sou · H0B392 · 2013-01-01 00:00:00 — Förslag: Arbetsförmedlingen ska lämna ersättning till Kammarkollegiet för avsättning till för kompletterande ålderspensionsförsäkring för personer som anvisas en anställning med lönestöd enligt förordning (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder hos arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtal eller som inte ger ett likvärdigt försäkringsskydd. Avsättningen ska motsvara av den bruttolön som ligger till grund för Arbetsförmedlingens beslut om lönestöd och avse den tid då anvisningen till programmet pågår. Avtals- eller tjänstepensionsförsäkring är den tredje arbetsmarknadsförsäkringen som Arbetsförmedlingen kräver, utöver arbetsskade- och livförsäkring, för att en arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtal ska bedömas erbjuda i väsentliga delar likvärdiga anställningsförmåner som kollektivavtal inom branschen. Pensionssparande krävs med minst den nivå som är fastställd för ITP-1 i den kollektivavtalade tjänstepensionsförsäkringen respektive i avtalspensionen SAF–LO. Premien för både arbetare och tjänstemän är fastställd till på bruttolönen och pensionspremien betalas från den månad den anställde fyller . I Arbetsförmedlingens krav ingår dock inte för sjukpension, eftersom försäkringsgivarna inte tecknar denna del i försäkringen om det gäller personer med en anställning med lönestöd (se avsnitt 4.2.3). var det 14 försäkringsbolag som erbjöd tjänstepensionsförsäkringar med villkor som överensstämde med Arbetsförmedlingens krav. Den ålderspensionsförsäkring som krävs för att lönestöd ska kunna beviljas till arbetsgivare som saknar kollektivavtal utgör därmed inte en riskförsäkring, utan är snarare att betrakta som ett sparande inför den anställdes pensionering. Personer med funktionsnedsättning och nedsatt arbetsförmåga har ofta svårigheter att få fotfäste på arbetsmarknaden, och det är inte ovanligt med återkommande perioder av arbetslöshet. Som en följd av detta löper dessa personer en högre risk än många andra att få en låg framtida pension. Avsättningar till kompletterande ålderspension kan därför vara avgörande för deras möjligheter att upprätthålla en rimlig levnadsstandard efter pensioneringen. Staten ersätter arbetsgivaren för premiekostnaden för anställda med lönestöd enligt förordning (2000:630). är det omöjligt för Arbetsförmedlingen att löpande kontrollera att arbetsgivarna gör de överenskomna avsättningarna. För att kunna garantera att samtliga personer som anvisats en anställning med lönestöd får en avtalsenlig ålderspensionsförsäkring föreslår utredningen därför att Arbetsförmedlingen lämnar ersättning till Kammarkollegiet för avsättningar till kompletterande ålderspension för anställda med lönestöd hos arbetsgivare utan kollektivavtalsenliga försäkringsförmåner. Avsättningen ska motsvara av den avtalade bruttolön som ligger till grund för Arbetsförmedlingens beslut om lönestöd till arbetsgivaren och avse den tid från det att den anvisade fyllt , eller då anvisning sker till anställning med lönestöd. Avsättningen till ålderspensionsförsäkring ska göras årsvis i efterskott och ska pågå så länge anvisningen till programmet pågår. Förslaget innebär att avsättningar ska göras även för tid då den anställde är frånvarande till följd av bland annat sjukdom. Detta ger motsvarande garanterade avsättningar till pensionsförsäkringen som premiebefrielseförsäkringen innebär i de kollektivavtalade lösningarna. 