sou · H1B317 · 2013-04-03 00:00:00 — where there are no doubts regarding the sound- ness of the district court ruling following the preliminary con- sideration of leave to appeal. Other cases should be adjudicated following a comprehensive review. The credibility rule is further relaxed so that the court of appeal can base its evaluation in more cases on the evidence taken up at the district court. There are limited opportunities for prosecutors to amend the prosecution at the court of appeal and Supreme Court. The same applies to an aggrieved party bringing an action in respect of cri- minal liability at a superior court. The possibility for a court of appeal to adjudicate a case without a main hearing will be extended. The basic prerequisites for cases that can be adjudicated on the basis of documents at the court of appeal correspond with when it would, according to our pro- posal, be possible to adjudicate a case in the event that the accused has failed to appear at the district court. An explicit rule should be introduced stating that the court of appeal must always consider whether it is appropriate for verbal evidence given at the district court to be adduced by reference to audio and video recordings of the questioning at the district court. A further exemption is made from the prohibition against reformatio in pejus. This exemption means that the court of appeal may impose a more severe or more restrictive sanction than the sanction imposed by the district court if there is reason to set aside a conditional sentence or probation owing to the miscon- duct of the person sentenced. Composition of the court When deliberating on how the court ought to be composed, we have proceeded on the basis of what would lead to an adjudication that is best suited to purpose. This depends on the gravity of the offence in the case, the scope and nature of the case and also the instance at which the case is being adjudicated. In light of this we make the following proposals: As today, the district court should always be able to adjudicate a case with at least one legally qualified judge and three lay judges. It should be possible for one legally qualified judge to adjudicate on more kinds of cases at a main hearing at the district court. The limit for which cases can be adjudicated by one legally quali- fied judge corresponds to when the case could, according to our proposal, be adjudicated in the absence of the accused. This means, among other things, that this may occur in cases where the accused would not be sentenced to more than six months im- prisonment in the event of a conviction. We also propose that it should be possible for one legally qualified judged to adjudicate certain special kinds of case or matter (such as, for example, matters relating to a prohibition on contact). It should be possible for three legally qualified judges to adjudi- cate a case at the district court if there are reasons to do so con- sidering the scope or nature of the case, e.g. because the case involves difficult legal issues or is very extensive. Lay judges should not participate in such cases. Three legally qualified judges should adjudicate criminal cases at the court of appeal. The lay judge system should thus not be applied when adjudicating criminal cases at the court of appeal. If three legally qualified judges have adjudicated the case at the district court, four legally qualified judges should participate when the case is adjudicated at the court of appeal. Support for aggrieved parties and private claim handling that is better suited to purpose Private claims – improved support and handling that is better suited to purpose One of the key issues for people subjected to crime is to have their claim for damages or other private claim considered in a simple way at the criminal trial. There are currently inadequacies in the support received by aggrieved parties on matters relating to private claims and the way in which these claims are dealt with within the current procedure. Not all aggrieved parties receive the support that and prosecutors should provide according to the applicable pro- visions. Actions are frequently instituted at a late stage and are not always sufficiently prepared. This impedes handling suited to pur- pose. In light of this we make the following proposals: We should clarify the responsibility of the authorities to assist prosecutors in the preparation of private claims. should issue regulations on how indi- vidual claims are to be documented during the preliminary investi- gation in order to ensure homogenous handling. The Government ought to assign to take measures to improve the handling of private claims by the and to monitor the work of the Swedish Prosecution Authority