sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Om skyddstillsynen har förenats med kontraktsvård har åkla- garen möjlighet att väcka talan om undanröjande även utan sådan begäran från övervakningsnämnden. Om skyddstillsynen undanröjs, ska rätten bestämma annan på- följd för brottet (28 kap. 9 §). När den nya påföljden bestäms ska rätten ta skälig hänsyn till vad den dömde har undergått till följd av domen på skyddstillsyn samt till böter eller fängelse som dömts ut i samband därmed. Om påföljden bestäms till fängelse och det i domen har angetts ett alternativt fängelsestraff ska rätten beakta detta när fängelsestraffets längd bestäms. Om det inte finns tillräckliga skäl att undanröja skyddstillsynen får rätten i stället besluta om sådana åtgärder som övervakningsnämnden i enlighet med 28 kap. 7 § kan vidta. Den som begår brott åsidosätter det till skydds- tillsynen kopplade skötsamhetskravet. De ovan beskrivna åtgärder- na vid misskötsamhet är därmed tillämpliga. I praktiken tillämpas, om den dömde återfaller i brott och dömds för den brottsligheten, i stället de särskilda bestämmelserna om samman- träffande av brott i 34 kap. , se avsnitt 7.6.3. 7.5.3Överlämnande till särskild vård för unga och ungdomstjänst Allmänt om ungdomsvård och ungdomstjänst I 32 kap. finns bestämmelser om överlämnande till sär- skild vård för unga. Den som är och har begått brott får dömas till ungdomsvård om personen har ett särskilt behov av vård, eller annan åtgärd, enligt socialtjänstlagen (2001:453) (SoL) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Vården eller åtgärden ska syfta till att motverka att den unge utveck- las ogynnsamt. Ungdomsvård får endast dömas ut om planerade åtgärder, i förekommande fall i förening med ungdoms- tjänst eller böter, kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brotts- lighet. Ska ungdomsvård genomföras med stöd av SoL ska rätten med- dela en föreskrift om att den unge ska följa ett av socialnämnden upprättat ungdomskontrakt. Innehållet i kontraktet ska framgå av domen. Är det LVU om ska tillämpas ska i stället en av socialnämn- den upprättad vårdplan fogas till domen. Om skada på egendom har uppkommit genom brottet får rätten, i samband med att den dömer till ungdomsvård, föreskriva att den unge på tid och sätt som anges i domen ska biträda den skadelidan- de med visst arbete. Arbetet ska vara ägnat att avhjälpa eller begränsa skadan eller i övrigt framstå som lämpligt, i belysning av brottets och skadans art. Arbetet ska också vara ägnat att främja den unges anpassning i samhället. Föreskriften förutsätter den skadelidandes samtycke. Den som är och har begått brott får även dömas till ungdomstjänst, under förutsättning att den unge samtycker till det och att påföljden är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. Den som är får dömas till ung- domstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Rätten får döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet och det inte finns skäl för att döma till ungdomsvård. I valet mellan ungdomstjänst och böter ska ungdomstjänst väljas om den påföljden inte är alltför ingripande (32 kap. 2 §). Ungdomstjänst kan dömas ut i förening med ungdomsvård som en förstärknings- påföljd (32 kap. 3 §) eller som en självständig påföljd (32 kap. 2 §). Ungdomstjänst innebär en skyldighet att utföra oavlönat arbete, och delta i annan särskilt anordnad verksamhet, i lägst 20 och högst . Ungdomsvård och ungdomstjänst tas om hand av som huvudman. Vid misskötsamhet ska socialnämnden underrätta åklagar- myndigheten härom (12 kap. 8 § SoL). Om den dömde i väsentlig grad underlåter att göra vad som åligger honom eller henne enligt ett ungdomskontrakt eller enligt en dom på ungdomstjänst får rätten, på talan av åklagare, undanröja påfölj- den och bestämma ny påföljd för brottet (32 kap. 4 § ). Utdömda böter får dock inte undanröjas. I stället för att undanröja påföljden kan rätten meddela en varning, under förutsättning att det är en tillräcklig åtgärd. Även om det finns ett annat skäl till att den planerade vården eller åtgärderna inte kommer till stånd får rätten undanröja påföljden och bestämma ny påföljd. Detsamma gäller om vården eller åtgärderna kommit att i väsentlig grad avvika från vad som planeras i kontraktet eller vårdplanen eller om en dom på ungdomstjänst eller väsentlig del inte kan fullgöras inom skälig tid. Om rätten beslutar om undanröjande ska, vid bestämmande av ny påföljd, skälig hänsyn tas till vad den dömde har undergått till följd av den undanröjda påföljden, liksom till utdömda böter. Ungdomsvård och