3.5Ersättningen för bör överensstämma med arbetsgivarens kostnader Förslag: Arbetsförmedlingens ersättning till arbetsgivares premieavgifter för anställda med lönestöd ska anpassas till de faktiska premiekostnaderna för den anställde. Utredningens förslag under 3.2–3.4 medför att arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtalsenliga försäkringar inte längre kommer att ha kostnader för försäkringspremier för anställda med lönestöd. Dessa arbetsgivare kommer enbart vara skyldiga att betala de lagstadgade sociala avgifterna, vilket motsvarar för personer och för personer . Stödet till försäkringspremier, som Arbetsförmedlingen fastställde till av lönesumman, ska därmed enligt utredningens förslag inte ingå i lönebidraget för arbetsgivare som inte har kollektivavtalade försäkringsförmåner. Enligt utredningens bedömning bör Arbetsförmedlingen även se över premiestödets nivå till övriga arbetsgivare. Premierna i de avtalade försäkringarna fastställs på årsbasis och den statliga ersättningen bör stå i paritet med arbetsgivarnas faktiska kostnader. Utredningen vill särskilt rikta myndighetens uppmärksamhet på försäkringspremierna för anställda samt för anställda som fyllt . Inom de flesta avtalsområden görs inga, eller betydligt mindre, avsättningar till pensionsförsäkring för dessa anställda, vilket också borde avspegla sig i myndighetens ersättning till arbetsgivare med anställda med lönestöd. överkompenseras arbetsgivarna eftersom premiestödet utgår med samma procentsats oavsett den anställdes ålder. De lagstadgade socialavgifterna är också betydligt lägre för anställda som är jämfört med dem som är , vilket bör avspeglas i Arbetsförmedlingens ersättning till arbetsgivaren för lönebikostnader. 3.6Stärkt uppföljning och information om försäkringar Bedömning: Arbetsförmedlingen bör stärka sina kontroll- och informationsrutiner genom att: alltid ge information om försäkringsskyddet till dem som anvisas en anställning med lönestöd, årsvis följa upp att arbetsgivare som vid anvisningstillfället tecknat hängavtal eller ett frivilligt kollektivavtalsenligt försäkringspaket fortfarande har giltiga försäkringsavtal, samt årsvis följa upp lönen för dem som anvisats till en anställning hos arbetsgivare som inte erbjuder kollektivavtalsenliga försäkringsförmåner. Försäkringar uppfattas ofta som svårt. För att en person som anvisas till en anställning med lönestöd själv ska kunna ta tillvara sina intressen behöver han eller hon information om vilka försäkringar som arbetsgivaren, eller staten i arbetsgivarens ställe, ansvarar för. I utredningens enkät till certifierade lönebidragshandläggare uppger ungefär varannan att de alltid informerar den arbetssökande om försäkringar. Utredningen menar att Arbetsförmedlingen bör infoga denna punkt i handläggarstödet så att alla som anvisas till en anställning med lönestöd får information om vilket försäkringsskydd de omfattas av. Utredningens förslag om ett statligt ansvar för det väsentliga försäkringsskyddet när den som anvisas inte omfattas av kollektivavtalsenliga försäkringar syftar till att säkra att alla har tillgång till dessa försäkringar. De personer som är anställda hos en arbetsgivare som tecknat så kallade hängavtal omfattas av de kollektivavtalade arbetsmarknadsförsäkringarna. Om avtalet inte förlängs faller dock försäkringsskyddet bort. Detta innebär att Arbetsförmedlingen på årsbasis behöver följa upp att dessa arbetsgivare fortfarande har giltiga avtal för sin personal, annars kan problem uppstå för t.ex. personer med trygghetsanställning där omprövningen av lönestödet ska göras . Detsamma gäller om en arbetsgivare utan kollektivavtal valt att teckna det kollektivavtalsbaserade försäkringspaket som Fora erbjuder för anställda inom LO:s avtalsområde. Tätare uppföljning krävs även för att avsättningarna till den kompletterande ålderspensionsförsäkringen, enligt utredningens förslag under 3.4, ska kunna göras med rätt belopp. 4Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd Den förändring som gjordes avseende kravet på arbetsmarknadsförsäkringar vid anvisning till ett arbete med lönestöd syftade till att öka sysselsättningen bland personer med funktionsnedsättning. Förordningsändringen skulle göra det möjligt för fler arbetsgivare att anställa personer med lönebidrag, utvecklings- eller trygghetsanställning. I utredningens uppdrag ingår att följa upp effekterna av denna regeländring, samt att analysera och föreslå hur regelverket för försäkringsskyddet bör utformas. Eftersom arbetsmarknadsförsäkringarna utgör en påbyggnad till socialförsäkringsförmånerna behöver frågan om tillgång till ett likvärdigt försäkringsskydd relateras till hur samspelet mellan grundskyddet och de avtalsbaserade försäkringarna fungerar för personer med en anställning med lönestöd. Frågan behöver också belysas utifrån vilka produkter försäkringsmarknaden erbjuder som kan ge dem som inte omfattas av kollektivavtal ett kompletterande försäkringsskydd. I detta kapitel redogörs för utredningens bakgrund och analys till förslagen i kapitel 3 om arbetsmarknadsförsäkringar för dem som saknar kollektivavtalade försäkringsförmåner. Kapitlet inleds med ett bakgrundsavsnitt om hur de kompletterande avtalsförsäkringarna samspelar med de lagstadgade socialförsäkringsförmånerna (avsnitt 4.1), och ett avsnitt om hur kravet på arbetsmarknadsförsäkringar för personer anställda med lönestöd är reglerat (avsnitt 4.2). Analys av effekterna av det förändrade kravet på försäkringar respektive av problemen med den nuvarande regleringen återfinns i avsnitt 4.3 respektive 4.4. Det avslutande avsnittet 4.5 behandlar de avvägningar som ligger till grund för utredningens förslag om utformningen av regelverket. Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd 4.1.1Den lagstadgade tryggheten kompletteras av avtalade och privata försäkringar Ett övergripande syfte med socialförsäkringen är att den ska ge alla som har ett arbete ett skydd mot inkomstbortfall. Den arbetsbaserade försäkringen inom socialförsäkringsbalken (2010:110) omfattar därför alla som har en anställning, är uppdragstagare eller som arbetar som egen företagare i . Socialförsäkringsförmånerna är allmänna och obligatoriska och ger en standardtrygghet i form av ersättning i relation till förlorad arbetsinkomst. Socialförsäkringen finansieras genom arbetsgivaravgifterna som regleras enligt socialavgiftslagen (2000:980) och lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. Ersättning från socialförsäkringen är oftast inte den enda ersättningen vid inkomstbortfall för den som inte är i arbete. Socialförsäkringen utgör basen i det som och (2011) beskriver som en ersättningstriangel. Denna bas kan byggas på med dels avtalsbestämda försäkringar, dels privata försäkringar.1 Storleken på en anställds totala ersättning påverkas därför av många olika faktorer som han eller hon i varierande grad också har möjlighet att själv påverka. Avtalsförsäkringar är beslutade i kollektivavtal tecknade mellan arbetsmarknadens parter. Det finns avtalsförsäkringar eller kollektivavtalade ersättningar på alla områden där det finns lagstadgade socialförsäkringar. Anställda täckta av kollektivavtal kan ha ersättningar som kompletterar sjukpenning, sjukersättning och dagpenning från arbetslöshetsförsäkringen, livränta från arbetsskadeförsäkringen, föräldrapenning, omställningspension och ålderspension. Vilka delar som kollektivavtalet omfattar skiljer sig mellan olika avtalsområden. För flera delar av avtalsförsäkringarna finns också särskilda kvalificeringsregler vad gäller ålder och anställningstid, vilket skiljer dem från socialförsäkringen som i princip omfattar alla arbetande. 1 Formellt sett är även avtalsförsäkringar privata försäkringar. Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd På toppen i ersättningstriangeln kan socialförsäkringarna även kompletteras genom privata försäkringar. Dessa kan antingen tecknas som gruppförsäkringar genom t.ex. en fackförening eller som individuella försäkringar. I en del fall ingår gruppförsäkringen i medlemsavgiften till fackföreningen. Det finns privata försäkringar som kompletterar socialförsäkringarna vid sjukdom (sjukpenning, sjukersättning), arbetslöshet, nedsatt arbetsförmåga till följd av arbetsskada och ålderspensionering. De kollektivavtalade arbetsmarknadsförsäkringarna omfattar försäkringar gällande sjukdom, arbetsskada, livförsäkring, pensionsförsäkring, avgångsbidrag/avgångsersättning