sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — De övervakningsåtgärder som kan ha att verk- ställa enligt rambeslutet kommer emellertid att variera väsentligt och dess varaktighet kan vara svår att fastställa. I vissa fall kan det vara fråga om så att det uppenbarligen inte är lämpligt att verkställigheten överförs hit. En fakultativ vägransgrund bör därför införas där den i rambeslutet angivna tidsgränsen kan utgöra en riktlinje. I ett fall där varaktigheten är svår att bedöma eller om det trots kortare varaktighet finns skäl att ändå överta verkställigheten så bör detta kunna ske. Det kan t.ex. vara fråga om fall där den dömde redan befinner sig i och avser att stanna kvar här. 23.2.11 Överenskommelse om verkställighet trots vägransgrund I artikel 11.4 i rambeslutet ges en möjlighet att i fall där den verk- ställande staten åberopar en vägransgrund, särskilt om dubbel straff- barhet eller om territorialitet, att efter överenskommelse med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten trots det besluta att övervaka den eller de alternativa påföljder eller den eller de över- vakningsåtgärder som påförts genom domen och, i förekommande fall, övervakningsbeslut som översänts till den, utan att överta ansvaret att fatta något följdbeslut enligt artikel 14.1 a–c. Som framgår i avsnitt 23.2.1 bör en begäran om erkännande och verkställighet kunna bifallas trots förekomsten av en vägransgrund om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständig- 6 Jfr Ds 2012:53 s. 55. heterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställigheten överförs hit. Vi föreslår att som verkställande stat inte något fall ska åta sig att fatta sådana följdbeslut som framgår av artikel 14.1 b) och c), se avsnitt 23.6.3. Sådana följdbeslut som framgår av arti- kel 14.1 a) ska enligt vårt förslag ske genom en tillämpning av vissa bestämmelser i , vilket innebär t.ex. en möjlighet att meddela varning, se avsnitt 23.5.3. Med hänsyn härtill bedömer vi inte att det finns ett behov av att särskilt reglera en möjlighet för Kriminalvården att ingå en överenskommelse med den andra med- lemsstaten som innebär att inte övertar ansvaret att fatta några följdbeslut i ett enskilt fall där det föreligger en vägrans- grund. Denna fråga bör emellertid ses över om förslag genomförs och detta innebär att förklaringar om ansvar att fatta följdbeslut förändras. Enligt artikel 1.4 ska rambeslutet inte påverka skyldigheten att respektera de grundläggande rättigheter och de grundläggande rätts- liga principerna i artikel 6 i . Vidare framgår av skäl 5 att rambeslutet respekterar de grundläggande rättigheter och iakt- tar de principer som erkänns genom artikel 6 i och som återspeglas i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt kapitel VI. Ingen bestämmelse i rambeslutet bör tolkas som ett förbud att vägra erkännande om det finns sak- liga skäl att tro att den alternativa påföljden eller övervaknings- åtgärden har påförts i syfte att straffa en person på grundval av hans eller hennes kön, ras, religion, etniska ursprung, nationalitet, språk, politiska uppfattning eller sexuella läggning eller att denna persons ställning skadas av något av dessa skäl. Vidare framgår av skäl 6 att rambeslutet inte bör hindra en medlemsstat från att tillämpa sina konstitutionella regler om prövning i laga ordning, föreningsfrihet, tryckfrihet, yttrandefrihet i andra medier och religionsfrihet. En beskrivning av internationell straffverkställighet och de svenska grundlagarna respektive finns i avsnitt 5.1 och 5.2. Ett beslut att vägra erkännande och verkställighet får anses vara i förenlighet med rambeslutet i fall där verkställigheten av en ut- ländsk dom om frivårdspåföljd skulle komma i konflikt med de svenska grundlagsbestämmelserna eller med åtaganden enligt eller unionsrättens allmänna principer och stadgan om grundläggande rättigheter. I vår bedömning till en ny lag om internationell straffverkställighet och lagen om