sou · H1B360 · 2013-08-23 00:00:00 — Den rädsla och misstro som många människor känner för rovdjur behöver uppmärksammas och tas på allvar. Intressant i sammanhanget är att rädslan för varg till största delen kan kopplas till misstro mot myndigheter. För björn är däremot rädslan i första hand kopplad till det fysiska mötet, risken att möta en björn i naturen16. Det är således centralt att bibehålla förtroendet för myndigheterna i vargfrågan från såväl de som har en positiv inställning som de som har en negativ inställning till varg. I den undersökning som offentliggjordes av SLU, och framgår att en minoritet av respondenterna uttrycker tillit till (), () och () och att förtroendet är lägst på landsbygden17. 5.8Skador orsakade av rovdjur i I stort sett överallt i världen där rovdjur och tamdjur lever i samma område förekommer rovdjursangrepp på tamdjur. har antalet rovdjursangrepp på tamdjur i (ej hund och ren) varierat mellan 120 till 160 angrepp , varav 30–60 angrepp har utförts av varg18. Av sexton angrepp på tamdjur på fäbodbete stod varg för fem av angreppen. av de vargdödade tamdjuren var får (412 av totalt 421 stycken). Det går inte att utläsa någon långsiktig trend, dvs. det totala antalet angrepp från samtliga stora rovdjur har varken ökat eller minskat (figur 4). Däremot har antalet angrepp 16Allmänhetens rädsla för björn och varg. Slutrapport till Viltvårdsfonden. , 2011 samt Rädsla för rovdjur, Formas tidskrift nr 2. 17Attityder till varg och vargförvaltning, rapport 2013:1, SLU, och . 18Viltskadestatistik 2012, Viltskadecenter, 2012-1. Områden av särskild betydelse på tamdjur från varg ökat vilket förklaras av en ökande vargstam (jmf figur 1 och 4). Det finns också en tendens till ökade angrepp i (figur 5). Källa: Viltskadecenter. Områden av särskild betydelse Källa: Viltskadecenter. Mönstret för rovdjursangrepp på hundar liknar det för tamdjur, dvs. stor variation mellan år men ingen tydlig långsiktig trend. Totalt angrips 30–70 hundar av rovdjur, varav varg står för 15 till 45 angrepp (figur 6). Huvudsakligen jakthundar angrips. Områden av särskild betydelse Källa: Viltskadecenter. Antalet rovdjursdödade tamdjur i kommer sannolikt att öka . Den största anledningen är att varg och lodjur sprider sig söderut till områden som saknar stora rovdjur och som har ett större antal tamdjursbesättningar. Statliga bidrag för att förebygga skador av rovdjur går oftast till uppsättning av rovdjursstängsel kring beteshagar. Bidragen, som utbetalas av länsstyrelserna, kanaliseras via landsbygdsprogrammet () och viltskadeanslaget (). De vanligaste stängseltyperna är femtrådiga elstängsel eller fårstängsel kompletterat med två eltrådar (en låg och en hög). Bidrag ges vanligen endast till materialkostnaden, men ibland även till en del av arbetskostnaden. Bidrag kan även lämnas till andra former av såväl permanenta som akuta åtgärder. har länsstyrelserna möjlighet att själva använda viltskademedel för inköp av akuta förebyggande åtgärder, som kan lånas ut till djurägare under begränsade tidsperioder. betalades ut till skadeförebyggande åtgärder, merparten till djurägare i varglänen (figur 7). Merparten, , betalades ut via landsbygdsprogrammet. Områden av särskild betydelse 5.10Ersättning i samband med rovdjursrivna tamdjur När länsstyrelserna betalar ut ersättning för rovdjursrivna tamdjur görs det vanligen utifrån rekommendationer från Viltskadecenter. Hund som skadats av varg, björn, järv, lo eller kungsörn ersätts med maximalt , eller om hunden är oförsäkrad, för veterinärvård eller andra styrkta kostnader som skadan föranlett. Därutöver kan ersättning lämnas med högst . För hund som dödats eller avlidit alternativt avlivats efter att ha skadats av något av de stora rovdjuren lämnas ersättning med högst . Tackor ersätts med (hondjur som lammat minst en gång). För lamm och avelsbagge är ersättningen respektive . Viltskadecenter har också tagit fram rekommendationer för ersättning av dräktiga tackor