sou · H1B317d3 · 2013-04-03 00:00:00 — Utredaren ska också överväga hur genomslaget av redan genomförda förändringar kan förbättras. Det är viktigt att utredaren beaktar de krav som inter- nationella åtaganden ställer på den svenska brottmålsprocessen och hur möjligheter att delta i det internationella straffrättsliga samarbetet, särskilt inom Europeiska unionen, påverkas av föränd- ringar i brottmålsprocessen, t.ex. när det gäller förutsättningarna för att avgöra mål i den tilltalades utevaro och verkställighet av påföljder och andra beslut. Utredaren ska göra en internationell utblick och redovisa gällande rätt och eventuellt pågående lagstiftningsarbete som utredaren bedömer vara av intresse. I uppdraget ingår att, utifrån de förändringar som föreslås, lämna fullständiga författningsförslag. Utredaren är oförhindrad att ta upp sådana närliggande frågor som har samband med de fråge- ställningar som ska utredas. Utredaren ska hålla sig informerad om arbete som bedrivs inom och utredningsväsendet på det område som upp- draget avser. Utredaren ska särskilt följa arbetet och vid behov samråda med (Ju 2009:07) och (Ju 2009:11). Utredaren ska redovisa de kostnader och konsekvenser i övrigt som förslagen kan komma att medföra. Om förslagen kan för- väntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Uppdraget ska redovisas . (Ju 2010:10) Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade kommittédirektiv om en över- syn av brottmålsprocessen (dir. 2010:78). Utredningen har antagit namnet . Utredningen skulle redovisa sitt uppdrag . Uppdraget ska i stället redovisas . Undersökning avseende tingsrätternas handläggning av brottmål Den statistik som finns om domstolarnas verksamhet är inte till- räcklig för att belysa behovet av förändringar av brottmålsprocessen. För att få ett bättre underlag har vi därför ansett det nödvändigt att för utredningen genomföra en egen undersökning avseende hand- läggning av brottmål i domstol. Det har funnits flera syften med att utföra studien. Det huvudsakliga syftet har varit att undersöka vilka mål som skulle kunna handläggas i en enklare ordning. Vi har studerat vad saken rört, den tilltalades inställning och delaktighet i processen, målets handläggning och domen. Detta för att få ett underlag för att bedöma hur parterna kan ges ett ökat inflytande över målets handläggning och formen för avgörandet. Dessutom har vi undersökt målets omfattning och komplexitet utifrån antalet åtal, antalet inblandade aktörer, parter och förhörspersoner samt målets handläggnings- och huvudförhandlingstid. Målen har indelats i kategorier avseende lindrigare och allvarligare brott utifrån huvud- brottet dvs. brottet med den strängaste straffskalan, såväl i åtalet som i domslutet. Några frågor har också ställts om vilka berednings- åtgärder som vidtagits med tanke på domstolens utredningsskyldighet. Undersökningen har genomförts i samarbete med Domstols- verket och avser endast handläggningen i tings- rätt. Undersökningen har begränsats till ett från statistiskt synsätt representativt urval av tingsrätter och mål. Totalt inkom drygt 91 000 brottmål till tingsrätter . av dessa mål inkom till åtta av landets tingsrätter i storstadsregionerna. Mål från tre av dessa tings- rätter har tagits med i undersökningen, , och . Vidare har mål granskats från fyra slumpmässigt ut- valda tingsrätter med fler än 1 000 inkomna brottmål , näm- ligen , , och . Sammanlagt har mål vid sju tingsrätter granskats, vilka sammantaget utifrån det totala antalet inkomna mål till domstolar hanterar drygt en fjärdedel av landets brottmål. Undersökningen omfattar mål som har avgjorts slutligt genom dom till och med . Undersökningen har omfattat sammantaget 1 720 brottmål enligt följande fördelning. Två för uppdraget anställda biträdande sekreterare i utredningen har samlat in uppgifter från tingsrätterna enligt en frågeblankett med fasta svarsalternativ. Uppgifterna har hämtats ur domstolarnas mål- hanteringssystem och