erkän- nande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU övervägs huruvida det i lagstiftningen bör finnas en hänvisning till grundlagarna och . Vi föreslår i dessa delar att det inte ska tas in någon sådan hänvisning, se avsnitt 12.3.9, 12.3.10 och 18.3.11. Det finns inte anledning att i den lag som behandlas här göra någon annan bedömning. På motsvarande sätt som i våra tidigare förslag bör i förordning tas in en samrådsskyldighet med Justitiekanslern i ärenden där det uppkommer fråga om verkställighet av en dom som grundas på en gärning som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrande- frihetsgrundlagen. Förslag: En utländsk dom sänds över skriftligen till Kriminal- vården för erkännande och verkställighet. Domen ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med formuläret i bilaga I till rambeslutet. Intyget ska vara skrivet på eller översatt till svenska, danska, norska eller engelska. Om handlingarna har sänts till en myndighet i som inte är behörig att ta emot och handlägga dessa ska myndigheten vidarebefordra handlingarna till Kriminalvården. Om intyget saknas, eller om det är så bristfälligt till form eller innehåll att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska Kriminalvården ge den behöriga myndigheten i den utfärd- ande staten möjlighet att komma in med komplet- tering. Detsamma ska gälla om domen saknas. En begäran om erkännande och verkställighet av en utländsk dom i får avslås om intyget, trots att behörig myndighet i den utfärdande staten beretts tillfälle att komma in med komplettering, är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägen- het kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Det är den behöriga myndigheten i den utfärdande staten som avgör om en begäran om erkännande och verkställighet av en ut- ländsk dom om frivårdspåföljd ska göras genom att dessa sänds över till . Frågan kan emellertid initieras av en annan part, t.ex. av som verkställande stat eller av den dömde själv. Enligt artikel 6.1 ska domen och, i förekommande fall, övervak- ningsbeslutet som sänds över för erkännande och verkställighet åtföljas av ett intyg, för vilket ett standardformulär finns i bilaga I till rambeslutet. I intyget ska i princip all den information finnas som behövs för att Kriminalvården ska kunna genomföra sin pröv- ning. Intyget ska vara undertecknat av den behöriga myndigheten i den utfärdande staten, som också ska intyga att dess innehåll är korrekt (artikel 6.3.). I den nya lagen bör det införas en bestäm- melse motsvarande den som återfinns i rambeslutet, dvs. att en ut- ländsk dom som sänds över till ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med formuläret i bilaga I till rambeslutet. Av definitionen av en utländsk dom om frivårdspåföljd framgår att även efterföljande beslut om övervakningsåtgärder på grund av domen ska sändas över. Intyget ska vara skrivet på eller översatt till ett språk som den verkställande staten godtar. Varje medlemsstat ska tillkännage vilka av de officiella språken i Europeiska unionens institutioner som godtas (artikel 21). Samma språk bör väljas som i vårt förslag till lag om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU, dvs. svenska danska, norska eller engelska, se avsnitt 18.5.3. Kravet på vilka språk som intyget ska vara skrivet på eller översatt till bör även här framgå av lagen. bör vidare avge en för- till artikel 21 med detta innehåll, se avsnitt 24.4.1. 