sou · H1B365 · 2013-09-16 00:00:00 — Om bufferten sätts mellan gäller enligt artikel 133.14 i kreditinstitutsdirektivet särskilda begränsningar som innebär att behöriga myndigheter före beslut om en sådan buffert måste avvakta kommissionens yttrande och, för det fall att yttrandet inte följs, förklara varför så inte sker. Artikel 133.14 i samma direktiv innebär dessutom att om systemriskbufferten bestäms till mellan på institut som är dotterbolag till moderbolag i en annan medlemsstat, ska den buffertsättande myndigheten underrätta myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, kommissionen och ESRB. Inom en månad från underrättelsen ska kommissionen och ESRB lämna en rekommendation avseende beslutet om buffertnivån. Om de nationella myndigheterna inte är överens, eller om både kommissionen och ESRB i sina rekommendationer avråder från att godkänna beslutet, får den buffertsättande myndigheten hänvisa frågan till för bindande medling i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010 (se 5 kap. 4 § lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut). Ett beslut att fastställa bufferten ska i sådana fall vila till dess har fattat ett beslut. Systemriskbufferten kan bestämmas till under förutsättning att en sådan åtgärd i enlighet med artikel 133.15 i kreditinstitutsdirektivet godkänns av kommissionen. Bestämmelsen reglerar möjlighet att besluta om en systemriskbuffert på exponeringar inom EES. Regleringen innebär att för sådana exponeringar har rätt att ålägga institut att upprätthålla en systemriskbuffert på , men måste inför ett sådant beslut i förväg informera bl.a. kommissionen om beslutet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.3.4. Bestämmelsen innebär att om medlemsstater som väljer att sätta en buffert på på exponeringar i andra medlemsstater, måste fastställa samma buffertkravet på samtliga exponeringar inom EES. Enligt bestämmelsen får en systemriskbuffert som tillämpas på exponeringar inom EES uppgå till endast om kommissionen i enlighet med artikel 133.15 i kreditinstitutsdirektivet antagit en genomförandeakt som ger rätt att genomföra en sådan åtgärd. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.3.4. Bestämmelsen innebär att institut i kan åläggas att för sina exponeringar inom EES tillämpa den systemriskbuffert som beslutats av ansvariga myndigheter i det eller dessa länder. Bestämmelsen kan tillämpas under förutsättning att har erkänt den systemriskbuffert som fastställts av ansvarig myndighet i det landet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.3.4. 5 kap. Buffertar för systemviktiga institut och finansiella holdingföretag 1 och 2 §§ Bestämmelserna i 1–2 §§ innebär att efter samråd med ska besluta vilka institut som ska uppfylla en kapitalbuffert för globalt systemviktiga institut. ska då inom de intervall som anges i 2 § ange hur stor bufferten ska vara på respektive gruppnivå eller individuell nivå. Kraven gäller utöver de krav som följer av kapitaltäckningsreglerna i övrigt. Bufferten får därför inte bestå av sådant kärnprimärkapital som används för att uppfylla artikel 92 i förordningen (EU) om tillsynskrav eller beslut om särskilt kapitalbaskrav enligt 2 kap. 2 § lagen (2014:000) om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut(jämför bestämmelsen om krav på institut att uppfylla ett kombinerat buffertkrav). De närmare förutsättningarna för beslut regleras i förordning. 3 och 4 §§ Bestämmelserna i 3 och 4 §§ gör det möjligt för att efter samråd med ålägga institut att uppfylla en kapitalbuffert för övriga systemviktiga institut. Kapitalbufferten är till skillnad mot kapitalbufferten för globalt systemviktiga institut inte obligatorisk, utan får välja om den ska tillämpas. Kapitalkraven enligt 3 och 4 §§ gäller utöver de kapitalkrav som följer av kapitaltäckningsreglerna i övrigt. Bufferten får därför inte bestå av sådant kärnprimärkapital som används för att uppfylla artikel 92 i förordningen (EU) om tillsynskrav eller beslut om ett särskilt kapitalbaskrav enligt 2 kap. 2 § lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. I 7–9 § regleras vad som gäller för det fall att ett institut ålagts att tillämpa både kapitalbuffertar för systemviktiga institut och systemriskbufferten. I paragrafen anges en begränsning av hur stort kapitalkrav sådana dotterföretag som omfattas av bestämmelsen får påföras till följd av kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut. Denna buffert får på individuell nivå eller undergruppsnivå inte uppgå till mer än det högsta av av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp, och det buffertvärde som på gruppnivå gäller för gruppen enligt bestäm- melserna om kapitalbuffertar för systemviktiga institut. 