sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — Om däremot aktiebolagsdelägaren får – eller väljer att ta ut – en lägre lön med anledning av tjänstgöringen som nämndeman ska nämndemannen ersättas för denna inkomstförlust. Ett sådant löneavdrag ska ställas i relation till den lön som delägaren normalt tar ut från sitt aktie- bolag. Om aktiebolagsdelägaren väljer att inte minska sitt löneuttag ska någon ersättning för inkomstförlust inte betalas ut. Nämndemannen begär ersättning för den inkomstförlust som uppstår med anledning av uppdraget. Det är domstolen som prövar inkomstförlustens storlek och fattar beslut om ersättning. En återkommande kontroll av inkomstförlustens storlek måste därför göras av domstolen. Domstolen ska minst en gång begära in underlag från nämndemannen som visar storleken på den inkomstförlust som uppdragstagaren gör på grund av uppdraget. Om domstolen finner det motiverat bör antalet kon- troller av inkomsten vara fler . Ersättning vid helgtjänstgöring (2 b § ersättningsförordningen) Till nämndemän som tjänstgör vid sammanträde som hålls , annan allmän helgdag, lördag, , och nyårsafton betalas ersättning, utöver det vanliga arvodet, med per dag. Ersättning för kostnader för barntillsyn (2 c § ersättningsförordningen) Nämndemän med barn som har behov av tillsyn har rätt till skälig ersättning för kostnader för barntillsyn som varit nödvändig för att kunna fullgöra uppdraget. har med stöd av 2 c § ersättningsförordningen meddelat tillämpningsföreskrifterna DVFS 2007:2. Moderna villkor för nämndemannauppdraget bl.a. att rätt till ersättning för skäliga kostnader för barntillsyn föreligger endast för barn och att ersättning inte ut- betalas för barntillsyn som utförs av nära familjemedlem, såsom make/maka, sambo, andra barn eller föräldrar. Inte heller utbetalas ersättning för barntillsyn som kan tillgodoses inom den ordinarie barnomsorg som nämndemannen anlitar. Rätt till ersättning för kostnader för barntillsyn föreligger enligt föreskrifterna endast för faktiska kostnader för tillsyn under tid som varit nödvändig för att nämndemannen ska kunna fullgöra uppdraget samt för erforderlig restid. Ersättning utbetalas mot ingivande av räkning. Kostnaden för barntillsyn ska styrkas genom ingivande av faktura, kvitto eller motsvarande handling. Enligt uppgift från har ersättning för kostnader för barntillsyn begärts och utbetalats i relativt liten omfattning sedan bestämmelsen infördes . Det rör sig om mellan 120–140 tillfällen. Även antalet personer som har begärt sådan ersättning är begränsat och är omkring 40 –2012. Reseersättning (4, 4 a och 5 §§ ersättningsförordningen) Rese- och traktamentsersättningar utbetalas till nämndemän enligt de bestämmelser som gäller för statstjänstemän i allmänhet. Det innebär normalt att resa med billigaste färdmedlet ersätts. Till nämndemän vars resväg till sammanträdet överstiger utbetalas även ett särskilt inställelsearvode om per dag. Avståndet avser enkel resa från ordinarie bostad. Vid tillämpningen av de bestäm- melser som avses i 4 § ska enligt 5 § de uppdragstagare som anges i 2 § 4–10 vid tågresor ha rätt till ersättning för kostnad för sovplats i enbäddskupé. Vid resa som berättigar till ersättning bör såvitt möj- ligt gemensam färd anordnas, om det medför kostnadsbesparing. Regeln i 4 § ersättningsförordningen innebär att resekostnads- ersättning och traktamente utbetalas enligt de bestämmelser som framgår av 3 kap. Allmänt löne- och förmånsavtal (ALFA). Vid resa till sammanträde räknas nämndemannens ordinarie bo- stad som tjänsteställe. Nämndemannen får därför ersättning för kostnader för resa till sammanträdet som vid tjänsteresa. Ersättning för resekostnader utgår med gjorda utlägg för resa med allmänna kommunikationer eller med bilersättning inom den beloppsram som anges i 12 kap. inkomstskattelagen. Denna reseersättning är skattefri. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Vid flerdygnsförrättning (tjänsteresa med mellanliggande natt) utgår ersättning enligt de bestämmelser och med de belopp som anges i 12 kap. inkomstskattelagen (1999:1229). Det är domstolen som beslutar om vilket färdsätt som får användas vid resan till sammanträdet. Parkeringsavgift ersätts endast om domstolen anser att egen bil är lämpligaste färdsätt. Om taxi eller hyrbil ska an- vändas vid färd till domstolen ska detta vara beslutat av domstolen innan resan företas. Vid resa som utförs av nämndemannen bör såvitt det är möjligt gemensam färd anordnas om det medför en kostnadsbesparing. Nämndemannen har att uppvisa kvitto vid begäran om ersättning för utlägg för resa med allmänna kommunikationer eller för par- keringsavgift. Kvittot utgör domstolens verifikation för bokför- ingen. I vissa undantagsfall kan domstolen ersätta nämndemannen för utlägget för sin resa med allmänna kommunikationer eller parkeringsavgiften trots att kvitto inte överlämnas till domstolen. Skulle det vara så att nämndemannen haft kostnader med anledning av utlägg som inte kan styrkas, på grund av att kvitto eller annan verifikation inte lämnades när betalning gjordes för resan eller parkeringen, måste nämndemannen lämna en närmare förklaring till domstolen om varför kvitto inte kan företes. Domstolen ska då pröva om utbetalning ändå kan ske. En nämndeman kan endast ha ett tjänsteställe, och det är den egna bostaden som räknas som det även om nämndemannen under vissa tider tillfälligt är bosatt i sin fritidsbostad. Dom- stolen ska därför inte ersätta nämndemannen för resa mellan fritids- bostad och domstol utan ersättning ska utbetalas som om resa gjorts från den ordinarie bostaden. Undantag från denna grundregel får endast göras när särskilda skäl finns för att ett sammanträde ska kunna genomföras, t.ex. när nämndemannen får en sen kallelse. Det är domstolen som beslutar om ersättning ska utbetalas vid så- dant tillfälle. Domstolen ska upplysa nämndemannen om att ersätt- ning för resa som eventuellt utbetalas till och från fritidsbostad är en skattepliktig inkomst. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Ersättning vid deltagande i introduktionsutbildning m.m. (6 § ersättningsförordningen) Domstolen får med stöd av 6 § ersättningsförordningen besluta att nämndemän ska få arvode, ersättning för förlorad arbetsförtjänst och reseersättning när nämndemän deltar i introduktionsutbildning eller information som domstolen anordnar. Ersättning vid inställt sammanträde (7 § ersättningsförordningen) Om ett sammanträde ställs in får ersättning för sammanträdet be- talas ut om det finns särskilda skäl. Det är domstolen som bedömer om det finns särskilda skäl och fattar beslut om vilken ersättning som då ska betalas. Särskilda skäl kan t.ex. vara att nämndemannen har tagit tjänstledigt för upp- draget och inte kan återgå till det ordinarie arbetet. Då kan ersätt- ning betalas för inkomstförlust. Ett annat skäl kan vara att nämnde- mannen har påbörjat sin resa till sammanträdet innan han eller hon har kunnat nås med information om att sammanträdet har ställts in. Om domstolen då finner att det föreligger särskilda skäl för att även arvode ska betalas ut vid inställt sammanträde bör arvodet begränsas till , dvs. arvode för tjänstgöring än . 8.2.2Överväganden bakom den nuvarande ordningen Regelverket kring nämndemännens ersättningsvillkor har genomgått ett flertal reformer. I det följande berörs huvud- dragen i den senaste reformen som har sin bakgrund i SOU 2002:61 och prop. 2005/06:180. föreslog en regel som innebar att ersättning för inkomstförlust ska utgå utöver arvodet och att ersättningen bör täcka den faktiska inkomstförlusten. Enligt betänkandet skulle arvodet höjas från till . Kommittén föreslog vidare att nämndemän som förlorade pensions- och semesterförmåner till följd av uppdraget skulle få en schabloni- serad ersättning för denna förlust. Dessutom föreslogs ett särskilt inställelsearvode om som skulle utgå till nämndemän vars resväg översteg enkel väg. Moderna villkor för nämndemannauppdraget