sou · H1B325 · 2013-04-09 00:00:00 — När det gäller statens möjlighet att via lagstiftning inskränka det för arbetsmarknadens parter förhandlingsbara utrymmet och att via lag göra ingrepp i gällande kollektivavtal gäller enligt inter- nationella åtaganden att detta generellt bör undvikas. Ny tvingande reglering bör därför i princip inte få direkt effekt på gällande kollektivavtal utan få genomslag först när tiden för avtalen löpt ut. Ingrepp i gällande avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare bör också undvikas. Höjningen av åldersgränsen från till föranledde att kritisera riksdag för att bryta mot om föreningsfrihet och kollektiva förhandlingar (nr 98 och nr 154). Lagregleringen inskränkte parternas förhandlingsutrymme, och ansåg att höjningen hade antagits i strid mot de berörda parternas samstämmiga vilja. framförde att orsaker som risk, säkerhet och hälsa i anslutning till arbetsförhållanden kunde motivera kollektiv- avtalad pensionsålder lägre än vad lagen tillät. I samband med att LAS-åldern uttryckte regeringen uppfattningen att avsikten med de internationella konventionerna på området inte kan vara att en stat i och med ratificeringen av dessa avhänder sig möjligheten att lagstifta inom ett område som tidi- gare varit lämnat åt parterna att reglera ( prop. 2000/01:78, s. 27 ff.). Förslaget att höja åldersgränsen från 65 till 67 ansåg regeringen syftade till ett utökat anställningsskydd för att arbetstagare skulle ges en reell möjlighet att kunna utöka sin pension i enlighet med grunderna för det nya pensionssystemet. Detta ansågs som en mycket angelägen fråga, en viktig del av pensionsreformen, av stor dignitet och av stort samhällsintresse. Även sociala stadga och , som redovisas i kapitel 5, möjliggör inskränkningar av de rättigheter och friheter som erkänns i dessa, även om dessa bör användas med stor försiktighet. Enligt utredningen krävs det ett nytt förhållningssätt och höjd ålder för rätt att kvarstå i anställning i LAS för att främja människors möjligheter att arbeta längre och tjäna in till pension. Utredningen anser att höjningen av åldern för rätten att kvarstå i anställning bör kunna godtas då bakomliggande skäl är godtagbara. Höjningen av åldern för rätt att kvarstå i anställning innebär också förbättringar för det stora flertalet arbetstagare. I praktiken medför förslaget att fler kan utnyttja flexibiliteten i pensionssystemet. Utredningen har haft möten med arbetsmarknadens parter och diskuterat föreslagen. Arbetsmarknadens parter har uttryckt att en höjd ålder för anställningsskyddet i LAS kommer att medföra svårig- heter och att kollektivavtal kan behöva omförhandlas. Utredningen är medveten om att nya tvingande regler i princip bör anpassas till tiden för när avtalen löper ut. En höjd åldersgräns medför en hel del arbete. Det framkommer dock vid en översiktlig granskning av gällande kollektivavtal att avtalen är formulerade på många olika sätt. är de formulerade så att det är svårt att entydligt utläsa när avtalen löper ut. Ett flertal kollektivavtal löper automatiskt vidare om de inte sägs upp. Enligt utredningens mening finns det inte heller något som hindrar att avtal sluts som ger arbetstagaren rätt att avgå med pen- sion tidigare än , varför förslagen får anses förenliga med konvention nr 128 om åldersförmåner och rekom- mendation nr 162 om äldre arbetstagare där åldersgränsen för rätt till pension anges inte få överstiga . Högre ålder får dock föreskrivas i enlighet med särskilda grunder i konventionen. Kon- ventionen och dess verkan beskrivs närmare i kapitel 3 Bakgrund. Utredningen anser att det är angeläget att de förslag som utred- ningen lägger fram synkroniseras tidsmässigt för att få effekt. För- slaget om höjd ålder till för anställningsskydd i LAS bör få genomslag relativt snabbt. bör det finnas tid för anpass- ning. Utredningen anser att lagregleringen bör träda i kraft och gälla framför kollektivavtal . Reg- leringen bör även gälla framför enskildas anställningsavtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande, dvs. avtal som har ingåtts före . Se även kapitel 20 om ikraftträdande- och övergångsbestäm- melser. 