sou · H1B317d2 · 2013-04-03 00:00:00 — Dessutom kan överrätten neka att pröva ett över- klagande i en rättegång om den finner det klart att överklagandet inte skulle ha framgång. Det gäller dock inte för brott med högre straffsats än fängelse . När det gäller ett överklagande från åklagaren kan rätten också avstå från att meddela prövningstillstånd om rätten finner det klart att överklagandet gäller en fråga av mindre betydelse eller om det annars inte finns grund för att pröva överklagandet. I (där prövningstillstånd benämns tillstånd till fortsatt handläggning) trädde nya regler om överrättsprocessen i kraft . Enligt de finska bestämmelserna gäller numera ett krav på prövningstillstånd för överklagande från den tilltalade om påföljden bestämts till högst fyra månaders fängelse. För åklagarens del krävs prövningstillstånd om åtalet gäller ett brott som inte har ett strängare föreskrivet straff än böter eller fängelse högst . I andra länder, som t.ex. , begränsas möjligheten till en prövning i överrätt i många fall till överklaganden som rör rätts- frågor (s.k. kassationsöverklaganden). Förändrade bestämmelser om prövningstillstånd Genom EMR-reformen skedde en omfattande förändring av för- farandet med prövningstillstånd i hovrätt. En viktig del av detta var förstås att systemet med prövningstillstånd utvidgades till att om- fatta alla domar och beslut i tvistemål och beslut i domstolsärenden som överklagas från tingsrätt till hovrätt (49 kap. 12 § RB). som systemet med prövningstillstånd utvidgades ut- vecklades tillståndsprövningen. I 49 kap. 14 § RB har det förtyd- ligats att prövningstillstånd ska ges så snart någon av tillstånds- grunderna är uppfylld. Tillståndsgrunderna gjordes också mer gene- rösa genom att det infördes en ny grund för prövningstillstånd, de s.k. granskningsfallen. Möjligheten att ge prövningstillstånd i granskningsfall tillkom mot bakgrund av att det ibland kan vara svårt att på grundval av innehållet i tingsrättens avgörande bedöma om det finns skäl att ändra det. Prövningstillstånd ska enligt ett uttalande i propositionen därför kunna meddelas inte bara när det finns konkret anledning att betvivla riktigheten av tingsrättens avgörande utan också i vissa andra fall där tingsrättens avgörande framstår som svårbedömt (se prop. 2004/05:131 s. 186). För att det tydligare ska framgå att prövningstillstånd ska meddelas om det finns tveksamheter om utgången i det överklagade avgörandet är riktig, förtydligades också bestämmelsen om s.k. ändringsfall. ska prövningstillstånd meddelas om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till (ändringsfall) eller om det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till (granskningsfall). Prövningstillstånd ska också meddelas om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas i högre rätt (s.k. prejudikatfall) eller det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (s.k. extraordinära fall). Ett annat viktigt moment i det utvecklade systemet med pröv- ningstillstånd är att förhören i tingsrätten numera dokumenteras med ljud och bild. Hovrätten har genom det nya sättet att presen- tera bevisningen från tingsrätten möjlighet att i samband med till- ståndsprövningen ta del av de inspelade förhören. Det infördes också regler om partiellt prövningstillstånd, om sammanträde inför beslut om prövningstillstånd och vissa ytterli- gare bestämmelser om handläggningen av tillståndsfrågan och sammansättningen vid avgörandet av enkla fall. Efter EMR-reformen har utvecklat praxis avseende tillståndsprövningen genom att ändra hovrättens beslut i tillståndsfrågan och bevilja prövningstillstånd i hovrätten. har betonat att avsikten är att bedömningen av om prövningstillstånd ska meddelas i hovrätt ska vara generös och har hänvisat till de uttalanden som gjordes i propositionen (se bl.a. rättsfallen NJA 2009 s. 798 I–III). har också lyft fram vikten av att prövningstillstånd meddelas i s.k. granskningsfall, eftersom granskningsgrunden