regarding these issues. By way of clarification, an express provision should be intro- duced stating that a prosecutor who does not undertake to bring an action in spite of a request from the aggrieved party should notify the aggrieved party of this by means of a decision supported by reasons. The division of responsibility between prosecutor and the aggrieved party counsel appointed should be clarified so that it is prescribed by statute that such counsel should always bring the aggrieved partys actions for private claims if such a claim has been presented by the aggrieved party. It should be possible to institute an action for a private claim that is not brought by the prosecutor at the same time as the prosecution. In such a case, the action should be instituted by way of the prosecutor submitting, together with the prosecution, information concerning a claim that the aggrieved party presen- ted in the course of the preliminary investigation or to the pro- secutor. Provisions should in view of this also be introduced concerning how information required for the claim should be notified on time. A special provision relating to private claims instituted following the prosecution should be introduced to improve the of being able to apply a means of handling suited to purpose. Such an action should only be dealt with jointly with the pro- secution if it becomes apparent that this can be done without inconvenience or where there are otherwise special reasons to do so. If this is not the case, such claim should be split up and dealt with as a contentious civil case. It has emerged that there may be practical problems in conjunction with the handling of one special kind of claim, namely claims for damages directed at the custodian of a young accused. We make the following proposals in respect of such claims for damages: It should be possible to institute an action against the custodian in the same way as an action against the accused. The provisions that we have proposed should apply to service of the prosecution, and orders to respond to it should also apply to the custodian. This means, among other things, that the custodian may be served by means of simplified service if he or she had been informed about this means of service beforehand. A provision should be introduced clarifying that a defendant other than the accused (e.g. a custodian when an action is brought against him or her) should also be summoned to attend the main hearing in a criminal case and reminded that an action for a private claim may be adjudicated in his or her absence. Support persons and aggrieved party counsel It is important that it is possible for aggrieved parties to (where necessary) receive the support that a support person and aggrieved party counsel can provide. We propose that in some cases a support person who accompanies an aggrieved party to a trial should be able to receive compensation from public funds for the costs incurred. We also make proposals that aim to ensure that individual aggrieved parties are provided with information about the possi- bility of having a support person with them and that staff within the legal system have sufficient knowledge about the function that a support person can fulfil under the Code of Judicial Procedure. It is important that the resources of the legal system are directed at such cases and situations where the aggrieved party has a real need for aggrieved party counsel. It is particularly important to ensure that all aggrieved parties who need aggrieved party counsel should be able to get one. The trial modernisation reform (EMR Reform) has had a general effect on the support needs of aggrieved parties during trials at the court of appeal. We propose that the appointment of aggrieved party counsel should cease following expiry of the period for appeals against a district court judgment. The appointment of aggrieved party counsel at a superior court should be re-examined if the aggrieved party so requests or there are otherwise special reasons to do so. Several of our proposals affect working arrangements within the legal system and require organisations to adapt to new or changed duties. It is consequently important that good preparations are made for the implementation of our proposed reform. The implemen- tation work requires leadership and control as well as commitment on the part of managers at the authorities and courts within the legal system. We propose that the Government appoints an Implementation Inquiry where the commissioner in charge of the Inquiry is assigned to draw up a plan for how the proposed reform can best be imple- mented. This assignment ought to also include coordinating and directing the implementation work of the authorities. , the