sou · H1B316 · 2013-03-08 00:00:00 — The Inquiry has concluded here that although the Competition Act does not contain any explicit requirement for undertakings that are the object of targeted inspections to cooperate with the Authority, an obligation for undertakings to cooperate is nonetheless indirectly evident in the Act. The undertakings obligation may be considered to consist in the fact that they must make it possible for the Authority to carry out targeted inspections in accordance with the Authoritys powers under Chapter 5, Section 6 of the Competition Act. This obligation is sufficiently extensive that it may be considered to cover the assistance from the undertakings that the Authority needs. The Inquiry therefore does not propose any regulations in this respect. Consequences of the proposals The Inquiry does not expect the proposals to have any significant financial consequences either for undertakings or for the public authorities. The proposals are expected to increase the effectiveness of the Authoritys concentration examinations, leniency applications and targeted inspections. The proposed possibility of stopping the clock in concentration examinations will help the Authority to obtain the material and give it the time it needs to carry out relevant analyses, which is expected to result in the Authoritys concentration examinations being of higher quality. The proposed introduction of a marker system can be expected to contribute to increased effectiveness in exposing prohibited cooperation between undertakings. The proposal to allow digital material to be examined on the Authoritys premises also aims to increase the effectiveness of targeted inspections, which can be expected to make it easier for the Authority to find evidence of, and take legal action against, infringements of competition law. Overall, the Inquiry considers that the proposals will have positive consequences for the economy and, ultimately, for consumers. lag om ändring i konkurrenslagen (2008:579) Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (2008:579) dels att 4 kap. 12 § och 5 kap. 6 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 3 kap. 14 a § och 4 kap. 16 a §, av följande lydelse, dels att det ska införas en ny rubrik närmast före 4 kap. 16 a § av följande lydelse. Om ett företag anmäler till att det har medverkat i en närmare angiven överträdelse av förbudet i 2 kap. 1 § eller i artikel 101 i EUF- fördraget, får verket medge företaget anstånd med att lämna sådana uppgifter som krävs för att konkurrensskadeavgift ska få efterges enligt 12 § första stycket eller andra stycket 1. Om företaget lämnar uppgifterna inom anståndstiden, ska det anses ha skett när anmälningen gjordes. När en frist enligt 11 § löper Innan fristen enligt 11 § löpt ut får part och annan medverkande i får part och annan medverkande i vidta någon åtgärd för att fullfölja vidta någon åtgärd för att fullfölja fristens utgång beslutar att lämna fristens utgång beslutar att lämna koncentrationen utan åtgärd. koncentrationen utan åtgärd. Om det finns särskilda skäl, får besluta om undantag från förbudet i första stycket. Om det är nödvändigt för att säkerställa att förbudet i första stycket efterlevs, får meddela förbud eller åläggande för parterna eller andra medverkande i företagskoncentrationen. får tillfälligt avbryta en frist som löper enligt 11 § eller 13 § andra stycket, om en part i företagskoncentrationen inte har efterkommit ett åläggande enligt 5 kap. 1 § första stycket 1. En avbruten frist börjar löpa igen första arbetsdagen efter det att åläggandet har efterkommits. På begäran av en part i företagskoncentrationen får tillfälligt avbryta den tidsfrist som anges i 11 § med det antal arbetsdagar som verket bestämmer. beslut enligt första stycket kan prövas i ett mål enligt 13 §. När genomför en undersökning har verket rätt att 1.granska bokföring och andra affärshandlingar, 2.ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar, 3.begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och 4.få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen. åtgärderna enligt första stycket 1 och 2 i verkets lokaler. 1.Denna lag träder i kraft . 2.3 kap. 14 a § tillämpas när anmälan har gjorts efter ikraftträdandet. 3.I fråga om företagskoncentrationer som har anmälts före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. 