och omställningsstöd. Avtalsförsäkringarna finansieras genom försäkringspremier som arbetsgivaren betalar in till försäkringsgivaren. Alla som är anställda hos en arbetsgivare som tecknat avtal omfattas av försäkringarna på lika villkor och utan hälsoprövning. Avtalsförsäkringarna är huvudsakligen bestämda i fyra centrala avtal; ett för arbetare i privat sektor, ett för tjänstemän i privat sektor, ett för anställda i kommuner och landsting samt ett för statsanställda. De kollektivavtalade förmånerna är oftast utformade så att de kompletterar ersättningen från socialförsäkringen genom att höja ersättningen under inkomsttaket, ge ersättning för inkomstbortfall även över taket, samt i vissa fall förlänga ersättningsperioden. I några fall förekommer även ersättning i form av en klumpsumma. 4.1.2Ett komplext samspel – exemplet arbetsskadeförsäkringen Arbetsmarknadsförsäkringarna utgör således en påbyggnad till de lagstadgade socialförsäkringsförmånerna, och den anställdes sammanlagda skydd påverkas av i vilken utsträckning han eller hon också omfattas av kollektivavtal. Kravet på försäkringsskydd för anställda med lönestöd syftar till att säkerställa att också den som anvisas till en anställning hos arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtal har ett så bra skydd som möjligt. I detta avsnitt görs en fördjupning om ersättningen vid arbetsskada, som är en av de Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd försäkringar som Arbetsförmedlingen kräver för en anvisning till en anställning med lönestöd. Exemplet syftar till att belysa hur komplext samspelet mellan socialförsäkringen och de kollektivavtalade förmånerna kan vara. Det illustrerar även betydelsen av att även personer med funktionsnedsättning som anvisas till en anställning med lönestöd hos arbetsgivare som inte tecknat kollektivavtal omfattas av ett likvärdigt försäkringsskydd. Genom socialförsäkringen har den som drabbas av en arbetsskada rätt till samma ersättning som vid sjukfrånvaro. Därutöver har arbetsskadade rätt till kompletterande arbetsskadeersättning, vilket sammantaget gör att ersättningen är upp till taket i socialförsäkringen för dem som får sin sjukdom klassad som arbetsskada. Arbetsskadeförsäkringen är därmed inte en primär socialförsäkring, utan kompletterar sjukförsäkringen. Den som drabbas av en personskada i arbetet kan i vissa fall även yrka på skadestånd från arbetsgivaren för att få ersättning. Grundprincipen i skadeståndslagen (1972:207) bygger på att den skadade fullt ut ska kompenseras för sina förluster. Fram till mitten av 1970- talet var det vanligt med skadeståndsprocesser i domstol mellan arbetsgivare och arbetstagare. Dessa processer uppfattades som betungande för båda parter, vilket ledde till att arbetsmarknadens parter tog initiativ till ett kollektivavtalsbaserat försäkringsskydd vid arbetsskada. Skyddet utformades som en ansvarsförsäkring för arbetsgivaren och syftade till att ge de försäkrade skadeståndsersättning grundat på no fault-principen, som innebär att arbetstagaren kan få ersättning oberoende av om arbetsgivaren eller någon annan skulle ha varit skadeståndsskyldig eller inte. En arbetstagare som drabbas av en arbetsskada får inte föra skadeståndstalan mot sin arbetsgivare eller annan person som omfattas av trygghetsförsäkringen. Parternas initiativ till trygghetsförsäkringen vid arbetsskada hade stöd från regeringshåll och avtalslösningen kom att närmast träda in i stället för lagstiftning (, 2012). För dem som är anställda hos en arbetsgivare som har tecknat kollektivavtal kan arbetsskadan utöver ersättning från sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäkringen också ge ersättning enligt Trygghetsförsäkring vid arbetsskada, TFA(-KL) (för anställda i privat sektor, kommuner och landsting), eller Avtal om ersättning vid personskada, PSA (för statligt anställda). Från början var de kollektivavtalade försäkringarna framför allt