Swedish Prosecution Authority, the , the Prison and Probation Ser- vice and the ought to be directed to participate in the preparatory work. This ought to include deter- mining the various preparatory stages – in the form of technical adaptation of operational support, discussions about the allocation of resources and staff, training and information activities, and also the production of documentation on administrative routines – that may be required and their deadline for implementation. In addition, attention during the implementation work ought to be directed at practical issues relating to how it can best be ensured that the person being prosecuted can easily contact an advocate for advice. The ought to be involved in this work, as well as the . The statutory amendments should enter into force on a date to be determined by the Government. As regards the requirement for leave to appeal, the older provisions will apply to appeals against judgments and decisions that have been issued before the new provisions enter into force. The primary consequence of our proposals is an improvement in the quality of the procedure. In general, the implementation of the proposals we make will not entail any increase in costs for the state. However, it is difficult to assess the financial consequences, which are based on estimates. Our proposals will result in reduced costs for Swedish Courts and increased costs for the prosecutor service. Resources will need to be redistributed from the Swedish Courts to the prosecutor service as a consequence of duties being transferred from the courts to the prosecutors. Aggrieved party counsel costs at the court of appeal will reduce within the legal aid appropriation while there will be additional costs to fund the remuneration of advocates providing advice for the accused. Fewer main hearings will also help to reduce legal assistance costs. Costs in respect of cancelled hearings will reduce. There will be training and readjustment costs for authorities applying the new rules. It may also be assumed that costs will arise for the Swedish Courts, the prosecutor service and the Prison and to adapt their organisations to our proposals. lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 49 kap. 13 § och 54 kap. 12 § ska upphöra att gälla, dels att 1 kap. 3 b §, 2 kap. 4 §, 5 kap. 3 §, 12 kap. 14 §, 19 kap. 7 och 11 a §§, 20 kap. 8 §, 22 kap. 2 och 5 §§, 23 kap. 21 §, 28 kap. 2 §, 30 kap. 2 och 4 §§, 31 kap. 1 §, 33 kap. 6 §, 35 kap. 6 §, 36 kap. 17 och 20 §§, 40 kap. 10 §, 45 kap. 1–4, 5, 7–10 a, 11, 13–13 a, 14, 15 och 16 §§, 46 kap. 6, 8, 14–15 och 15 a §§, 47 kap. 2 och 7 §§, 48 kap. 2, 4–8, 10, 12 och 19 §§, 49 kap. 14 a §, 51 kap. 4, 7 a, 8–9, 12–13, 19, 23 och 25 §§ , 53 kap. 2 §, 54 kap. 9 §, 55 kap. 15 § och 56 kap. 13 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas 24 nya paragrafer, 20 kap. 8 a §, 21 kap. 3 c och 10 a §§, 22 kap. 2 a §, 23 kap. 18 a §, 24 kap. 13 a §, 30 kap. 3 a–b §§, 45 kap. 1 a, 4 a, 10 b–c, 13 b–d och 14 a §§, 46 kap. 15 b §, 47 kap. 7 a och 20 a §§, 49 kap. 14 b§, 51 kap. 13 a, 13 b, 25 a och Vid huvudförhandling i mål om brott för vilket inte är före- skrivet svårare straff än böter eller fängelse är tingsrätten domför utan nämnde- män, om det inte finns anled- ning att döma till annan påföljd än böter och det i målet inte är fråga om företagsbot. Tingsrätten är domför med en lagfaren domare vid huvud- förhandlingen, om det inte finns anledning att döma till 2.villkorlig dom i förening med samhällstjänst om det i dom- slutet ska anges , 3.skyddstillsyn i förening med fängelse enligt 28 kap. 3 § brotts- balken, 4.skyddstillsyn i förening med samhällstjänst eller kontraktsvård om det i domslutet ska anges , eller Vad som anges i andra stycket gäller också om det inte finns an- ledning att 1.förverka villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff med mer än , eller 2.bestämma påföljden till fäng- else och förverka villkorligt med- given frihet från fängelsestraff med en strafftid som sammantaget överstiger . Med de påföljder som anges i andra stycket 1–5 ska likställas förordnande enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 . Om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller beskaffenhet får rätten vid huvud- förhandlingen bestå av tre lag- farna domare. Om en domare får förhinder sedan huvudförhand- lingen har påbörjats, är rätten Om det finns skäl för det, får antalet lagfarna domare utökas med en utöver vad som följer av första stycket. Detsamma gäller i fråga om antalet nämndemän. Om någon eller några av leda- möterna får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats gäller första stycket andra meningen i fråga om domförhet. huvudförhandling har påbörjats, är rätten ändå