och tackor som fött lamm. Djurhållaren erhåller extra ersättning om djuren har varit anslutna till fårkollen, är ekologiskt uppfödda och/eller anslutna till Maeda-visna program19. Särskilt värdefulla avelsdjur kan erhålla högre ersättning än med de belopp som har angivits här. För nötkreatur görs en värdering i varje enskilt fall. Ersättningen till rennäringen för skador orsakade av stora rovdjur utgår från rovdjursförekomst och uppgår till . utbetalades för skador på tamdjur (ren undantaget) i (Figur 7). För skador på hjortar utgår ingen ersättning eftersom de inte räknas som tamdjur och myndigheterna är restriktiva med att lämna bidrag till skadeförebyggande åtgärder i vilthägn. 19 Kontrollprogram för virussjukdom på får. Områden av särskild betydelse Källa: Viltskadecenter. Vid större angrepp eller vid besvärliga omständigheter samt vid angrepp på djur som går på fritt skogsbete kan länsstyrelserna betala ut ersättning för merarbete. Merarbetet ersätts med . Arbeten som kan ersättas är bland annat extra tillsyn och skötsel av skadade djur, flytt av djur till andra säkra platser, insamling av utskrämda djur och reparation av stängsel. Ersättning kan också utgå för att leta rätt på och transportera bort kadaver från större beteshagar eller hagar som är svårframkomliga och där arbetet därmed är tidskrävande och komplicerat. Djurhållaren kan också få ersättning för hyra av maskiner som behövs för att transportera bort kadaver. Viss ersättning kan också betalas ut för stödutfodring till flyttade djur. Exempel på indirekta kostnader som inte ersätts eller där ersättningsnivån ifrågasätts är t.ex. inkomstbortfall som en följd av mjölkningsproblem, bortfall av betesersättningar och betesutnyttjande, försämrad dräktighet, kostnader för omläggning från mjölktill köttproduktion samt tillkommande foderkostnader. Något som djurhållare ofta framför är att ett rovdjursangrepp inte enbart medför ett initialt inkomstbortfall utan försämrad ekonomi under en följd av år. Områden av särskild betydelse 5.10.3Konkret exempel på kostnader i samband med rovdjursangrepp De kostnader som kan uppstå i samband med rovdjursangrepp skiljer sig från fall till fall. Det är därför inte möjligt att göra generaliseringar av kostnaderna. Emellertid består kostnaderna för djurhållaren ofta av sådana indirekta kostnader som omnämns i kap. 5.10.2. Följande konkreta exempel får utgöra exempel på kostnader som kan uppkomma i samband med rovdjursangrepp. Underlaget är hämtat från en analys utförd av i och redovisar de faktiska kostnader som en fäbodbrukare i belastades med i samband med ett vargangrepp 200920. splittrades besättningen på knappt 60 djur och skenade i panik. dödades en kalv av varg och djuren råkade återigen i panik. Därefter togs djuren hem och stödutfodrades. Inga fler angrepp förekom och djuren stallades in . Som en direkt följd av angreppen blev en stor andel av korna inte dräktiga eller blev dräktiga så sent att djurhållaren inte hade någon möjlighet att låta dem kalva. Djurhållaren tvingades att skicka djuren till slakt och att köpa in nya djur. Nettokostnaden för detta blev . Ersättningsvärdet för kalven blev . bedömde kostnaden för merarbetet i form av extra djurtillsyn, extra stängsling och utfodring till . Därutöver tillkom kostnader för extra resor i samband med tillsynen, , samt extra foderkostnader om . Slutligen hade djurhållaren planerat att utföra andra externa uppdrag som på grund av angreppen inte kunde genomföras, vilket enligt resulterade i uteblivna intäkter på . Totalt resulterade angreppen som dödade en kalv i kostnader motsvarande för djurhållaren. Av dessa utgör direkta kostnader och resterande indirekta kostnader. Djurhållaren erhöll totalt i ersättning för skadorna. Det framförs från bland annat jägarorganisationerna att närvaro av rovdjur, främst varg, påverkar fastighetsvärdena negativt. Argumentet är att fastigheten vid försäljning blir mindre attraktiv på grund av att 20 Vargangrepp på