6–8 §§ Paragraferna anger i vilken utsträckning som institut är skyldiga att upprätthålla mer än en av systemriskbufferten och någon av kapital- buffertarna för systemviktiga institut. Regleringen i 6 § innebär att institut på gruppnivå inte behöver upprätthålla mer än en kapitalbuffert för systemviktiga institut. Om ett institut på gruppnivå ålagts att upprätthålla båda dessa buffertar, behöver institutet på gruppnivå endast uppfylla den kapitalbuffert för systemviktiga institut som medför högst kapitalkrav. Denna kapital- buffert kallas tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut. Eftersom kapitalbufferten för globalt systemviktiga institut endast är tillämplig på gruppnivå äger 6 § endast tillämpning på gruppnivå. I 7 och 8 §§ anges vad som gäller om ett institut på en och samma nivå utöver en kapitalbuffert för systemviktiga institut ålagts att upprätthålla en systemriskbuffert. Då behöver institutet endast upprätthålla den högsta av systemriskbufferten och kapitalbufferten för systemviktiga institut. Det nu sagda gäller emellertid inte om de krav som följer med anledning av systemriskbufferten endast tillämpas på nationella exponeringar. Då ska kravet om att upprätthålla en systemriskbuffert gälla utöver kravet på att upprätthålla en kapital- buffert för systemviktiga institut. Jämför bestämmelsen om det kombinerade buffertkravet. 6 kap. Kontracyklisk kapitalbuffert Paragrafen anger att den institutspecifika kontracykliska kapital- bufferten ska bestå av kärnprimärkapital. Vidare anges hur storleken på kapitalbufferten ska räknas fram. Institutens totala riskvägda exponeringsbelopp, som ska beräknas i enlighet med vad som anges i förordningen (EU) om tillsynskrav(se 1 kap. 2 §), ska multipliceras med ett viktat genomsnitt av de kontracykliska buffertvärden där institutet har sina berörda kreditexponeringar. Vilka kreditexponeringar som ska beaktas, samt närmare anvisningar för beräkningen av det viktade genomsnittet, framgår av föreskrifter på lägre nivå än lag. De buffertvärden som ska ligga till grund för beräkningen är de värden som beslutats för de jurisdiktioner där institutet har berörda kreditexponeringar. I 7–8 §§ framgår hur dessa värden fastställs och i vilken utsträckning dessa ska läggas till grund för att beräkna den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten. får med stöd av 10 kap. 1 § 5 meddela föreskrifter om hur instituten ska identifiera kreditexponeringars geografiska område. Paragrafen innebär att instituten ska uppfylla kapitalkraven till följd av den kontracykliska bufferten på individuell nivå och gruppnivå. Bestämmelser om på vilket sätt de gruppbaserade kraven ska uppfyllas framgår av förordningen (EU) om tillsynskrav. Bestämmelsen gör det möjligt för att undanta små och medelstora värdepappersbolag från kravet att uppfylla en kontracyklisk kapitalbuffert. Ett sådant undantag kan även komma att omfatta fondbolagen (jämför 2 kap. 10 a § lagen (2004:46) om värdepappersfonder. Vilka bolag som får undantas ska framgå av föreskrifter meddelade med stöd av 9 kap. 1 § 2. 4 och 5 §§ Paragraferna innebär att instituten vid beräkningen av storleken på den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten ska tillämpa de buffertvärden som fastställts av . ska enligt 7 kap. fastställa det kontracykliska buffertvärdet för , och kan även fastställa buffertvärden att tillämpas för med kreditexponeringar i andra länder. Bestämmelsen i 5 § äger tillämpning om inte fastställt något buffertvärde för ett annat land inom vilket nationellt auktori- serade institut har exponeringar i. Bestämmelsen ger uttryck för att det råder reciprocitet för de buffertvärden som fastställts av behöriga myndigheter i utlandet. Om den utländska myndigheten fastställt ett kontracykliskt buffertvärde som uppgår till av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp, ska instituten tillämpa ett buffertvärde om . Bestämmelsen anger från och med vilka datum som instituten ska börja tillämpa sådana kontracykliska buffertvärden som fastställts av utländska behöriga myndigheter. Första stycket innebär att om buffertvärdet fastställts av en myndighet inom EES ska buffertvärdena börja tillämpas från och med de datum som myndigheten beslutat. Andra stycket gäller för det fall att storleken på den institut- specifika kontracykliska bufferten ska beräknas utifrån ett buffert- värde som fastställts av en myndighet utanför EES. Med anmält datum avses den dag då beslutet offentliggörs av den behöriga tredje landsmyndigheten enligt gällande nationella regler. melsen gäller oberoende av om behörig myndighet i tredje land fastställt andra datum för när buffertvärdena ska börja gälla. I 7 kap. finns bestämmelser som anger från och med vilka datum beslut om buffertvärden ska börja gälla. Bestämmelsen ålägger instituten att ha metoder för att i enlighet med bestämmelserna i 8 kap. på ett korrekt sätt räkna fram insti- tutets högsta förfogandebelopp. Instituten ska på begäran av kunna styrka uppgifternas riktighet. 