14.1.3Saklig grund för uppsägning Ett problem med den nuvarande regleringen är att den emellanåt tycks uppfattas som en avgångsskyldighet , vilken hindrar att arbetstagaren arbetar kvar, även i fall där både arbets- givaren och arbetstagare vill att anställningsförhållandet ska fortsätta. Det föreligger skäl att ändra lagen i syfte att klargöra att så inte är fallet. Till detta kommer att regleringen skapar ett tryck för arbets- givaren att avsluta anställningen just när arbetstagaren fyller . Som regleringen är utformad ger den ett fönster i anställnings- skyddet just vid 67-årsdagen. Innan fyllda åtnjuter arbets- tagaren det fulla anställningsskyddet och därefter ett mer begränsat anställningsskydd. Om arbetsgivaren inte utnyttjar detta fönster blir det senare svårare för denne att avsluta anställningen. Lag- stiftaren förutsatte att domstolarna vid bedömningen av kravet på saklig grund för uppsägning skulle påverkas av den omständlig- heten att den gräns som ansetts naturlig för avgångsskyldighet med pension hade överskridits. Trots detta vittnas om en allomfattande tveksamhet från arbetsgivarna inför att behålla arbetskraft efter dagens 67 årsregel p.g.a. den uppfattade risken att behöva motivera uppsägningen. Utredningen föreslår att åldersgränsen höjs från till . För att underlätta för arbetstagaren att arbeta kvar i de fall där både arbetstagaren och arbetsgivaren vill att så ska ske kan man överväga att undanta arbetstagare även från kravet på saklig grund för uppsägning. I realiteten skulle lagändringens betydelse främst vara pedagogisk. En arbetsgivare som låter en arbetstagare som fyller arbeta kvar riskerar inte att få svårig- heter att avsluta anställningen . I princip innebär detta att det s.k. fönstret att låta anställningen upphöra öppnas vid och framåt, och inte enbart i anslutning till 69-årsdagen. En arbetstagare som uppnått anser utredningen inte ha lika stort behov av anställningsskydd som yngre arbetstagare eftersom denne sin inkomst tryggad genom ålderspensionssystemet och inte i samma utsträckning som yngre arbetstagare behov av arbetsinkomsten för sin försörjning. Enligt vad utredningen erfar så förekommer det kollektivavtal som ger arbetstagare starkare skydd än vad som anges i 33 § LAS För att ska uppfylla sina åtaganden enligt direktiv /187/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid övergång av företag, verk- samheter eller delar av verksamheter är det dock utredningens bedömning att arbetstagares uppsägningsskydd vid verksamhets- övergång behöver bibehållas. Direktivet innehåller föreskrifter om skydd för arbetstagares rättigheter vid övergång av företag, verk- samheter och delar av verksamheter. 14.1.4Uppsägning eller skriftligt besked Utredningen har även övervägt vilka regler som ska gälla för hur en anställning får avslutas efter . Ett alternativ skulle således vara att ha kvar uppsägning men slopa kravet på saklig grund efter det att arbetstagaren nått ålders- gränsen för rätt att kvarstå i anställning. Därigenom skulle undvikas att arbetsgivare normalt avslutar anställning vid åldersgränsen i LAS. Utredningen ser dock en del problem med en sådan lösning och har inte prövat detta alternativ närmare. Till reglerna om upp- sägning i LAS hör ett flertal grundläggande bestämmelser i . Om uppsägning bibehålls men saklig grund slopas för arbetstagare som fyllt kan det således kvarstå en del regler i LAS som utgör hinder för fortsatt anställning eller anställning efter att arbets- tagaren fyllt . Enligt utredningen finns det därför anledning att överväga en annan lösning. I stället bör arbetsgivare som önskar avsluta anställ- ningen för en arbetstagare som har fyllt ges möjlighet till detta genom att lämna ett skriftligt besked till arbetstagaren. skriftligt besked gäller