dikor hos Per i , , i , 2010. Områden av särskild betydelse de jaktbara viltstammarna minskar (en följd av predation från rovdjuren) samt att löshundsjakt försvåras i närvaro av varg. Det förekommer mer eller mindre väl grundade beräkningar av förlusterna och det finns önskemål om en detaljerad ekonomisk analys av förlusternas storlek. Argumentationen står dock inte oemotsagd. En del naturvårdsorganisationer menar att fastighetsvärdena likaväl kan öka i närvaro av rovdjur. har i en nyligen publicerad rapport undersökt bland annat prisutvecklingen på fastigheter mellan varg- och icke vargområden21. Under i stort sett samtliga år var priset på skogsmarksfastigheter högre i icke-vargområdet jämfört med vargområdet, vilket indikerar att fastigheterna i icke-vargområdet generellt sett är mer värdefulla. I båda områdena fanns en positiv prisutveckling. Enligt studien tycks prisutvecklingen därmed inte vara beroende av vargförekomst. Studien kunde alltså inte verifiera att varg påverkar markpriset. Däremot kunde studien påvisa att jakten minskar i områden med varg. Enligt studien kan det underminera förutsättningarna för den nuvarande viltförvaltningen som bygger på frivillighet vad gäller jägarnas deltagande. En vargetablering påverkar även förutsättningarna för att bibehålla lokala kulturella traditioner. Det kan i sammanhanget noteras att få undersökningar i har försökt att uppskatta vilka värden som finns knutna till skogs- och fjällfastigheter i form av betesproduktion. Enligt studier i kan det finnas betydande produktionsvolymer och ekonomiska värden i dessa marker22. Värden som är relativt outnyttjade och som, om de tas i bruk i större omfattning, i någon mån kan behöva balanseras mot rovdjursförekomst. Vargen kom till från andra delar av efter den senaste istiden och har varit en naturlig del av den skandinaviska naturen. Den utrotades i men återetablerade sig . Den vargstam som återfinns i och härstammar från ett vargpar i värmländska Nyskoga som 21Vargen påverkar jakten men inte markpriset, Fakta Skog 6, , 2013. 22Utmarksbeite-kvalitet og kapasitet, for Skog og landskap. Områden av särskild betydelse fick valpar 1983. Med hjälp av DNA-analyser har forskare kunnat fastställa att de kom från /och inte är släkt med de vargar som ursprungligen fanns i . vandrade ytterligare en varg in från /och fick valpar. Därefter har minst sexton vargar vandrat in till från /men endast två har fått valpar. Den svenska vargstammen härstammar sålunda från fem individer, vilket betyder att stammen har en förhållandevis liten genetisk variation. flyttades de första genetiskt viktiga individerna. En av vargarna var en invandrad hona från och den andra var en avkomma till en naturligt invandrad hane. Dessa två vargar befann sig på olika platser i renskötselområdet, och fraktades till . Den invandrade tiken har därefter flyttats ytterligare (, ) eftersom hon gått tillbaka till renskötselområdet. flyttades även ytterligare två finsk-ryska vargar från renskötselområdet till där de nu har etablerat sig och fått minst fem valpar. Föryngringen kan komma att bidra till en väsentligt förbättrad genetisk status hos den svenska vargstammen. och har tillsammans med importerat fyra ryska vargvalpar från ryska djurparker till djurparker i för att minska inaveln i den svenska vargstammen. De ryska valparna ska ingå i djurparkernas avelsprogram och deras avkommor kan sedan sättas ut i vilda vargrevir. De ryska vuxna vargarna kommer inte att släppas ut i det fria. Jakt efter varg i har i nutid i huvudsak utgjorts av strängt kontrollerad skyddsjakt. Syftet med jakten har varit att minska skador orsakade av varg. I takt med att vargstammen har växt har jakt också använts i syfte att reglera stammens tillväxt samt förbättra dess genetik. Jakten har utförts i form av licensjakt och så kallad selektiv och riktad jakt efter varg. Licensjakten 2010 och anmäldes till , som öppnade ett överträdelseärende mot och kan komma att dra inför