sou · H1B317d2 · 2013-04-03 00:00:00 — Om man skulle förespråka ett system där den grundläggande gränsen för prövningstillstånd dras vid sex månaders fängelse finns det enligt vår mening mycket som talar för att de fall då påföljden bestämts till rättspsykiatrisk vård eller sluten ungdomsvård borde undantas från kravet på prövningstillstånd. Mål där påföljden bestämts till rättspsykiatrisk vård kan omfatta gärningar av mycket olika allvarlighetsgrad. rör det sig dock om gärningar med relativt höga straffvärden. Det är också en ingripande påföljd som kan pågå . När det gäller sluten ungdomsvård är det regelmässigt fråga om gärningar med ett betydande straffvärde. Det är också en ingripande frihetsberövande påföljd mot en ung person. Mål där påföljden bestämts till någon av de andra särskilda ungdomspåföljderna borde enligt vår mening kunna omfattas av kravet på prövningstillstånd. När det gäller ungdomsvård och ungdomstjänst skulle det kunna hävdas att det mest konsekventa skulle vara att prövningstillstånd inte borde krävas i de fall då påföljden för en vuxen person skulle motsvara ett fängelsestraff som överstiger sex månaders fängelse. Det skulle dock innebära att bestämmelserna blev onödigt komplexa och svårtillämpade. Det skulle enligt vår mening inte heller vara motiverat att ha ett särskilt undantag för kravet på prövningstillstånd i de sällsynta fall då påföljden bestämts till överlämnade till vård enligt LVM (31 kap. 2 § BrB). Gränsen för prövningstillstånd vid ogillade åtal Om den tilltalade frikänts från ansvar helt eller delvis kan kravet på prövningstillstånd vid överklagande från åklagaren inte knytas till den påföljd som dömts ut. gäller att prövningstillstånd krävs om den tilltalade frikänts från ansvar för ett brott för vilket det inte är föreskrivet svårare straff än fängelse . Vid en utvidgning av systemet med prövningstillstånd skulle ett alternativ kunna vara att prövningstillstånd krävs om den tilltalade frikänts från ansvar för ett brott med en straffskala upp till fängelse. Det skulle innebära att prövningstillstånd skulle krävas vid ogillade åtal för många av de vanligast förekommande brott- målen. Det skulle dock kunna leda till inkonsekventa resultat vid brott med en vid straffskala, t.ex. våld mot tjänsteman. I ett mål som endast gäller åtal för detta brott är det mycket ovanligt att påföljden bestäms till mer än sex månaders fängelse vid fällande dom. Det innebär att det regelmässigt skulle krävas prövnings- tillstånd om den tilltalade överklagar en fällande dom, men att så aldrig skulle vara fallet om åklagaren överklagar en ogillande dom. Ett annat alternativ som skulle kunna användas för att avgränsa kravet på prövningstillstånd vid ogillade åtalet skulle kunna vara nivån på åklagarens påföljdsyrkande i tingsrätten. Enligt vår mening framstår det som ett bättre alternativ än straffskalan för det brott som åtalet avser. Det skulle stämma överens med hur vi föreslår att tillämpningsområdet för det särskilda förfarandet ska bestämmas. Påföljdsyrkandet är en tydlig och lättillämpad avgränsning. Det ger också ett klart uttryck för hur allvarligt brottet eller den samlade brottsligheten är enligt åklagarens uppfattning. En invändning mot att åklagarens påföljdsyrkande i tingsrätten skulle vara avgörande för om prövningstillstånd krävs när åklagaren överklagar en ogillande dom kan vara att åklagaren genom utform- ningen av sitt yrkande kan påverka om det krävs prövningstillstånd. Vi menar att sådana farhågor inte har fog för sig. Motsvarande invändning skulle för övrigt även kunna riktas mot att straffskalan för det brott åtalet gäller ska vara avgörande för om prövnings- tillstånd krävs. I ett system med ett begränsat krav på prövnings- tillstånd är det naturligt att ta utgångspunkt i åklagarens talan i de fall denne inte fått bifall för sin uppfattning i underrätten. Mot bakgrund av vårt förslag att åklagaren i alla mål ska framställa ett yrkande om påföljd som rätten inte