inte heller saklig grund för uppsägning, vilket redogjorts för ovan. Skriftligt besked är ett vedertaget be- grepp som används när anställningsskyddet upphör. Det framgår då också klart och tydligt vad som gäller. För en arbetstagare som stannar kvar i anställning efter gäller i så fall samma regler enligt anställningsskyddslagen som för arbetstagare i sam- band med att han eller hon fyller 69, vilket utredningen bedömer är tillräckligt. Endast vid verksamhetsövergång bör reglerna om upp- sägning bibehållas. Utredningen föreslår därför att om en arbetsgivare vill att en arbetstagare som har fyllt ska lämna sin anställning ska arbets- givaren, i likhet med vad som gäller för arbetstagare som fyller , skriftligen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg. Skriftligt besked får dock inte lämnas på grund av verk- samhetsövergång. Förslagen bör träda i kraft . I kapitel 7 anger utredningen att det finns behov av att regelbundet följa upp och analysera situationen när det gäller åldersdiskrimi- nering. Utredningen anger vidare att uppdraget bör lägga på lämplig myndighet. Inom ramen för detta uppdrag bör ingå att genomföra uppföljningar av höjningen av åldersgränsen och slopandet av reg- lerna om uppsägning för att undersöka påverkan på förekomst av åldersdiskriminering. 15Åldersgränser i kringliggande system Som utredningen redan sagt innebär en stigande medellivslängd som inte matchas av ett längre arbetsliv i ett avgiftsbestämt och auto- nomt pensionssystem allt lägre pension när denna måste räcka fler år. I längden kan detta bli ett problem för enskilda och för samhället i stort då allt fler inte klarar sig på en egen intjänad pension. Det finns, som också sagts, också en drivkraft att enskilda ska senarelägga pensionen. Utredningens slutsats är att befintliga pensionsgränser behöver justeras och att förändringarna ska göras genom i förväg definierade kriterier. Utredningen föreslår därför att det införs en riktålder för pension och att riktåldern för pension ska fastställas samt att flertalet pensionsrelaterade ålderregler i angränsande system ska knytas till denna riktålder. I detta kapitel redovisar utredningen de pensionsrelaterade åldersgränserna i socialförsäkringssystemet och ger förslag på hur dessa kan bli mer följsamma så att de stödjer förutsättningarna för ett längre arbetsliv. Utredningen föreslår att de flesta socialförsäk- ringsförmåner ska knytas direkt till riktåldern för pension. Eftersom förmånerna följer riktåldern för pension innebär det också att dessa ändras med automatik när riktåldern förändras. är det viktigt att öka flexibiliteten i arbetslivet. Regel- system bör därför så långt möjligt anpassas till äldres förbättrade förutsättningar och växande intresse för att arbeta längre, oavsett när och hur man vill ta ut sin pension. Utredningen har därför bedömt att vissa socialförsäkringsförmåner som är arbetsrelaterade ska kunna utgå även efter riktåldern i syfte att stödja enskildas möjligheter att fortsätta att arbeta längre. Utredningen föreslår därför att några socialförsäkringsförmåner anpassas till LAS-åldern. Åldersgränser i kringliggande system SOU 2013:25 I det följande redovisas förslagen närmare under respektive rubrik. Utredningens förslag: Reglerna för änkepension, garantipen- sion till omställningspension och beräkning av inkomstgrundad efterlevandepension ska knytas till riktåldern för pension . Änkepension och garantipension till omställ- ningspension ska kunna beviljas längst till och med månaden före den efterlevande uppnår riktåldern för pension. Beräk- ningen av inkomstgrundad efterlevandepension ska grundas på riktåldern för pension. En ny bestämmelse ska införas, 84 kap. 7 a § SFB, för änkor som är födda och . För en änka som är född eller senare ska änkepensionen för år räknat enligt 6 § 2 SFB motsvara för tid före den månad då änkan uppnår riktåldern för pension, av det prisbasbelopp som gällde för döds- fallsåret. (Bestämmelserna 77 kap. 