om Områden av särskild betydelse jakten återupptas och den bedöms strida mot gällande lagstiftning. Anledningen till överträdelseärendet är att tre bevarandeorganisationer anmälde till med motivet att jakten kan strida mot art- och habitatdirektivet. Svensk domstol har konstaterat att den selektiva och riktade jakten efter varg är att likställa med licensjakt och att den därmed inte är förenlig med art- och habitatdirektivet (se 5.13.2). Skyddsjakt kan beviljas på djur som är fridlysta eller för djurslag som får jagas under en viss jakttid men där jakt anses nödvändig att utföra utanför jakttiden. Skyddsjakt kan beviljas på myndighets eller enskilds initiativ. Grundregeln är att skyddsjakt kan beviljas om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Skyddsjakt regleras i Jaktlagen 7–8 § och Jaktförordningen 23–29 §. eller länsstyrelserna kan besluta om skyddsjakt om det finns påtagliga risker för flygsäkerhet eller skador på gröda, boskap, skog, vatten eller annan egendom. Den som har jakträtt får dessutom bedriva skyddsjakt efter vissa djurarter som anges i Jaktförordningen när det är nödvändigt för att förebygga skador. För flera arter är sådan skyddsjakt endast tillåten en del av året. Den som har gård, trädgård eller handelsträdgård men saknar jakträtt får i vissa fall också bedriva skyddsjakt. Om något av rovdjuren björn, varg, järv eller lo angriper ett tamdjur, eller om det finns skälig anledning att befara ett sådant angrepp, får tamdjurets ägare eller vårdare döda rovdjuret under vissa förutsättningar som regleras i Jaktförordningen 28 §. Talerätt i ärenden som rör jakt regleras i förvaltningslagen23. Beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Kammarrätten i har i en dom från meddelat att ideella organisationer har rätt att överklaga skyddsjaktsbeslut24. Kammarrätten hänvisar i sin dom till artikel 9.3 i Århuskonventionen samt till art- och habitatdirektivet. Förvaltningsrätten i har i dom konstaterat att skyddsjakten efter den så kallade Junselevargen inte 23Förvaltningslagen (1986:223). 24Dom , mål nr. 4390-12 och 4396-12, Kammarrätten, 2013. Områden av särskild betydelse uppfyller kriterierna för att göra undantag från förbudet att döda varg25. Undantaget ska tillämpas restriktivt och det är som har bevisbördan för att samtliga kriterier i undantaget är uppfyllda. Rätten ansåg vidare att det fanns andra lämpliga lösningar som borde ha prövats i stället för skyddsjakt. Dessutom hade inte visat att skyddsjakt efter den aktuella vargtiken med östligt ursprung inte skulle försvåra den ogynnsamma bevarandestatusen hos arten eller förhindra återställandet av en gynnsam bevarandestatus av den skandinaviska vargstammen. beslut ansågs inte uppfylla kravet på att det ska vara allvarlig skada. har överklagat dom till Kammarrätten. var första året med licensjakt efter varg i . uppskattade då att vargstammen i hade vuxit till cirka 200 individer och tillät jakt efter 28 vargar i fem län. Licensjakten fortsatte då beslutade att fälla 20 vargar i sex län. /2013 utformades licensjakten som en så kallad selektiv och riktad jakt, vars syfte var att på kort sikt förstärka den svenska vargstammens genetik genom att skjuta bort genetiskt svagare individer. Jakten överklagades och inhiberades och endast tre vargar fälldes. Förvaltningsrätten i konstaterade i en dom från att jakten stred mot svensk jaktlagstiftning och EU:s art- och habitatdirektiv26. Förvaltningsrätten ansåg att vargen har ett så högt skyddsvärde att de alternativ som finns måste ha företräde framför skyddsjakt. Sådana lösningar är till exempl flytt av genetiskt värdefulla vargar till , flytt av vargar mellan den ryskfinska och den skandinaviska vargstammen och utplacering av vargvalpar från djurparker. Med hänsyn till proportionalitetsprincipen bör sådana andra lösningar tillämpas i första hand. överklagade beslutet till kammarrätten. 25Dom , mål nr. 4655-13, 4691-13 och 4700-13, Förvaltningsrätten i , 2013. 