sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — sådan framställning från den verkställande staten ska ske enligt en internationell överenskommelse som är bindande för . Regeringen får endast lämna tillstånd om utlämning för brottet lagligen kunnat ske eller om hinder mot utlämning förelegat endast på grund av straffets längd. Enligt 34 § IVL finns det möjlighet för regeringen, efter framställ- ning från den andra staten och prövning av , att lämna tillstånd till den verkställande staten att den dömde får åtalas, dömas eller på annat sätt berövas friheten, för brott som begicks före överförandet, än för det brott den dömde överförts. Sådant tillstånd får lämnas om överlämnande eller utlämning för brottet kunnat äga rum eller om dessa åtgärder endast hade varit utesluten på grund av straffets längd, se även avsnitt 3.1.1. Bestäm- melsen gäller vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen samt vid tillämpning av överförandekonventionen tillsammans med tilläggsprotokollet i det s.k. utvisningsfallet (34 b § IVL). Även i den nya lagen bör det finnas en bestämmelse som behandlar tillstånd till den verkställande staten att göra avsteg från det skydd som ges enligt specialitetsprincipen. Mot bakgrund av lagens konventionsneutrala utformning bör bestämmelsen skrivas om. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. I praktiken kan bestämmelsen komma att användas vid tillämpning av brottmåls- domskonventionen, när den dömde var frihetsberövad vid över- förandet, eller vid tillämpning av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet i utvisningsfallet. I övriga fall behövs inte något särskilt tillstånd eftersom skydd enligt specialitetsprincipen inte gäller om den dömde har samtyckt till överförandet av verkställig- heten. När det gäller förfarandet kan noteras att lagstiftaren, trots att arresteringsorderfall prövas av domstol och inte regeringen, valt att behålla prövningen av regeringen i IVL. I samband med införandet av lagen om en europeisk arresteringsorder ändrades 34 § IVL på så sätt att med utlämning jämställdes ett överlämnande enligt en arresteringsorder.11 Tillägget har haft relevans i förhållande till stater som deltar i samarbetet om arresteringsordern, dvs. medlemsstaterna inom EU. I vårt förslag till en ny lag som genomför rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder finns en särskild bestämmelse om tillstånd enligt specialitetsprin- 2003/04:7 s. 215. cipen, se avsnitt 17.8. I förhållandet mellan medlemsstaterna inom EU är det denna lag som kommer att vara tillämplig vid överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder. Någon hänvisning till att överlämnande enligt en arresteringsorder skulle kunnat äga rum behövs därför inte i den här behandlade nya lagen. Det är i stället tillräckligt att en hänvisning görs till utlämnings- förfarandet. I vårt motsvarande förslag till tillstånd till den verkställande staten i den nya lagen om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder inom EU görs beträffande förfarandet en hän- visning till 6 kap. 8 § arresteringsorderlagen. Detta motsvarar de krav som ställs i artikel 18.3 i rambeslutet. I den här föreslagna lagen ska alltså i stället frågan avgöras utifrån om utlämning kunnat ske. Eftersom frågor kring utlämning alltjämt prövas av regeringen bedömer vi att den nuvarande ordningen vid tillstånd till den verk- ställande staten med prövning av regeringen och bör bestå. har lämnat förslag om att fram- ställning om tillstånd enligt 34 § IVL i stället ska prövas av tingsrätt.12 Detta i konsekvens med att det föreslås att prövning av utlämning i stället ska ske av allmän domstol. Om utredningens förslag genomförs finns det anledning att åter se över bestämmelsen. 