18 §, 81 kap. 4 och 7 §§, 82 kap. 1, 4, 6, 7, 8, 14, 16, 20 och 21 §§, 84 kap. 7 a § SFB) Utredningens bedömning: För änkor födda anser utredningen att reglerna bör vara oförändrade eftersom denna åldersgrupp inte kommer att beröras av de nya reglerna. Det gäller bl.a. underlaget för änkepension för änkor födda eller tidigare som är bl.a. beroende av om den avlidne vid tid- punkten för dödsfallet hade fyllt (84 kap. 3 § SFB). Sär- skilda beräkningsregler gäller även för änkor födda –1953 som tar ut inkomstgrundad ålderspension vid en senare tid- punkt än från och med den månad då hon fyllt (84 kap. 14 § SFB). Särskilda beräkningsregler gäller också fortfarande för änkor som är födda eftersom änkepension då för år motsvarar, för tid före den månad då änkan fyllde , 90 pro- cent av det prisbasbelopp som gällde för dödsfallet (84 kap. 6 § 2 SFB). Enligt utredningen har även dessa regler en stark kopp- ling till tidigare ATP-regler gäller endast övergångsvis. Reglerna bör därför inte ändras. Det finns inte heller behov av att ändra reglerna för underla- get för efterlevandepension efter avlidna som är födda eller tidigare, eftersom det föreslås att riktåldern ska börja gälla . Utredningens skäl för förslag och bedömning Efterlevandepension fungerar som ett omställningsstöd inom soci- alförsäkringssystemet till de familjer där en försörjare avlider. lämnas följande förmåner längst till och med månaden före den då den efterlevande fyller : Änkepension i form av 90-procentstillägg (77 kap. 18 § SFB) Reglerna för beräkning av änkepension innehåller flera bestämmelser som är beroende av åldern 65. Reglerna för beräkning av garantipension till omställningspen- sion innehåller också flera bestämmelser som baserar sig på att den avlidne skulle ha fyllt . Enligt utredningen bör dessa regler knytas till riktåldern för pension. Enligt 81 kap. 4 § SFB ska som försäkringstid tillgodoräknas även tid fr.o.m. det år då dödsfallet inträffade till och med det år då den avlidne skulle ha fyllt (framtida försäkringstid). Även bestämmelserna i 81 kap. 7 § SFB är beroende av åldern 64. Reg- lerna utgör ett kompletterande stöd för efterlevande och det är rimligt att utsträcka den tid som tillgodoräknas till och med det år då den avlidne skulle ha uppnått riktålder för pension. Även reglerna för beräkning av inkomstgrundad efterlevande- pension innehåller flera bestämmelser som baserar sig som en faktor (82 kap. 1 § SFB). Pensionsbehållningen efter avlidna som var födda eller senare beräknas olika beroende av om dödsfallet inträffade före eller efter (81 kap. 4 SFB). Om dödsfallet inträffat den avlidne fyllde ska den avlidnes faktiska pensions- behållning användas vid beräkning av efterlevandepension (82 kap. 20 § SFB). Den faktiska pensionsbehållningen ska räknas om med inkomstindexet före ändring till ingången av det år den avlidne fyllde (82 kap. 21 § SFB). Därefter ska pensionsbehållningen följsamhetsindexeras. Utredningen föreslår att även dessa nämnda regler anpassas vad gäller sättet att beräkna och anknyts till att den avlidne har uppnått riktåldern för pension. Utredningen föreslår vidare att en ny bestämmelse bör införas, 84 kap. 7 a § SFB, för änkor som är födda och . För en änka som är född eller senare ska änkepensionen för år räknat enligt 6 § 2 SFB motsvara för tid före den månad då änkan uppnår riktåldern för pension, av det prisbasbelopp som gällde för dödsfallsåret. För änkor födda anser utredningen att reglerna bör vara oförändrade eftersom denna åldersgrupp inte kommer att beröras av de nya reglerna. Utredningen föreslår att riktåldern ska börja gälla . Det är inte rimligt att reglerna ska gäller för dessa personer. Det gäller bl.a. underlaget för änkepension för änkor födda eller tidigare som är bl.a. beroende av om den avlidne vid tidpunk- ten för dödsfallet hade fyllt (84 kap. 3 § SFB). Särskilda beräkningsregler gäller även för änkor födda –1953 som tar ut inkomstgrundad ålderspension än från och