syftar till att säker- ställa att de mål där det kan vara svårt att bedöma om det finns skäl att ändra tingsrättens avgörande tas upp till prövning. Så kan vara fallet i omfattande och komplicerade mål, men också i andra mål där skälen är ofullständiga, kortfattade eller på annat sätt oklara när det gäller de sakförhållanden som lagts till grund för tingsrättens avgörande (se rättsfallet NJA 2010 s. 405 med vidare hänvisningar). har även framhållit att tillståndsgrunderna är obligatoriska och att det, till skillnad från vad som är fallet i , även gäller prejudikatfall. Det innebär att hovrätterna har ett ansvar att på eget initiativ undersöka om ett överklagat mål rymmer ett prejudikatsintresse. Kraven för när prövningstillstånd ska meddelas i prejudikatfall är också lägre ställda i hovrätt än i (se bl.a. rättfallet NJA 2011 s. 843). har utvärderat det utvidgade systemet med prövningstillstånd (se En modernare rättegång II – en uppföljning, SOU 2012:93, avsnitt 3.4.1). Utredningen redogör för statistik från , tre undersökningar som har genomfört (se vidare nedan) samt avgöranden från som gällt tillstånd till prövning i hovrätt. Utredningens slutsats av såväl de statistiska uppgifterna som Högsta domstolens praxis är att hovrätterna inledningsvis var för restriktiva med att meddela prövningstillstånd. Andelen meddelade prövningstillstånd var i tiden närmast efter reformen för låg. Utredningen lyfter fram att det är förståeligt att det kan ta innan tillämpningen av en så genomgripande förändring av hovrättsprocessen som EMR-reformen innebar helt faller på plats. Utredningen konstaterar att tillämpningen med tiden blivit generö- sare. Det visar sig både genom att andelen meddelande prövnings- tillstånd ökar och att ändringsfrekvensen i de mål där prövnings- tillstånd meddelas sjunker. Hovrätterna tenderar att närma sig varandra, även om det fortfarande finns skillnader mellan dem. Utredningens slutsats är att tillämpningen ännu inte för samt- liga hovrätter kan anses motsvara den generösa inställning som lag- stiftaren förutsatte vid EMR-reformen. Utredningen betonar därför att det är viktigt att hovrätterna fortsätter att följa upp tillämp- ningen vid tillståndsprövningen. För en utförlig redogörelse för statistiska uppgifter som rör tillämpningen av det utvidgade systemet med prövningstillstånd hänvisar vi till betänkande (SOU 2012:93 avsnitt 3.4.1). I detta avsnitt redogör vi för vissa uppgifter som har särskild betydelse för våra överväganden om eventuella föränd- ringar av systemet med prövningstillstånd i brottmål. Det är viktigt att hålla i minnet att det endast är av tingsrätternas domar i brottmål som överklagas till hovrätterna. genomförde en granskning av hovrättens beslut om prövningstillstånd i alla målkategorier.4 Från tiden för EMR-reformens ikraftträdande fram till slutet av 2009 hade andelen mål där prövningstillstånd beviljats legat kring för att sedan öka till en nivå kring . () var andelen prövningstillstånd vid . Medelvärdet för samtliga hovrätter var 28,1 procent.5 gjorde en ny undersökning som gällde andelen prövningstillstånd i tvistemål och ändringsfrekvensen i sådana mål –31 maj 2012.6 Av denna fram- går att andelen prövningstillstånd i tvistemål vid hovrätterna totalt sett ökat , från till omkring 36 procent.7 Av den statistik från som redogör för i sitt betänkande framgår att andelen meddelade pröv- ningstillstånd för samtliga målkategorier låg kring för . Det kan jämföras . Vi har från inhämtat uppgifter om andelen meddelade prövningstillstånd i brottmål och 2012. Om man bara ser till brottmålen var den totala andelen prövningstillstånd vid hovrätterna högre än motsvarande siffror för samtliga målkategorier. meddelades prövningstillstånd i av de överklagade brottmålen. 4Svea hovrätt, Granskning av beslut om prövningstillstånd i – , diarenr 782/10. Huvuddragen av resultatet av undersökningen redovisas även i SvJT 2011 s. 18 (S. , F. , En modernare rättegång – hur har det gått? 5Mellan hovrätterna varierade andelen prövningstillstånd mellan och . Mellan avdelningar varierade andelen prövningstillstånd enligt undersökningen mellan och . 