sou · H1B363 · 2013-09-12 00:00:00 — Artikel 23 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln har således ett snävare tillämpningsområde än artikel 46 i den ur- sprungliga I-förordningen (vilken artikel behandlar vilande- förklaring) på så sätt att den senare omfattar alla avgöranden som inte har vunnit laga kraft medan bestämmelsen i förordningen om den europeiska exekutionstiteln endast omfattar avgöranden mot vilka talan har förts. Ett avgörande kan dock intygas vara en euro- peisk exekutionstitel även om avgörandet inte har vunnit laga kraft. Har så skett och har gäldenären fört talan mot avgörandet, följer det av artikel 23 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln att en svensk kronofogdemyndighet vid prövningen av en ansökan om verkställighet av avgörandet får begränsa verkställigheten. En förutsättning för att begränsa verkställigheten på sätt som anges i artikel 23 är alltså att gäldenären har fört talan mot avgörandet. Det är däremot inte möjligt att begränsa verkställigheten på sätt som anges i artikel 23 beträffande icke lagakraftvunna avgöranden mot vilka talan inte har förts. Lagen (2008:879) om europeiskt betalningsföreläggande komplet- terar förordningen om ett europeiskt betalningsföreläggande. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om förfarandet vid ett europeiskt be- talningsföreläggande och bestämmelser om verkställighet av domar i europeiska betalningsförelägganden. Enligt förordningen om ett europeiskt betalningsföreläggande ska förfarandet vid verkställighet av ett utfärdat europeiskt betal- ningsföreläggande regleras av lagstiftningen i den medlemsstat där verkställighet söks. Ett betalningsföreläggande som utfärdats och förklarats verkställbart i en annan medlemsstat ska verkställas enligt samma villkor som ett verkställbart beslut som utfärdats i verk- ställighetsmedlemsstaten (artikel 21.1). Ett europeiskt betalnings- föreläggande som har förklarats verkställbart jämställs med en svensk dom som har vunnit laga kraft (3 kap. 3 § utsökningsbalken). Ett europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart får alltså verkställas i utan särskilda villkor. Vid verkställighetsförfarandet i tillämpas utsöknings- balkens bestämmelser, om inte något annat följer av artiklarna 22 och 23 i förordningen om ett europeiskt betalningsföreläggande. Den närmare gränsdragningen mellan utsökningsbalken och de nämnda artiklarna har överlämnats till rättstillämpningen. Det är också som fattar beslut i fråga om när verkställighet ska vägras enligt förordningen. Lagen (2008:1038) om europeiskt småmålsförfarande komplet- terar förordningen om ett europeiskt småmålsförfarande. Lagen inne- håller bl.a. bestämmelser om vilka regler som ska tillämpas i det europeiska småmålsförfarandet och bestämmelser om verkställig- het av domar i europeiska småmål. Enligt förordningen om det europeiska småmålsförfarandet ska verkställighetsförfarandet regleras av lagstiftningen i den medlems- stat där verkställighet söks, om annat inte följer av förordningen. Verkställighet ska ske enligt samma villkor som för en dom som har meddelats i verkställighetsmedlemsstaten. I är det som handlägger ären- den om verkställighet enligt förordningen om ett europeiskt små- målsförfarande. Vid verkställighet av en dom enligt det europeiska småmålsförfarandet tillämpas utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet av en dom som har vunnit laga kraft, om inte annat följer av förordningen. Den närmare gränsdragningen mellan ut- sökningsbalken och bestämmelserna i förordningen har överlämnats till rättstillämpningen. Det är också som fattar beslut i fråga om när verkställighet ska vägras enligt förordningen. I förarbeten till lagen anges att det inte torde finnas något hinder mot att så sker när det gäller domar i europeiska småmål då bestämmelsen i artikeln syftar till att uppnå en gemensam reglering av under vilka förut- sättningar som verkställighet ska vägras.20 Vidare anges att arti- kel 22.1 i förordningen knappast torde innebära att skulle vara tvunget att införa en ordning som innebär att en domstol ska fatta beslut i dessa frågor utan att det i stället får betraktas som ett förbiseende att inte också behöriga myndigheter nämns som möjliga beslutsorgan. II-förordningen kompletteras av lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. Lagen inne- håller bl.a. bestämmelser om förfarandet vid och för att få ett utländskt avgörande verkställt i , när en verkställbarhetsförklaring krävs. Som ovan nämnts är vissa av- göranden enligt II-förordningen verkställbara utan verk- ställbarhetsförklaring (även om det är möjligt att