23.3.3Mottagande av dom, beslut och intyg Enligt artikel 6.2 i rambeslutet ska domen och, i förekommande fall, övervakningsbeslutet, tillsammans med intyget, av den behöriga myndigheten i den utfärdande staten översändas till den behöriga myndigheten i den verkställande staten. En dom som översänds till för erkännande och verkställighet ska i enlighet härmed skickas direkt till Kriminalvården. Även detta bör framgå i lagen. När det gäller formerna för översändandet ska detta ske på ett sätt som lämnar en skriftlig uppteckning och på ett sätt som möj- liggör för den verkställande staten att fastställa äktheten. Vi bedömer att det är tillräckligt att det av lagen framgår att handlingarna ska sändas över skriftligen. Detta innebär en teknikneutral lösning. Huruvida ett mottagande av handlingarna kan ske per t.ex. telefax eller e-post får avgöras i varje enskilt fall. Av artikel 6.7 i rambeslutet framgår att om en myndighet i den verkställande staten som tar emot en dom och beslut, tillsammans med intyget, inte är behörig att erkänna den och vidta de nödvän- diga åtgärderna för övervakningen, ska myndigheten på eget initiativ vidarebefordra den till den behöriga myndigheten och ska utan dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten om detta, på ett sätt som lämnar en skriftlig uppteckning. Skyldigheten för den behöriga myndigheten i den verkställande staten att utan dröjsmål skriftligen informera den behöriga myndig- heten i den utfärdande staten framgår också av artikel 18.1 i ram- beslutet. Bestämmelse om vidarebefordran och underrättelseskyl- dighet i detta fall kan tas in i förordning. 23.3.4Komplettering och möjlighet till avslag Intyget är av central betydelse för att Kriminalvården ska kunna pröva ärendet. Enligt artikel 11.1 a) i rambeslutet får erkännande och verkställighet vägras om intyget är ofullständigt eller uppen- barligen inte motsvarar domen eller övervakningsbeslutet och inte har kompletterats eller korrigerats inom en rimlig tidsfrist som den behöriga myndigheten i den verkställande staten har bestämt. Om intyget är ofullständigt ska Kriminalvården i enlighet med detta ge den behöriga myndigheten i den utfärdande staten tillfälle att komma in med komplettering. Eftersom det inte kan anses vara möjligt att verkställa en utländsk dom utan att själva domen eller beslutet finns tillgängligt bör detsamma gälla om någon av dessa saknas. Detta bör framgå av den nya lagen, jfr avsnitt 18.5.6. Enligt artikel 8.2 i rambeslutet får den verkställande staten skjuta upp erkännandet till dess att intyget har kompletterats eller korri- gerats inom en bestämd rimlig tidsfrist. Om bristerna i intyget kvarstår efter det att tiden för komplettering har gått ut kan det bli aktuellt att vägra erkännande och övervakning med tillämpning av artikel 11.1 a). En möjlighet att avslå en begäran om erkännande och verkställighet om denna fortfarande efter komplettering är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning bör tas in i lagen. Ett exempel på en sådan brist kan vara att det inte framgår vilken övervakningsåtgärd som begäran avser, jfr även avsnitt 18.5.6. 23.4Beslut om erkännande och verkställighet Förslag: Kriminalvården prövar om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i . Ett beslut om att överta ansvaret för verk- ställigheten av den utländska domen sker genom en verkställ- barhetsförklaring. Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgift om beslut om anpassning och vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta följdbeslut. Vidare ska uppgift i intyget om varaktig- heten och typen av övervakningsåtgärden fogas till förklaringen. Kriminalvården ska meddela beslut senast efter att en begäran om erkännande och verkställighet kom in till myn- digheten. Beslut får dock meddelas senare om det finns särskilda skäl. Enligt artikel 8.1 i rambeslutet ska den behöriga myndigheten i den verkställande staten erkänna den dom och, i förekommande fall, det övervakningsbeslut som översänts i enlighet med artikel 5 och enligt förfarandet i artikel 6 och utan dröjsmål vidta alla åtgärder som krävs för övervakningen av alternativa påföljder eller övervak- ningsåtgärder. Detta dock under förutsättning att myndigheten inte finner att någon av de vägransgrunder som anges i rambeslutet är tillämplig. Kriminalvården har att pröva om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och därefter besluta om domen ska erkän- nas och verkställas i . Detta bör framgå av lagen. Kriminalvården har före beslut att ta