap. BrB. Den centrala straffbe- stämmelsen om bedrägeri finns i 1 §. Där föreskrivs straffansvar för den som genom vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet, som innebär för gärningsmannen och skada för den vilseledde eller någon i vars ställe denne är. Begås gärningen genom manipulation av någon automatisk process, dvs. utan att någon person vilseleds, ska gärningen ändå bedömas som bedrägeri. Om gärningen avser utnyttjande av vissa former av tjänster som tillhandahålls mot kontant betalning utan att sådan betalning er- läggs, kan förfarandet i stället bestraffas som bedrägligt beteende, oavsett om någon har vilseletts. Andra paragrafer straffbelägger gärningar där något av rekvisiten i bedrägeribestämmelsen saknas. Har gärningen inte inneburit vin- ning för gärningsmannen men väl skada för den vilseledde kan för- farandet vara straffbart som oredligt förfarande. Om brottet inte inneburit vilseledande men däremot olaga tvång (dock inte rån- tvång) kan förfarandet bestraffas som utpressning. Har gärnings- mannen utnyttjat någons utsatta ställning till att skaffa sig opro- portionerliga förmåner i avtalssituationer kan förfarandet i vissa fall bestraffas som ocker. Det finns också bestämmelser som tar sikte på särskilda brotts- objekt, t.ex. svindleri som straffbelägger förfaranden som syftar till att vilseleda allmänheten om värdet på bl.a. värdepapper och företag och subventionsmissbruk som straffbelägger missbruk av vissa EU- medel. I kapitlet straffbeläggs också vissa förfaranden som kan föregå andra brott, t.ex. ockerpantning som straffbelägger mottagandet av bl.a. falska eller oriktiga handlingar för användning som påtryck- ningsmedel vid krav, och som avser att motverka bl.a. ocker och utpressning. Bestämmelserna om häleri och penninghäleri straffbelägger vissa gärningar som utförs efter andra brott och som typiskt sett kan underlätta för dem som begår brott att tillgodogöra sig värdet av sin brottsliga verksamhet. Genom straffansvaret för att på olika sätt omsätta eller ta hand om egendom, pengar, värden eller fordringar som härrör från brott blir det svårare för gärningsmännen att dra nytta av sina brott. 3.3.4Missbruk av egen maktsfär Brott som utgör missbruk av egen maktsfär straffbeläggs i 10 kap. BrB. Det som utmärker brotten i detta kapitel är att gärningsman- nen har någon form av förtroendeställning eller befinner sig i en situation som ställer särskilt krav på lojalitet. Den centrala straffbe- stämmelsen om förskingring finns i 1 §. Där straffbeläggs att gär- ningsmannen på grund av avtal, allmän eller enskild tjänst eller dy- lik ställning har fått egendom i sin besittning för annan med skyl- dighet att utge egendomen eller att redovisa för den. Förskingring förutsätter att gärningsmannen i den situationen tillägnar sig egen- domen eller på annat sätt åsidosätter vad han har att iaktta för att kunna fullgöra sin skyldighet och att gärningen innebär för honom eller henne och skada för den berättigade. Om det brister i något av rekvisiten för förskingring kan förfa- randet vara straffbart som något annat brott. Har gärningsmannen inte någon förtroendeställning, eller har han eller hon inte fått egendomen i sin besittning på det sätt som krävs för förskingring, kan förfarandet i stället vara straffbart som olovligt förfogande. Det straffbara handlandet består i dessa fall i en åtgärd genom vil- ken egendomen frånhänds någon som har äganderätt eller säker- hetsrätt till den eller att den berättigade på annat sätt berövas sin rätt. Om gärningsmannen inte handlar på det sätt som krävs för för- skingring, men utför skadebringande handlingar genom att miss- sköta särskilda uppgifter som denne har fått förtroende att sköta eller övervaka skötseln av, kan förfarandet vara straffbart som tro- löshet mot huvudman. De särskilda uppgifterna ska bestå i eko- nomiska angelägenheter, kvalificerade tekniska uppgifter eller rättsliga angelägenheter. Det krävs inte att gärningen ska ha inne- burit för gärningsmannen. I kapitlet straffbeläggs också vissa förfaranden som medför risk för att någon som befinner sig i en förtroendeställning till följd av sin anställning eller sitt uppdrag missbrukar det förtroende han eller hon fått och på det sättet orsakar skada. Genom bestämmel- serna om tagande respektive givande av muta, handel med infly- tande och vårdslös finansiering av mutbrott straffbeläggs olika led av värdeöverföringar som görs i syfte att påverka hur den som har en förtroendeställning utför sina uppgifter. Det ställs inga krav på att gärningarna ska ha lett till någon viss effekt för att vara straff- bara. Vissa andra förfaranden genom vilka gärningsmannen utnyttjar att han eller hon befinner sig i en situation som ger honom eller henne fördelar kan bestraffas som behörighetsmissbruk. Det som krävs för straffansvar är att gärningsmannen missbrukar sin behö- righet att i annans ställe företa rättshandlingar och därigenom skadar sin huvudman eller, genom att göra gällande skuldebrev eller liknande, kräver vad som tillkommer annan. Subsidiärt till övriga brott i kapitlet straffbeläggs olovligt bru- kande av annans egendom som ger upphov till skada eller olägen- het. När det gäller fastighet omfattar skyddet även andra typer av rättigheter i egendomen. Det krävs inte att gärningsmannen miss- brukar något förtroende eller någon särskild situation eller, beträf- fande lös egendom, ens har den egendom som olovligen brukas i sin besittning. Anledningen till att även olovligt brukande av lös egendom regleras i 10 kap. BrB är att det ursprungligen fanns ett krav på att egendomen skulle befinna sig i gärningsmannens besitt- ning vid brottstillfället. Det olovliga användandet utgjorde då en form av missbruk av egen maktsfär. Fyndförseelse utgör också ett missbruk av egen maktsfär genom att gärningsmannen, som på vissa angivna sätt har fått besittning till annans egendom, underlåter att hantera egendomen så som vissa speciallagar – exempelvis lagen om hittegods – föreskriver. 