1Utredningens uppdrag och arbete Enligt direktiven ska utredningen göra en översyn av delar av den lagstiftning som gäller för verksamhet. Översynen ska omfatta vissa särskilt angivna frågor, men det står utredningen fritt att ta upp även andra frågor inom ramen för uppdraget. Utredningen ska överväga om det finns anledning att införa bestämmelser som gör det möjligt att tillfälligt avbryta de tidsfrister som gäller vid utredningar av företagskoncentrationer. Utredningen ska även göra en analys av det svenska eftergiftsprogrammet och undersöka om det finns behov av att införa bestämmelser om ett kölappssystem. Vidare ska utredningen undersöka om behov av samarbete vid platsundersökningar tillgodoses med den lagreglering som finns eller om reglerna behöver förtydligas eller kompletteras. Utredningen ska också undersöka om det finns behov av att reglera det arbetssätt som tillämpar när verket från ett företag tar med sig digitalt lagrat material för att genomföra en granskning av materialet utanför företagets lokaler. Om det behövs ska utredaren lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. Uppdraget ska enligt direktiven redovisas . Utredningens uppdrag och arbete Utredningsarbetet har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden. Utredningen har hållit åtta sammanträden med experterna. Ett av sammanträdena har hållits i , varvid utredningen förevisades verkets utrustning och lokaler för hantering av digitalt material vid platsundersökningar. Information har inhämtats från kommissionens och EU- domstolens webbplatser samt genom kontakter med handläggare vid kommissionen. Vidare har information inhämtats genom underhandskontakter med företrädare för konkurrensmyndigheter i , , , , och och från dessa myndigheters webbplatser. Utredningen har också kontinuerligt inhämtat uppgifter från . Uppgifter har även tillhandahållits från företrädare för näringslivet i och andra länder. Därutöver har utredningssekreteraren deltagit i en konferens anordnad av Svenska nätverket för europarättsforskning . I arbetet har också ingått studier av litteratur och rättsfall. I enlighet med direktiven har utredningen även inhämtat upplysningar om rutiner för bevissäkring från Polisen, , och . Även har kontaktats i detta avseende. Den nuvarande konkurrenslagen (2008:579) trädde i kraft . Lagen utgör i stora delar en modernisering av den tidigare konkurrenslagen (1993:20) och många bestämmelser har överförts därifrån till konkurrenslag, med viss språklig och redaktionell redigering. Konkurrenslagens ändamål är att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter. Konkurrenslagen avser att generellt skydda samhällsekonomin och konsumenterna. Även konkurrerande företag skyddas genom att ett företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder konkurrensreglerna kan förpliktas att ersätta den skada som därigenom uppkommer. Konkurrenslagen bygger i huvudsak på den konkurrensrättsliga förbudsprincipen. Principen innebär att vissa konkurrensbegränsningar i sig är skadliga och därför ska vara förbjudna. Lagens materiella bestämmelser är utformade med som förebild. Avsikten är att konkurrenslagen i materiellt hänseende ska likna konkurrensregler så mycket som möjligt.1 De materiella bestämmelserna i konkurrenslagen är inriktade på att motverka tre slag av åtgärder som kan skada konkurrensens effektivitet, nämligen gemensamma förfaranden som omfattar flera aktörer på marknaden (2 kap. 1 §, förbud mot konkurrensbegränsande samarbete), ensidiga förfaranden (2 kap. 7 §, förbud mot missbruk av dominerande 1 Jfr prop. 1992/93:56, s. 19. ställning) och strukturella åtgärder (4 kap. 1 §, förbud mot företagskoncentrationer). Konkurrenslagen innehåller också en regel som gör det möjligt att pröva konkurrenskonflikter som uppstår när staten, en kommun eller ett landsting säljer varor och tjänster på marknaden i konkurrens med privata aktörer (3 kap. 27 §, förbud mot konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet). Den regeln kompletterar förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete respektive missbruk av dominerande ställning. Konkurrenslagen är tillämplig på alla företag i hela näringslivet och i fråga om all produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter. Själva företagsbegreppet utgör emellertid en viss begränsning av tillämpningsområdet. Vidare framgår av konkurrenslagen att den inte ska tillämpas på avtal inom arbetslivet. Därutöver kan vissa förfaranden som skyddas av tryckfrihetsförordningen inte angripas med stöd av konkurrenslagen. När det gäller förhållandet mellan konkurrenslagen och annan lagstiftning framgår av motiven att, när efter avvägning mellan olika allmänna intressen genom lag beslutat om offentliga regleringar som medför konkurrenshämmande verkningar, den situationen kan uppkomma att konkurrenslagen inte alls ska tillämpas.2 Ett företag kan vara rättsligt förpliktat att handla på ett visst sätt. Konkurrensbegränsande avtal eller avtalsvillkor som inte ger uttryck för den fria partsviljan, utan är en direkt och avsedd effekt av lagstiftning eller en ofrånkomlig följd av denna, kan således inte angripas med stöd av konkurrenslagen. 