begära en sådan prövning i dessa fall). Om en ansökan om verkställbar- hetsförklaring bifalls, eller om en sådan förklaring inte behövs, får det utländska avgörandet verkställas enligt 21 kap. om det avser ett barns person, och enligt utsökningsbalken om det avser ett barns egendom eller rättegångskostnader. Verkställighet som avser ett barns person kan gälla t.ex. vårdnad eller umgänge och verkställighet som avser ett barns egendom kan t.ex. röra åt- gärder för att hindra att viss egendom avyttras. Efter att verk- ställbarhetsförklaring bifallits får verkställighet ske först när en viss frist för att ansöka om ändring har löpt ut eller när ett beslut har meddelats med anledning av att ändring har sökts. För verkställig- heten gäller vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk dom- stols avgörande i motsvarande fall (andra stycket i nämnd paragraf). Det ska noteras att beslut beträffande barnets egendom som inte rör skydd för barnet faller utanför II-förordningens tillämpningsområde men kan verkställas med stöd av I- förordningen. Underhållsförordningen och kom- pletteras av bestämmelser i lagen (2011:603) med kompletterande bestämmelser till EU:s underhållsförordning och Haag- konvention om underhållsskyldighet. Även denna lag innehåller be- stämmelser om bl.a. exekvaturförfarandet vid och , när sådant förfarande krävs. Som ovan nämnts krävs enligt underhållsförordningen inte någon exekvaturprövning för avgöranden från stater som är bundna av Haagprotokoll. 2007/08:165, s. 25. Av 10 § i den kompletterande lagen framgår att om ett utländskt avgörande är verkställbart utan att det behövs någon verkställbar- hetsförklaring, eller om en ansökan om verkställbarhetsförklaring bifalls, får det utländska avgörandet verkställas enligt utsöknings- balken som ett motsvarande svenskt avgörande. Om det inte finns någon motsvarighet till det utländska avgörandet anges, i samma paragraf, att avgörandet ska verkställas som en dom. Vilka bestäm- melser i utsökningsbalken som blir tillämpliga beror alltså på vilket slags utländskt avgörande det är fråga om. Även olika interimistiska beslut omfattas av bestämmelsen. Innehåller ett utländskt avgörande ett förordnande om säkerhetsåtgärd, följer det av bestämmelsen att beslutet ska verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet av beslut om kvarstad m.m. (16 kap. 1116 §§). Av andra stycket i paragrafen framgår att utsökningsbalken bara gäller om annat inte följer av underhållsförordningen. Exempel på bestäm- melser i förordningen som kan behöva tillämpas framför utsöknings- balkens bestämmelser är artikel 21, om hinder mot och uppskov med verkställigheten, och artikel 43, om företrädesrätt för under- hållsfordringar. De nordiska länderna har ett samarbete när det gäller er- kännande och verkställighet av domar. De viktigaste svenska bestäm- melserna på området finns i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område (lag) och i förordningen (1977:1005) om nordisk verkställighet på privaträttens område. Av 7 § lag framgår att lagen inte tillämpas om annat följer av de gemenskapsrättsakter och inter- nationella instrument som omfattas av lag. Detta innebär bl.a. att bestämmelserna Luganokonvention, Bryssel- konventionen och I-förordningen har företräde framför lag. Mellan de nordiska länderna har också ingåtts konven- tion mellan , , , och om erkän- nande och verkställighet av domar. Konventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1932:540) om erkännande och verkställig- het av dom som meddelats i , , eller Norge.21 21 Lagen har ändrat namn och benämns numera lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . Lagen förutsätter inte ett exekvaturförfarande. För del har Luganokonvention ersatt konvention. konvention ska dock fortsätta att gälla på områden där inte är tillämplig och beträffande domar som har meddelats och handlingar som upprättats eller registrerats som officiella handlingar före den konventionens ikraftträdande. Som nämnts ovan (avsnitt 4.2.7) finns, beträffande underhålls- skyldighet, ett nordiskt samarbete i form av nordiska in- drivningskonvention med överenskommelse. Regelverken innehåller bestämmelser om erkännande och verkställighet av avgöranden och vissa skriftliga förbindelser avseende underhållsbidrag till make, förutvarande make, barn, styvbarn eller barnets mor. Konventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1962:512) om indrivning i av underhållsbidrag, fastställda i , , eller och genom två kungörelser. Som redan nämnts hindrar inte underhållsförordningen att nordiska indrivningskon- vention, under vissa förutsättningar, fortsatt tillämpas i