7 kap. Beslut om det kontracykliska buffertvärdet Första stycket ålägger att en gång per kvartal fastställa dels ett kontracykliskt buffertriktvärde och ett kontracykliskt buffertvärde. De omständigheter som ska ligga till grund för dessa beslut framgår av 2 §. Andra stycket utgör en upplysning om att buffertriktvärdet ska användas som ett referensvärde för att fastställa det kontracykliska buffertvärdet. Tredje stycket utgör en erinran om att det kontracykliska kapitalbuffertvärdet ska ligga till grund för att i enlighet med bestämmelserna i 6 kap. beräkna storleken på den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten. I 2 § fastslås att inför beslut om buffertriktvärdet och buffertvärdet ska beakta de faktorer som anges i artikel 136.2 respektive artikel 136.3 i kreditinstitutsdirektivet. Detta innebär att buffertvärdet bland annat ska baseras på det buffertriktvärde som fastställts av myndigheten. Buffertriktvärdet ska baseras på kredit- tillväxten inom landet, då särskilt kreditgivningen i förhållande till BNP, samt ESRB-s riktlinjer på området. Buffertvärdet ska därutöver beakta ESRB-riktlinjer som utfärdats enligt artikel 135.1 och rekom- mendationer som ESRB har utfärdat för fastställandet av den kontra- cykliska kapitalbufferten och andra indikatorer som den utsedda myndigheten anser vara relevanta för att hantera cyklisk systemrisk. Bestämmelsen behandlas i kapitel 7. Bestämmelsen anger i vilka mått kontracykliska buffertvärden ska uttryckas. 4 och 5 §§ Paragraferna anger förutsättningarna för att besluta om kontra- cykliska buffertvärden för andra länder än . Bestämmelsen i 4 § äger tillämpning på länder både inom och utanför EES. Bestämmelsen i 4 § första stycket medger att får fastställa ett eget kontracykliskt buffertvärde som institut med kreditexponeringar i andra länder ska tillämpa vid beräkningen av storleken på sin institutspecifika kontracykliska kapitalbuffert. Denna möjlighet får dock endast användas om den utländska myndigheten fastställt ett kontracykliskt buffertvärde som uppgår till av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp. I annat fall gäller reciprocitet, det vill säga, det buffertvärde som fastställts av den utländska myndigheten ska gälla även för . Av 4 § andra stycket framgår att om använder sig av sin rätt att fastställa ett eget buffertvärde för landet i fråga, får det nya värdet inte fastställas till ett högre belopp än det som fastställts av den utländska myndigheten. Det innebär att ett buffertvärde som fastställs med stöd av 4 § måste minst uppgå till av institutens totala riskvägda exponeringsbelopp, och som högst uppgå till det värde som fastställts av den utländska myndigheten. Det som sägs i 5 § gäller endast för länder utanför EES. Bestäm- melsen innebär att har möjlighet att fastställa ett buffertvärde för inhemska instituts exponeringar i landet om det saknas ett fastställt och offentliggjort beslut om vilket buffertvärde som ska gälla för landet. Om denna möjlighet används gäller inga särskilda begränsningar för hur högt eller lågt buffertvärde som får fastställas för landet i fråga. Om det buffertvärde som fastställt är otillräckligt för att skydda alltför stor kredit- tillväxt kan med stöd av 5 § andra punkten fastställa ett buffertvärde för inhemska instituts kreditexponeringar i andra länder. Bestämmelsen innebär således, till skillnad mot 4 §, att har möjlighet att besluta om ett högre buffertvärde än det som fastställts av en utländsk myndighet. Eftersom 5 § 2 får tillämpas endast om det buffertvärde som fastställts av en utländsk myndighet anses otillräckligt bör det inte komma i fråga att använda sig av denna bestämmelse för att sänka det buffertvärde som beslutats av en utländsk myndighet. Bestämmelser om i vilken omfattning instituten vid beräkningen av den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten ska beakta buffert- värden som fastställts av utländska myndigheter framgår av 6 kap. Paragrafen innehåller anvisningar om från vilken tidpunkt beslut om att sänka och höja ett buffertvärde ska börja tillämpas. Bestämmelsen är tillämplig både när