domför. Flera än fyra lagfarna domare och tre nämnde- män får inte delta. Finns det inte anledning att döma till svårare straff än böter och är det i målet inte fråga om företagsbot, är hov- rätten domför även med den sammansättning som anges i första stycket. Detsamma gäller vid hand- läggning som inte sker vid huvud- förhandling. Vid förhandling inom stängda dörrar får efter medgivande av rättens ordförande tjänsteman vid domstolen eller den som för sin utbildning tjänstgör vid denna vara närvarande. Om det finns särskilda skäl för det, får rätten tillåta även annan att närvara vid sådan förhandling.En målsägande som inte för talan i målet får närvara vid en huvudförhandling som hålls inom stängda dörrar om särskilda skäl inte talar mot det. Av 10 kap. 3 a § offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) framgår i vil- Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse eller efter det att ett överklagande har förfallit vid sammanträde som avses i 50 kap. 10 § eller 51 kap. 10 § är hovrätten domför med en lagfaren domare. Detsamma gäller vid beslut om undanröjande av tingsrättens av- görande sedan käromålet återkallats. Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren domare i hovrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare, av en annan tjänsteman i hov- rätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet. Regeringen med- delar närmare föreskrifter om detta. Vid förhandling inom stängda dörrar må efter medgivande av rättens ordförande tjänsteman vid domstolen så ock den som för sin utbildning tjänstgör vid denna vara närvarande. När sär- skilda skäl äro därtill, må rätten medgiva även annan att närvara vid sådan förhandling. ken utsträckning målsägandens rätt att närvara vid förhandlingen får begränsas på grund av sekre- tess. Fullmakt medför behörighet för ombudet att å partens vägnar angående saken 1.väcka talan samt påkalla åtgärd, även om åtgärden ankommer åannan myndighet än rätten; 2.mottaga delgivning av inlagor och andra handlingar, dock ej föreläggande för parten att infinna sig personligen; 3.företaga alla handlingar för utförande av partens talan samt avgiva svaromål å alla mot parten framställda yrkanden; 4.avstå från yrkande, som framställts av parten, och medgiva motpartens yrkande; 6.söka verkställighet av rättens dom; samt 7.uppbära parten tillerkänd ersättning för rättegångskostnad. Om en fullmakt avser endast en viss domstol, har ombudet vid den domstolen samma behörighet som sägs i första stycket. Om- budet får även anmäla missnöje mot ett beslut som meddelas av domstolen. Om en fullmakt gäller endast för ett visst rättegångstillfälle, har ombudet vid det rättegångstillfället samma behörighet som sägs i första stycket 2–5. Ombudet får även anmäla missnöje mot ett be- slut som då meddelas. Finner rätten i samband med att en ansökan ges in att rätten saknar behörighet att ta upp målet eller att i annan ordning pröva ansökan men att en annan domstol skulle vara behörig, ska ansökan lämnas över till den domstolen, om sökanden inte har något att invända mot detta och det inte heller finns något annat skäl mot att ansökan över- lämnas. Ansökan ska anses ha kommit in till den senare dom- stolen som den kom in till den domstol som först tog emot ansökan.Om rätten i samband med att ett allmänt åtal ges in finner att rätten saknar behörighet att pröva åtalet men att annan domstol Andra stycket gäller i tillämpliga delar också när flera mål om allmänt åtal mot den tilltalade är anhängiga vid olika hovrätter. Finner rätten i samband med att en ansökan ges in att rätten saknar behörighet att ta upp målet eller att i annan ordning pröva ansökan men att en annan domstol skulle vara behörig, skall ansökan lämnas över till den domstolen, om sökanden inte har något att invända mot detta och det inte heller finns något annat skäl mot att ansökan över- lämnas. Ansökan skall anses ha kommit in till den senare dom- stolen som den kom in till den domstol som först tog emot ansökan. skulle vara behörig, gäller om åtalet och övriga yrkanden som framställs i samband med detta vad som är föreskrivet i första stycket om ansökan. I sådant fall ska rätten höra om åklagaren har något att invända mot att åtalet överlämnas till den behöriga dom- stolen. Den tilltalade ska under- rättas om att åtalet överlämnats till annan domstol om det inte är uppenbart obehövligt. Målsäganden må ej väcka åtal för brott, som hör under allmänt åtal, med mindre han angivit brottet och åklagaren beslutat, att åtal ej skall äga rum. Har åklagare väckt talan, äge målsäganden biträda åtalet; han må ock i högre rätt fullfölja talan. Utan hinder av vad i första stycket sägs må målsägande väcka talan om ansvar för falskt eller obefogat åtal, falsk angivelse eller annan osann tillvitelse