6En undersökning av överprövning i tvistemål – särskilt om prövningstillstånd och ändringsfrekvens. 7Undersökningen visade dock att det förekom skillnader mellan hovrätterna. Andelen med- delade prövningstillstånd hade ökat mest vid Hovrätten för och , som båda hade högre andel prövningstillstånd än vad som gällde för hovrätterna totalt. Hovrätten för och utmärkte sig med en minskad andel prövningstillstånd (19,) jämfört med vad som gällde (27,). Tabell 12.1 Andel beviljade prövningstillstånd brottmål (samtliga hovrätter) Uppgifterna är hämtade från (domstolarnas gemensamma databas med målstatistik). Uppgifterna i bygger på uppgifter i domstolarnas målhanteringssystem ). undersökning 2010 visade att uppgifterna i för del stämde väl överens med resultatet av undersökningen. I har det också genomförts en undersökning av ändringsfrekvensen i brottmål.8 I princip gicks samtliga domar juli–igenom. Undersökningen visade att ändringsfrekvensen var hög. I av alla brottmål hade hovrätten gjort någon ändring av domslutet. Om även beslut att inte meddela prövningstillstånd räknades in i antalet fastställda domar var den totala ändringsfrekvensen . Ändringarna fördelade sig enligt följande. När påföljden ändrats hade det i ungefär sex av tio fall lett till att påföljden sänkts eller att en lindrigare påföljd dömts ut. Under- sökningen visade också att den tilltalade överklagade i betydligt större utsträckning än åklagaren, men att åklagarna hade betydligt högre andel bifallna överklaganden. Vi har inhämtat uppgifter från om registrerade ändringar i brottmål vid hovrätterna –. Uppgifterna inkluderar beslut i frågan om pröv- ningstillstånd och kan alltså jämföras ändrings- frekvens enligt undersökning. 8 , Undersökning av ändringsfrekvensen för brottmål i –, diarenr 077/2011. Huvuddragen av resultatet av undersökningen redovisas även i SvJT 2011 s. 18 (S. , F. , En modernare rättegång – hur har det gått? visar att den totala ändringsfrekvensen i brottmål vid samtliga hovrätter var . Tabell 12.2 Ändringsfrekvens i brottmål Uppgifterna är hämtade från . Med ändring avses i meddelat prövningstillstånd + ändrat, ändrat, återförvisat och meddelat prövningstillstånd + återförvisat. Om man bara ser till de brottmål som avgjorts genom dom var ändringsfrekvensen högre. Det är inte förvånande eftersom det dels omfattar mål där prövningstillstånd inte krävs, dels sådana mål där prövningstillstånd redan meddelats. I det senare fallet har det alltså redan gjorts en inledande bedömning av om det finns anledning att meddela prövningstillstånd. Tabell 12.3 Ändringsfrekvens i brottmål som avgjorts genom dom (samtliga hovrätter) Uppgifterna är hämtade från och gäller registrerade ändringar i avslutade mål. En dom med en mindre ändring i domslutet avseende en av flera tilltalade kan alltså komma att registrerats som ändrad. I undersökning stämde dock den ändringsfrekvens som framgick av statistik från väl överens med resultatet av undersökningen. Ändringsfrekvensen i brottmål kan jämföras med de ändringar som registrerats i tvistemål . Den totala ändrings- frekvensen för tvistemål är betydligt lägre än den som gäller för brottmål. Däremot är ändringsfrekvensen i de mål som avgjorts genom dom i tvistemål högre än den som gäller för brottmålen. Det beror givetvis på att det för tvistemålens del uteslutande rör sig om mål där prövningstillstånd har meddelats. Tabell 12.4 Ändringsfrekvens i tvistemål (samtliga hovrätter) Uppgifterna är hämtade från . I undersökning 2012 jämfördes ändringsfrekvensen i tvistemål före och efter EMR-reformen. Tabell 12.5 Ändringsfrekvens i samtliga tvistemål i alla hovrätter Siffrorna är hämtade ur En undersökning av överprövning i tvistemål – särskilt om prövnings- tillstånd och ändringsfrekvens, 2012, tabell 6. Tabellen visar andelen ändrade