26Dom , mål nr. 2428-13, Förvaltningsrätten i , 2013. Områden av särskild betydelse Enligt den inventering av vargpopulationen som Brottsförebyggande Rådet (Brå) refererade till i rapporten jakt på stora rovdjur- Konflikt i laglöst land? angavs det att varannan varg som dör, dör av illegal jakt27. En förklaring ansågs vara att legitimiteten för rovdjurspolitiken bland betydande delar av invånarna i de områden där vargstammarna har växt sig starka är låg. För att öka stödet för den nuvarande rovdjurspolitiken ansåg att politiker och myndigheter måste utveckla dialogen med dem som bor i rovdjurstäta områden. Undersökningar i regi av Världsnaturfonden visar att den illegala jakten på varg har minskat med . Enligt deras studie dödades i genomsnitt 9–20 vargar genom illegal jakt. Motsvarande siffra uppgavs vara 3–7 vargar. Den förklaring som ges är att vargfrågan debatterats livligt, att polis och åklagare har prioriterat illegal jakt efter varg och att möjligheten att freda tamdjur genom tillämpning av nödvärnsbestämmelsen i 28 § i jaktförordningen har blivit bättre. I en forskningsrapport konstaterar forskarna att hälften av den skandinaviska vargstammen dör till följd av illegal jakt29. Utan illegal jakt bedömer forskarna att vargstammen skulle vara cirka fyra gånger större än den nu är. har en lång tradition av att förvalta viltstammar genom jakt. Jakt är en aktivitet som engagerar och sysselsätter många människor, både på landsbygden och i storstäderna. Det stora intresset för jakt kan sannolikt förutom historisk tradition förklaras av att har en stor älg- och klövviltsstam och därmed en hög avskjutning. I finns uppskattningsvis cirka 350 000 älgar, cirka 200 000–300 000 vildsvin och cirka 400 000 rådjur30. skjuts cirka 90 000–100 000 älgar, 80 000–90 000 vildsvin och cirka 27Brottsförebyggande rådet, Brå rapport 2007:22. 28Illegal jakt på stora rovdjur, Världsnaturfonden (WWF), 2011. 29Shoot, shovel and shut up: cryptic poaching slows restoration, proc.R.Soc.B publisched online, . 30Svenska , , , Järvzoo. Områden av särskild betydelse 120 000–140 000 rådjur årligen31. Viltstammarna har därmed en stor betydelse som livsmedelsproducenter och är således av stor ekonomisk betydelse. De ökande rovdjursstammarna konkurrerar om det jaktbara viltet. Lokalt kan det innebära att jaktuttaget minskar och att jägarna väljer att inställa jakten i brist på bytesdjur. Det kan orsaka konflikt och misstroende mot rovdjurspolitiken. Löshundsjakten, som är viktig för många jägare, försvåras i närvaro av framför allt varg. Nya sammanställningar av visar att antalet drivande jakthundar minskar i och i synnerhet i varglänen. Det finns en oro för att utvecklingen kommer att försvåra möjligheterna att reglera viltstammarna. 5.14Resurser för regional förvaltning av rovdjur konstaterade i sitt betänkande att förvaltningen på regional nivå lider av resursbrist och att mer resurser behöver tillföras32. I en skrivelse från länsstyrelserna i norra respektive mellersta rovdjursförvaltningsområdet till regeringen konstaterar myndigheterna att det saknas medel för att kunna genomföra uppgifterna inom rovdjursförvaltningen33. Länsstyrelserna uppskattar kostnaderna för förvaltningen till varav det saknas finansiering motsvarande fördelat på 14 miljoner i norra förvaltningsområdet och 36 miljoner i mellersta förvaltningsområdet. De ökade kostnaderna är en följd av den utökade regionala förvaltningen. I takt med att rovdjuren sprider sig söderut kommer kostnaderna för förvaltningen att öka även för länen i det södra rovdjursförvaltningsområdet. Regeringen har sedan länsstyrelserna påtalat den kraftiga underfinansieringen tillskjutit till förvaltningen med utfästelse om att det extra anslaget och därpå följande år ska uppgå till . 31Svenska , , , Järvzoo. 32Mål för rovdjuren, SOU 2012:22. 