viktiga för att ge ersättning för sveda och värk, lyte eller men, vilket inte omfattas av den Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd har dock förändringar i socialförsäkringen inneburit en ökad betydelse för avtalsförsäkringarna också för att täcka inkomstbortfallet vid arbetsskada.2 Genom de kollektivavtalade försäkringarna kompenseras en anställd som drabbas av arbetsskada för hela inkomstbortfallet även över taket i socialförsäkringen. Vid arbetsolyckor som medför frånvaro ges också full inkomstersättning . När en arbetsskada har inträffat ska arbetstagaren meddela detta till arbetsgivaren, som i sin tur ska göra en anmälan till . skickar sedan en kopia av anmälningarna till , där de registreras i myndighetens Informationssystem om arbetsskador. Prövningen om det inträffade ska bedömas som en arbetsskada och ge rätt till ersättning även från arbetsskadeförsäkringen genomförs dock endast om den drabbade ansöker om arbetsskadeersättning från . För att få ersättning från de kollektivavtalade trygghetsförsäkringarna ska den arbetsskadade på motsvarande sätt själv anmäla sin arbetsskada till Försäkring eller . Såväl Arbetsskadekommissionen3 (2012) som forskarna (2012) pekar på ett antal problem med dagens konstruktion där flera olika delar i socialförsäkringen ska samspela både med varandra och med de kollektivavtalade försäkringarna. De menar att de olika ersättningarna utgör ett svåröverblickbart lapptäcke, där den drabbade själv ska ansöka om respektive anmäla sin arbetsskada för att få del av de olika ersättningarna som kompletterar sjukpenningen. Ersättningen ska också samordnas mellan olika regelverk där den skadeståndsbaserade ersättningen från de kollektivavtalade försäkringarna i vissa delar är beroende av att först beslutar om ersättning från socialförsäkringen. Rapporterna pekar på att dagens system ger svaga incitament för arbetsgivarna att bedriva ett förebyggande 2I förarbetena till arbetsskadelagen konstaterades att den allmänna arbetsskadeförsäkringen skulle renodlas till att utgöra en socialförsäkring som täcker inkomstbortfallet fullt ut. slopades dock den särskilda arbetsskadesjukpenningen, och ersättningen samordnades med sjukpenningen. Därutöver har inkomsttaket inte höjts i takt med löneutvecklingen, vilket ger upphov till att allt färre får full täckning från socialförsäkringen för sitt inkomstbortfall vid arbetsskada. 3Arbetsskadekommissionen tillsattes av försäkringsföretagens branschorganisation med uppdraget att överväga hur ett arbetsskadesystem kan utformas för att minska antalet arbetsskador och skapa trygghet och möjligheter för den som drabbas av en arbetsskada. Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd arbetsmiljöarbete som förhindrar arbetsskador, och att även drivkrafterna för den anställde att återgå i arbete är svaga. Översyn av arbetsskadeförsäkringen ingår i den Parlamentariska socialförsäkringsutredningens uppdrag att analysera samspelet mellan socialförsäkringen och kompletterande försäkringar (dir. 2010:48). Arbetsskadeförsäkringen exemplifierar hur socialförsäkringarnas omfattning och utformning till stor del tar sin utgångspunkt i att de allra flesta anställda omfattas av kollektivavtal. får dock de anställda som inte omfattas av de avtalade försäkringarna tillgång till ett mindre heltäckande skydd. För att erhålla full skadeståndsbaserad ersättning för en arbetsskada är de hänvisade till att i stället rikta skadeståndskrav mot arbetsgivaren. (2012) framhåller att detta skapar en ojämlikhet inom försäkringen som inte är uppenbar för den enskilde och eventuellt inte heller för arbetsgivaren förrän den dag då en skada inträffar. Vem som omfattas respektive inte omfattas av det utökade skyddet är inte slumpmässigt fördelat. Som visas i följande avsnitt återfinns personer med funktionsnedsättning som har en anställning med lönestöd i betydligt större utsträckning än övriga anställda på den svenska arbetsmarknaden hos arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtal. Hög anslutningsgrad ger legitimitet4 Kollektivavtalen har en central roll i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Arbetsmarknadslagstiftningen lägger fast ramarna men är semidispositiv i stora delar, vilket innebär att arbetsmarknadens parter kan träffa avtal med ett annat innehåll. Detta gäller såväl försäkringsförmåner som andra anställningsvillkor. Utöver lön och försäkringar reglerar kollektivavtalen även bland annat övertidsersättning, arbetstidsförkortning, extra semesterdagar, semestertillägg, föräldralön och arbetstider. Beroende på bransch och kollektivavtal kan ytterligare förmåner finnas. Det finns över 650 kollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor på den svenska arbetsmarknaden. 4 Avsnittet bygger i stora delar på avsnittet Parternas organisationsgrad i (, 2012). Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd omfattas av kollektivavtal trots att det inte finns ett allmänt krav i lagstiftningen om att träffa sådana avtal. Att både anställda och arbetsgivare i betydande utsträckning är organiserade är avgörande för kollektivavtalens starka ställning. Anslutningsgraden ger legitimitet till träffade kollektivavtal. Trots att den fackliga organisationsgraden har minskat hör tillsammans med övriga nordiska länder fortfarande till de länder som har den högsta anslutningsgraden i världen. I likhet med och är av de anställda i medlemmar i en facklig organisation. Den nedåtgående trenden i andelen fackligt anslutna har varit starkare bland privatanställda, en minskning från , än bland offentligt anställda där andelen fackligt anslutna minskat från . Minskningen märks framför allt på arbetarsidan. I första hand är det emellertid arbetsgivarnas organisationsgrad som är avgörande för kollektivavtalens täckningsgrad.5 Kollektivavtalen, och därmed avtalsförsäkringarna, omfattar samtliga anställda hos en arbetsgivare som tecknat avtal, oavsett om den anställde är medlem i en facklig organisation eller inte. Arbetsgivarorganisationerna har inte tappat mark i samma utsträckning som de fackliga organisationerna. Bland arbetsgivare i privat sektor tillhörde en arbetsgivarorganisation , vilket är en ökning . Andelen löntagare som är anställda hos en arbetsgivare som är ansluten till en arbetsgivarorganisation och som omfattas av kollektivavtal har till följd av detta varit mycket stabil . avviker här markant från t.ex. , där såväl arbetsgivarnas organisationsgrad och kollektivavtalens utbredning som den fackliga anslutningen har minskat (, 2012). 5 Inom och vissa delar av tillämpas dock inte kollektivavtal per automatik vid medlemskap i organisationerna. Däremot föreligger ett ansvar att teckna vissa försäkringar. Bakgrund och analys om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd I privat sektor omfattas av kollektivavtal redovisar en beräkning som visar att av löntagarna omfattades av kollektivavtal (inklusive hängavtal)6 . Detta innebär en viss minskning då andelen uppgick till . Nedgången är koncentrerad till den privata sektorn, där täckningsgraden beräknas uppgå till . Det är framför allt bland mindre arbetsgivare inom den privata tjänstesektorn som organisationsgraden är låg. Inom offentlig sektor täcks samtliga anställda av kollektivavtal. Källa: (2012). Drygt hälften av de mindre arbetsgivarna saknar kollektivavtal Små privata företag är viktiga arbetsgivare för personer med funktionsnedsättning. är tydligt överrepresenterade som arbetsgivare till personer med lönestöd. Av dem som är anställda med lönebidrag, utvecklings- eller trygghetsanställning finns ungefär hälften på arbetsplatser med 1–19 anställda (Statskontoret, 2011). Detta kan jämföras med att endast ungefär två av tio på hela arbetsmarknaden är anställda på arbetsplatser i denna storlek. Bland mindre arbetsgivare är det en avsevärt lägre andel som är anslutna till en arbetsgivarorganisation och har tecknat kollektivavtal.