genom granskning av brottmålsakterna. Av målen i undersökningen har 215 stycken överklagats till hovrätten. I överklagade mål har enbart ett begränsat antal uppgifter ur kunnat registreras. Dessa mål har därför inte tagits med i resultat- sammanställningen. Resultatet baseras följaktligen på uppgifter ur 1 505 mål. 1 Urvalsperioden för har varit till och med . Fråga 36, om dom som meddelats efter huvudförhandling i den tilltalades frånvaro har blivit överklagad, har inte besvarats för tingsrätten. Grunduppgifterna hämtades från statistiksystemet inför under- sökningen. hämtar uppgifter med automatik från . SOU 2013:17 Bilaga 3 Antal målsägande (part) Antal målsägande (att höras) SOU 2013:17 Bilaga 3 (Tabell ej applicerbar) Handläggningstiden är i undersökningen angiven i antal dagar, men indelad i 30-dagars månadsintervall enligt tabell Q. Mål överlämnat från annan domstol SOU 2013:17 Bilaga 3 Rubricering huvudbrott enligt stämningsansökan Rubricering huvudbrott enligt stämningsansökan (forts.) * Med annat brott avses bl.a. hastighetsöverträdelse och trafikförseelser som exempelvis ej använt bilbälte, brott mot ordningslagen, brott mot djurskyddslagen samt vissa förseelser t.ex. mot utlänningslagen och penninghäleriförseelse. Straffskalan för det grövsta brottet enligt stämningsansökan (ange kategori) *) Inom kategorin Övriga mål faller bl.a. brotten mord, våldtäkt, våldtäkt mot barn, grov misshandel, rån, grov skadegörelse, våld och hot mot tjänsteman, övergrepp i rättssak och våldsamt upplopp. Den/de tilltalades inställning enligt stämningsansökan Uppgift om att strafföreläggande har utfärdats men inte god- känts enligt stämningsansökan Bevisning som har åberopats enligt stämningsansökan Önskemål om målets handläggning enligt stämningsansökan Har talan förts om enskilt anspråk? Åklagaren har fört talan om enskilt anspråk och talan har väckts i stämningsansökan Åklagaren har fört talan om enskilt anspråk och talan har väckts under målets handläggning eller vid huvudförhandlingen Målsägandebiträde har fört talan om enskilt anspråk Talan om enskilt anspråk har förts utan ombud/annat ombud Har enskilt anspråk avskiljts för att handläggas som tvistemål? Har någon målsägande biträtt åtalet? Har talan om enskilt anspråk förts mot en underårig tilltalads vårdnadshavare? Har någon stämningsansökan avvisats? Har någon stämningsansökan överlämnats till annan domstol? Har i något fall stämning delgetts med förenklad delgivning enligt 33 kap. 6 § andra stycket RB? Har skriftligt svaromål getts in? Har det hållits förberedande sammanträde enligt 45 kap. 13 § RB ? Har det förekommit bevisupptagning utom huvud- förhandling? Har tingsrätten vidtagit någon av följande åtgärder? Har tingsrätten i något fall inhämtat utdrag ur belastnings- registret eller utländskt kriminalregister? Har tingsrätten i något fall inhämtat yttrande från Kriminal- vården? Har tingsrätten i något fall inhämtat yttrande om läkarintyg eller yttrande efter läkarundersökning, (§7-undersökning eller RPU)? Har tingsrätten i något fall inhämtat yttrande från social- nämnden enligt 11 § LUL? Har tingsrätten i något fall inhämtat yttrande från enligt 7 kap. 10 § utlänningsförordningen (2006:97)? Har tingsrätten i något fall inhämtat tidigare domar eller tidigare personutredningar? Har tingsrätten i något fall inhämtat annat yttrande eller information? Har någon huvudförhandling ställts in? Ange om tingsrätten beslutat om Hur har målet avgjorts? Om domen meddelats efter huvudförhandling i den tilltalades frånvaro enligt fråga 35 b. ), har domen överklagats? Här kunde ej svar anges för , vilket rör sig om 461 mål. SOU 2013:17 Bilaga 3 Har målsäganden i något fall övertagit av åklagaren nedlagt åtal (20 kap. 9 § RB)? Har ny eller fortsatt huvudförhandling hållits i målet? Har de/den tilltalade erkänt samtliga gärningar? SOU 2013:17 Bilaga 3 Huvudbrott enligt dom (forts.) * Med annat brott avses bl.a. hastighetsöverträdelse och trafikförseelser som exempelvis