33Medel för den regionaliserade rovdjursförvaltningen, Med anledning av kommitténs tilläggsdirektiv (bilaga 2)1 gav vargkommittén i uppdrag till Enveco miljöekonomi AB att genomföra en samhällsekonomisk analys kopplad till förekomsten av björn, varg, järv och lo i . Uppdraget, som skulle slutredovisas , bestod i att genomföra en analys av såväl kostnader som nyttor som förekomst av de stora rovdjuren medför för samhället. Rapporten finns att tillgå i sin helhet i bilaga 4 till betänkandet. Enveco konstaterar i sin rapport att det inte har varit möjligt att uttrycka de totala kostnaderna och nyttorna i kronor. Dels på grund av bristande underlag men också på grund av de många och ofta komplicerade intressekonflikter som blir en följd av rovdjurens närvaro. Det kan t.ex. handla om att olika biologiska och kulturella bevarandevärden står mot varandra. Rovdjuren är en naturlig del av vår fauna och har en biologisk funktion i ekosystemet. De påverkar emellertid förutsättningarna för t.ex. fårnäring och fäbodbruk, som också fyller en funktion i ekosystemet. De värderingsstudier som redovisats i rapporten visar på att det finns en betydande positiv välfärdseffekt av att hålla livskraftiga populationer av de fyra rovdjuren i . Uppskattningsvis cirka 12–enligt de studier som har redovisats. Studierna är dock relativt gamla och bygger på en nulägesbeskrivning som innebär färre rovdjur än . Inte minst grundat i att utgångsnivån av antalet rovdjur är väsentligt 1 Tilläggsdirektiv 2012:63. skild från dagens nivåer är det svårt att relatera skattningarna till någon specifik ökning eller minskning jämfört med dagens nivå. Vidare visar studierna inte på någon betydande skillnad i betalningsvilja mellan olika rovdjursnivåer, givet att de respektive nivåerna betraktas som långsiktigt hållbara. Enveco tolkar detta som att betalningsviljan gäller bevarandet av livskraftiga stammar i sig snarare än att betalningsviljan nödvändigtvis stiger med ett ökat antal rovdjur. Enveco konstaterar att samhällets kostnader till följd av rovdjursförekomst kraftigt underskattas om enbart direkta kostnader vid angrepp mot människor, hundar och djurhållning inkluderas. De indirekta kostnaderna, t.ex. till följd av oro, merarbete, produktionsbortfall på grund av stressade djur, minskad jakt, etc., förefaller i många fall vara betydande. De är dessvärre svåra att kvantifiera och i allmänhet har Enveco inte lyckats att knyta dessa indirekta kostnader kvantitativt till de öknings- och minskningsscenarier i rovdjursförekomst som har genomförts. Enveco anför vidare att det förefaller vara samhällsekonomiskt motiverat att sikta mot rovdjursnivåer som kan bedömas som långsiktigt hållbara. Nivåer som ligger under dessa leder till välfärdsförluster i termer av förlorade bevarandevärden och nivåer som ligger över dessa leder till välfärdsförluster i termer av direkta och indirekta skadekostnader. Enveco tar dock inte ställning till var en långsiktigt hållbar nivå ligger i förhållande till dagens populationer. Enveco föreslår att rapporten ska utgöra ett avstamp inför framtida studier, och att ett fokus vad gäller samhällsekonomisk analys kopplad till politiska mål i rovdjursfrågan bör ligga på dynamiska samband mellan rovdjursantalet och kostnads- och nyttobilden, snarare än (som litteraturen i huvudsak ser ut ) att ensidigt beskriva dagens kostnadsbild. Emellertid behövs ytterligare kunskap om kostnadssituationen , inte minst kring indirekta kostnader. För att nå en ytterligare samsyn kring rovdjursfrågan måste myndigheter och kostnadsbärare dela samma verklighetsuppfattning om dagens kostnadsbild. Nuvarande rovdjurspolitik och dess förvaltning har varit lyckosam ur rovdjurens perspektiv men mindre framgångsrik när det gäller att hantera de konflikter som har uppstått i samband med rovdjurens tillväxt. Landsbygdsnäringar som t.ex. rennäring, fäbodbruk, fårnäring och jakt anser sig ha begränsade möjligheter att påverka sin egen situation. De anser att lagstiftningen alltför ensidigt tar ställning för rovdjuren och i alltför begränsad omfattning tar hänsyn till landsbygdsnäringarna och jakten.