ungdomstjänst omfattas inte av bestämmel- serna i 34 kap. om sammanträffande av brott och föränd- ring av påföljd. Däremot föreskrivs i 34 kap. 8 § att domstolen ska ta hänsyn till tidigare utdömd ungdomstjänst om brottet som därefter är föremål för lagföring – och som även det föranleder ungdomstjänst – begåtts innan den påföljden börjat verk- ställas. har i betänkandet Nya påföljder, SOU 2012:34, lämnat förslag om ett nytt påföljdssystem med villkorligt fängelse. Förslaget innebär att villkorlig dom och skyddstillsyn avskaffas som påföljder. Förslaget innebär för vuxna lagöverträdare att påföljds- systemet i stället består av två påföljder, böter och fängelse, där det under vissa förutsättningar kan beslutas att fängelsestraffet ska vara villkorligt. Enligt förslaget ska ett beslut om att ett fängelsestraff ska vara villkorligt innebära att den dömde inte behöver verkställa straffet i anstalt, om han eller hon uppfyller vissa villkor. Villkoren för det villkorliga fängelsestraffet ska vara att den dömde dels avhåller sig från fortsatt brottslighet, dels fullgör den eller de tilläggssanktioner som det villkorliga fängelsestraffet förenas med. Enligt förslaget ska det finnas en presumtion för att fängelsestraff som är kortare än ska dömas ut villkorligt. Även fängelsestraff som uppgår till ska kunna dömas ut villkorligt, om det kan förenas med en tillräckligt ingripande kontraktsvård eller om verkställighet av ett ovillkorligt fängelsestraff på grund av den tilltalades personliga förhållanden eller andra tungt vägande skäl framstår som uppenbart oskäligt. De tilläggssanktioner som föreslås kunna förenas med det villkor- liga fängelsestraffet är dagsböter, samhällstjänst, en övervaknings- och kontrollsanktion, hemarrest, en vård- eller påverkanssanktion eller kontraktsvård. Här kan särskilt noteras att förslaget innebär att dagens intensivövervakning med elektronisk kontroll som verk- ställighetsform för korta fängelsestraff ska övergå till att vara en tilläggssanktion till villkorligt fängelse, s.k. hemarrest. Valet av tilläggssanktion till villkorligt fängelse ska göras med utgångspunkt i fängelsestraffets längd. Det innebär att ett längre villkorligt fängel- sestraff ska förenas med en mer ingripande tilläggssanktion än ett kortare sådant straff och att lika långa villkorliga fängelsestraff ska förenas med tilläggssanktioner som framstår som i huvudsak lika ingripande. Enligt förslaget ska det finnas möjlighet att döma någon till vill- korligt fängelse . Återfall i brott för ett villkorligt fängelsestraff ska inte automatiskt leda till att fängelse- straffet måste verkställas i kriminalvårdsanstalt. I stället ska återfallet i första hand beaktas genom att det döms ut en strängare påföljd för den nya brottsligheten, antingen villkorligt fängelse med en mer ingripande tilläggssanktion än vad straffvärdet motiverar eller – om det inte är tillräckligt – ett ovillkorligt fängelsestraff. Om återfallet inte kan anses tillräckligt beaktat genom att det döms ut ett ovill- korligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, ska rätten kunna besluta att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Enligt förslaget ska Kriminalvården ha ansvaret för verkställig- heten av villkorligt fängelse och se till att den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenats med verkställs. Vid bristande verkställighet ska Kriminalvården kunna ta till olika åtgärder som kan trappas upp successivt. I första hand ska det vara fråga om infor- mella påpekanden och justeringar som ryms inom ramen för den utdömda sanktionen, t.ex. att en mindre del av samhällstjänstarbete ersätts av programverksamhet. Därefter ska Kriminalvården kunna meddela särskilda föreskrifter om t.ex. nykterhet och drogfrihet eller kontakt med en övervakare, eller meddela en varning. ska under vissa förutsättningar ha möjlighet att förlänga prövotiden till som längst eller byta ut tilläggssanktionen mot en annan sanktion som i första hand är lika ingripande och i andra hand mer ingripande. I sista hand ska bristande verkställighet leda till beslut om att fängelsestraffet ska verkställas i kriminalvårdsanstalt. Enligt förslaget ska ett sådant beslut meddelas av allmän domstol efter talan av Kriminalvården. När det gäller påföljder för unga lagöverträdare föreslår Påföljds- utredningen att dagens påföljdssystem ska finnas kvar, med vissa mindre förändringar. Vidare föreslås tre nya påföljder; varningsstraff, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Kontakts- skyldighet för unga föreslås så långt som möjligt fyllas med vad som kan ingå i åtgärden särskilt kvalificerad kontaktperson enligt socialtjänstlagen. i den unges hemort föreslås vara huvudman för påföljden. När det gäller ungdomsövervakning avses tydliga inskränkningar i den unges rörelsefrihet med ett behand- lingsinriktat innehåll, utan att det innebär institutionsvistelse. föreslås vara huvudman för påföljden. förslag föreslås trädda i kraft . 