tvistemål i samtliga hovrätter. När det gäller 2012 avses ändringsfrekvensen för perioden –enligt , förutom för , vars ändringsfrekvens kommer från hovrättens undersökning och avser perioden – En uppskattad bild av ändringsfrekvensen i samtliga tvistemål visar att den tycks ha legat stabilt kring eller något över 25 procent9 under i varje fall en femtonsårsperiod fram 9 Den uppskattade ändringsfrekvensen, som den beräknades i undersökningen varierade mellan 17–, med undantag , då andelen ändrade tvistemål var väsentligt högre. Åren just före EMR-reformens införande var andelen ändrade mål relativt hög sett i ett längre perspektiv. till att EMR-reformen trädde ikraft. Andelen ändrade avgöranden minskade dock kraftigt och sjönk till som lägst året därefter. Slutsatsen i undersökning är att det är svårt att se någon annan förklaring till minskningen än EMR- reformens utvidgade krav på prövningstillstånd. För både 2011 och första delen av 2012 visade dock statistiken en svagt ökande ten- dens sett till samtliga hovrätter. Det förekom dock relativt stora variationer mellan de enskilda hovrätterna. Under den första delen av 2012 varierade ändringsfrekvensen i tvistemål totalt sett mellan landets hovrätter från drygt 12 procent10 till . För en del av hovrätterna ligger alltså ändringsfrekvensen numera i nivå med den ändringsfrekvens som gällde före EMR-reformen. I ett system med prövningstillstånd sker alltid en inledande pröv- ning – tillståndsprövningen. Systemet med prövningstillstånd inne- bär alltså ingen begränsning i rätten att överklaga. Vid tillstånds- prövningen har hovrätten tillgång till överklagandet och eventuellt en svarsskrift, tingsrättens avgörande och processmaterialet i tings- rätten. Utifrån vad klaganden anfört i överklagandet, en granskning av tingsrättens avgörande och processmaterialet i tingsrätten tar hovrätten ställning till om det ska ske en fullständig rättegång i andra instans eller om tingsrättens avgörande ska stå fast. Tillstånds- prövningen är inte begränsad till de grunder för prövningstillstånd som klaganden pekat på. Hovrätten måste i viss utsträckning själv- mant ta ställning till om det finns skäl att meddela prövnings- tillstånd, t.ex. på grund av prejudikatskäl eller för att det före- kommit ett rättegångsfel i tingsrätten (se t.ex. rättsfallen NJA 2008 s. 1066 och NJA 2009 s. 798). Tillståndsförfarandet i hovrätt får inte blandas ihop med det krav på prövningstillstånd som gäller vid överklagande till . Tillståndsgrunderna skiljer sig åt eftersom är en prejudikatinstans. Det innebär att Högsta dom- stolen endast under speciella omständigheter ska ta upp ett mål som inte innehåller en fråga som är av intresse ur prejudikat- 10 Domstolen med lägst ändringsfrekvens, Hovrätten för , hade avgjort ett begränsat antal mål (65 stycken), vilket påverkar statistikens tillförlitlighet. I hovrätten är tillståndsförfarandet i stället inriktat på att ta ställning till om det finns skäl för en fullständig prövning i andra instans. Avsikten är att hovrätterna ska vara generösa med att bevilja prövningstillstånd. Alla avgöranden som bedöms tvek- samma ska tas upp till fullständig prövning (se rättsfallen NJA 2009 s. 798 I–III). Syftet med tillståndsprövningen i hovrätt är att sålla bort de klara och entydiga målen där man vid en inledande prövning kan se att det inte finns några tveksamheter kring att tingsrättens avgörande är riktigt. Om det med hänsyn till att materi- alet är omfattande eller av något annat skäl är svårt att ta ställning till om avgörandet kan vara felaktigt ska prövningstillstånd med- delas med stöd av granskningsgrunden. Termen prövnings- tillstånd kan mot denna bakgrund som pekade på (SOU 2010:44 s. 287) felaktigt leda tankarna till att det inte sker någon prövning i de fall prövningstillstånd inte meddelas. Vi delar uppfattning att det kan finnas anledning att i ett lämpligt sammanhang överväga en bättre term än prövnings- tillstånd för den inledande prövningen (ett exempel på det är den finska benämningen tillstånd till fortsatt handläggning). Efter- som terminologin bör vara enhetlig för samtliga mål- och ärende- typer i alla domstolar lämnar vi dock inga förslag till ändrad terminologi i denna utredning. När det gäller hur tillståndsprövningen vid hovrätterna går till i praktiken hänvisar vi till betänkande, SOU 2012:93, s. 202–205. Bedömning: Systemet med prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt bör utvidgas. Ett system med prövningstillstånd gör det möjligt för hovrätterna att på ett tidigt stadium sortera bort de mål där en fullständig över- prövning i hovrätten inte fyller en saklig funktion. Det var en bärande tanke i de motiv som anfördes till stöd för att utöka systemet med prövningstillstånd i samband med EMR-reformen (se prop. 2004/05:131 s. 178 f). Om hovrätten alltid granskar om underrättens avgörande är felaktigt och vid behov rättar det vid samma tillfälle – vilket som regel sker efter en förnyad huvudförhandling – leder det generellt till längre handläggningstider och ett mindre effektivt utnyttjande av resurserna. Systemet med prövningstillstånd innebär i stället att det sker en inledande prövning av om det finns tveksamheter kring om tingsrätternas avgörande är riktigt eller om prövningstillstånd bör meddelas av något annat skäl. Om man redan vid denna pröv- ning tydligt kan se att tingsrättens avgörande är riktigt finns det inget behov av en fullständig rättegång i hovrätten. Dessa mål kan då sållas bort. Om den inledande prövningen däremot ger anled- ning till att betvivla riktigheten av tingsrättens avgörande bör hand- läggningen fortsätta. Det gäller även i de fall då det av en eller annan anledning finns svårigheter med att bedöma tingsrättens överväganden vid tillståndsprövningen (granskningsfall, se a. prop. s. 260) och de mål där det finns prejudikatsintresse eller där det skett något formellt fel i tingsrätten. Systemet med prövningstillstånd är alltså väl förenligt med vår utgångspunkt att det bör finnas olika avgörandeformer där pröv- ningen kan anpassas till vad de enskilda målen kräver. Det leder till att handläggningstiderna kan hållas korta i de mål som kan avslutas genom den inledande tillståndsprövningen. Mer tid och kraft kan läggas på de mål som kräver en fullständig förnyad prövning. På det sättet förbättras förutsättningarna för att handläggningen och prövningen sker med de höga krav på kvalitet som måste ställas på en prövning i andra instans. Att hovrätterna i ökad utsträckning får möjlighet att göra en inledande granskning som är inriktad på om det finns skäl för en fullständigt förnyad prövning av de överklagade avgörandena inne- bär också att hovrätternas överprövande roll görs tydligare. Utöver de skärpta krav vi föreslår på tydligare överklagandeskrifter bör införande av prövningstillstånd i alla brottmål också leda till att klaganden på ett tydligare sätt argumenterar kring vad som är fel- aktigt eller tveksamt i tingsrättens bedömning, eftersom det under- lättar hovrättens bedömning av om prövningstillstånd ska med- delas. Det är också rimligt att hovrätten inriktar prövningen av till- ståndsfrågan på de grunder för överklagandet som klaganden tyd- ligt har lyft fram. Mot bakgrund av det anförda, och vad som förts fram i tidigare lagstiftningsärenden där förslag lämnats om att utöka systemet med prövningstillstånd, finns det enligt vår uppfattning starka skäl som talar för att förfarandet med prövningstillstånd bör utökas till att omfatta alla eller i varje fall ett större antal brottmål. som kom in till hovrätterna var brottmål. Prövningstillstånd krävdes i av dessa. Det innebär att det för en stor grupp av målen i hovrätterna inte finns möjlighet att anpassa omfattningen av hovrättens prövning till vad de enskilda målen kräver. Att brottmål i den omfattning som gäller måste prövas vid en fullständig rättegång trots att hovrätten vid en inled- ande prövning hade kunnat konstatera att klaganden inte har någon utsikt att få till stånd en ändring av saklig betydelse är enligt vår uppfattning inte en ändamålsenlig ordning. 