12 SOU 2011:71 s. 803 f och 898 f. 12Verkställighet i av en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd Som framgår i avsnitt 10.3 föreslår vi att Kriminalvården ska pröva om en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd ska verkställas i , när påföljden kan antas komma att verkställas som fängelse eller sluten ungdomsvård, och , när påföljden kan antas komma att verkställas som överlämnande till rättspsykiatrisk vård samt att överklagande ska kunna ske till all- män domstol. Vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen bygger förfarandet i stället på en åklagar- eller domstolsprövning som, när en framställning bifalls, leder till en svensk dom eller beslut. Dessa förfaranderegler behandlas särskilt i de nya lagen, se vidare avsnitt 14.5.1. För överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder är det i praktiken framför allt överförandekonventionen som tillämpas. Det är därför naturligt att den nya regleringen i huvudsak bygger på denna konvention, även om det införs undantag som möjliggör tillämpning av andra överenskommelser. Den mer dis- kretionära prövning som görs av regeringen vid tillämpning av överförandekonventionen är enligt vår bedömning inte lämplig vid en myndighets- och domstolsprövning. I stället bör det i det nya regelverket på ett tydligare sätt framgå vilka förutsättningar och vilka hinder som gäller vid ett överförande av verkställighet av en utländsk brottmålsdom till . Till en början bör vissa grundläggande förutsättningar vara upp- fyllda för att ett överförande ska kunna ske. Detta handlar om sådana förutsättningar som de behöriga myndigheterna har att kontrollera och pröva i varje enskilt fall. En sådan förutsättning, som behandlas i avsnitt 9.3, är att det finns en internationell över- enskommelse mellan och den andra staten eller att det finns särskilda skäl att ändå tillämpa lagen. Andra grundläggande förut- sättningar handlar om vilken anknytning den dömde ska ha till för att ett överförande ska tillåtas, se avsnitt 12.2.1, samt i vilka fall den dömdes samtycke krävs för ett överförande, se av- snitt 12.2.2. Även vissa övriga förutsättningar bör prövas i varje enskilt fall, se närmare avsnitt 12.2.3. Därutöver kan det i enskilda fall finnas omständigheter som kan utgöra skäl för den behöriga myndigheten att avslå en framställning om verkställighet av ut- ländsk brottmålsdom, dvs. hinder mot verkställighet. Sådana hinder tas upp i avsnitt 12.3. I och med att vi föreslår att det i den nya lagen införs en ny beslutsordning krävs det vissa nya förfaranderegler. Överväganden och förslag kring förfarandet behandlas i avsnitten 12.4–12.10. Frågor om offentligt biträde behandlas i avsnitt 14.1 och om över- klagande i avsnitt 14.2.1. 12.2.1Anknytning och social återanpassning Förslag: En utländsk brottmålsdom får verkställas i om den dömde är svensk medborgare eller är bosatt i . Det ska dessutom kunna antas att den dömdes sociala återanpass- ning underlättas av ett överförande av verkställigheten hit. Andra anknytningskrav kan gälla om det följer av en internatio- nell överenskommelse som är bindande för . En genomgång av nuvarande anknytningskrav enligt internationella verkställighetslagen (IVL) finns i avsnitt 4.3.1. Vid tillämpning av överförandekonventionen krävs för ett över- förande av verkställigheten till att den dömde är svensk medborgare eller har hemvist i . Det är i princip uteslutande dessa anknytningskrav som tillämpas . Vi har inte funnit någon anledning att begränsa lagens tillämpningsområde till svenska med- borgare utan anser att regleringen alltjämt ska omfatta utlänningar med hemvist i . Huvudregeln enligt den nya lagen ska därför vara att den dömde är svensk medborgare eller är bosatt i . För att uppnå en enhetlig reglering bör även här begreppet bosatt användas i stället för hemvist, se avsnitt 11.2.2. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. En beskrivning av hemvistbegreppet finns i avsnitt 4.3.2. Det kan i vissa fall vara oklart om en person är bosatt eller om bosättningen här har upphört. Bosättningskravet bör enligt lagen, på motsvarande sätt som i exempelvis 2 kap. 2 § , innebära att bosättningen har viss stadigvarande karaktär. Den närmare innebörden av begreppet får överlämnas åt rättstillämp- ningen. Den rättspraxis som finns gällande hemvistbegreppet i 2 kap. 2 § , men även inom den internationella privat- och processrätten, bör kunna vara vägledande. Detta betyder bl.a. att omständigheter som var personen är folkbokförd samt huruvida personen har uppehållstillstånd i bör ha betydelse vid be- stämmande av personens bosättning även om dessa i sig inte är avgörande. Även vid tillämpning av den nya lagen är det därför relevant för Kriminalvården och att inhämta upp- gifter om den dömde från och . Vidare bör var den enskilde personen har för avsikt att vara bosatt ha betydelse. Personens egna uppgifter om att vara stadigvarande bosatt i eller i en annan stat bör dock ses tillsammans med objektiva omständigheter som t.ex. bostad, anställning och familje- förhållanden. Hemvistbegreppet bedöms något olika i olika lag- stiftningssammanhang beroende av syftet med lagstiftningen. Mot bakgrund av syftet med möjligheten till överförande av straffverk- ställighet mellan olika länder och den koppling som finns till den sociala återanpassningen, se nedan, bör tolkningen av bosättnings- begreppet inte vara alltför restriktiv i detta sammanhang. Även om den som dömts i en annan stat är svensk medborgare eller är bosatt i är det inte givet att verkställigheten lämpligen bör överföras hit. Enbart den omständigheten att den dömde är svensk medborgare eller är bosatt här bör alltså inte vara tillräcklig. Vi bedömer att det utöver detta dessutom bör krävas att det kan antas att den dömdes sociala återanpassning underlättas av ett över- förande hit. Det framgår inte direkt av nuvarande reglering, vid tillämpning av överförandekonventionen, att det är en förutsättning för överförande till att den sociala återanpassningen kan antas underlättas av ett överförande hit. En sådan prövning görs dock i praktiken vid regeringens diskretionära bedömning. Det har i praxis som utgångspunkt inte ansetts tillräckligt i sig att den dömde har ett svenskt medborgarskap utan det krävs även annan anknyt- ning till . Inte heller i fall där en utlänning haft hemvist i har detta i sig ansetts tillräckligt för ett överförande. En helhetsbedömning görs i stället av den dömdes anknytning till respektive stat. Vid denna bedömning har faktorer betydelse som medborgarskap, hemvisttid i olika stater, nuvarande bostadsförhållanden, familje- och arbetsförhållanden samt eventuellt uppehållstillstånd i eller i den andra staten. Mot bakgrund av att det huvudsakliga syftet med samarbetet kring internationell straffverkställighet är att den dömde ska av- tjäna straffet där den sociala återanpassningen kan antas ske bäst, bedömer vi att det är rimligt att det även fortsättningsvis ställs ett sådant krav för ett överförande till . Detta bör framgå av den nya lagen. Den behöriga myndigheten har att vid denna prövning jämföra hur anknytningen ser ut till respektive land. Vid denna bedömning bör de faktorer som nämns ovan beaktas, dvs. med- borgarskap, hemvisttid i de olika staterna och eventuell tredje stat, nuvarande bostads- och arbetsförhållanden, familjeförhållanden samt eventuellt uppehållstillstånd. Även den dömdes språkliga, kulturella, sociala och ekonomiska band till respektive stat är rele- vanta. När det gäller utländska medborgare som är bosatta i bör även beaktas vilken typ av uppehållstillstånd han eller hon har i . I fråga om familjeband bör särskild hänsyn tas till om den dömda personen har minderåriga barn i någon av staterna. Härvid bör hänsyn tas till barnets behov av kontakt med den dömde, hur kontakten varit tidigare och hur den skulle påverkas av att verk- ställigheten överförs till . När det gäller barn som befinner sig i föreslår vi i avsnitt 11.2.2 att det införs en möjlighet för den behöriga myndigheten att inhämta upplysningar om barnet från socialnämnden. Se även om barnet bästa i avsnitt 5.4. I fall där den dömde varit stadigvarande bosatt i är detta en faktor som starkt