7.6Sammanträffande av brott och förändring av påföljd I 34 kap. finns bestämmelser om sammanträffande av brott och förändring av påföljd. Om den som för brott dömts till fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn eller sluten ungdomsvård be- går nytt brott efter domen, men innan påföljden till fullo verkställts eller annars upphört, har rätten i påföljdshänseende tre alternativ. Detsamma gäller om det upptäcks att den dömde begått fler brott före domen. Beroende på omständigheterna får rätten förordna att den tidigare utdömda påföljden ska avse även det andra brottet eller döma särskilt för detta brott, dvs. låta den tidigare påföljden vara oförändrad. Slutligen får rätten undanröja den utdöma påföljden och döma till gemensam påföljd för brotten. Rätten ska iaktta vad som är särskilt föreskrivet för respektive påföljd. 7.6.1Villkorlig frigivning från fängelse Om någon som villkorligt frigivits från fängelse begår nytt brott ska den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad (34 kap. 4 §). Ett förverkande får bara besluts om frågan uppkommer i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtal från prövotidens utgång. inte ske om den tidigare utdömda påföljden undanröjs och en ny gemensam påföljd bestäms. Beslutas inte om förverkande av villkorligt medgiven frihet får rätten beträffande den villkorligt frigivne vidta samma åtgärder som övervakningsnämnden enligt 26 kap. 18 § kan vidta om den frigivne inte iakttar vad som åligger honom. Rätten kan alltså meddela en särskild föreskrift om vad den frigivne ska iaktta , fatta beslut om övervakning och övervakare eller biträde till övervakaren samt besluta att varning ska meddelas eller att den frigivne ska stå under övervakning efter det att av prövotiden har förflutit. Därutöver kan rätten, beträffande en fri- given som begått nytt brott , förlänga prövotiden med högst . Åtgärderna måste dock beslutas före prövotidens utgång. 7.6.2Den tidigare påföljden är villkorlig dom Om den tidigare påföljden är villkorlig dom, får den tidigare domen omfatta det nya brottet endast om det nya brottet har begåtts före det att prövotiden för den villkorliga domen börjat löpa. I sådana fall får rätten under vissa förutsättningar även döma till högst 200 dags- böter, förena den villkorliga domen med samhällstjänst, besluta om varning, meddela eller ändra föreskrift om fullgörande av skade- ståndsskyldighet, meddela eller ändra föreskrift om att den dömde ska bistå den skadelidande med arbete eller förlänga prövotiden till (34 kap. 5 § första–fjärde styckena). Även i fall där rätten dömer ut en särskild påföljd för den nya brottsligheten får rätten även besluta om varning, meddela eller ändra föreskrift om fullgörande av skadeståndsskyldighet, meddela eller ändra föreskrift om att den dömde ska bistå den skadelidande med arbete och förlänga prövotiden till (34 kap. 5 § fjärde stycket). En villkorlig dom får undanröjas endast om fråga uppkommer i mål där den dömde häktats eller fått del av åtal från prövo- tidens utgång. Om en villkorlig dom undanröjs ska rätten när den bestämmer ny påföljd ta skälig hänsyn till utdömda böter och till vad den dömde har undergått till följd av en föreskrift om samhällstjänst. Det får då dömas till ett kortare fängelsestraff än vad som är före- skrivet för brottet (34 kap. 5 § femte stycket). 7.6.3Den tidigare påföljden är skyddstillsyn Om rätten beslutar att en tidigare utdömd skyddstillsyn ska omfatta även det nya brottet får rätten, under vissa förutsättningar, även döma till högst 200 dagsböter, förena skyddstillsynen med samhällstjänst, förena skyddstillsynen med fängelse enligt 28 kap. 3 § , besluta om varning, besluta om övervakning efter det att prövotiden har förflutit, dock längst till prövo- tidens utgång, besluta om föreskrifter enligt 26 kap. 15 § om bl.a. bostad, anställning eller behandling, förlänga prövotiden till , eller förena skyddstillsynen med kontraktsvård (34 kap. 6 § första–fjärde styckena). Om rätten dömer ut en särskild påföljd för den nya brottslighe- ten får rätten besluta om varning, besluta om övervakning , besluta om föreskrifter enligt 26 kap. 15 § , förlänga prövotiden till högst eller förena skyddstillsynen med