ej använt bil- bälte, brott mot ordningslagen, brott mot djurskyddslagen samt vissa förseelser t.ex. mot utlännings- lagen och penninghäleriförseelse. Strängast utdömda påföljd i målet Ange alternativstraff om strängaste påföljden i fråga 43 var antingen: d) villkorlig dom med samhällstjänst g) skyddstillsyn med samhällstjänst i) skyddstillsyn med kontraktsvård SOU 2013:17 Bilaga 3 Har de/den tilltalade medgett samtliga enskilda anspråk i målet? Har domen avkunnats? Har domen meddelats i förenklad form enligt 30 kap. 6 § RB? Bilaga 4 SOU 2013:17 I denna bilaga redogör vi för brottmålsförfarandet i några andra euro- peiska länder: , , , , samt och (har en egen rättegångsordning). Samtliga länder är medlemmar i och har tillträtt Europa- konventionen. En utgångspunkt är alltså att brottmålsförfarandet i de olika länderna bygger på de grundläggande principer som bl.a. kommer i uttryck i . I övrigt är frågan om hur rättegången ska gå till i huvudsak en nationell angelägenhet. Trots det kan man, även om länderna har olika rättstraditioner, se många gemensamma drag. Beskrivningen är framförallt inriktad på olika former för lagföring av brott både i och utanför domstol, vissa frågor om ansvarsfördelningen mellan åklagaren och domstol, målsägan- dens ställning, betydelsen av att den tilltalade erkänner, utevarohand- läggning, rättens sammansättning och bestämmelser som begränsar omfattningen av prövning i andra instans. Av naturliga skäl är de gemensamma dragen särskilt framträdan- de i våra nordiska grannländer, som det finns skillnader, bl.a. när det gäller möjligheten att avgöra erkända mål på ett för- enklat sätt i domstol. Redogörelsen är därför relativt utförlig när det gäller dessa länder. I övrigt är den tämligen summarisk. Den finska domstolsstrukturen liknar den svenska. De allmänna domstolarna är tingsrätterna, hovrätterna och Högsta dom- stol. Även åklagarväsendets organisation påminner om den svenska. Riksåklagaren är högsta åklagare. Styrningen av åklagar- väsendet handhas av . reglerades brottmålsprocessen i den finska rätte- gångsbalken. finns huvuddelen om bestämmelserna om förfarandet i brottmål i lagen om rättegång i brottmål (/689). En del bestämmelser av mer allmän karaktär finns dock fortfarande 1 Framställningen bygger på tillämpliga bestämmelser i (/4), Lag om rättegång i brottmål (11.7.1997.689), Lag om föreläggande av böter och ordningsbot (27.8.2010/754), propositionerna: RP 82/1995 rd, RP 271/2004 rd, RP 85/2008 rd, RP 94/2009 rd, RP 105/2009 rd och RP 286/2010 rd samt uppgifter från finska justitiede- partementet. lag bygger på ett ackusatoriskt för- farande. Efter en förundersökning beslutar åklagaren om det finns skäl att väcka åtal. Rättegången i domstol utgår från grundprinciper om muntlighet, omedelbarhet och koncentration. Trots att lagen trädde i kraft har det genomförts flera förändringar av bestämmelserna, bl.a. har detta inneburit vissa uppmjukningar av grundprinciperna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration. beslutade den finska om en ny lag om före- läggande av böter och ordningsbot (27.8.2010/754). Den nya lagen ersätter lagarna om strafforderförfarande och ordningsbotsföre- läggande. Dessa ansågs problematiska utifrån ett rättssäkerhets- perspektiv, bl.a. därför att det krävdes att den misstänkte aktivt mot- satte sig ett föreläggande om strafforder eller ordningsbot för att en domstolsprövning skulle komma till stånd. Nedan redovisas huvud- dragen i de nya bestämmelserna. Bötesstraff kan föreläggas för en förseelse för vilken inte har före- skrivits strängare straff än böter eller fängelse . Ordningsbot kan föreläggas för en förseelse för vilken ord- ningsbot har föreskrivits som straff i lag. Detta regleras i lagen om ordningsbotsförseelser. Främst gäller det trafikförseelser och vissa ordningsförseelser. I samband med ett föreläggande om böter eller ordningsbot kan även förverkande om högst föreläggas. Samtycke från den misstänkte och målsäganden