ställning till ett antal olika frågor. När det gäller de grundläggande förutsättningarna handlar det om att kontrollera att domen vunnit laga kraft, att den dömde omfattas av det tvingande samarbetsområdet eller i andra fall att medgivande om överförande lämnats eller kan lämnas till den ut- färdande staten. Kriminalvården har även att kontrollera att domen eller beslutet avser en övervakningsåtgärd som omfattas av arti- kel 4.1 i rambeslutet. Denna kontroll bör kunna göras genom de uppgifter som framgår av intyget. I undantagsfall kan det även finnas skäl att pröva omständigheter som kan utgöra hinder mot erkän- nande och verkställighet i , se avsnitt 23.2. Beträffande kravet på dubbel straffbarhet ska det av intyget framgå vilken gärning det är fråga om. Det ska även framgå om brottet eller brotten kan leda till frihetsberövande påföljd och avser någon av de gärningar som anges i listan. Om det är fråga om en utevarodom ska det av intyget framgå vilket villkor för en sådan dom som är uppfyllt enligt rambeslutet. När det gäller övriga hinder torde i första hand information om omständigheter som kan innebära hinder ges av den utfärdande staten eller av den dömde själv. Kriminalvården har efter att ha prövat de i ärendet aktuella förhållandena att fatta ett beslut om begäran om erkännande och verkställighet ska bifallas eller avslås. I förslaget till lag om erkän- nande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU har vi – på motsvarande sätt som vid vissa tidigare genomförda rambeslut – valt en ordning där den behöriga myndigheten vid ett erkännande meddelar en s.k. verkställbarhetsförklaring, se av- snitt 18.7.1. En verkställbarhetsförklaring är ett beslut där den be- höriga myndigheten anger att den utländska domen är verkställbar i , samt de närmare förutsättningarna för verkställigheten. Samma ordning bör väljas i den nu behandlade lagen, se vidare av- snitt 23.4.2. För förfarandet vid handläggning är bestämmel- serna i förvaltningslagen (1986:223) tillämpliga. Härav följer bl.a. att beslutet ska innehålla de skäl som har bestämt utgången samt att när beslutet kan överklagas detta ska innehålla en överklagande- hänvisning. Kriminalvården ska före ett beslut om att inte erkänna domen på grund av vissa vägransgrunder på lämpligt sätt underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten och, om det behövs, anmoda denna att utan dröjsmål tillhandahålla ytterligare upplys- ningar (artikel 11.3) Kriminalvården har även att utan dröjsmål in- formera den behöriga myndigheten i den utfärdande staten om det i praktiken är omöjligt att anordna övervakning på grund av att den dömde inte kan påträffas på den verkställande statens territorium, om ett slutligt beslut att erkänna och verkställa domen, om ett be- slut att inte erkänna domen jämte skälen för beslutet samt ett be- slut om anpassning jämte skälen för beslutet (artikel 18.2–5). Bestämmelser om sådan underrättelseskyldighet kan tas in i förord- ning. I ett fall där en begäran om erkännande och verkställighet av en utländsk dom bifalls ska enligt det ovan beskrivna Kriminalvården meddela en verkställbarhetsförklaring. Det är inte fråga om ett be- slut som ersätter den utländska domen utan en förklaring om att den översända domen motsvarar de krav som ställs i den svenska lagstiftning som genomför rambeslutet och att de rättsliga och praktiska förutsättningarna för att verkställa påföljden eller villkor- ligt medgiven frihet genom övervakningsåtgärder i är upp- fyllda. I enlighet med förvaltningslagen ska verkställbarhetsförklaringen innehåll uppgift om skälen för beslutet och hur det överklagas. Det behövs även vissa andra uppgifter för att domen ska kunna verk- ställas i . Inledningsvis behövs det uppgift om den övervak- ningsåtgärd enligt artikel 4.1 i rambeslutet som ska verkställas. Denna kan ingå i den utdömda utländska påföljden eller avse ett särskilt beslut till följd av domen. Av intresse är vidare eventuell övervakningstid och prövotid