kontraktsvård (34 kap. 6 § fjärde stycket). Om skyddstillsynen undanröjs och den tilltalade i stället döms till fängelse ska skälig hänsyn tas till vad han eller hon undergått till följd av domen på skyddstillsyn och vad han eller hon verkställt av böter eller fängelse som utdömts i samband med skyddstillsynen (34 kap. 6 § femte stycket). Fängelse får därvid dömas ut än vad som är föreskrivet för brottet. Har en uppgift om hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd lämnats i domen ska detta beaktas när straffets längd bestäms. I lagen (1988:688) om kontaktförbud finns bestämmelser om för- bud att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en person eller att följa efter denna person. ersattes uttrycket be- söksförbud med kontaktförbud.2 Ett kontaktförbud får enligt lagen meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt all- varligt trakassera den som förbudet avses skydda. 2010/11:45. om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någons liv, hälsa, frihet eller frid. Ett kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Ett kontaktförbud omfattar inte kontakter som med hänsyn till särskilda omständig- heter är uppenbart befogade (1 §). Om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid får kontaktför- budet också avse förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med annan, s.k. kontaktförbud avseende gemensam bostad. Ett sådant förbud får endast meddelas om det finns starka skäl för det (1 a §). Ett kontaktförbud kan utvidgas om det kan antas att ett vanligt förbud inte är tillräckligt. Ett utvidgat kontaktförbud får avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbets- plats eller annat ställe där den personen brukar vistas. Den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större område, s.k. särskilt utvidgat kontaktförbud. För- budet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning om det inte finns särskilda skäl mot det. Särskilt utvidgat kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla (2 §). Ett kontaktförbud meddelas , högst , och får för- längas med högst i taget. Kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas och får förlängas endast om det finns särskilda skäl och då med högst i taget. Särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervak- ning får meddelas och får förlängas med högst i taget (4 §). Frågor om kontaktförbud prövas av allmän åklagaren och tas upp på begäran av den som förbudet avses skydda eller när det annars finns anledning till det (7 §). Offentligt biträde ska som huvudregel förordnas när det är fråga om kontaktförbud avseende gemensam bostad eller särskilt utvidgat kontaktförbud (7 a §). ålagts ett kontaktförbud eller den som förbudet avses skydda begär det, ska åklagarens beslut prövas av tingsrätten (14 §). Den som bryter mot ett kontaktförbud döms för överträdelse av kontaktsförbud till böter eller fängelse . I ringa fall ska dock inte dömas till ansvar (24 §). Den som har meddelats ett särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk över- vakning och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hindrar att den elektroniska övervakningen kommer till stånd eller kan fortgå döms för hindrande av elektronisk övervakning till böter eller fängelse i högst (25 §). I lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang finns bestämmelser om att en person får förbjudas att få tillträde till och vistas på inhägnad plats huvudsakligen avsedd för idrottsutövning när idrottsarrangemang anordnas på platsen av en idrottsorganisa- tion (tillträdesförbud). Tillträdesförbud får inte avse den som är (1 §). En person kan få tillträdesförbud, om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att han eller hon kommer att begå brott under idrottsarrangemang. Vid bedömningen om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om personen har begått ett sådant brott eller annars i samband med idrottsarrangemang. Om syftet med tillträdesförbud kan tillgodoses genom en mindre ingri- pande åtgärd, får förbud inte meddelas. Förbud får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den enskilde (2 §). Ett tillträdesförbud ska gälla för , högst , och får förlängas med högst i taget (3 §). Frågor om tillträdesförbud enligt lagen prövas av allmän åklagare. Frågan tas upp på ansökan av den idrottsorganisation som anordnar idrottsarrangemang som förbudet avses skydda eller av special- aktuella idrottsverksamheten inom . En fråga om tillträdesförbud tas också upp på anmälan av polismyndighet (6 §). Om ett beslut i fråga om tillträdes- förbud går en part emot ska tingsrätten