angående brott. Målsägande är den, mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. Om ett av åklagaren väckt åtal för brott som rör målsägan- den ogillats helt eller delvis får målsäganden överklaga till högre rätt och yrka bifall till åtalet. Om tingsrättens dom i ett fall som avses i första stycket även överklagas av åklagaren i samma del förfaller målsägandens över- klagande. Om åklagaren därefter återkallar sitt överklagande ska handläggningen av målsägandens överklagande återupptas om måls- äganden begär det inom den tid som anges i tredje stycket. Om åklagaren återkallar sitt överklagande i ett fall som avses i andra stycket ska rätten under- rätta målsäganden om detta om det inte är uppenbart att det är obehövligt. Målsäganden ska an- mäla att han eller hon begär att handläggningen av dennes över- klagande ska återupptas senast efter att åklagaren åter- kallat sitt överklagande. Den som har åtalats för brott för vilket åklagaren har yrkat strängare påföljd än böter har rätt till kostnadsfri rådgivning enligt denna balk. Kostnadsfri rådgiv- ning i målet får lämnas av advo- kat i . Om det finns sär- skilda skäl kan rådgivningen för- längas till sammanlagt högst . Den som har lämnat råd- givning enligt denna balk har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete samt för kost- nader för tolk och översättning som rådgivningen kan ha krävt. Ersättningen för arbete ska be- stämmas enligt 10 § första stycket. Har talan om enskilt anspråk tagits upp till behandling i samband med åtalet, får rätten förordna att talan ska hand- läggas som särskilt mål enligt reglerna för tvistemål, om en fortsatt gemensam handlägg- ning skulle medföra väsentliga olägenheter.En talan om enskilt anspråk som väckts efter åtalet ska av- skiljas för att handläggas som ett särskilt mål enligt reglerna för tvistemål, om det inte står klart att en fortsatt gemensam hand- läggning kan ske utan olägenheter eller det annars finns särskilda skäl. Har talan om enskilt anspråk tagits upp till behandling i samband med åtalet, får rätten förordna att talan skall hand- läggas som särskilt mål enligt reglerna för tvistemål, om en fortsatt gemensam handlägg- ning skulle medföra väsentliga olägenheter. Efter att undersökningsledaren slutfört den utredning denne an- ser nödvändig och den misstänkte och dennes försvarare under- rättats om sin rätt att ange ytter- ligare utredning enligt 23 kap. 18 § första stycket, har målsägan- den eller ett målsägandebiträde rätt att efter begäran ta del av sådant som förekommit vid under- sökningen som har betydelse för målsägandens talan om enskilt anspråk. Det gäller dock bara om det kan ske utan men för utred- ningen eller kommande rättegång. Av 10 kap. 3 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) fram- går i vilken utsträckning måls- ägandens eller målsägandebiträdets rätt att ta del av uppgifter i för- undersökningen får begränsas på grund av sekretess. Om målsäganden eller ett måls- ägandebiträde tillåts ta del av uppgifter ur undersökningen ska det anges i förundersökningsproto- kollet. Av en sådan anteckning ska det framgå vilka uppgifter som målsäganden eller biträdet tagit del av. Rätten enligt första stycket att ta del av uppgifter ur förunder- sökningen består även efter åtal och fram till dess åtalet slutligt prövats eller annars slutligt av- gjorts. Vid förundersökningen skall protokoll föras över vad därvid förekommit av betydelse för ut- redningen. Sedan en utsaga av en miss- tänkt eller någon annan har upp- tecknats skall utsagan läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Han skall också tillfrågas om han har något att invända mot innehållet. Upp- teckning och granskning skall ske innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfatta- nde eller behandlar komplicerade sakförhållanden, därefter. En invändning som inte medför någon ändring skall antecknas. Efter gransk- ningen får uppteckningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen antecknats i Vid förundersökningen ska protokoll föras över vad därvid förekommit av betydelse för ut- redningen. Sedan en utsaga av en miss- tänkt eller någon annan har upp- tecknats ska utsagan läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Denne ska också tillfrågas om han eller hon har något att invända mot inne- hållet. Uppteckning och gransk- ning ska ske innan förhöret av- slutas eller, om förhöret är sär- skilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, därefter. En invändning som inte medför någon ändring ska antecknas. Efter granskningen får uppteck- ningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen anteck- I mindre mål får i stället för protokoll föras kortfattade anteck- ningar över det väsentliga, som förekommit vid förundersökningen.