3.3.5Fysiska angrepp på annans egendom Sådana fysiska angrepp på egendom som består i att gärningsmannen förstör eller skadar egendom straffbeläggs i 12 kap. BrB. Huvud- brottet är skadegörelse, som regleras i 1 §. Det som straffbeläggs är att förstöra eller skada fast eller lös egendom till men för annans rätt till egendomen. Även andra rättigheter än äganderätt skyddas alltså av straffbestämmelsen. I kapitlet finns också en bestämmelse om åverkan, som bl.a. straffbelägger tillgrepp av vissa uppräknade naturprodukter till ett ringa värde. För det brottet krävs varken tillägnelseuppsåt eller uppsåt att orsaka skada. Bestämmelsen anses motsatsvis ange vilka naturprodukter det är tillåtet att ta. Den be- stämmelsen och bestämmelsen om tagande av olovlig väg i samma kapitel kan sägas utgöra de straffrättsliga gränserna för allemans- rätten. För tagande av olovlig väg kan den straffas som olovligen färdas över vissa i paragrafen angivna områden. I bestämmelsen straffbeläggs bl.a. förfaranden som kan medföra risk för skada; det krävs alltså inte att skada har uppstått. Tillämpningsområdet för de enskilda straffbestämmelserna utvid- gas genom att osjälvständiga former av brotten i flera fall har straff- belagts. De grova förmögenhetsbrotten är i de flesta fall straffbelagda på försöksstadiet. Det gäller dock inte grovt egenmäktigt förfarande, grovt svindleri, grovt tagande respektive givande av muta eller grovt olovligt brukande. Försök till brott av normalgraden är också straffbelagt vid stöld, rån, tillgrepp av fortskaffningsmedel, olovlig kraftavledning, olovlig avledning av värmeenergi, bedrägeri, utpressning, ocker, försking- ring, trolöshet mot huvudman och skadegörelse. Däremot är inte egenmäktigt förfarande, självtäkt, subventionsmissbruk, häleri, oredligt förfarande, svindleri, ockerpantning, olovligt förfogande, tagande respektive givande av muta, handel med inflytande, vårds- lös finansiering av mutbrott, behörighetsmissbruk, olovligt bru- kande, fyndförseelse och tagande av olovlig väg straffbelagt på för- söksstadiet. Vissa brott är även straffbelagda på förberedelsestadiet. Brotten i 8 och 9 kap. BrB är straffbelagda på förberedelsestadiet i samma utsträckning som på försöksstadiet. Av brotten i 10 kap. BrB är endast grov förskingring och grovt givande av muta straffbelagt på förberedelsestadiet. Grov skadegörelse är det enda brottet i 12 kap. BrB som är straffbelagt på förberedelsestadiet. Rån och grovt rån är de enda brott i 8 kap. BrB som är straffbe- lagda på stämplingsstadiet. I 9 kap BrB är endast grovt häleri och grovt penninghäleri straffbelagda på stämplingsstadiet. Inget av brotten i 10 eller 12 kap. BrB är straffbelagda på stämplingsstadiet. förmögenhetsbrott är inte i något fall straffbelagt på för- sök-, förberedelse- eller stämplingsstadiet. Som underlag för den följande beskrivningen av brottsligheten och dess utveckling har vi använt den officiella kriminalstatistiken som (Brå) ansvarar för. Underlaget är fram- förallt rapporterna Brottsutvecklingen i –2011 (Brå rapport 2012:13) och Kriminalstatistik 2013 (Brå rapport 2013:18) samt tabell 170 (sammanställning för åren 2002–2012, hela landet, anmälda brott, uppklarade brott, totalt och efter brottstyp, typ av beslut samt procentandelen åtalsbeslut, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse av antalet anmälda brott efter brottstyp) och tabell 10 (hela landet, anmälda brott efter brottstyp, åren 2003– 2012). Stöldbrotten ökade , för att därefter, med undantag för vissa kortare perioder, minska. Rån- brotten ökade kraftigt och har sedan början av 2 000-talet legat på en historiskt sett hög nivå. Bedrägeribrotten ökade kraftigt till då antalet brott minskade kraftigt. har antalet bedrägerier återigen ökat och de ligger nu på historiskt höga nivåer. Antalet anmälda skadegörelsebrott har tredubblats (Brå- rapport 2012:13 s. 92, 158, 175 och 195). Stöld-, rån-, bedrägeri- och skadegörelsebrott utgör en stor del av det totala antalet anmälda brott. utgjorde stöld- och rånbrott tillsammans med bedrägeribrott och skadegörelsebrott mer än hälften, , av alla anmälda brott. Stöldbrotten upp- gick till , skadegörelsebrotten utgjorde och bedrägeribrotten utgjorde . Av de resterande brotten var brott mot person, trafikbrott, nar- kotikabrott samt övriga brott (2013:18 s. 23). Det kan anmärkas att det är vanligt med en ökning i anmäl- ningsstatistiken efter det att en ny brottskod införs.