införandet av en möjlighet till ersättning för barntillsynskostnader liksom en möjlighet till ersättning för merkostnader i nämndemans näringsverksamhet. För att underlätta arbetet med att rekrytera en allsidigt samman- satt nämndemannakår ansåg även regeringen att det var angeläget att utforma ersättningsvillkoren så att de nämndemän som var yrkes- verksamma skulle likställas med dem som inte förlorade arbets- inkomst och att ersättning för inkomstförlust alltså skulle utgå utöver arvodet. Regeringen delade kommitténs bedömning även vad gäller storleken på sammanträdesarvodet och bestämmelserna om kostnader för barntillsyn och inställelsearvode men ansåg att det inte fanns tillräckliga skäl att införa någon regel om ersättning för merkostnader i näringsverksamhet eller för förlorade pensions- eller semesterförmåner. 8.2.3Ersättning till vissa andra uppdragstagare och förtroendevalda Nämndemännens ersättningsvillkor, och särskilt nivån på arvodet, jämförs i den allmänna debatten ofta med den ersättning som utgår till statligt och kommunalt förtroendevalda. Utredningen har i det tidigare poängterat att nämndemannauppdraget inte är eller får uppfattas som ett politiskt uppdrag. Även om en jämförelse av arvodesnivåerna sålunda varken är helt motiverad eller rättvisande, lämnas i det följande en kort beskrivning av arvodesnivån för vissa andra uppdragstagare inom det allmänna och för förtroendevalda. Vad gäller förtroendevalda i kommuner och landsting får full- mäktige enligt 4 kap. 14 § 2 KL besluta att förtroendevalda i skälig omfattning ska få arvode för det arbete som är förenat med upp- draget. Det är alltså frivilligt för kommuner och landsting att utge arvode till sina förtroendevalda. Enligt uppgift från Kommuner och Landsting är systemet för arvodering av förtro- endevalda mycket varierande i landets olika kommuner och lands- ting. De flesta kommuner och landsting betalar ut arvode till sina förtroendevalda men det förekommer även kommuner där något arvode inte utgår för förtroendeuppdrag. För förtroendeuppdrag inom staten gäller förordningen (1992:1299) om ersättning för uppdrag i statliga styrelser, nämnder och råd m.m. Förordningen gäller ledamöter och ersättare i statliga myndigheters styrelser samt i statliga nämnder och råd som tillsätts Moderna villkor för nämndemannauppdraget av regeringen (1 §). Styrelserna, nämnderna och råden delas in i kategorierna A–E enligt särskilt regeringsbeslut (, be- slut S2012/8968/). De huvudsakliga kriterierna för indelningen framgår av skrivelsen Översyn av indelning i kategorier av statliga myndigheter, nämnder och råd m.m., , från Finans- departementet. Där anges bl.a. att myndighetens verksamhet och storlek ska utgöra huvudkriterium vid indelningen av de olika styrel- serna, nämnderna och råden i kategorier. Därutöver anges vissa delkriterier som ska beaktas och utgöra utgångspunkt för en hel- hetsbedömning av myndigheterna/nämnderna/råden m.m. Under huvudkriteriet verksamhet anges bl.a. antal ärenden, internationella engagemang och kommersiell verksamhet som delkriterier. Vad gäller huvudkriteriet storlek är antal anställda, regional organisation och omslutning de delkriterier som ska beaktas. Vad gäller upp- dragstagare inom kategori A beslutar regeringen i varje enskilt fall om ersättning. Exempel på styrelser, nämnder och råd som hör till kategori A är , Lotteriinspektionen och Trans- portstyrelsen. I kategori B utgår per sammanträdes- dag till ledamöter och till ersättare. Nämnder och råd som bl.a. , och hör enligt gällande regeringsbeslut till kategori B. I kategori C utgår per sammanträdesdag till ledamöter och till ersättare. Till denna kategori hör exempelvis, , polisstyrelserna, och . I kate- gori D utgår per sammanträdesdag till ledamöter och till ersättare. , , och drag är exempel på nämnder och råd som hör till kategori D. I kategori E utgår per sammanträdesdag till både leda- möter och ersättare. Till denna kategori hör t.ex. Statens skade- regleringsnämnd, och