förhållan- det mellan och . I förhållandet mellan och innebär fortsatt tillämpning att danska avgöranden om underhållsskyldighet kan verkställas utan exekvatur med stöd av konventionen. har dock, som tidigare angetts, avgett en förklaring som innebär att de avser tillämpa den nya I- förordningen.22 Detta innebär att danska avgöranden kommer att kunna verkställas utan exekvatur i enligt den nya I- förordningen, och vice versa. Internationella arvsfrågor i regleras, som ovan nämnts, i IDL. Lagen innehåller bestämmelser om bl.a. erkännande och verk- ställighet av utländska avgöranden. Förfarandet i IDL förutsätter ett exekvaturförfarande för verkställighet av utländska avgöranden. I 2 kap. 12 § IDL anges att ansökan om verkställighet görs hos . Som ovan angetts har en särskild utredare fått i uppdrag att bl.a. analysera vilka delar av IDL som kan fortsätta att tillämpas efter tillträdet till arvsförordningen. I lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap finns bestämmelser om upplös- ning av äktenskap som meddelats i främmande stat. 22 EUT L79, 21.3.2013, s. 4. make är det som prövar huruvida beslut om upplös- ning av äktenskap som meddelats i främmande stat ska gälla i . I lagen görs en hänvisning till II-förordningen och till lagen (2012:318) om 1996 års . Haagkonven- tion reglerar tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. lag gäller inte om något annat följer av lagen om 1996 års Haagkonven- tion. Det innebär att en bestämmelse lag blir tillämplig först sedan det har konstaterats att det inte finns någon bestämmelse som är tillämplig i lagen om 1996 års . Mellan EU:s medlemsstater, med undantag för , gäller II- förordningen och inte , i den mån den aktuella frågan regleras av de båda instrumenten. Lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden är tillämplig på frågor om makars och sambors förmögenhetsförhållanden när det finns anknytning till en främmande stat och gäller endast sådana samboförhållanden där ingen av samborna är gift. Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstolslandet och som gäller i får enligt lagen verkställas här om avgörandet har förklarats verkställbart. prövar en ansökan om verkställbarhetsförklaring enligt lagen. I lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor finns be- stämmelser om faderskap och om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § i internationella förhållanden. Lagen gäller även i förhållande till , , och med undantag för bestämmelserna om giltigheten av utländska faderskapsavgöran- den. I dessa delar gäller i förhållande till de angivna länderna lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden. Enligt lagen gäller ett avgörande av en utländsk domstol som inne- bär att ett faderskap har fastställts eller hävts och som har vunnit laga kraft i , om det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskap eller annan anknytning fanns skälig anledning att talan prövades i den främmande staten. Vissa undantag från huvud- regeln finns dock. Ett sådant avgörande gäller t.ex. inte om sva- randen, i fall där han eller hon inte har gått i svaromål, inte har fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara i saken eller om svaranden annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i den utländska rättegången, om avgörandet strider mot en svensk dom eller om en rättegång om faderskapet pågår i . Frågan om ett avgörande som omfattas av lagen gäller i kan prövas av . Lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn (verkställig- hetslagen) införlivar två konventioner med svensk lag. Det gäller dels om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn (Europarådskonvention), dels om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (). När det gäller Europarådskonvention omfattar verk- ställighetslagen avgöranden om vårdnad, umgänge eller rätten att ta vård om ett barn som har meddelats i en fördragsslutande stat (5 §). Ett avgörande om vårdnad, umgänge eller rätten att ta vård om ett barn som har meddelats av en stat som har tillträtt Europaråds- konventionen gäller i . Det får också efter ansökan verkställas här, under förutsättning att avgörandet kan utgöra grund för verk- ställighet i den stat där det har meddelats (5 §). Vägransgrunder och särskilda villkor finns i 6–8 §§. Mål om verkställighet av ett av- görande ska handläggas skyndsamt (15 §). har reserverat sig enligt artikel 17 i vilket innebär att kan vägra att lämna ut ett barn om det skulle strida mot barnets bästa. Enligt 13 § verkställighetslagen görs en ansökan om verkställighet av ett avgörande som är hänförligt till Europarådskonven- tion hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mellan samma parter om vårdnaden, bo- endet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tings- rätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av . behandlar frågor om olovligt bort- förande eller kvarhållande, dvs. när ett barn har förts bort från eller hålls kvar i en konventionsstat i strid mot den rätt att vårda barnet som tillkommer en vårdnadshavare eller annan på grund av lag eller ett avgörande (art. 12 jämförd med art. 3). Om det är fråga om ett olovligt bortförande eller kvarhållande, är en konventionsstat i prin- cip skyldig att besluta att barnet ska återlämnas. Enligt 12 § i verk- ställighetslagen får överflyttning av barn dock vägras i vissa fall, bl.a. om det finns en allvarlig risk för att överflyttningen skadar barnets kroppsliga eller själsliga hälsa eller i övrigt försätter barnet i en situation som inte är godtagbar. Ansökan om överflyttning av barn enligt Haagkonven- tion görs hos . På verkställighetsförfarandet tillämpas 21 kap. FB i stora delar. I lagen (2012:318) om 1996 års finns komplet- terande bestämmelser till . Lagen innehåller bestämmelser om bl.a. godkännande av en placering av ett barn i och bestämmelser om visst informationsutbyte om ett barns situation m.m. I lagen finns även bestämmelser om erkännande och verkställighet av avgöranden enligt konventionen. Som ovan nämnts (avsnitt 4.2.6) är behörig domstol för de förfaranden om erkännande och verkställbarhet som avses i artiklarna 24 och 26 i konventionen. För verkställigheten gäller vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk domstols avgörande i motsvarande fall. har också ingått några bilaterala överenskommelser med andra stater om ömsesidigt erkännande och verkställighet av domar. I förhållande till gäller lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . Enligt lagen om änd- ring i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i Schweiz23 gäller inte den lagen om 2007 års Lugano- konvention är tillämplig. I förhållande till gäller lagen (1983:368) om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område, i den mån inte annat följer av de unions- rättsakter och internationella instrument som omfattas av lag. En tillämpning av lag aktualiseras framför allt i fråga om äldre österrikiska avgöranden. Verkställighet av avgöranden hänförliga till nämnda lagar förutsätter en exekvaturprövning. Av de angivna lagarna framgår att är exekvaturdomstol. Som redogjorts för ovan är exekvaturdomstol i en rad olika fall. Här lämnas en redogörelse för hur exekvaturförfarandet enligt lag, i huvudsak, går till. Förfarandet enligt den lagen är i stora delar detsamma enligt övriga författningar som föreskriver ett exekvaturförfarande i för verkställbarhet. En viktig skillnad mellan olika instrument i utformningen av exekvaturför- farandet kan dock nämnas. Enligt vissa instrument är förfarandet kontradiktoriskt redan från början. En prövning av eventuella vägrans- grunder sker vid det förfarandet redan inledningsvis. Det görs alltså inte en prövning i olika steg i samma instans på det sätt som före- skrivs i bl.a. lag. 23 SFS 2009:1306. I det exekvaturförfarande som sker i olika steg inleds ett förfarande genom att en part ger in en ansökan till en för varje medlemsstat särskilt utpekad domstol. I är behörig dom- stol. Sökanden ska ge in en kopia av den domen ansökan avser och ett intyg utfärdat enligt ett standardformulär. Uppgift ska vidare lämnas om att domen är verkställbar i ursprungsstaten, vilket, utöver att erforderliga handlingar getts in, är en förutsättning för verkställ- barhet. I detta första skede av exekvaturförfarandet ska domstolen enbart göra en formell prövning och motparten ska inte beredas till- fälle att yttra sig över ansökan. Domstolen är i detta skede domför med en lagfaren domare och ska pröva verkställbarhetsfrågan på grundval av de handlingar som sökanden åberopar. Om de formella förutsättningarna är uppfyllda ska domstolen förklara domen verk- ställbar. Sökanden har i detta läge en begränsad rätt till säkerhets- åtgärder. Vilka säkerhetsåtgärder som kan komma i fråga bestäms av verkställighetslandets egna processuella regler, vilket för svenskt vidkommande innebär bestämmelserna i 15 kap. . Någon prövning av vägransgrunder, dvs. omständigheter som kan utgöra hinder för erkännande och verkställighet, ska inte ske i det första skedet. Någon möjlighet till vilandeförklaring av målet finns inte i detta stadium av exekvaturförfarandet. En verkställbarhets- förklaring medför i princip att den utländska domen i verkställighets- hänseende blir jämställd med en dom meddelad i . Efter hovrättens