sou · H1B327 · 2013-05-03 00:00:00 — Att det torde röra sig om ett begränsat antal dödsbon som får en sådan skyldighet, kan i någon mån tala emot att det bör införas en möj- lighet att besluta om befrielse från eller lättnad i skyldigheten att upprätta en sluträkning. Det har emellertid framkommit att det synes vara relativt vanligt att dessa dödsbon behöver hjälp med att upprätta sluträkningen. Vidare kan det antas att den skyldighet som finns för dödsbon att upprätta en sluträkning kan påverka möjligheterna att rekrytera kvalificerade och lämpliga gode män och förvaltare, eftersom den som är intresserad av sådana uppdrag inte vill att anhöriga ska be- höva upprätta en sluträkning vid ett eventuellt dödsfall. Vi anser därför att det även beträffande ett dödsbo bör vara möjligt att befria från skyldigheten att lämna sluträkning eller att besluta att en sådan räkning får lämnas i förenklad form. De situa- tioner då det finns förutsättningar för befrielse eller lättnad för en sådan ställföreträdare torde rimligen i huvudsak kunna bli aktuella även i de fall det är ett dödsbo som har en sådan skyldighet. Det kan t.ex. röra sig om fall då de efterlevande till ställföreträdaren på grund av hög ålder eller sjukdom inte har möjlighet eller förmåga att ta sig an uppgiften. Man bör dock beakta att ett godmanskap eller ett förvaltarskap som regel innebär att ställföreträdaren förvaltar (och därmed har tillgång till) den enskildes egendom. En garanti för att systemet med dessa ställföreträdarskap ska fungera är bl.a. att det enligt FB finns bestämmelser om hur förvaltningen av tillgångarna ska gå till, hur de ska redovisas samt att överförmyndaren ska kunna kontrollera ställföreträdarens åtgärder. Det är med hänsyn till huvudmannens intresse av stor vikt att överförmyndaren ges goda möjligheter att kontrollera ställföreträdarens förvaltning. Befrielse eller lättnad i redovisningsskyldigheten för ett dödsbo bör därför, i enlighet med vad som gäller beträffande ställföreträdare, kunna beslutas endast under vissa förutsättningar. Vi menar att överförmyndaren även i det här fallet måste göra en bedömning av om det finns särskilda skäl för befrielse eller lättnad i den gode mannens eller förvaltarens skyldighet att lämna en slut- räkning. Bedömningen bör i stora delar kunna motsvara den som görs i fråga om en ställföreträdares befrielse eller lättnad. Det bör vid bedömningen beaktas, förutom dödsboets och den enskildes förhållanden, tillgångarnas art eller värde. Att tillgångarna inte är av större omfattning eller om de förvaltas av en bank eller ett annat värdepappersinstitut, kan tala för att en befrielse eller lättnad bör vara möjlig. Det bör vid bedömningen dock finnas möjlighet att beakta även andra omständigheter. Enligt våra direktiv ska vi ta ställning till om dödsboet efter en god man eller förvaltare bör få hjälp med redovisningen av huvud- mannens egendom. Skyldigheten att upprätta en sluträkning över huvudmannens egendom gäller emellertid, förutom för ett dödsbo efter en god man eller förvaltare, även för ett dödsbo efter en för- ordnad förmyndare (se 14 kap. 24 § FB). Det måste antas att det även beträffande dessa dödsbon uppkommer situationer då det är rimligt att kunna ge befrielse eller lättnad i skyldigheten att lämna en sluträkning. Det bör därför finnas möjlighet till detta även i dessa fall. Vi föreslår därför att överförmyndaren ska kunna befria ett döds- bo efter en förordnad förmyndare, god man eller förvaltare från skyldigheten att lämna sluträkning eller besluta att en sådan räkning ska lämnas i förenklad form om det med hänsyn till dödsboets och den enskildes förhållanden, tillgångarnas art eller värde eller omstän- digheterna i övrigt finns särskilda skäl. Möjligheten att ge ett dödsbo befrielse eller lättnad i skyldig- heten att lämna sluträkning bör regleras genom en ny bestämmelse i 14 kap. FB. Vi anser att den bör tas in som ett nytt andra stycke i kapitlets 24 §. Närmare uttalanden om regleringen i denna del görs i författningskommentaren. 