talar för att överförande av verkställigheten bör ske hit. Här kan jämföras med förslaget om utvidgat tvingande samarbetsområde när det gäller genomförandet av rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder, se avsnitt 16.3, som innebär att en person som bor och är stadigvarande lagligt bosatt i och kommer få behålla sitt permanenta uppehållstillstånd, presumeras ha en sådan stark anknytning hit att ett överförande kan ske. Natur- ligtvis ska även den dömdes egen inställning till överförandet be- aktas vid bedömningen. I enstaka fall kan den dömde, förutom domslandet, ha anknyt- ning både till och till en tredje stat. Det kan exempelvis vara fråga om att den dömde har dubbelt medborgarskap eller är växelvis bosatt i och i en tredje stat. kan anknyt- ningen till domslandet endast bestå i att personen begått brott där. Om det i ett sådant fall, i jämförelse med förhållandena i doms- landet, kan antas att den dömdes sociala återanpassning skulle underlättas av ett överförande till och övriga förutsätt- ningarna enligt lagen är uppfyllda, bör ett överförande kunna ske hit. Ett överförande ska alltså inte vara uteslutet på grund av att den dömde även har anknytning till ett annat land. För att möjliggöra tillämpning av andra konventioner än överför- andekonventionen ska det av lagen framgå att andra anknytnings- krav kan gälla om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för . avser detta vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen. Anknytningskravet i brottmålsdomskonventionen är som huvudregel att den dömde har hemvist i . Det finns därutöver inte något krav på att den sociala återanpassningen kan antas ske bäst här. Vidare kan verk- ställighet ske i även om den dömde inte har hemvist här, om det kan antas förbättra möjligheterna till den dömdes åter- anpassning eller om verkställighet kan ske i samband med verk- ställighet av annan frihetsberövande påföljd som ska verkställas i , eller om är den dömdes ursprungliga hemland, se avsnitt 4.3.1. Här kan också noteras att för tillämpning av avtal med om samarbete rörande verkställighet av straffrättsliga påföljder krävs att den lagöverträdare som ska överföras är med- borgare i den verkställande staten (artikel 3.2). Även enligt avtal med om verkställighet av straffrättsliga påföljder krävs när är verkställande stat att den dömde är medborgare här (artikel 3.2). För svenskt vidkommande torde emellertid den före- slagna huvudregeln kunna tillämpas även vid tillämpning av dessa avtal. Förslag: Verkställigheten av en utländsk brottmålsdom får som huvudregel överföras till endast om den dömde har samtyckt till att verkställigheten överförs hit. Samtycke krävs dock inte om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för . Detta innebär inte någon ändring i sak i förhållande till gällande rätt. Nuvarande bestämmelser om när den dömdes samtycke krävs för att möjliggöra överförande av straffverkställighet och de undantag som finns härifrån ska alltjämt gälla enligt den nya lagen. Gällande rätt om den dömdes samtycke beskrivs i avsnitt 4.4. Vid tillämpning av överförandekonventionen är det en obliga- torisk förutsättning att den dömde samtycker till överförandet, vilket bör gälla som huvudregel i den nya lagen. Detta är även ett krav enligt avtal med och . Krav på den dömdes samtycke ska däremot inte gälla om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för , vilken undantagsregel ska framgå av lagen. Detta gäller i fall där brottmålsdomskonventionen tillämpas. Vidare krävs inte den dömdes samtycke vid tillämpning av överförande- konventionen tillsammans med tilläggsprotokollet eller Schengen- konventionen. I dessa fall krävs inte samtycke från den dömde om han eller hon genom att fly till försöker att helt eller delvis undandra sig verkställighet av påföljden, om denna har dömts ut genom en dom som vunnit laga kraft i den andra staten (flykt- fallet), eller om domen angående påföljden, eller ett administrativt beslut till följd