på begäran av parten pröva åklagarens beslut (13 §). Den som bryter mot ett tillträdesförbud döms för överträdelse av tillträdesförbud till böter eller fängelse (22 §). Den svenska lagstiftningen avseende internationell straffverkställig- het har tillkommit successivt. Internationella verkställighetslagen (IVL) utformades för att möjliggöra ett tillträde till brottmålsdoms- konventionen . Lagen har därefter byggts ut och anpassats till olika nya internationella åtaganden och avtal som tillträtt. Detta har medfört strukturella brister. Lagen är svåröverskådlig och svårtillämpad, vilket skapat problem för de tillämpande myndigheter- na. Behovet av en omarbetning av lagen påpekades redan i samband med att överförandekonventionen inarbetades 1985. Ett sådant arbete bedömdes dock lämpligt först efter att erfarenhet av tillämpningen av de olika konventionerna uppnåtts.1 Det har visat sig att det i praktiken framför allt är bestämmelserna som bygger på över- förandekonventionen, som endast avser frihetsberövande påföljder, som tillämpas och då i störst utsträckning avseende fängelsestraff. Övriga delar i lagstiftningen tillämpas förhållandevis begränsat. Det är nu dags att göra den översyn och modernisering av lagen som be- hövs. Handläggningstiderna vid ärendehantering enligt IVL är långa. Regler som innebär en enklare hantering av överförandeären- den är därför behövlig. Exempelvis finns det ett behov för de svenska myndigheterna att kunna kommunicera direkt med motsvarande utländska myndigheter. Detta kan försvåras genom an- talet beslutsnivåer och att vissa beslut fattas på regeringsnivå. Ett grundläggande syfte för samarbetet kring överförande av straffverkställighet gällande frihetsberövande påföljder är att bidra 1983/84:197 s. 15 f. och 22. till den dömdes sociala återanpassning genom att möjliggöra att verk- ställigheten sker där den dömde är medborgare eller har sin hemvist. är det inte alltid ett överförande kommer till stånd trots att den dömdes återanpassning skulle underlättas därav. Ett behov av att skapa en mer väl fungerande ordning för överförande av straffverk- ställighet föreligger därför. En mer fungerande ordning kan förutom att bidra till att fler dömda kan avtjäna straffet där återanpassningen sker bäst, även leda till ett gott resursutnyttjande inom framför allt Kriminalvården. För de tillämpande myndigheterna kan det även vara en fördel om förfarandena enligt de olika systemen, som hänför sig till olika geografiska områden, är så likartade som möjligt. Detta kan leda till effektivitet och kortare handläggningstider. När det gäller överförande av beslut om förverkande är syftet framför allt att motverka den gränsöverskridande organiserade brotts- ligheten. Genom att skapa en enklare ordning för att verkställa för- verkandebeslut kan behovet av en mer effektiv brottsbekämpning tillgodoses. Inom EU pågår ett arbete med att ersätta det traditionella samarbetet med en ordning som bygger på principen om ömsesidigt erkännan- de av rättsliga avgöranden, se avsnitt 2.4. På det straffrättsliga området syftar detta bl.a. till att skapa ett enklare och effektivare förfarande mellan länderna inom EU när det gäller att verkställa straffrättsliga påföljder. Rambesluten om erkännande och verkställighet av frihetsberö- vande- respektive frivårdspåföljder introducerar ett nytt sätt att sam- arbeta vid överförande av sådana påföljder. Samarbetet innebär ett åtagande att, i viss omfattning, som verkställande stat på begäran erkänna och verkställa andra medlemsstaters domar om frihetsbe- rövande respektive frivårdspåföljder. Prövningen av om den andra statens dom ska erkännas och påföljden verkställas är enligt rambeslu- ten begränsad till ett antal vägransgrunder. Om den verkställande staten finner att det finns en sådan omständighet, får den vägra er- kännande och verkställighet. I annat fall ska den verkställande staten överta verkställigheten av påföljden. Genomförandet av rambesluten kräver ny lagstiftning.2 Det ingår i utredningens uppdrag att lämna förslag på sådan reglering. 2007/08:84 s.20. 2008/09:19 s. 33 ff. I uppdraget ingår både en översyn och modernisering av IVL och genomförande av rambesluten om erkännande och verkställighet av frihetsberövande respektive frivårdspåföljder. Frågornas gemensam- ma beredning bör enligt direktiven ske för att motverka en splittring av regleringen. Härigenom skapas förutsättningar för ett enhetligt, samordnat och överskådligt regelverk. En utgångspunkt för utred- ningen är därför att så långt som möjligt hitta gemensamma lösningar för olika frågeställningar.