6.3.5Bör dödsboet kunna få ersättning för kostnaden att anlita hjälp för att upprätta sluträkningen? Vårt förslag: Dödsboet efter en god man eller förvaltare ska ha rätt till ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkalla- de för att fullgöra skyldigheten att upprätta en sluträkning över huvudmannens egendom. Detsamma ska gälla för ett dödsbo efter en förordnad förmyndare. Överförmyndaren ska fatta beslut om sådan ersättning och i vad mån den ska betalas med medel som tillhör den enskilde. Den enskilde ska ersätta dödsboet för utgiften i den mån hans eller hennes beräknade inkomst eller tillgångar under det år när uppdraget utförs överstiger de basbeloppsgränser som gäller för att han eller hon ska ersätta en god man eller förvaltare för ut- gifter. Ersättning för dödsboets utgifter som inte ska betalas med den enskildes medel ska betalas av kommunen. Dödsboet ska kunna få ersättning för kostnaden att anlita hjälp En god man eller förvaltare har en skyldighet att lämna en sluträk- ning beträffande egendom som har stått under hans eller hennes för- valtning till överförmyndaren i samband med att han eller hon från- träder sitt uppdrag. män och förvaltare har enligt 12 kap. 16 § FB rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Det är överför- myndaren som fattar beslut om ersättning. Överförmyndaren be- stämmer dessutom i vad mån ersättning ska betalas av medel som tillhör den enskilde. I sitt uppdrag hade den avlidne ställföreträdaren rätt till ersättning för utgifter som var skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Eftersom det i ställföreträdarens uppdrag normalt ingår att upp- rätta årsräkningar och, i förekommande fall, en sluträkning bör det i de flesta fall inte uppstå någon ersättningsgill kostnad för detta. Däremot har ställföreträdaren rätt till ett arvode för uppdraget. För de efterlevande (dödsboet) är förhållandena emellertid annor- lunda. De har inte frivilligt åtagit sig ett uppdrag som det råder redovisningsplikt för. Enda anledningen till att de får denna skyl- dighet är att de är efterlevande till en god man eller en förvaltare. Det kan antas att dödsboets skyldighet i detta avseende i en del fall kan få negativ inverkan på möjligheterna att rekrytera kvalificerade och lämpliga gode män och förvaltare, eftersom man som ställföre- trädare inte vill riskera att efterlevande vid ett eventuellt dödsfall ska få denna uppgift. Det är relativt vanligt att ett dödsbo behöver hjälp med att upp- rätta en sluträkning. Att anlita sådan hjälp leder oftast till en kost- nad för dödsboet. Det finns inte någon möjlighet för dödsboet att med stöd av 12 kap. 16 § FB begära ersättning för kostnaden. Enligt vår mening är det mot bakgrund av vad vi har anfört inte rimligt att dödsboet efter en god man eller förvaltare under alla förhållanden ska behöva stå för den kostnad som uppstår för att anlita hjälp med att upprätta sluträkningen. Eftersom det krävs en sluträkning för att uppdraget ska anses avslutat är det också rimligt att en kostnad för detta bör kunna ersättas. Vi föreslår därför att dödsboet efter en god man eller förvaltare ska kunna få ersättning för en utgift för att fullgöra skyldigheten att upprätta sluträkningen. Det bör vara en uppgift för överförmyndaren att besluta om sådan ersättning. Enligt våra direktiv ska vi ta ställning till om dödsboet efter en god man eller förvaltare bör få hjälp med redovisningen av huvud- mannens egendom. Skyldigheten att upprätta en sluträkning över huvudmannens egendom gäller emellertid, förutom för ett dödsbo efter en god man eller förvaltare, även för ett dödsbo efter en för- ordnad förmyndare (se 14 kap. 24 § FB). Det framstår som rimligt att även dessa dödsbon ska kunna få ersättning för en utgift för att kunna upprätta en sluträkning. Vi föreslår därför att även dödsbon efter en förordnad förmyndare ska kunna få ersättning för en sådan utgift. Det bör även i dessa fall vara en uppgift för överförmyn- daren att