med den månad då hon fyllt (84 kap. 14 § SFB). Det finns inte heller behov av att ändra reglerna för underlaget för efterlevandepension efter avlidna som är födda eller tidi- gare Utredningens förlag: Rätten till sjukpenning i särskilda fall ska knytas till riktåldern för pension och kunna lämnas längst till och med månaden före den när försäkrade uppnår riktålder för pension. Den särskilda regeln gällande sjukpenning med sjukpenning efter ingången av den månad när den försäk- rade fyllde ska anpassas så att regeln i stället avser den som uppnått riktåldern för pension. Sjukpenning ska vidare kunna beviljas försäkrad för tid efter ingången av den månad då den försäkrade fyllt . (Bestämmelserna 27 kap. 36 och 37 §§ samt 28 a kap. 7 § SFB) Sjukpenning i särskilda fall betalas enligt nuvarande regler ut som längst till och med månaden före den försäkrade fyller (28 a kap. 7 § SFB). Dessutom gäller särskilda regler för sjuk- penning som betalas ut efter . När en försäkrad som fyllt fått sjukpenning efter ingången av den månad då han eller hon fyllde , får besluta att sjukpenning inte längre ska betalas ut (27 kap. 36 § SFB). För tid efter ingången av den månad då den försäkrade fyllt får sjukpenning betalas ut för (27 kap. 37 § SFB). Utredningens skäl för förslag Enligt utredningens mening bör åldersgränsen för sjukpenning i särskilda fall i 28 a kap. 7 § SFB knytas till riktåldern så att rätten till sjukpenning ska kunna lämnas längst till och med måndaden före den när den försäkrade uppnår riktålder för pension. När det gäller sjukpenning för tid efter att den försäkrade uppnått rikt- åldern gör utredningen följande bedömning. Utredningens utgångspunkt är att allt fler personer efter hand önskar arbeta vid allt högre ålder och skjuta upp uttaget av ålders- pension. När nuvarande åldersgränser i pensionssystemet höjs finns det, enligt utredningens mening, starka skäl för att anpassa närliggande system och låta dessa följa med. Det bör alltså fort- sättningsvis vara möjligt för försäkrade att få sjukpenning under en senare del av arbetslivet. I likhet med vad som gäller bör för- säkrad som fortsätter att förvärvsarbeta längre upp i åldrarna ha rätt till sjukpenning. Sjukpenningperioderna bör dock inte utformas alltför generöst. Det skulle kunna leda till ökade sjukskrivningskostnader eftersom enskilda kan tänkas skjuta fram uttaget av ålderspension och försöker få sjukpenning i stället. Utredningen har övervägt om det skulle vara möjligt att utöka antalet sjukskrivningsdagar vid varje sjukskrivningstillfälle, men inte ansett att det är en framkom- lig väg. Om man skulle utöka antalet sjukskrivningsdagar utöver (dvs. ) innebär det att personer som passerat riktåldern skulle behöva prövas mot sådant förvärvsarbete som normal förekommer på arbetsmarknaden eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne (se 27 kap. 48 § SFB). Utredningen anser inte att försäkrade som uppnått riktåldern för pension ska behöva flytta för att få ett nytt arbete. Då de allra flesta vanliga sjukdomar även varar får det också anses rim- ligt med en begränsning av antalet dagar. Utredningen har valt att behålla nuvarande system. Försäkrade som uppnått riktåldern för pension ska även forsättningsvis kunna beviljas rätt till sjukpenning . Vidare ska Försäk- ringskassan i likhet med gällande regler få besluta att sjukpenning inte längre ska lämnas den försäkrade. I syfte att stärka rätten till sjukpenning för försäkrade som väl- jer att fortsätta att arbeta lite längre upp i åldrarna efter det att anställningsskyddet upphört bör sjukpenning få lämnas för tid efter ingången av den månad då den försäkrade fyllt . Utredningens förslag: Åldersgränsen för SGI-skyddet ska knytas till riktåldern så att skyddet omfattar tiden före det att den försäkrade uppnår riktåldern för pension. SGI-skyddet för försäkrade som uppnått riktåldern ska fastställas på grundval av inkomst från förvärvsarbete. (Bestämmelserna 26 kap. 17, 18, 22 a