För att förfarandet enligt lagen ska få tillämpas krävs den misstänktes och målsägandens samtycke. Samtycket ska ges till den tjänsteman som utfärdar föreläggandet, tjänstemannen som leder förundersök- ningen eller till åklagaren. I lagens 4 § anges att det med den misstänktes samtycke avses att den misstänkte erkänner gärningen och godkänner den påföljd som föreläggs på grund av gärningen samt avstår från sin rätt till muntlig behandling och samtycker till att ärendet avgörs enligt förfarandet enligt lagen. Om den misstänkte inte samtycker till förfarandet del- ges han eller hon dock ett straffyrkande som avser böter eller ord- ningsbot. Den misstänkte kan då samtycka genom att betala böterna eller ordningsboten . Om den misstänkte inte heller samtycker på detta sätt fortsätter handläggningen av ärendet enligt den normala gången för ett brottmål. Vid ordningsbot för vissa smärre trafikförseelser som upptäckts vid automatisk trafikövervakning gäller särskilda regler. Det krävs då inte att den misstänkte samtycker till ett förfarande om ordnings- bot. I de situationerna utfärdas ett ordningsbotsföreläggande som blir gällande om den misstänkte inte motsätter sig föreläggandet. Kravet på samtycke från målsäganden beror på att målsägandens inte har samma möjligheter att ta tillvara sin rätt i en summarisk pro- cess. Enskilda anspråk kan inte omfattas av ett föreläggande. Måls- äganden har visserligen möjlighet att föra talan om enskilda anspråk genom ett särskilt tvistemål. Med hänsyn till de kostnader och besvär som detta innebär väljer dock vanligen en målsägande som vill driva ett ersättningskrav att i stället inte samtycka till förfarandet (RP 94/2009 rd s. 33). Vidare kan målsäganden inte utöva de rättigheter som innefattas i den subsidiära åtalsrätten om saken behandlas i en summarisk process. Ordningsbotsföreläggande utfärdas av polisman eller åklagaren. Bötes- straff om högst 20 dagsböter för trafikförseelser eller snatteri får ut- färdas av polisman, tullman eller gränsbevakningsman. Detsamma gäller i vissa fall för jakt- och fiskeövervakare. Detta kallas bötes- föreläggande. Vid andra förseelser eller då gärningen motiverar ett högre bötes- straff än 20 dagsböter föreläggs straffet genom ett strafföreläggande som utfärdas av åklagare. Detta föregås av ett bötesyrkande som utfärdas av övervakande tjänsteman och delges den misstänkte. Efter delgivningen ska ärendet utan dröjsmål överlämnas till åklagaren för utfärdande av strafföreläggande. Åklagaren ska ta ställning till om det finns förutsättningar att utfärda ett strafföreläggande enligt bötes- yrkandet. Till denna kontroll hör att åklagaren inte får utfärda ett strafföreläggande om den misstänkte eller målsäganden inte har läm- nat sitt samtyckte, har återtagit sitt samtycke eller om det kommer fram omständigheter som leder till att straff inte ska bestämmas. Särskilda bestämmelser reglerar förfarandet om åklagaren anser att straffet bör vara högre eller lägre än vad som angetts i bötesyrkandet. 1.2.3Ansvarsfördelningen mellan åklagaren och domstolen Ansvarsfördelningen mellan åklagare och domstol vid handlägg- ningen i domstol påminner mycket om den svenska. Åklagaren be- slutar om det finns skäl att väcka åtal efter att förundersökningen har slutförts. Åtal väcks enligt huvudregeln genom att åklagaren ansöker om stämning, varefter domstolen – om stämningsansökan inte är bristfällig – utfärdar stämning. Domstolen kan förelägga åkla- garen att komplettera en bristfällig stämningsansökan vid äventyr av avvisning. Det finns en möjlighet för åklagaren att själv utfärda stämning som påminner om den som gäller i , dvs. att åkla- garen och domstolen på orten utarbetar särskilda rutiner för mål som kan tas upp genom åklagarstämning. Dessutom får åklagaren alltid själv utfärda stämning om avsikten är att målet ska behandlas i ett skriftligt förfarande. I stämningsansökan ska åklagaren bl.a. beskriva den gärning åtalet gäller och de brott som åklagaren