besluta om ersättningen. På samma sätt som gäller för att en ställföreträdare ska få ersätt- ning för utgifter bör kostnaden för ett dödsbo ha varit skäligen påkallad för att sluträkningen ska kunna upprättas. Detta innebär att överförmyndaren i varje enskilt fall ska bedöma om utgiften har varit nödvändig för att dödsboet skulle kunna fullgöra sin skyldig- het att upprätta sluträkningen. Förhållanden som i det sammanhanget bör beaktas är dels de efterlevandes förmåga att klara av uppgiften, dels hur omfattande eller komplicerad uppgiften är. Att en efterlevande är sjuk eller gam- mal eller att sluträkningen rör omfattande tillgångar eller skulder kan tala för att det kan vara påkallat att anlita hjälp som dödsboet kan få ersättning för. Möjligheten för ett dödsbo att få ersättning för en utgift för att kunna fullgöra sin skyldighet att upprätta sluträkningen bör regleras genom en ny bestämmelse i 14 kap. FB. Denna bör placeras efter den bestämmelse, i vilken dödsboets redovisningsskyldighet respek- tive möjligheten till befrielse eller lättnad i denna skyldighet är reglerad, se avsnitt 13.1. Dödsboets kostnader ska ersättas av den enskilde eller av kommunen Ersättning för en god mans eller förvaltares utgifter ska betalas med den enskildes medel i den mån hans eller hennes inkomst respektive tillgångar överstiger vissa (till prisbasbeloppet relaterade) gränser.14 Kommunen ska betala ersättning som inte ska betalas av den en- skilde. Som vi har redovisat ska dödsboet genom att upprätta en sluträkning slutföra ställföreträdaruppdraget. Om det i stället hade varit den gode mannen eller förvaltaren som (t.ex. efter att ha begärt sitt entledigande) hade haft skyldighet att upprätta en slut- räkning skulle ställföreträdarens arvode för tiden fram till upp- dragets upphörande ha betalats med huvudmannens medel om hans eller hennes inkomst eller tillgångar hade överstigit nämnda gränser. Eftersom dödsboets skyldighet att upprätta en sluträkning får anses vara en del av slutförandet av uppdraget är det enligt vår mening rimligt att den enskilde ska få stå även för dödsboets kostnader, under förutsättning att hans eller hennes beräknade inkomst eller tillgångar överstiger de nivåer som gäller för att ersättning till en god man eller förvaltare ska utges av den enskildes medel. I de fall den enskildes inkomst respektive tillgångar inte över- stiger de basbeloppsrelaterade gränserna bör ersättning för dödsboets utgifter betalas av kommunen. Den föreslagna ordningen bör gälla även för dödsbo efter en förordnad förmyndare. Också i denna del krävs det en ny reglering i 14 kap. FB. Vi gör även beträffande denna del närmare uttalanden i författningskom- mentaren. 14 Se 12 kap. 16 § tredje stycket FB. 7Utredningen i ärenden om anordnande av godmanskap och förvaltarskap 7.1Regleringen om utredningen i ärenden om anordnande av godmanskap och förvaltarskap 7.1.1Tingsrättens beslut i fråga om godmanskap eller förvaltarskap Det är tingsrätten1 som beslutar i fråga om anordnande och upp- hörande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap.2 Tingsrätten har också till uppgift att pröva om omfattningen av ett sådant ställföreträdarskap ska jämkas.3 Överförmyndaren har till uppgift att förordna god man i ett antal andra situationer, t.ex. då en förmyndare för en underårig per- son inte kan utöva förmynderskapet på grund av sjukdom eller av någon annan orsak eller i situationer då förmyndaren och den underårige har motstående intressen.4 När rätten meddelar ett beslut om anordnande av godmanskap (enligt 11 kap. 4 § FB) eller förvaltarskap ska rätten för- ordna en god man respektive förvaltare att utföra uppdraget. Om en god man eller förvaltare i något annat fall under pågående god- manskap eller förvaltarskap ska entledigas eller förordnas ska be- slutet meddelas av överförmyndaren. 1Det är tingsrätten i den ort där den enskilde är folkbokförd som är behörig domstol, se 25 § första stycket FB. 2En närmare redogörelse för i vilka fall sådana beslut ska fattas finns i avsnitt 2.1 och 2.2. 