kan gå utöver skulle det vara naturligt att låta påföljdsyrkandet vara avgörande för om det krävs prövningstillstånd i hovrätten. Motsvarande borde i så fall även gälla i de fall målsäganden, men inte åklagaren, överklagar en ogillande dom vid ett allmänt åtal. I undantagsfall kan det förekomma att åklagaren på grund av nya omständigheter justerar åtalet och/eller ändrar sitt påföljds- yrkande när målet överklagas till hovrätten. Avgörande för om prövningstillstånd krävs borde dock även i dessa fall vara påföljds- yrkandet i tingsrätten. Utgångspunkten bör vara att tillstånds- prövningen sker utifrån de yrkanden och omständigheter som tingsrätten tagit ställning till. En annan sak är att det ofta finns skäl att meddela prövningstillstånd om någon av parterna ändrar sin talan eller inställning. Brottmål som rör enskilda åtal är speciella. Om målet inte har inletts av åklagaren sker stora delar av handläggningen innan huvud- förhandlingen enligt reglerna för tvistemål. Det rör sig om mål där en enskild part för talan mot en annan. Enligt vår mening är det inte motiverat att behandla situationen då en part vill överklaga tingsrättens dom i ett mål som rör ett enskilt åtal på annat sätt än vad som gäller för tvistemål. Det gäller även om vissa av de brott- mål som drivs av åklagaren skulle undantas från kravet på pröv- ningstillstånd. Prövningstillstånd bör därför alltid krävas vid över- klagande av tingsrättens avgörande i ett mål där enskilt åtal förs. Det bör alltså också gälla i de sällsynta fall då målet inletts med ett allmänt åtal som lagts ned och målsäganden därefter tagit över åtalet. Sammanfattningsvis skulle en bestämmelse som anger att prövnings- tillstånd krävs för vissa, men inte alla brottmål, enligt vår mening lämpligen kunna utformas enligt följande. I brottmål där allmänt åtal förs krävs inte prövningstillstånd, förutom när det gäller frågor om enskilt anspråk, om den tilltalade genom domen 1.dömts till ett fängelsestraff som överstiger sex månaders fängelse, 2.dömts till en påföljd som avses i 30 kap. 9 § andra stycket 3 brotts- balken (kontraktsvård) eller meddelats en föreskrift om samhälls- tjänst, där det i domslutet angetts ett alternativstraff som överstiger sex månaders fängelse, 3.dömts till sluten ungdomsvård eller överlämnats till rättspsykiat- risk vård, eller 4.frikänts från ansvar i anledning av ett åtal i ett mål där åklagaren yrkat att påföljden ska bestämmas till ett fängelsestraff som över- stiger . Att prövningstillstånd skulle krävas i övriga fall – t.ex. då påföljden bestämts till villkorlig dom och skyddstillsyn som inte förenats med en föreskrift om samhällstjänst eller fängelsestraff som inte överstiger – skulle i sådana fall framgå av den redan gällande bestämmelsen i 49 kap. 12 § RB. krävs prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt om annat inte är särskilt föreskrivet. Ett generellt krav på prövningstillstånd Om prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt ska gälla för alla brottmål kan den särskilda bestämmelsen om prövnings- tillstånd i brottmål (49 kap. 13 § RB) avskaffas. Samma regler skulle då gälla för brottmål och tvistemål. Varje överklagande i målet skulle då vid tillståndsprövningen få bedömas för sig och på sina egna meriter. Kravet på prövningstillstånd skulle då även om- fatta eventuella anslutningsöverklaganden. Detsamma gäller enskilda anspråk i anledning av det brott som åtalet gäller. Det skulle, liksom för tvistemål, vara möjligt att meddela partiellt prövnings- tillstånd enligt bestämmelsen i 49 kap. 14 a § RB. De tillståndsgrunder som gäller sedan EMR-reformen skulle enligt vår mening även kunna gälla för tillståndsprövningen i ett system med generellt prövningstillstånd i brottmål. 