2.2Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete Enligt 2 kap. 1 § konkurrenslagen är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. I paragrafens andra stycke ges exempel på avtal som typiskt sett är konkurrensbegränsande. Här nämns bl.a. avtal 1992/93:56, s. 70. som innebär att försäljningspriser fastställs, produktion begränsas eller kontrolleras och marknader delas upp. Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete har sin motsvarighet i artikel 101.1 i EUF-fördraget. För att samarbetsförbudet i konkurrenslagen ska vara tillämpligt krävs, i likhet med vad som gäller enligt , någon form av överenskommelse mellan två eller flera företag, det s.k. avtalskriteriet. Ett avtal kan ha formen av såväl formellt bindande muntliga eller skriftliga överenskommelser mellan två eller flera företag som arrangemang där ett företag gentemot ett annat frivilligt åtar sig att begränsa sin frihet att agera på marknaden.3 I 1 kap. 6 § konkurrenslagen föreskrivs att vad som sägs om avtal i lagen också ska tillämpas på beslut av en sammanslutning av företag och samordnade förfaranden av företag. Med ett beslut av en sammanslutning av företag avses exempelvis beslut av en branschförening där föreningens stadgar ger möjlighet att fastställa eller ändra företagens beteende på marknaden. Även beslut som innebär rekommendationer att agera på visst sätt hör hit liksom en företagssammanslutnings faktiska agerande.4 Ett samordnat förfarande innebär att två eller flera företag utan direkt avtal tillämpar ett visst förfarande i samförstånd. Samförståndet behöver inte ha uppkommit genom uttryckliga muntliga eller skriftliga förklaringar. För att ett samordnat förfarande ska föreligga krävs det dock att direkta eller indirekta kontakter mellan företagen har förekommit.5 Det är alltså fråga om ett förfarande mellan företag som medvetet ersätter den fria konkurrensens risker med ett inbördes samarbete.6 Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete träffar endast samarbete mellan företag som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden. 3Se t.ex. avgöranden, MD 2003:2. vars syfte är konkurrensbegränsande är förbjudet i sig.7 Det krävs i ett sådant fall inte att samarbetets effekter på marknaden påvisas. Om avtalet i sig inte har ett konkurrensbegränsande syfte, får i stället bedömas om det har ett sådant resultat. Vad som är resultatet av en konkurrensbegränsning avgörs i det enskilda fallet efter ett s.k. konkurrenstest, dvs. en närmare prövning av avtalets faktiska eller potentiella påverkan på konkurrensen på den relevanta marknaden. För att ett konkurrensbegränsande förfarande ska omfattas av förbudet krävs att det begränsar konkurrensen på ett märkbart sätt. Därvid har företagens marknadsandelar betydelse. Beräkningen av ett företags marknadsandel förutsätter att den relevanta marknaden avgränsas. Av praxis framgår att avtal mellan konkurrenter som har till syfte att fastställa priser eller att begränsa produktion eller försäljning eller att dela upp marknader eller inköpskällor i princip alltid är märkbart konkurrensbegränsande, oavsett företagens marknadsandelar.8 Även andra omständigheter än företagens storlek och marknadsandelar har beaktats av vid bedömningen av om ett samarbete begränsar konkurrensen på ett märkbart sätt.9 Enligt 2 kap. 6 § konkurrenslagen är avtal eller avtalsvillkor som är förbjudna enligt 2 kap. 1 § är civilrättsligt ogiltiga. Det innebär att avtalet eller villkoret inte kan göras gällande enligt sitt innehåll. Det finns i 2 kap. 2 § konkurrenslagen en generell, alltid tillämplig, regel om undantag från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete. Av bestämmelsen framgår att förbudet inte gäller för ett avtal som 7Se t.ex. MD 2005:7. 8Se t.ex. de förenade målen T-374 m.fl. mot Europeiska kommissionen, 1998 II-3141, se även MD 2008:12. 9Se t.ex. MD 1997:5, 1997:11, 1997:15 och 2005:7. 1.bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, 2.tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås, 3.bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga för att uppnå målet i 1, och 4.inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga. Paragrafen motsvarar artikel 101.3 i EUF-fördraget. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att avtalet omfattas av förbudet i 2 kap. 1 §. I likhet med vad som gäller inom måste samtliga de villkor som anges i bestämmelsen vara uppfyllda för att undantaget ska gälla. Företagen har själva att bedöma om deras avtal eller förfaranden som de deltar i är förenliga med konkurrensreglerna. Innebörden av ett gruppundantag är att vissa typer av avtal generellt undantas från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete. En stor andel av de avtal som faller under bestämmelsen om undantag från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete omfattas av olika gruppundantag. Genom gruppundantaget får parterna i avtalet ett skydd mot ingripanden så länge villkoren för undantag är uppfyllda. Regler av det slaget finns också inom , där kommissionen har bemyndigats att utfärda förordningar om gruppundantag från förbudet i artikel 101.1 i EUF-fördraget. Gruppundantagen regleras i särskilda lagar. De gruppundantag som är i kraft omfattar taxisamverkan, vertikala avtal, specialiseringsavtal, avtal om forskning och utveckling, vertikala avtal inom motorfordonssektorn, avtal inom försäkringssektorn och avtal om tekniköverföring.10 Samtliga svenska gruppundantag, förutom det som avser taxisamverkan, har EU-rättslig motsvarighet. 10 Innan var gruppundantagen reglerade i förordningar, se prop. 2007/08:135, s. 234 ff. Ett gruppundantag påverkar inte tillämpningen av förbudet mot missbruk av dominerande ställning i konkurrenslagen. Motsvarande principer tillämpas även inom EU:s konkurrensrätt. Om ett enskilt avtal är undantaget från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete, men avtalet har följder som är oförenliga med den generella undantagsregeln, får besluta att avtalet inte ska omfattas av gruppundantaget. Motsvarande bestämmelser gäller även inom för avtal som omfattas av någon förordning om gruppundantag som beslutats av kommissionen. Av artikel 29.2 i förordning 1/200311 framgår att kan återkalla ett undantag för ett avtal som omfattas av en förordning om gruppundantag som kommissionen meddelat. Konkurrenslagen innehåller särskilda bestämmelser för vissa former av samarbete mellan små företag, s.k. legalundantag. Det gäller samarbete inom primära lantbruksföreningar, t.ex. enskilda lantbrukare, och vissa slag av samarbete mellan taxiföretag. Legalundantagen innebär att förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete inte är tillämpligt på ett samarbete om de förutsättningar som anges i de särskilda bestämmelserna är uppfyllda. Bestämmelserna om legalundantag ger parterna i avtalet ett skydd mot ingripanden på konkurrensrättslig grund. Undantaget påverkar dock inte tillämpningen av konkurrenslagens förbud mot missbruk av dominerande ställning. 2.3Förbudet mot missbruk av en dominerande ställning Förbudet mot missbruk av en dominerande ställning i 2 kap. 7 § konkurrenslagen riktar sig mot åtgärder som företag med dominerande marknadsställning vidtar på marknaden. Förbudet handlar om ett eller flera företags ensidiga agerande. För att ett förfarande ska vara förbjudet krävs att ett eller flera företag dels har 11 Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget (EGT L 1, , s. 1, Celex 32003R0001, nu artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget), i det följande förordning 1/2003. en dominerande ställning på marknaden, dels missbrukar denna ställning. I likhet med vad som gäller i är ett eller flera företags dominerande ställning i sig inte förbjuden. Det är endast ett missbruk av den dominerande ställningen som är förbjudet. Ett förfarande som är godtagbart när det utförs av ett företag som inte har en dominerande ställning kan vara förbjudet för ett företag med en sådan ställning. Enligt 3 kap. 27 § konkurrenslagen får staten, en kommun eller ett landsting förbjudas att i en säljverksamhet tillämpa ett sådant förfarande som snedvrider förutsättningarna för eller hämmar förekomsten av en effektiv konkurrens. Förfaranden som är försvarbara från allmän synpunkt får dock inte förbjudas. Inte heller få säljverksamhet som bedrivs av en kommun eller ett landsting förbjudas, om den är förenlig med lag. Bestämmelsen trädde i kraft den 1 januari 2010.12 Bestämmelsen i 3 kap. 1 § konkurrenslagen ger möjlighet att ålägga ett företag att upphöra med en överträdelse av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete eller missbruk av dominerande ställning i 2 kap. 1 eller 7 § konkurrenslagen eller artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Enlig 3 kap 2 § har även företag som berörs av sådana överträdelser vissa möjligheter att ansöka om förbud i domstol. Om i ett visst fall beslutar att inte meddela ett åläggande enligt 3 kap. 1 § konkurrenslagen får i stället företag som berörs av överträdelsen enligt 3 kap. 2 § konkurrenslagen föra en sådan talan i . En sådan särskild talerätt föreligger dock inte om beslut grundar sig på artikel 13 i förordning 1/2003. Av den artikeln framgår att ett klagomål få