som beslutats i den utfärdande staten. Innehållet i dessa uppgifter kan komma att variera väsentligt från fall till fall, men kommer alltid att framgå av intyget. Vi bedömer därför att det inte är ändamålsenligt att Kriminalvården i beslutet ska föra in uppgifter om påföljd, övervakningsåtgärd m.m., vilka kan skilja sig väsentligt från svenska frivårdspåföljder. I stället bör intyget i denna del kunna bifogas verkställbarhetsförklaringen. Vid verkställigheten får ur intyget utläsas vilka skyldigheter och anvis- ningar som ska gälla för den dömde i . Däremot bör en upp- gift om beslut om anpassning föras in i förklaringen, se avsnitt 23.5. I förklaringen bör även innehålla vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta följdbeslut, se avsnitt 23.6. Enligt rambeslutet ska den behöriga myndigheten i den verkställ- ande staten , och senast efter mottagandet av domen och beslutet, tillsammans med intyget, be- sluta i frågan om erkännande (artikel 12.1). Om den behöriga myn- digheten i undantagsfall inte kan hålla tidsfristen ska den omedel- bart, på valfritt sätt, underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten och ange skälen till förseningen och vilken tid som uppskattningsvis behövs för att fatta ett slutligt beslut. Mot- svarande tidsfrist i rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder är . Tidsfristen i rambesluten syftar till att uppnå ett så effektivt för- farande som möjligt. Målsättningen för Kriminalvården bör därför vara att avgöra ett ärende om erkännande och verkställighet så snabbt som möjligt. Det kan i och för sig antas att tidsfristen även ska kunna inrymma en prövning i högre rätt efter överklagande, även om detta inte framgår uttryckligen av rambeslutet. Överklag- ande av Kriminalvårdens slutliga beslut om erkännande och verk- ställighet torde emellertid bli mycket ovanliga eftersom den dömdes medverkan i princip krävs för att ett överförande ska bli aktuellt. Mot bakgrund av att det i dessa ärenden kan vara tidskrävande att utreda hur den utländska övervakningsåtgärden ska verkställas i bedömer vi att tidsfristen ska gälla i lagen. En förutsättning för att Kriminalvården ska kunna hålla denna tids- frist torde vara att en begäran om erkännande och verkställighet från den utfärdande staten innehåller alla behövliga uppgifter och att det inte är fråga om sådana förhållanden som kräver ytterligare utredning. Detta bör vara fallet i de flesta ärenden. Rambeslutet medger att tidsfristen frångås i undantagsfall (artikel 12.2). Även detta bör framgå av lagen. Om det finns särskilda skäl ska Kriminalvården kunna meddela sitt beslut . Sådana skäl kan finnas om intyget behöver komplet- teras eller om det i övrigt behöver inhämtas ytterligare information från den utfärdande staten. En längre handläggningstid kan även vara befogad i fall där det finns omständigheter som gör att det kan föreligga hinder mot erkännande och verkställighet. Det kan i vissa sådana fall vara fråga om att göra svåra straffrättsliga bedömningar. Ett krav på att Kriminalvården ska underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten i fall där tidsfristen inte kan hållas kan framgå av förordning. Denna skyldighet bör även åligga Kriminalvården när handläggningstiden förlängs på grund av ett överklagande till domstol. 23.5Anpassning och verkställigheten i Förslag: Om det krävs för att den utländska domen ska kunna verkställas i , får Kriminalvården meddela de närmare före- skrifter som behövs. Sådana föreskrifter får inte innebära att på- följden blir strängare än vad som bestämts i den utländska domen. om prövotid samt skyldigheter och anvisningar för den dömde som meddelats i den utländska domen gäller i . Vid verkställigheten i tillämpas de åtgärder som anges i 26 kap. 12–18 §§, 27 kap. 4 och 5 §§ och 28 kap. 5 a § , om inte annat följer av lagen. Lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet (IskL) Enligt IskL är det beträffande s.k. begränsad verkställighet Krimi- nalvården