12.3.8Vilka brottmål bör omfattas av systemet med prövningstillstånd? Förslag: Systemet med prövningstillstånd bör utvidgas till att omfatta tingsrättens avgöranden i alla brottmål. Det finns starka skäl för att systemet med prövningstillstånd bör gälla för alla brottmål De flesta av de argument som talar för att systemet med prövnings- tillstånd bör utökas är generella och gäller med samma styrka oberoende av vad målen rör. De tvistemål som omfattas av tillståndsförfarandet kan innehålla mycket komplexa och svåra bevis- och rättsfrågor. De skäl som talar för att det bör ske en förnyad fullständig prövning i andra instans kan identifieras vid tillståndsprövningen även i ett mål som rör ett allvarligt brott eller en sträng påföljd. Behovet av en fullständig prövning i hovrätten beror på omständig- heterna och rättsfrågorna i det enskilda målet och hur tingsrätten bedömt dessa – inte på brottets allvar eller vilken påföljd som har dömts ut. Det talar med styrka för att systemet med prövnings- tillstånd bör gälla generellt för alla avgöranden i brottmål på samma sätt som redan gäller för tvistemål och domstolsärenden. Med tanke på hur tillståndsprövningen går till och de regler som gäller för handläggningen av tillståndsfrågan innebär åtaganden enligt och andra internationella rättsakter inget hinder mot att införa ett generellt system med prövnings- tillstånd vid överklagande i brottmål till hovrätten (se avsnitt 12.3.2). Det är som tidigare lyfts fram inte heller något som vid en jäm- förelse med rättsstater i vår närhet skulle framstå som en udda ordning. Att begränsa systemet med prövningstillstånd så att mål om allvarliga brott undantas framstår som principiellt tveksamt. Vilka mål som i sådana fall skulle undantas är långt ifrån givet. Visser- ligen skulle det med rätta kunna hävdas att en sådan lösning inte vore någon nyhet i svensk straffprocessrätt. Det skulle bygga vidare på den ordning som finns . Men en ordning där vissa typer av mål undantas från tillståndskravet innebär, som Målutred- ningen pekat på, att man utgår från att ett system med prövnings- tillstånd leder till ett mindre rättssäkert resultat och att man i vissa typer av mål får nöja sig med en mindre rättssäker behandling än i andra mål. Enligt vår uppfattning innebär den ordning som gäller vid till- ståndsprövningen tillräckliga garantier för att de avgöranden där det behövs en fullständig förnyad prövning identifieras. Den gene- rösa tillämpning av bestämmelserna om prövningstillstånd som är avsedd, innebär att det är de klara och entydiga fallen där det inte finns några tveksamheter kring att tingsrättens avgörande är riktigt som ska gallras bort vid tillståndsprövningen. Om det vid tillstånds- prövningen är svårt att ta ställning till om tingsrättens avgörande är riktigt ska prövningstillstånd meddelas med hänsyn till att det rör sig om ett granskningsfall. Systemet med prövningstillstånd kan därför gälla för samtliga avgöranden i brottmål, även med beakt- ande av de höga krav på rättsäkerhet som måste gälla vid all straff- rättslig rättsskipning. Med detta sagt måste man dock ändå fråga sig om det kan finnas andra invändningar som medför att det inte är motiverat att i dags- läget införa ett generellt krav på prövningstillstånd i brottmål. Kan ett system med generellt prövningstillstånd i brottmål få allmän acceptans? Att systemet med prövningstillstånd med bibehållen rättsäkerhet kan utsträckas till att omfatta alla brottmål är en grundläggande förutsättning för en sådan förändring. Som vi pekat på i föregående avsnitt är det vår uppfattning att så är fallet. En faktor som har stor betydelse för om en sådan förändring bör genomföras är dock även att systemet upplevs som rättssäkert av övriga aktörer och av allmänheten. Det är särskilt viktigt vid mål som rör allvarliga brott och långvariga fängelsestraff. Ett förfarande med prövningstillstånd medför pedagogiska utmaningar för domstolarna och rättsväsendet. Tillståndsprövningen är som regel helt skriftlig, även om sammanträde numera kan hållas. Det enda kravet i lag på vad ett beslut att inte bevilja prövningstillstånd ska innehålla är att det ska innehålla en upplysning om att tingsrättens beslut står fast (49 kap. 14 a § tredje stycket RB). I praktiken anger hovrätterna vanligtvis även att rätten tagit del av materialet i målet och vilka förutsätt- ningar som gäller för att prövningstillstånd ska meddelas. Andra motiveringar till besluten är ovanliga. Även om hovrätterna i vissa fall skulle kunna redovisa ytterligare skäl för besluten ligger det i tillståndsprövningens natur att besluten inte kan motiveras lika utförligt som ett avgörande efter en fullständig prövning. Detta kan bidra till missuppfattningar som att ett beslut om att inte med- dela prövningstillstånd i hovrätten betyder att hovrätten inte har gjort någon egentlig prövning. Ett sätt att undanröja sådana missuppfattningar kan vara att tydliggöra vad ett beslut att inte meddela prövningstillstånd ska innehålla. Det kan ske genom att det ställs upp ett krav i lag på att ett sådant beslut ska innehålla en upplysning om att hovrätten tagit del av handlingarna i målet och tagit ställning till samtliga till- ståndsgrunder. Dessutom kan det finnas skäl att förbättra informa- tionen om hur tillståndsprövningen går till och vad ett beslut om prövningstillstånd i hovrätten innebär. Erfarenheter av systemet med prövningstillstånd efter Genom EMR-reformen skedde en kraftig utökning av systemet med prövningstillstånd. Det har gått dess. utvärdering visar att systemet på det stora hela fungerar bra. Inledningsvis var andelen prövningstillstånd för låg, men tillämpningen har blivit mer generös. finns det dock skillnader mellan hovrätterna och enligt motsvarar tillämpningen ännu inte den generösa inställning som förutsattes vid reformen. slutsatser stöds av att det meddelats ett relativt stort antal avgöranden från som samman- taget visar att hovrätterna inledningsvis hade en för restriktiv håll- ning till att bevilja prövningstillstånd. Statistiken över andelen meddelade prövningstillstånd talar i samma riktning. Från att ha legat kring har den totala andelen meddelade prövnings- tillstånd vid hovrätterna successivt ökat för att nu ligga kring . En annan statistikuppgift som indikerar att andelen meddelade prövningstillstånd inledningsvis var för låg är att ändringsfrekvensen i de tvistemål där prövningstillstånd beviljades var hög. Det ligger i prövningstillståndsförfarandets natur att prövningen inte ska vara alltför djupgående. Tillståndsprövningen ska användas för att sortera bort de klara fallen då det inte finns några tveksam- heter kring att tingsrättens avgörande är riktigt. En orsak till en hög ändringsfrekvens i de mål där prövningstillstånd beviljats kan vara att hovrätterna i princip knäcker målen vid tillståndspröv- ningen, dvs. att den inledande prövningen görs för noggrant. Om hovrätten vid en sådan prövning kommer fram till att tingsrätten gjort en riktig bedömning leder det nog ofta till att prövnings- tillstånd inte beviljas. Om målet måste penetreras i detalj för att man ska kunna avgöra om tillstånd ska meddelas bör i själva verket ofta förutsättningarna för att prövningstillstånd ska meddelas med hänsyn till att det rör sig om ett granskningsfall vara uppfyllda (se och , En modernare rättegång – hur har det gått?, SvJT 2011 s. 27). Om tillståndsprövningen görs lika ingående som om målet avgjorts fullständigt kan det ifråga- sättas hur stora effektivitetsvinsterna är. Jämfört med ett avgörande utan huvudförhandling är skillnaden i sådana fall bara att hovrätten inte behöver redovisa sina ställningstaganden i ett avgörande i sak. Även här talar dock statistiken för att hovrätterna successivt har anpassat sina arbetsformer till systemet med generellt prövnings- tillstånd i tvistemål. som andelen meddelade prövnings- tillstånd har ökat har ändringsfrekvensen i de tvistemål där pröv- ningstillstånd beviljats sjunkit.11 Den undersökning som genomförde visade att den totala ändringsfrekvensen i tvistemål (beslut i frågan om prövningstillstånd inkluderade) för och Hov- rättens för del låg i nivå med vad som gällde före EMR-reformen. Däremot