anser att den tilltalade (svaranden enligt finsk terminologi) har gjort sig skyldig till. Dessutom ska åklagaren ange yrkandet på straff och förverkande samt övriga yrkan- den och de lagrum som ligger till grund för dessa. Enligt motiven till bestämmelsen innebär dock detta endast att åklagaren ska fram- ställa ett yrkande om att den tilltalade ska dömas till straff. Åkla- garen behöver inte ange vilket straff den tilltalade enligt åklagarens uppfattning bör dömas till. Enligt motiven till bestämmelserna om skriftligt förfarande bör dock åklagaren lämna vissa synpunkter i på- följdsfrågan om åklagaren anser att ett sådant förfarande ska tillämpas (se vidare nedan under Handläggningen vid skriftligt förfarande). Bestämmelserna om svaromål och möjligheterna till skriftlig eller muntlig förberedelse liknar de svenska. För muntlig förberedelse krävs dock att det enligt domstolen av särskilda skäl är nödvändigt för att målet ska kunna behandlas vid huvudförhandlingen i ett sam- manhang. Bestämmelserna om förfarandet vid huvudförhandlingen liknar de svenska. Den finska brottmålsprocessen är i huvudsak ackusatorisk. Det finns dock, på samma sätt som i , vissa möjligheter för dom- stolen att agera ex officio efter det att åtal har väckts. Exempel på detta är att domstolen kan uppmana åklagaren att komplettera för- undersökningen om den är så bristfällig att målet inte kan behandlas i ett sammanhang (5 kap. 7 § lagen om rättegång i brottmål) och att domstolen, när det anses nödvändigt, själv kan besluta om att bevis- ning ska läggas fram (17 kap. 8 § ). Enligt rättspraxis från är det dock, med hänsyn till de rätts- principer som gäller enligt artikel 6 i , inte tillåtet för domstolen att självmant anskaffa bevisning som är till men för den tilltalade (se rättsfallen 1995:44 och 1996:133). Domstolen är inte bunden av åklagarens rubricering av brottet och eventuella ställningstaganden i påföljdsfrågan. Åklagaren är inte skyldig att framställa ett påföljdsyrkande. Bestämmelser om delgivning av stämning och kallelse i brottmål finns i 11 kap . I huvudsak motsvarar bestämmel- serna de som gäller i . Någon motsvarighet till förenklad delgivning finns dock inte. I hade målsägande innan lagen om rättegång i brottmål in- fördes en omfattande enskild åtalsrätt. Genom lag har målsägandens åtalsrätt gjorts i huvudsak subsidiär till åklagarens. Bestämmelserna finns i 1 kap. 14–17 §§ lagen om rättegång i brott- mål och är mycket lika de svenska. Målsäganden har rätt att förena sig med åklagarens åtal och får därigenom ställning som part i brottmålet med de rättigheter som en målsägande som biträder åtalet i . Målsäganden kan bl.a. åberopa nya omständigheter till stöd för åtalet. Målsäganden har rätt att överklaga oberoende av om han eller hon har fört talan i tings- rätten. Målsägandens rätt att framställa privaträttsliga anspråk vid allmänt åtal Liksom i finns bestämmelser om att privaträttsliga anspråk i anledning av det åtalade brottet kan kumuleras med brottmålet. Detta kan ske utan stämning om domstolen, med hänsyn till den ut- redning som lagts fram och övriga omständigheter, anser att det kan ske utan olägenhet. Åklagaren är skyldig att på begäran föra målsägandens privat- rättsliga anspråk mot den tilltalade på grund av brottet. Förutsätt- ningarna för detta är att det kan ske utan väsentlig olägenhet och att anspråket inte är uppenbart ogrundat. Målsäganden ska framställa begäran om att åklagaren för talan till polisen under förundersök- ningen eller direkt till åklagaren. Han eller hon ska uppge de omständigheter som anspråket grundas på. Det finska Riks- åklagarämbetet har tagit fram blanketter för detta. Om åklagaren inte åtar sig att driva målsägandens anspråk ska åklagaren delge måls- äganden beslutet. Det finns särskilda bestämmelser som reglerar situationen att målsäganden har uppgett att han eller hon vill driva sitt privaträtts- liga anspråk själv eller att åklagaren har meddelat att denne inte har för avsikt