3Se 11 kap. 4, 7 och 23 §§ FB. 4Enligt bl.a. 11 kap. 1–3 §§ FB och lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. Se vidare i avsnitt 2.1. 7.1.2Hur inleds ett ärende om godmanskap eller förvaltarskap vid tingsrätten? En ansökan om anordnande av godmanskap (enligt 11 kap. 4 § FB) eller förvaltarskap eller en ansökan om att ett sådant ställföreträdar- skap ska upphöra får göras av förmyndare, den som ansökningen avser, om han eller hon har fyllt , av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar5 samt av överförmyndaren. En ansökan om förvaltarskap får också göras av en god man som avses i 11 kap. 4 § FB.6 Dessutom får den gode mannen eller förvaltaren ansöka om att godmanskapet respektive förvaltarskapet ska jämkas eller upphöra. Rätten har också vissa möjligheter att självmant ta upp frågor om anordnande, upphörande eller jämkning av godmanskap (enligt 11 kap. 4 § FB) eller förvaltarskap.7 Om överförmyndaren får reda på att ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller ett förvaltarskap antingen behövs eller inte längre be- hövs, ska överförmyndaren hos tingsrätten ansöka om anordnande eller upphörande av ställföreträdarskapet.8 Sådan information kan överförmyndaren få t.ex. från socialnämnden eller från en verksam- hetschef inom hälso- och sjukvården. Om överförmyndaren i ett sådant fall ger in en ansökan till tingsrätten blir myndigheten part i tingsrättens ärende. 7.1.3Utredningen i ett ärende om godmanskap eller förvaltarskap Tingsrätten (eller överförmyndaren) ska i ärenden om förordnande av god man eller förvaltare för någon som har fyllt ge denna person tillfälle att yttra sig, om det kan ske (11 kap. 16 § första stycket FB). Rätten kan låta bli att hämta in yttrande om den enskilde är bortavarande eller ur stånd att uttrycka en vilja. Har den enskilde själv ansökt om god man eller förvaltare ska han eller hon beredas tillfälle att yttra sig över sådant som har tillförts ärendet av andra, t.ex. förslag på god man eller förvaltare.9 5Till släktingar kan hänföras bröstarvingar, föräldrar och syskon. Det är inte nödvändigt att den som ansöker är den som i släktskapshänseende står den hjälpbehövande allra närmast. 1987/88:124, Om god man och förvaltare, s. 175. 611 kap. 15 § FB. 711 kap. 15 § tredje stycket, 21 § andra stycket och 23 § första stycket FB. 85 § första stycket förmynderskapsförordningen (1995:379). 1987/88:124, s. 176. Tingsrätten ska i ärenden om anordnande av godmanskap (en- ligt 11 kap. 4 § FB) eller förvaltarskap också, om det inte är obe- hövligt, hämta in yttrande från den enskildes make eller sambo och barn, överförmyndaren och vårdinrättning. Yttrande ska också, om det behövs, hämtas in från andra när- stående10 samt från den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom och den eller de nämnder som utövar ledning över omsorgsverksamheten (11 kap. 16 § andra stycket FB). Det finns som regel behov av sådan utredning om det inte finns en sådan anhörig som har nämnts.11 Myndigheter och inrättningar är enligt 11 kap. 16 § fjärde stycket FB skyldiga att lämna rätten sådana uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet. Också överförmyndaren är skyldig att lämna ett yttrande till domstolen enligt denna bestämmelse. I förarbetena anges att denna skyldighet innebär att en myndighet som har till- gång till uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet inte med hänvisning till sekretesslagstiftningen kan underlåta att lämna vissa upplysningar i ett infordrat yttrande.12 I förarbetena till ändringar av FB anfördes att det var viktigt att kommunerna skulle ges inflytande över personvalet vid förordnande av förmyndare13 då det i övervägande antalet förmyn- derskap med särskilt förordnad förmyndare kunde antas vara den personliga omvårdnaden om myndlingen som utgjorde den väsent- liga delen av uppdraget och då tillvaratagandet av någons person också var en uppgift. Departementschefen menade att detta talade