kan man konstatera att den totala ändrings- frekvensen i tvistemål vid vissa av hovrätterna fortfarande var märk- bart lägre än den var tidigare12. När det gäller brottmål är det intressant att notera att pröv- ningstillstånd redan nu beviljas i en förhållandevis hög andel av de mål som omfattas av systemet med prövningstillstånd. är den totala ändringsfrekvensen i brottmål betydligt högre än i tvistemål. Statistikuppgifterna talar alltså för att prövningstillstånd skulle komma att meddelas i en relativt stor andel av de över- klagade målen om alla brottmål omfattades av systemet med pröv- ningstillstånd. Tillståndsprövningen i omfattande och komplicerade brottmål De brottmål som hanteras inom ramen för förfarandet med prövningstillstånd är i huvudsak rena bötesbrott. Dessutom kan det t.ex. röra sig om ogillade åtal där påföljden vid en fällande dom skulle vara strängare än böter till följd av återfall, t.ex. grov olovlig körning. Även om undantag förekommer är det företrädesvis fråga om mål där processmaterialet är begränsat. Om alla brottmål ska omfattas av förfarandet med prövnings- tillstånd medför det att en annan kategori av mål behöver hanteras vid tillståndsprövningen. Även om det absoluta flertalet brottmål som avgörs vid tingsrätterna inte är omfattande, är långa huvud- förhandlingar med omfattande muntlig bevisning vanligare vid 11Under 2010 kring låg ändringsfrekvensen för dessa mål kring . var ändringsfrekvensen i de tvistemål som avgjorts genom dom och . 12En undersökning av överprövning i tvistemål. Särskilt om prövningstillstånd och ändringsfrekvens, s. 29. brottmål än vid tvistemål.13 Typiskt sett gäller de tidskrävande och komplicerade brottmålen ofta åtal för brott där den tilltalade riskerar ett långt fängelsestraff. I ett inte obetydligt antal av de brottmål som kan leda till långvariga fängelsestraff krävs det sannolikt en relativt omfattande arbetsinsats för att hovrätterna ska kunna ta ställning till om det finns anledning att betvivla riktigheten av tings- rättens avgörande. I dessa fall kan dock prövningstillstånd i stället meddelas på grund av granskningsgrunden efter en översiktlig genomgång av målet. Det medför sannolikt att prövningstillstånd kan komma att meddelas i en stor andel av de omfattande brott- målen. Systemet med prövningstillstånd bör omfatta alla brottmål De argument som talar för att systemet med prövningstillstånd bör utökas är generella och gör sig gällande med samma styrka oavsett vad målet rör. Vår bedömning är att de nuvarande bestämmelserna som gäller för tillståndsprövningen är sådana att alla brottmål kan hanteras på ett rättssäkert sätt i ett system med prövningstillstånd. Ett sådant system är också förenligt med konventions- åtaganden. är det mycket viktigt för rättsstatens förtroende att brottmålsprocessen också upplevs som rättssäker och rättvis av medborgarna. Det gäller i särskilt hög grad i mål som rör allvarliga brott där den tilltalade riskerar ett långt fängelsestraff. Farhågor om att ett system med generellt prövningstillstånd skulle påverka detta förtroende negativt måste tas på allvar. Men en annan faktor som kan ha en betydande negativ effekt för allmänhetens förtro- ende för rättsväsendet är alltför långa handläggningstider. Att handläggningstiderna inte är onödigt långa och att rättsväsendets resurser används på ett ändamålsenligt sätt är också viktigt ur rättssäkerhetssynpunkt. Enligt vår uppfattning skapar ett system med generellt prövningstillstånd i brottmål bättre förutsättningar för att så ska kunna ske jämfört med dagens ordning eller en för- ändring som innebär att kravet på prövningstillstånd utökas till att gälla fler, men inte alla brottmål. 