som beslutar att kriminalvård i frihet ska anordnas i . I beslutet ska det anges var verkställigheten ska handläggas (10 § IskL). Något slutligt övertagande av verkställigheten sker dock inte förrän beslutet har vunnit laga kraft. Av förarbetena framgår att det är beroende av omständigheterna i det särskilda fallet vilken frivårdsmyndighet som bör utses, men i allmänhet bör det bli myndigheten i det distrikt där den dömde har hemvist. Som huvudregel ska den utländska föreskriften om prövotid för den dömde och om dennes åligganden , gälla i . Detta avser såväl bakomliggande författningsbestämmelser som i domen intaget beslut eller särskilt beslut därefter. Detta gäller dock under förutsättning att motsvarande föreskrift skulle ha kunnat meddelas eller annars kunnat gälla enligt svensk lag. Om så inte är fallet, ska föreskriften jämkas av övervakningsnämnden. Jämkningen får dock inte innebära att föreskriften skärps (11 § IskL). Bestämmelsen om jämkning bygger på övervakningskonventionens bestämmelser härom. Bestämmelsen innebär att övervaknings- nämnden kan förkorta prövotiden, om denna skulle vara längre än vad som är medgivet enligt de tillämpliga svenska bestämmelserna i . Däremot kan prövotiden inte förlängas, även om den skulle ha bestämts till än vad som får ske enligt dessa bestämmelser. På motsvarande sätt får en utländsk föreskrift om den dömdes särskilda åligganden som inte är för- enlig med svensk lag jämkas till överensstämmelse med 26 kap. 15 § . Inte heller en sådan jämkning får innebära en skärp- ning för den dömde. Av förarbetena framgår att i fall där frivårds- myndigheten i den andra staten beslutar om ändrade föreskrifter, så bör övervakningsnämnden ta ställning till frågan om jämkning av de nya föreskrifterna . I förarbetena framgår vidare att föreskrift om fullgörande av skadeståndsskyldighet kan få giltighet här. En förutsättning är att motsvarande föreskrift skulle ha kunnat meddelas enligt svensk lag, något som bl.a. innebär att den dömde måste ha genom dom förpliktats utge skadestånd på grund av brottet. Detta innebär emellertid inte att det utländska avgörandet får civilrättslig exigibilitet.7 Huvudregeln är att den dömde ska stå under övervakning , i den mån inte annat följer av domen eller av särskilt beslut i den andra staten (12 § första stycket IskL). I fall där det av den andra statens framställning framgår att den dömde inte ska stå under särskild övervakning ska alltså inte någon övervakare förord- nas. Hur kriminalvården i ett sådant fall ska utformas får avgöras med hänsyn till de föreskrifter som kan ha meddelats den dömde och övriga omständigheter. Om övervakningen inte längre behövs, ska övervakningsnämnden förordna om dess upphörande. Så länge prövotiden varar får övervakningsnämnden på nytt ställa den dömde under övervakning, om det finns skäl till det.8 Vidare framgår av lagen att i övrigt gällande kriminalvården ska 26 kap. 12–18 §§ tillämpas. (13 § första stycket IskL). Genom hänvisningen blir de allmänna reglerna om övervakningens organisation, förordnade av övervakare och den dömdes åliggande gällande. Vidare framgår att en föreskrift enligt 26 kap. 15 § inte får innebära skärpning i förhållande till vad som bestämts i den andra staten (13 § andra stycket IskL). Någon hänvisning finns inte till 26 kap. 19–24 §§ eller 28 kap. 8–11 §§ . Härav följer enligt förarbetena att övervak- ningsnämnden i de fall som avses inte får förklara utomlands med- delat villkorligt anstånd förverkat eller föra talan hos svensk dom- 1978/79:3 s. 50. 1978/79:3 s. 51. stol om undanröjande av den påföljd som har bestämts i den andra staten. Nämnden får inte heller förordna om tillfälligt omhänder- tagande av den dömde. Någon hänvisning finns inte heller till 34 kap. . Av detta följer att bestämmelserna i det kapitlet om sammanträffande av brott och förändring av påföljd inte blir tillämpliga när begränsad verkställighet har anordnats här i landet.9 Nordiska verkställighetslagen (NVL)