och 25 §§ SFB) Utredningens bedömning: Frågan om utvidgat SGI-skydd efter uppnådd riktålder bör utredas av Parlamentariska social- försäkringsutredningen. (26 kap. 13 § SFB och förordningen (2000:1418)) I 26 kap. SFB finns bestämmelser om skydd för sjukpenninggrun- dande inkomst (SGI-skydd). Enligt 26 kap. 13 § SFB gäller SGI- skydd under tid då den försäkrade deltar i ett arbetsmarknads- politiskt program och har aktivitetsstöd eller utvecklingsersättning eller är arbetslös. Enligt 1 § förordning(2000:1418) om tillämpning av vissa skydds- bestämmelser för sjukpenninggrundande inkomst ska skyddsbestäm- melserna om sjukpenninggrundande inkomst i 26 kap. 13 § SFB tillämpas för en försäkrad som har en sjukpenninggrundande inkomst av anställning eller av annat förvärvsarbete och som före ingången av den månad han eller hon fyller 1.är helt eller delvis arbetslös, 2.på grund av hälsoskäl inte kan återgå i arbete hos sin arbets- givare, eller 3.på grund av hälsoskäl inte kan återgå i arbete i den egna verk- samheten. Bestämmelserna gäller endast när den försäkrade är beredd att anta erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten samt aktivt söker sådant arbete och är anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmed- lingen, eller söker arbete på det sätt som före- skriver. Bestämmelsen innebär att en arbetslös försäkrad har rätt att ha kvar SGI endast till och med månaden före den månad han eller hon fyller . Enligt 26 kap. 17 § SFB gäller SGI-skydd när den försäkrade inte förvärvsarbetar av någon anledning som ger rätt till vissa angivna ersättningar som sjukpenning och rehabiliteringsersättning, m.m. Vidare gäller enligt 26 kap. 18 § SGI-skyddet även vid kortare avbrott i förvärvsarbete. Enligt bestämmelserna gäller SGI-skyddet endast för tid . Av förarbetena till SFB (prop. 2008/09:200 s. 445) framgår att nämnda bestämmelser avsåg att mot- svara bestämmelserna i 3 § första stycket föreskrifter (RFFS 1998:12) om sjukpenninggrundande inkomst). SGI-skyddet enligt nämnda föreskrifter gällde för försäkrad som inte fyllt . Fr.o.m. har föreskrifter om sjukpenninggrundande inkomst ändrat lydelse (RFFS 1998:12) Enligt 4 § i gällande föreskrifter fastställs sjuk- penninggrundande inkomst för förvärvsarbetande försäkrad som fyllt endast på grundval av inkomsten från detta arbete. På samma sätt fastställs den sjukpenninggrundande inkomsten för en försäkrad som fyllt och som inte förvärvsarbetar, om han kan styrka att han skulle ha förvärvsarbete, om inte anledning som sägs i 26 kap. 17 § socialförsäkringsbalken hade förelegat. Enligt 26 kap. 22 a § SFB gäller att vid utgången av en period då en försäkrad helt eller delvis har fått sjukersättning eller aktivitets- ersättning ska SGI:n motsvara den SGI som den försäkrade skulle ha haft före en eller flera sådana perioder. Detta gäller dock endast för tid . Vidare gäller enligt 26 kap. 25 § SFB att om en försäkrad får tjänstepension i form av ålders- pension eller därmed likställd pension före utgången av den månad han eller hon fyller ska SGI fastställas endast om den försäk- rade har förvärvsarbete som beräknas pågå under minst sex måna- der i följd. Utredningens skäl för förslag och bedömning Enligt utredningens mening bör åldersgränsen för SGI-skyddet i 26 kap. 17 och 18 §§ SFB knytas till riktåldern för pension. I likhet med vad som gäller ska SGI-skyddet för försäkrade som upp- nått pensionsåldern också fastställas på grundval av inkomsten från arbete. Enligt utredningens mening är det rimligt att även ålders- reglerna i 26 kap. 22 a § och 25 § SFB knyts till riktåldern för pension. Utredningen anser att den som arbetar har rätt till en SGI, oav- sett ålder, men att möjligheterna att få behålla en SGI när man inte arbetar bör vara begränsade när man uppnått riktåldern för pen- sion. får den som fyllt behålla sin SGI vid sjukdom om personen kan visa att han eller hon skulle ha arbetat om inte sjuk- domen kommit emellan (4 § RFFS 1998:12).