avvisas om samma förfarande prövas eller har prövats 12 Lag om ändring i konkurrenslagen (2008:579). av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i . får enligt 3 kap. 4 § konkurrenslagen godta åtaganden från företag där fråga uppkommit om ett företag överträder något av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete eller missbruk av dominerande ställning. Bestämmelsen har sin motsvarighet i artikel 9.1 i förordning 1/2003. Vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete eller missbruk av dominerande ställning kan enligt 3 kap. 5 § konkurrenslagen ansöka hos om utdömande av konkurrensskadeavgift. Konkurrensskadeavgift får enligt 3 kap. 20 § konkurrenslagen påföras bara om stämningsansökan har delgetts den som anspråket riktats mot från det att överträdelsen upphörde. Preskriptionsfristen avbryts om det berörda företaget under den tiden fått del av ett beslut om platsundersökning eller getts tillfälle att yttra sig över ett utkast till stämningsansökan. Konkurrensskadeavgiften ska enligt 3 kap. 8 § konkurrenslagen bestämmas efter överträdelsens sanktionsvärde och vid bedömningen av sanktionsvärdet ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. Konkurrensskadeavgiften får inte överstiga av företagets omsättning föregående räkenskapsår. I ringa fall får avgift inte påföras. Ett företag som anmäler sitt deltagande i en överträdelse av 2 kap. 1 § konkurrenslagen eller artikel 101 i EUF-fördraget till vissa förutsättningar som anges i 3 kap. 12 § konkurrenslagen slippa att betala konkurrensskade- Förutsättningar för eftergift är att inte hade underlag för att ingripa och att något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort någon anmälan tidigare. Eftergift kan inte beviljas företag som har tvingat ett annat företag att delta i överträdelsen. Konkurrensskadeavgiften kan också enligt 3 kap. 13 § konkurrenslagen sättas ned för företag som underlättar utredning av överträdelsen. För att komma i fråga för eftergift eller nedsättning måste företaget samarbeta aktivt med . I undantagsfall kan avgiften efterges för ett företag, trots att det inte varit först med att anmäla överträdelsen till verket. Enligt 3 kap. 16 § konkurrenslagen får , i stället för att väcka talan om konkurrensskadeavgift, förelägga ett företag att betala sådan avgift (avgiftsföreläggande). Avgiftsföreläggande får meddelas endast om sakomständligheterna rörande överträdelsen är klara. Som nämnts finns i 2 kap. 6 § konkurrenslagen en regel om ogiltighet. Avtal eller avtalsvillkor som är förbjudna enligt 2 kap. 1 § konkurrenslagen är civilrättsligt ogiltiga. Det innebär att avtalet eller villkoret inte kan göras gällande. Någon motsvarande bestämmelse om ogiltighet finns inte beträffande avtal som strider mot förbudet mot missbruk av dominerande ställning. I förarbetena till 36 § avtalslagen uttalas emellertid att konkurrensbegränsande avtal som är förbjudna bör behandlas enligt samma principer som andra avtal som strider mot tvingande regler.13 Resultatet torde, enligt förarbetena, bli att avtalet anses civilrättsligt ogiltigt. Av 3 kap. 25 § konkurrenslagen framgår att ett företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträtt någon av förbudsbestämmelserna i konkurrenslagen eller i EUF-fördraget ska ersätta den skada som därigenom uppkommer. Rätten till sådan ersättning faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Bestämmelserna i 6 kap. 1 § konkurrenslagen innebär att förbud och ålägganden enligt 3 kap. 27 eller 30 § eller 3 kap. 1, 2 eller 3 § får förenas med vite. Vidare får förbud eller ålägganden enligt 4 kap. 1 §, 4 kap. 2 eller 3 §, 4 kap. 12 § tredje stycket, 4 kap. 17 §, förenas med vite, liksom åläggande enligt 5 kap. 1 §. Även beslut om undersökning enligt 5 kap. 3 eller 20 § får förenas med vite. Frågor om föreläggande regleras i lagen (1985:206) om viten. 1975/76:81 s. 122 f. får förena ett beslut om fullgörande av skyldigheter enligt 4 kap. 6 § eller 7 § 1 med vite. Av bestämmelsen i 6 kap. 2 § konkurrenslagen framgår att talan om utdömande av vite förs vid allmän domstol. Även ett åtagande som godtar enligt 3 kap. 4 § första stycket eller enligt 4 kap. 4 § konkurrenslagen får förenas med vite. Konkurrenslagens 4 kapitel innehåller bestämmelser om anmälan och prövning av företagskoncentrationer. Uttrycket företagskoncentration definieras i 1 kap. 9 § konkurrenslagen och uppstår vid varaktig förändring av kontrollen av företag. Företagskoncentrationer inbegriper företagssammanslagningar (fusioner), förvärv av företag eller del av företag och bildandet av vissa gemensamma företag. Även förändringar i ägarstruktur eller kontrollmekanismer kan utgöra en företagskoncentration.