första prövning ska motparten, för det fall pröv- ningen utmynnat i ett bifall till ansökan om verkställbarhetsförkla- ringen, delges beslutet. Sökanden ska också underrättas om beslutet i anledning av ansökan om verkställbarhetsförklaring. En part får ansöka om ändring av ett beslut med anledning av en ansökan om verkställbarhetsförklaring. Ansökan om ändring prövas även i detta andra skede av . En sådan ansökan ska som huvudregel ges in inom efter delgivningen av beslutet. Om klaganden har hemvist i en annan medlemsstat än den där verkställbarhetsförklaringen meddelades, ska dock fristen vara från den dag då beslutet delgavs honom eller henne. Förfarandet vid prövningen av en ansökan om ändring regleras av bestämmelserna i om överklagande av en tings- rätts beslut, om inte annat följer av unionsrättsakten eller det inter- nationella instrumentet. I detta skede är förfarandet kontradikto- riskt, dvs. motparten får tillfälle att yttra sig. En prövning av ansökan om ändring avgörs i hovrätten av tre lagfarna domare. som har prövat ansökan i det första skedet får inte delta i pröv- ningen av en ansökan om ändring. En ansökan om verkställbarhetsförklaring får, förutom av de skäl som angetts ovan, vägras eller upphävas endast på vissa särskilt angivna grunder. Dessa är bl.a. om det uppenbart skulle strida mot grunderna för rättsordningen (ordre public) i den medlemsstat där domen görs gällande, om det är en tredskodom eller en annan dom som har meddelats mot en utebliven svarande och svaranden inte har delgetts stämningsansökan eller motsvarande handling i tillräck- lig tid och på ett lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål, såvida inte svaranden haft möjlighet att överklaga domen men under- låtit detta, om avgörandet är oförenligt med en dom som har med- delats i en tvist mellan samma parter i den medlemsstat där domen görs gällande, om avgörandet är oförenligt med en dom som har meddelats i en annan medlemsstat eller i en tredje stat mellan samma parter och rörande samma sak, om den först meddelade domen uppfyller de nödvändiga villkoren för erkännande i den med- lemsstat där domen görs gällande. Den utländska domen får aldrig omprövas i sak. Det följer av förbudet i art. 45.1 i den ursprungliga I-förordningen mot att avslå eller upphäva verkställbarhetsförklaringen på några andra grunder än dem som ges i art. 34 och 35 att den heller inte kan avslås på grund av efterkommande omständigheter såsom att skulden i fråga redan är betald. En sådan invändning får i stället prövas av på verkställighetsstadiet.24 Ett avgörande som har meddelats med anledning av att ändring har sökts får överklagas till . Vid handläggningen i tillämpas bestämmelserna i om överklagande av hovrätts beslut, om inte annat följer av unions- rättsakten eller det internationella instrumentet. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till . 24 Se , , I-förordningen jämte Bryssel- och Lugano- konventionerna (version , Zeteo, [första upplagan med tillägg och ändringar]), under avsnitt 3, punkten 174. Se även mål C-139/10 , REU 2011 s. I-0000, punkt 40. 4.4.1Författningar som anger som exekvaturdomstol Utöver de ovan nämnda instrumenten är exekvatur- domstol i ytterligare ett flertal fall. För fullständighetens skull anges i sammanställningen nedan samtliga författningar där anges som exekvaturdomstol. Lagen (2012:318) om 1996 års . Lagen (2011:603) med kompletterande bestämmelser till EU:s underhållsförordning och om under- hållsskyldighet. Lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. Lagen (2006:74) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. Lagen (2005:253) om ersättning från de internationella olje- skadefonderna. Lagen (1994:2087) med anledning av tillträde till den multilaterala överenskommelsen om undervägsavgifter. Sjölagen (1994:1009). Lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Lagen (1983:1015) med anledning av tillträde till kon- ventionen om en uppförandekod för linjekon- ferenser. Lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik. Lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor Lagen (1983:368) om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område. Lagen (1976:108) om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angående underhållsskyldighet (införlivar ). Lagen (1969:12) med anledning av tillträde till konven- tionen om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg. Atomansvarighetslagen (1968:45). Lagen (1965:723) om erkännande och verkställighet av vissa ut- ländska domar och beslut angående underhåll till barn (införlivar ). Lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i .