13 översteg förhandlingstiden vid tingsrätterna i av brott- målen och av tvistemålen. Förhandlingstiden översteg i av brottmålen. För tvistemålens del var motsvarande siffra (Domstolstatistiken 2011). kortare i de klara och entydiga fallen där man vid tillstånds- prövningen kan se att målet är rätt dömt och handlagt. Mer tid och kraft kan läggas på de mål där det behövs en fullständig rättegång i hovrätten. som systemet med prövningstillstånd utvidgas kan också kraven på vad ett beslut om att inte meddela prövnings- tillstånd ska innehålla göras tydligare och informationen om vad det innebär kan förbättras. Det kan undanröja missuppfattningar om att ett beslut att inte meddela prövningstillstånd innebär att hovrätten inte har prövat målet. Vi bedömer också att det med ett system med generellt prövningstillstånd finns bättre förutsätt- ningar för att undanröja missförstånd om att tillståndsförfarandet är en mindre rättssäker prövning som man kan nöja sig med i vissa fall. I stället är det fråga om en inledande prövning som, oavsett målets karaktär, är inriktad på att granska tingsrättens avgörande för att se om det finns några tveksamheter kring om tingsrättens avgörande är riktigt eller om det finns några andra skäl som talar för att det bör ske en fullständig förnyad prövning. Systemet med generellt prövningstillstånd i tvistemål och dom- stolsärenden har gällt . Det är fortfarande en begränsad tid. Det skulle kunna tala för att det finnas skäl att ytter- ligare avvakta att EMR-reformen får sätta sig innan en så pass stor förändring som ett system med generellt prövningstillstånd i brottmål införs. Erfarenheterna av systemet med generellt prövningstillstånd i tvistemål är på det stora hela goda, men visar också att hovrätterna till en början var relativt restriktiva vid tillståndsbedömningarna. finns det skillnader mellan andelen meddelade pröv- ningstillstånd vid olika hovrätter. Efter hand, bl.a. efter vägledande avgöranden från , har dock andelen meddelade prövningstillstånd ökat. har ändringsfrekvensen i de tvistemål där prövningstillstånd meddelats sjunkit. Vår slutsats är att hovrätterna efter en omställningsperiod succesivt har börjat anpassa sig till det generella tillståndsförfarandet. Det är angeläget att man från hovrätternas sida fortsätter att föra en diskussion om tillämpningen av tillståndsreglerna och att man noggrant följer upp så att denna fortsätter att vara så generös som det är avsett. När det gäller brottmål kan man konstatera att andelen beviljade prövnings- tillstånd redan är relativt hög. De undersökningar som genomförde 2010 och de statistikuppgifter vi inhämtat från visar att ändrings- frekvensen i brottmål är förhållandevis hög.14 Om de mål där det finns anledning att ändra tingsrättens avgörande även fortsatt håller sig kring samma nivåer bör det medföra att prövningstillstånd kan komma att meddelas i en stor andel av de överklagade brottmålen i ett system med generellt prövningstillstånd. Det bör i särskilt hög grad gälla för omfattande brottmål som rör allvarlig brottslighet. Med hänsyn till att tillståndsprövningen blir ett tillkommande arbets- moment kan det resas frågetecken kring hur stora effektivitets- vinsterna blir med ett generellt krav på prövningstillstånd i brott- mål. Vi ser inte en förändring till ett generellt system med prövnings- tillstånd i brottmål som en reform som i första hand bör införas av effektivitetsskäl. Vi menar att det avgörande skälet för en sådan förändring är att det tydliggör hovrättens överprövande roll och att tyngdpunkten av rättsskipningen ska ske i första instans. Det gör det möjligt för hovrätterna att i ett första skede granska tings- rättens avgörande för att sedan ändra det vid en fortsatt handlägg- ning om det finns skäl till det. Med detta sagt bedömer vi dock också att ett system med generellt prövningstillstånd är viktigt för att rättsväsendets resurser ska kunna användas på ett effektivt sätt. Även om andelen beviljade prövningstillstånd kommer att vara hög kommer det att finnas många mål där hovrätterna vid en inledande granskning kan konstatera att det inte finns någon tvekan kring att tingsrättens avgörande är riktigt och att det inte heller finns någon annan anledning att pröva målet fullständigt.