av denna dom, innehåller ett förordnande att den dömde ska utvisas från den stat där domen meddelats eller annars inte får vistas i den staten efter att han eller hon försatts på fri fot (utvisningsfallet). Vi bedömer inte att dessa undantag behöver framgå uttryckligen i lagen eftersom de kan antas komma att tillämpas i begränsad omfattning med anledning av den föreslagna lagen om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder inom EU, jfr avsnitt 11.2.4. Förslag: En utländsk dom får verkställas i endast om -domen har vunnit laga kraft, -påföljden får verkställas i den stat där domen meddelats, -den dömde befinner sig i eller i den stat där domen meddelats, och -den tid av påföljden som återstod att avtjäna när framställ- ningen om verkställighet kom in uppgick eller särskilda skäl talar för att verkställigheten ändå förs över till . Om en svensk behörig myndighet hos en annan stat har gjort framställning om att verkställigheten ska ske i krävs även att den andra staten har lämnat sitt medgivande till att verkställigheten överförs hit. Lagakraftvunnen och verkställbar dom Enligt brottmålsdomskonventionen krävs för överförande att domen har vunnit laga kraft och att påföljden får verkställas i den dömande staten (artikel 1 a och artikel 3.1), vilket regleras i 5 § andra stycket 1 IVL. Enligt överförandekonventionen får en dömd person endast överföras om domen har vunnit laga kraft (arti- kel 3.1 b). Den omständigheten att en utländsk brottmålsdom som kan komma att verkställas i , vunnit laga kraft bör utgöra en grundläggande förutsättning i lagen som ska prövas i alla ärenden. Detta gäller även den omständigheten att en påföljd som begärs verkställd i är verkställbar i den dömande staten. Det kan exempelvis vara fråga om att domen inte är verkställbar i den dömande staten på grund av preskription enligt det landets lagstift- ning eller beslut om nåd eller amnesti som beslutats där. Den dömde befinner sig i eller i domslandet Om den dömde varken befinner sig i den dömande staten eller i får det anses vara faktiskt omöjligt att genomföra verk- ställigheten här. Ett krav på att den dömde befinner sig i den stat där domen har meddelats eller i bör därför ställas upp. Ett sådant krav får anses motsvara artikel 6 h) i brottmålsdomskonven- tionen om att den verkställande staten är ur stånd att verkställa påföljden, vilket regleras genom 6 § första stycket 5 IVL. En sådan förutsättning gäller enligt rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder, se avsnitt 18.2.4. Även en likartad utformning av lagarna talar för att en sådan förutsätt- ning även ska gälla i den nya lagen om internationell straffverk- ställighet. Återstående tid för verkställighet Vid tillämpning av överförandekonventionen gäller enligt 25 a § första stycket IVL att den tid för frihetsberövande som återstår när framställningen kom in uppgick . Denna förutsättning grundar sig på att det inte är meningsfullt att genom- föra ett överförande när än återstår av straffet, se avsnitt 11.2.5. Detta krav bör gälla som en grundlägg- ande förutsättning även i den nya lagen och bör utformas på så sätt att de ska återstå av påföljden att avtjäna. I den mån det är möjligt ska härvid beaktas tidigaste dag för villkorlig frigivning i domslandet. Någon vägransgrund som direkt hänför sig till kvarstående tid för verkställighet finns i och för sig inte i brott- målsdomskonventionen. Däremot finns den mer generella grunden att en framställning kan vägras om den verkställande staten inte kan verkställa påföljden (artikel 6 h). I och med den tid förfarandet tar för prövning av en framställning enligt brottmålsdomskonven- tionen torde det i praktiken vara omöjligt att kunna genomföra verkställigheten av en dom där återstående tid för verkställighet, när framställningen kom in, är . Ett sådant krav måste därför anses vara förenligt även vid tillämpning av brottmåls- domskonventionen. Enligt gällande rätt kan verkställigheten, trots att mindre tid än