12.3.7Två tänkbara alternativ vid en utvidgning av systemet med prövningstillstånd Systemet med prövningstillstånd i brottmål bör enligt vår mening utvidgas. Ett alternativ är att det, på samma sätt som gäller för tvistemål, bör omfatta alla brottmål. Ett annat alternativ är att höja gränsen för när prövningstillstånd krävs så att det omfattar fler, men inte alla brottmål. Innan vi tar ställning till om systemet med prövningstillstånd bör gälla för alla eller endast vissa brottmål skisserar vi i detta avsnitt hur ett alternativ på en utvidgning där vissa brottmål fortfarande undantas från kravet på prövnings- tillstånd skulle kunna ordnas. Vi redovisar sedan översiktligt hur ett system med ett generellt krav på prövningstillstånd skulle kunna se ut. Enligt vår mening är det viktigt att ha denna bild klar för sig vid övervägandena av om utvidgningen av systemet med prövningstillstånd ska gälla alla eller endast vissa brottmål. Vi redogör för våra överväganden i den senare frågan i avsnitt 12.3.8. En tänkbar reglering där vissa brottmål undantas från krav på prövningstillstånd Gränsen för prövningstillstånd utifrån den påföljd som dömts ut Om vissa mål ska undantas från kravet på prövningstillstånd måste det avgöras vilka mål som ska undantas och hur gränsen för när det inte krävs prövningstillstånd ska uttryckas. går den övre gränsen för prövningstillstånd i brottmål vid de fall då den tilltalade som enda påföljd har dömts till böter. Att omfattningen av kravet på prövningstillstånd – om det inte ska gälla generellt – knyts till den konkreta påföljd som dömts ut är väl etablerat och ändamålsenligt. Utifrån våra övriga förslag framstår gränsen sex månaders fäng- else eller motsvarande påföljd som en naturlig utgångspunkt för en begränsad utökning av kravet på prövningstillstånd. Det skulle innebära att en stor del av brottmålen skulle omfattas av systemet med prövningstillstånd med de fördelar det medför, som de brottmål som avser allvarligare brott skulle undantas. Om ett sådant förslag skulle genomföras skulle erfarenheterna av detta till- sammans med ytterligare utvärderingar av systemet med prövnings- tillstånd i tvistemål kunna ligga till grund för senare överväganden om ett generellt krav på prövningstillstånd även i brottmål. Systemet med prövningstillstånd skulle alltså kunna omfatta domar där påföljden för den tilltalade bestämts till högst sex måna- ders fängelse. Förutom fängelsestraff upp skulle det innebära att tillståndsförfarandet skulle gälla vid andra, lindri- gare påföljder än fängelse som böter, villkorlig dom och skydds- tillsyn. Lagtekniskt skulle en sådan utvidgning kunna ske genom att bestämmelsen om prövningstillstånd i brottmål (49 kap. 13 § RB) ändras så att det av denna framgår i vilka fall prövningstillstånd inte krävs. Det skulle stämma väl överens med huvudregeln i 49 kap. 12 § RB att det krävs prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt om annat inte är föreskrivet. Den grundläggande bestäm- melsen i 49 kap. 13 § RB skulle då kunna uttryckas så att pröv- ningstillstånd inte krävs om den tilltalade dömts till ett fängelse- straff som överstiger . I våra övriga förslag har vi jämställt påföljder som innefattar ett uttryckligt s.k. alternativstraff med fängelsepåföljder. Det gäller skyddstillsyn med kontraktsvård enligt 30 kap. 9 § andra stycket 3 och påföljder som omfattar föreskrift om samhälls- tjänst. Mycket talar för att samma lösning borde användas för att bestämma omfattningen av tillståndsförfarandet i ett system där kravet på prövningstillstånd inte gäller om den tilltalade dömts till mer än sex månaders fängelse. Prövningstillstånd skulle då, i de fall den tilltalade dömts till en påföljd som innefattar ett alternativ- straff, inte krävas om det alternativstraff som angetts i domslutet överstiger sex månaders fängelse.