för att domstolarna i ärenden om förordnande av för- myndare alltid skulle bereda kommunen tillfälle att lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget. Det framgår vidare att departementschefen utgick från att överförmyndarna i behövlig utsträckning skulle komma att utnyttja möjligheten att lämna dom- stolarna förslag på lämpliga personer och att det därför inte var nödvändigt att komplettera bestämmelsen om inhämtande av ytt- rande med en föreskrift om skyldighet att utse presumtiva för- myndare.14 10Med närstående avses främst bröstarvingar, föräldrar och syskon men även andra än släk- tingar kan komma i fråga, se prop. 1987/88:124, s. 176. 1993/94:251, Förmynderskapslagstiftningen, s. 203. 1987/88:124, s. 177. 13Förmyndare kunde då förordnas både för den som inte hade fyllt och för den som var och hade omyndigförklarats. Omyndigförklaring kan liknas vid förvaltarskap. 1974:142, Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i , m.m., s. 127 f. Den som ansökningen om anordnande av god man eller för- valtare avser ska höras muntligen, om det kan ske utan skada för honom eller henne och det inte är uppenbart att han eller hon inte förstår vad saken gäller. Rätten kan avstå från att höra den enskilde muntligen om han eller hon själv har gjort ansökan eller medgett det ifrågasatta förordnandet eller om det annars finns särskilda skäl. Syftet med den muntliga handläggningen är främst att rätten själv ska få bilda sig en uppfattning om den enskildes hälsotillstånd m.m. Den enskilde bör också yttra sig över behovet och omfatt- ningen av ett godmanskap eller förvaltarskap. En skyldighet att hämta in yttrande och att höra den enskilde muntligen gäller även i ärenden hos överförmyndaren om entledigande och förordnande av god man enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltare. Rätten ska enligt 11 kap. 17 § FB hämta in läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd innan den an- ordnar ett förvaltarskap. Detsamma gäller i ärenden om anordnan- de av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB när den enskilde inte har lämnat sitt samtycke. Enligt 11 kap. 19 § första stycket FB ska ett godmanskap eller förvaltarskap upphöra om det inte längre behövs. Det är rätten som beslutar om upphörande i de fall det är ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller ett förvaltarskap. För att kunna besluta att ett förvaltarskap ska upphöra kan rätten behöva tillgång till läkarintyg eller annan utredning som avses i 11 kap. 17 § FB. Rätten kan också behöva hämta in yttrande från anhöriga m.fl., liksom naturligtvis från den enskilde själv, om det inte är han eller hon som har begärt att förvaltarskapet ska upphöra. Detsamma gäller i de fall ett god- manskap enligt 11 kap. 4 § FB har anordnats utan samtycke av den enskilde, eftersom hans eller hennes mening (på grund av dennes tillstånd) inte har kunnat inhämtas.15 Rätten har enligt 11 kap. 23 § första stycket FB även en skyldig- het att pröva om omfattningen av sådana ställföreträdarskap bör jämkas. Av andra stycket i bestämmelsen framgår att rätten ska ge den gode mannen eller förvaltaren samt överförmyndaren tillfälle att yttra sig innan ett beslut om jämkning fattas. En sådan prövning kan också leda till att ett förvaltarskap upphör och ersätts med förordnande av god man eller vice versa. Innan ett sådant beslut fattas, måste rätten beakta utredningskraven enligt 11 kap. 16 och 17 §§ FB. Även vid en mera ingripande förändring inom ramen för 1987/88:124, s. 178 f. t.ex. ett förvaltarförordnande bör dessa paragrafer vara vägledande för utredningen. Det kan gälla exempelvis en utvidgning av ett förordnande att bevaka huvudmannens rätt i en viss rättegång till att omfatta även uppgiften att företräda honom eller henne i alla ekonomiska angelägenheter. Det kan inte uteslutas att rätten i vissa fall får ett stort antal omprövningsärenden t.ex. genom att huvud- mannen själv påkallar prövning. Skulle huvudmannen återkomma gång på gång med en