Statens skadereglerings- nämnd. I ersättningsförordningen regleras, utöver ersättning till nämnde- män, även ersättning till vissa andra uppdragstagare inom dom- stolsväsendet. Arvode till jurymän i tryckfrihetsmål och yttrande- frihetsmål utgår med per sammanträdesdag. Andra ledamöter än ordförande i , experter i hyresnämnderna, särskilda ledamöter i kammarrätterna i mål om laglighetsprövning m.m. samt särskilda ledamöter i sjöförklarings- domstolarna får per sammanträdesdag. Moderna villkor för nämndemannauppdraget möter i tingsrätt i mål om av dispasch och tekniskt kunniga ledamöter i patentmål i tingsrätt och hovrätt erhåller arvode om per sammanträdesdag. Till särskilda ledamöter i för- valtningsrätterna i mål om laglighetsprövning utgår arvode med per dag. Tjänstgöringsvillkor kommer i den fortsatta framställningen att användas som ett samlingsbegrepp för de förhållanden som sätter ramarna för nämndemännens medverkan i den dömande verksam- heten. Begreppet inrymmer såväl omständigheter av praktisk natur såsom indelning till tjänstgöring, tjänstgöringsfrekvens, möjlig- heten att förena tjänstgöringen som nämndeman med förvärvs- arbete och föräldraskap till yngre barn m.m. som komponenter av mer teoretisk och subjektiv karaktär, såsom upplevelsen av del- aktighet och medinflytande. Även frågor som gäller säkerhet och försäkringsskydd innefattas i begreppet tjänstgöringsvillkor. Avsnittet innehåller en allmän bakgrundsbeskrivning av nämnde- männens tjänstgöringsförhållanden . Beskrivningen bygger på statistikuppgifter, intervjuer som genomförts med ett trettiotal nämndemän som har avsagt sig sina uppdrag under innevarande mandatperiod (se avsnitt 2.2 och bilaga 2), svar vid enkätundersökning från 70 domstolar i landet (se avsnitt 2.2 och bilaga 3) samt redogörelse för vissa bestämmelser i gällande rätt som inverkar på tjänstgöringsvillkoren för nämndemän. 8.3.2Faktorer av betydelse för nämndemännens tjänstgöringsvillkor Tjänstgöringsvillkoren för de enskilda nämndemännen påverkas av en rad olika faktorer. Bland de viktigaste kan nämnas antalet nämnde- män på domstolen, rätten till ledighet från arbetet, tidsfristerna som gäller för handläggningen av vissa måltyper på domstolarna och domstolens metod för att schemalägga nämndemän för tjänst- . Nedan följer en redogörelse för de viktigaste faktorerna som inverkar på nämndemännens tjänstgöringsvillkor. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Antalet nämndemän på domstolarna Antalet nämndemän på domstolen, sett naturligtvis i relation till antalet mål på domstolen, har betydelse för tjänstgöringsfrekven- sen för de enskilda nämndemännen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska fastställa hur många nämndemän som ska finnas i varje domsaga (1 kap. 4 § första stycket RB och 17 § fjärde stycket LAFD). Dele- gationsbestämmelser finns i förordningen (1983:382) om antalet nämndemän i de allmänna domstolarna och de allmänna förvalt- ningsdomstolarna. Bestämmelserna innebär att tingsrätterna och förvaltningsrätterna i , och själva får besluta hur många nämndemän som ska finnas för domstolen. För övriga tingsrätter fastställs antalet av hovrätt efter förslag av tings- rätten medan kammarrätten fastställer antalet nämndemän för övriga förvaltningsrätter efter förslag från förvaltningsrätten. Om det i en domsaga ingår mer än en kommun eller, utöver en eller flera kom- muner, en del av en annan kommun, fördelar tingsrätten antalet nämndemän mellan kommunerna i förhållande till kommunernas respektive kommundelens folkmängd (4 kap. 5 § andra stycket RB). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska fastställa hur många nämndemän som ska finnas i hovrättens dom- krets för tjänstgöring i hovrätten respektive kammarrätten (2 kap. 4 b § RB och 13 § LAFD). Enligt förordningen om antalet nämnde- män i de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltnings- domstolarna är det hovrätten och kammarrätten själv som bestäm- mer antalet nämndemän vid hovrätten respektive kammarrätten. I 5 § förordningen om antalet nämndemän i de allmänna dom- stolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna föreskrivs att, när nämndemän ska väljas, domstolen ska anmäla antalet till den som har att anordna valet. Det lämpliga antalet nämndemän vid domstolarna påverkas av många faktorer. I äldre lagstiftningsärenden angavs vissa principer för bestämmandet av antalet nämndemän för varje domstol. Man anförde att antalet å ena sidan bör vara så stort att tjänstgöringen för varje nämndeman inte blev för betungande. Å andra sidan borde antalet inte höjas så, att nämndemansuppdraget förlorade i anseende och den enskilde nämndemannen kom att sakna nödvändig insikt och erfarenhet i domarvärv (jfr uttalanden av föredragande departe- mentschefen i samband med en reducering av nämndens storlek , prop. 1969:44 s. 238). Moderna villkor för nämndemannauppdraget finns det cirka 8 300 nämndemän i de svenska dom- stolarna, varav tjänstgör i de allmänna domstolarna och resterande i förvaltningsdomstolarna. För utför- ligare statistikuppgifter om antalet nämndemän i de olika dom- stolsslagen hänvisas till avsnitt 4.1.1 ovan. Tidsfrister för målens handläggning Arbetet på domstolarna med utsättning av mål till förhandling, förhandlingens genomförande och tillkännagivande av avgörandet styrs av en mängd processuella bestämmelser, varav ett flertal innehåller tidsfrister som domstolen har att följa vid handläggning av målen. Förekomsten av tidsfrister sätter ramarna för planeringen av det praktiska arbetet på domstolarna. Det förhållandet att vissa typer av mål behöver sättas ut till förhandling och avgöras skynd- samt får konsekvenser för nämndemännens del på så sätt att nämndemän kan komma att behöva kallas in till tjänstgöring på mer eller mindre kort varsel. I detta avsnitt lämnas en kort redogörelse för vissa centrala processuella principer och bestämmelser där det föreskrivs krav på skyndsam handläggning. Genomgången begränsas till att avse de domstolsslag och måltyper där nämndemän med- verkar och gör inte anspråk på att vara uttömmande. Kraven på skyndsam handläggning enligt förordningarna med instruktioner för domstolarna I instruktionerna för hovrätter, kammarrätter och förvaltnings- rätten finns generella föreskrifter om att mål ska avgöras så snart det kan ske (20 § hovrättsinstruktionen, 20 § kammarrättsinstruk- tionen, 17 § förvaltningsrättsinstruktionen). I samma bestämmelser föreskrivs även att ett mål eller en fråga som har kommit upp i ett mål ska handläggas med förtur, om målet eller frågan av någon särskild anledning bör avgöras skyndsamt. Vilka mål som är för- tursmål bestäms i dessa domstolars arbetsordning. Andelen förtursmål av det totala antalet avgjorda mål var 2012 vid tingsrätterna och i hovrätterna . Av de mål som förvaltningsrätterna har avgjort har 33,95 pro- cent varit av förturskaraktär. Motsvarande andel för kammarrätterna har varit . Moderna villkor för nämndemannauppdraget Tidsfrister för målens handläggning enligt m.m. I och med införandet av nya RB 1948, då en kontradiktorisk processform och en fri bevisföring infördes, kom principerna om rättegångens muntlighet, omedelbarhet och koncentration att gälla i de allmänna domstolarna. Muntlighetsprincipen innebär att process- materialet ska läggas fram muntligen och inte skriftligen medan omedelbarhetsprincipen betyder att, om huvudförhandling hålls, endast sådant material som upptas vid denna får läggas till grund för domen. En förutsättning för omedelbarhet är att koncentra- tionsprincipen tillämpas. Koncentrationsprincipen, som kan utläsas i bl.a. 43 kap. 11 § och 46 kap. 11 § RB, innebär att den processuella verksamheten, så långt möjligt, ska fortgå i ett sammanhang, utan uppehåll och tidsförlust. För att det ska få göras uppehåll i en huvudförhandling krävs att vissa särskilt angivna förutsättningar är uppfyllda. Om huvudförhandlingen inte kräver , ska den enligt andra stycket i nämnda lagrum genomföras . I andra fall ska förhandlingen pågå minst . Om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets omfattning, huvudförhandlingens längd eller andra särskilda om- ständigheter, får uppehåll enligt tredje stycket i nämnda bestäm- melser göras i större omfattning än vad som följer av andra stycket. Om uppehåll i handläggningen gjorts i sådan omfattning att syftet med en sammanhållen huvudförhandling väsentligen gått förlorat ska en ny huvudförhandling hållas. Är den tilltalade häktad, får ett uppehåll inte göras , om inte på grund av särskilda omständigheter ett längre uppehåll är nödvändigt. Bestämmelserna är tillämpliga även vid handläggningen i hovrätten med den avvik- elsen att uppehåll i huvudförhandlingen är tillåtet när den tilltalade är häktad (50 kap. 17 §, 51 kap. 17 § och 53 kap. 2 § första stycket 3 RB). När ett mål sätts ut till fortsatt eller ny huvudförhandling, har domstolen att vidta lämpliga åtgärder för att målet vid den för- handlingen ska kunna slutföras (43 kap. 12 § och 46 kap. 12 § RB). Rätten kan t.ex. förelägga åklagaren att komplettera förunder- sökningen, inhämta yttrande av sakkunnig eller hålla förberedande sammanträde i målet. Är den tilltalade anhållen eller häktad, ska huvudförhandling vid tingsrätten påbörjas och senast från den dag, då åtalet väcktes, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av vissa särskilda omständigheter (45 kap. 14 § andra stycket RB). Är den tilltalade ålagd reseförbud, ska huvudförhandling Moderna villkor för nämndemannauppdraget enligt tredje stycket i samma paragraf påbörjas och senast inom en månad från den dag då åtalet väcktes, om inte längre upp- skov är nödvändigt på grund av särskilda omständigheter. Motsvar- ande gäller om den tilltalade är ålagd anmälningsskyldighet (25 kap. 2 § andra stycket RB). Om den tilltalade är häktad, ska huvudförhandling hållas i hov- rätten efter utgången av fristen för anslutnings- överklagande, om det inte till följd av särskilda omständigheter är nödvändigt med längre uppskov (51 kap. 15 § andra stycket RB). Den maximala fristen för hållande av huvudförhandling är alltså i princip från tingsrättsdomens dag. Efter avslutad huvudförhandling i brottmål ska samma eller senast nästa helgfria dag överläggning hållas och, om det kan ske, dom beslutas och avkunnas (30 kap. 7 § andra stycket RB). Om rådrum för domens beslutande eller avfattande är nödvändigt, får rätten besluta anstånd med detta. Domen ska dock, om detta inte möter synnerligt hinder, skriftligen avfattas och meddelas eller, om den tilltalade är häktad, inom efter för- handlingens avslutande. Rätten ska vid huvudförhandlingen under- rätta parterna om tiden och sättet för domens meddelande. Mot- svarande bestämmelse gäller för tvistemål (17 kap. 9 § RB). Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöver- trädare innehåller särskilda frister för handläggningen av s.k. ung- domsmål, dvs. mål där den tilltalade inte har fyllt tjugoett år. Enligt 29 § ska mål mot den som inte har fyllt tjugoett år alltid behandlas skyndsamt. Väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , ska de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. Hänvisningen innebär en tidsfrist för huvudförhandling i mål mot tilltalade som inte har fyllt . I mål mot den som inte har fyllt tjugoett år ska, om det inte möter synnerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen (30 §). Som ytterligare exempel på måltyper där krav på skyndsam handläggning uppställs kan nämnas ärenden om kontaktförbud (6 a § lagen [1988:688] om kontaktförbud) och mål som rör omhänder- tagande av barn i vissa fall (21 kap. 10 § FB). Moderna villkor för nämndemannauppdraget Krav på förvaltningsdomstolarnas handläggning av målen Förfarandet i de allmänna förvaltningsdomstolarna är enligt 9 § FPL skriftligt. I handläggningen får ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga, när det kan antas vara till fördel för utred- ningen eller främja ett snabbt avgörande av målet.