återstår, överföras om det finns särskilda skäl som talar för att verkställigheten ändå överförs till . hänför sig till humanitära skäl. Undantaget har i praxis tillämpats i vissa ärenden t.ex. när det varit fråga om en person som varit svårt sjuk. Vi bedömer att det även fortsättningsvis finns skäl att ha ett undantag som hänför sig till särskilda skäl i det enskilda fallet. På motsvarande vis som framgår under avsnitt 11.2.5 bör undantags- regeln även kunna tillämpas i fall där det är fråga om ett kortare straff än där verkställigheten ännu inte påbörjats. Det kan av kriminalpolitiska skäl finnas anledning att i en sådan situa- tion låta den dömde avtjäna straffet i , t.ex. om han eller hon redan återvänt till eller om det i princip inte finns någon anknytning alls till domslandet. Domslandet har lämnat sitt medgivande till att verkställigheten överförs hit Enligt överförandekonventionen kan en framställning om överför- ande göras av antingen den dömande staten eller av den verkställ- ande staten. Det är inte ovanligt att en i en annan stat dömd person vänder sig till svenska myndigheter med önskemål om att få över- föra verkställigheten av den utländska brottmålsdomen hit. Om regeringen i ett sådant fall bedömer att det finns förutsättningar för ett sådant överförande och att därmed kan godta ett över- förande hit fattas beslut om att påföljden får verkställas här samt att det ska göras en framställning till den andra staten. I de fall den andra staten inte godkänner ett överförande av straffverkställig- heten förfaller det tidigare beslutet. I den nya lagen bör en grund- läggande förutsättning, i fall där initierar ett ärende, vara att den andra staten medger att ett överförande sker hit. Den behöriga myndigheten bör alltså i sådana fall göra en förhandsbedömning och, i förekommande fall, inhämta den andra statens inställning. Slutligt beslut kan därefter fattas, se avsnitt 12.6. Förslag: En framställning om verkställighet av utländsk brott- målsdom ska avslås om -verkställighet i skulle vara oförenlig med grund- läggande rättsprinciper för rättsordningen här i landet (ordre public), -gärningen som påföljden avser inte motsvarar brott enligt svensk lag, -det skulle strida mot principen om ne bis in idem, -gärningen som påföljden avser utgör ett politiskt eller mili- tärt brott, -den dömde vid tiden för brottet inte fyllt , -påföljdspreskription enligt svensk rätt inträtt, eller -verkställighet i inte skulle vara förenlig med bestäm- melser om immunitet. Även om det föreligger hinder mot verkställighet får en utländsk brottmålsdom verkställas i om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställigheten sker här. En framställning får avslås om verkställighet i i annat hänseende skulle strida mot den överenskommelse mellan och den andra staten som ligger till grund för framställningen. Bedömning: Det införs inte i lagen någon uttrycklig hänvisning till de svenska grundlagarna eller till . I IVL har, vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen, vissa vägransgrunder angivits (5 och 6 §§ IVL), se avsnitt 4.2.1. Vi har i den nya lagen valt att låta vissa av dessa omständigheter utgöra grundläggande förutsättningar för att ett överförande av verk- ställighet ska komma ifråga i stället för att låta omständigheterna utgöra vägransgrunder. Dessa omständigheter ska alltså alltid före- ligga och det är den behöriga myndighetens skyldighet att kon- trollera att förutsättningarna är uppfyllda i enlighet med lagens krav. Dessa omständigheter behandlas i avsnitten 12.2.1–12.2.3. Övriga vägransgrunder som finns i IVL behandlas i detta av- snitt. Detta är omständigheter som kan aktualiseras i ett enskilt fall. Sådana omständigheter bör i den nya lagen formuleras som hinder mot verkställighet. Enligt gällande rätt har det vid tillämp- ning av överförandekonventionen inte ansetts nödvändigt att, utöver vissa grundläggande förutsättningar, ställa upp några hinder mot att verkställa en utländsk brottmålsdom.