uppenbart ogrundad ansökan, kan emellertid rättens prövning bli summarisk.16 Innan rätten eller överförmyndaren förordnar någon till god man eller förvaltare ska han eller hon ges tillfälle att yttra sig (11 kap. 24§ FB). Överförmyndaren har i de ärenden i vilka myndigheten ska för- ordna en god man (enligt 11 kap. 4 § FB)17 eller en förvaltare, dvs. vid byte av god man eller förvaltare, på samma sätt som tingsrätten skyldighet att, om det behövs, hämta in yttrande från bl.a. den en- skildes make eller sambo och barn, överförmyndaren och vårdinrätt- ning (jfr 11 kap. 16 § andra och tredje stycket FB). Överförmyn- daren har dock ingen skyldighet eller behörighet att, på det sätt som tingsrätten har, hämta in läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd (jfr 11 kap. 17 § första stycket FB). En särskild utredare18 föreslog att handläggningen av ären- den om anordnande, omprövning och upphörande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB skulle flyttas från allmän domstol till överför- myndaren. Enligt förslaget skulle överförmyndaren pröva ärenden när den enskilde ansökte om anordnande av godmanskap eller sam- tyckte till att godmanskap anordnades för honom eller henne. Över- förmyndaren skulle vidare pröva ärenden när den enskilde begärde att godmanskapet skulle upphöra. Enligt förslaget skulle överförmyndaren överlämna ärendet till allmän domstol om någon annan än den som ansökan avsåg mot- satte sig att godmanskap anordnades, omprövades eller upphörde. Detsamma skulle gälla om den enskildes tillstånd hindrade att hans eller hennes mening hämtades in i frågan. 1987/88:124, s. 181. 17Här avses endast de fall då den enskilde inte har lämnat sitt samtycke. 18Domstolarnas handläggning av ärenden, SOU 2007:65, s. 305 ff. Av utredarens förslag framgår vidare att överförmyndaren i sin handläggning skulle ha en skyldighet att hämta in läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. Enligt utredarens förslag skulle överförmyndarens beslut kunna överklagas till allmän domstol. Regeringen har emellertid gjort bedömningen att det för närva- rande inte är lämpligt att flytta handläggningen av ärenden om an- ordnande, omprövning och upphörande av godmanskap från domstol till överförmyndaren. Skälen för detta var att behovet av kompetens- höjande åtgärder hos överförmyndaren hade aktualiserats i olika sammanhang och även om ett antal viktiga åtgärder hade vidtagits för att säkerställa en hög grad av kompetens hos överförmyndaren, så hade huvuddelen av dessa genomförts förhållandevis . Dessutom hade utfört en (uppföljande) granskning av länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndare som visade att det fort- farande fanns brister i tillsynen. Av dessa skäl ansåg regeringen att det inte var lämpligt att flytta handläggningen av de aktuella ären- dena från domstol.19 Som en allmän utgångspunkt angav regeringen dock att ren- odlingen av domstolarnas verksamhet ska fortsätta. För att dom- stolarna ska kunna leva upp till medborgarnas krav på hög kvalitet, snabb och effektiv handläggning samt god service bör domstolarnas verksamhet därför i möjligaste mån renodlas till dömande uppgifter. Utgångspunkten är att domstolarna som första instans endast ska handlägga ärendetyper som kräver domstolsprövning.20 7.3Överförmyndarnämnd obligatorisk som organisationsform? Överförmyndarverksamheten kan bedrivas antingen med överför- myndare eller i överförmyndarnämnd.21 Regeringen uttalade att en ordning med överförmyndarnämnd är att föredra framför en enskild överförmyndare. Enligt regeringen är anledningen till detta att en kontinuerlig sakkunskap lättare kan upprätthållas med en sådan organisationsform, eftersom förtroendevalda med skilda erfarenheter då kan engageras för överförmyndaruppgifterna. 2010/11:119, Domstolarnas handläggning av ärenden, s. 65 ff. 2010/11:119, s. 36 f. 21Det finns också en möjlighet för kommuner att tillsammans inrätta en gemensam över- förmyndarnämnd, se 19 kap. 16 § andra stycket FB.