att föra målsägandens talan. Målsäganden ska då ges möj- lighet att framställa sina anspråk till domstolen. Det kan ske skriftligen, per telefon eller genom e-post eller motsvaran- de. När målsäganden uppmanas att framställa anspråken skriftligen kan det ske vid äventyr av att anspråken annars kan avvisas vid behandlingen av brottmålet. Den finska motsvarigheten till målsägandebiträde kallas rättegångs- biträde. Regler om förutsättningar för att förordna rättegångsbiträde och stödperson finns i 2 kap. 1 a och 3 §§ lagen om rättegång i brottmål, som ändrades . Rättegångsbiträde förordnas av domstolen för att bistå målsägan- den under förundersökningen och under rättegången om måls- äganden har anspråk i denna. Om målet gäller sexualbrott ska rätte- gångsbiträde förordnas om det inte av särskilda skäl anses onödigt. Vid våldsbrott som mord, dråp, grov misshandel och misshandel ska rättegångsbiträde förordnas om det är befogat med hänsyn till förhållandet mellan målsäganden och den misstänkte. Genom lag- ändringarna 2006 utvidgades möjligheterna att förordna rättegångs- biträde till att även gälla mål om brott mot liv, hälsa eller frihet om det är befogat med hänsyn till hur allvarligt brottet är, målsägan- dens personliga förhållanden och övriga omständigheter. Det ska poängteras att möjligheten att förordna ett rättegångsbiträde under rättegången förutsätter att målsäganden är part i målet, dvs. att han eller hon har ett straffrättsligt eller privaträttsligt anspråk i rätte- gången. En stödperson kan förordnas för målsäganden i de typer av mål som ett rättegångsbiträde kan förordnas. Det krävs inte att måls- äganden framställer ett yrkande i rättegången. Ett krav är dock att målsäganden hörs personligen för utredningen av saken och måls- äganden anses behöva stöd under förundersökningen och i rätte- gången (3 § lagen om rättegång i brottmål). Stödpersonen ska lämna målsäganden personligt stöd under förundersökningen och rätte- gången och hjälpa målsäganden i frågor som gäller handläggningen av ärendet. Stödpersonen ska ha tillräcklig kompetens för att sköta uppdraget. I praktiken är det vanligt att ideella organisationer, som t.ex. brottsofferjourer, utbildar frivilliga stödpersoner. Det före- kommer också att personer som är närstående till målsäganden för- ordnas som stödpersoner. Stödpersonen ersätts enligt de villkor som gäller för ersättning av allmänna medel till vittnen. En stödperson kan sedan lagändringarna 2006 även förordnas om målsäganden framställer yrkanden vid rättegången och även om ett rättegångs- biträde har förordnats. Detta motiverades i förarbetena med att brottsoffret kan vara i behov av såväl rättslig hjälp som psykiskt stöd och att det inte borde ingå i det juridiska biträdets uppgifter att också stödja offret psykiskt under rättegången (RP 271/2004 rd s. 28). 1.2.5Förenklade förfaranden och utevarohandläggning Skriftligt förfarande i domstol Genom en reform som trädde i kraft infördes nya bestämmelser om avgörande av brottmål utan huvudförhand- ling (skriftligt förfarande). Bestämmelser om det skriftliga förfaran- det finns i 5 a kap. lagen om rättegång i brottmål. Det gäller endast mål där åklagaren väckt åtal. Enskilda åtal omfattas alltså inte. De grundläggande förutsättningarna för att ett brottmål ska kunna avgöras genom skriftligt förfarande är att: 1.det inte för något brott som åklagaren väckt åtal för är föreskrivet strängare straff än fängelse , 2.den tilltalade erkänner den gärning som anges i åklagarens åtal samt genom en uttrycklig anmälan till tingsrätten avstår från sin rätt till muntlig förhandling och samtycker till att målet avgörs i skriftligt förfarande, 3.den tilltalade var myndig (fyllt ) när gärningen begicks, 4.målsäganden under förundersökningen eller senare skriftligen har meddelat att han eller hon inte yrkar på att en huvudförhand- ling ska hållas, och 5.att en huvudförhandling med hänsyn till utredningen i målet utifrån en helhetsbedömning är obehövlig.