myndigheten ändrar sina egna beslut, och i de fall som med stöd av 4–5 §§ beslutar om ett annat buffertvärde än det som fastställts av den utländska myndigheten. Av paragrafen framgår att om buffertvärdet sänks, ska beslutet innehålla indikationer om inom hur lång tidsrymd myndigheten förväntar sig att det lägre värdet förväntas bestå. Sådana uttalanden är inte bindande. Paragrafen innebär att åläggs att informera ESRB och offentliggöra besluten om kontracykliska buffertvärden på det sätt som följer av artiklarna i kreditinstitutsdirektivet. Innebörden av dessa artiklar framgår i avsnitt 7.3.2. Ingripanden och restriktioner om det kombinerade buffertkravet inte uppfylls Bestämmelsen anger vilka åtgärder institut ska vidta om institutet inte längre uppfyller det kombinerade buffertkravet. Den närmare regleringen om hur högsta förfogandebelopp ska beräknas och vad kapitalkonserveringsplanen ska innehålla framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 10 kap. 1 § 6 och 7. Om bedömer att den kapitalkonserveringsplan som institutet gett in inte innehåller tillräckliga åtgärder för att återställa institutets kärnprimärkapital, ska inspektionen förelägga institutet att vidta åtgärder för att stärka kapitalbasen till specificerade nivåer inom angiven tid. kan då förelägga om åtgärder i enlighet med vad som följer av sektorslagstiftningen. Ingripande kan också ske genom att institutets åläggs striktare utdelningsrestrektioner än vad som annars gäller enligt denna lag. Ett ingripande med stöd av denna paragraf med krav på att stärka kapitalbasen kan till skillnad mot ett ingripande enligt sektorslag- stiftningen inte förenas med någon rätt att besluta om administrativa sanktioner som varning, anmärkning eller straffavgift. Bestämmelsens första och andra stycke innebär att institut inte får vidta sådana åtgärder som anges i första stycket 1-3 om institutet inte både före och efter åtgärden ägt rum uppfyller det kombinerade buffert- kravet. I 1 kap. 2 § 5 och 9 anges genom en hänvisning till för- ordningen (EU) om tillsynskrav vad som avses med kärnprimär- kapitalet och utdelningar kopplade till kärnprimärkapitalet. Tredje stycket fastslår att förbudet inte gäller för åtgärder som inte medför en minskning av institutets vinst eller kärnprimärkapital. Se 4 § som anger ett undantag från förbudet. Bestämmelsen utgör ett undantag från 3 §. Bestämmelsen innebär en begränsad rätt för institut att vidta sådana åtgärder som omfattas av 3 § trots att institutet inte uppfyller det kombinerade buffertkravet. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att institutet beräknat sitt högsta förfogandebelopp och att de åtgärder som avses ryms inom detta. Storleken på förfogandebeloppet avgör således i vilken utsträckning institutet kan vidta åtgärderna. Samtliga vidtagna åtgärder måste sammantaget rymmas inom högsta förfogandebeloppet. Institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet och inte beräknat sitt högsta förfogandebelopp, får endast vidta sådana åtgärder som inte medför en minskning av kärnprimärkapitalet eller institutets vinst. Paragrafen ålägger institut som avser vidta utdelningar, förbinda sig eller betala ut ersättningar m.m. att underrätta . Underrättelseskyldigheten ska fullgöras före det att åtgärden äger rum. Vilken information som instituten ska lämna framgår av före- skrifter på lägre nivå än lag. Av paragrafen framgår att bestämmelsen om värdeöverförings- restriktioner m.m. inte gäller om dess tillämpning medför en betalningsinställelse som kan utgöra grund för att försätta institutet i konkurs. Paragrafen utgör således ett undantag från förbudet i 3 §. Paragrafen anger vad som gäller för det fall att ett institut inte uppfyller kraven som följer av lagens 8 kap. Om en sådan situation är för handen får tillämpa bestämmelserna om ingripande i de lagar som reglerar institutets verksamhet. Härmed avses i första hand lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden. Ett ingripande med stöd av dessa lagar ska däremot inte ske endast på den grunden att ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet. Se dock 8 §. Bestämmelsen ger möjlighet att gentemot ett institut som inte uppfyller kapitalkravet till följd av en beslutad systemriskbuffert, ingripa med stöd av de lagar som reglerar institutens verksamhet (jämför författningskommentaren under 7 §). Ett villkor för ett ingripande med stöd av dessa lagar är dock att ett ingripande med stöd av 2 § inte bedöms leda till en tillfredsställande hantering av relevant systemrisk. Bestämmelsen förutsätter således en bedömning av om ett ingripande med stöd av bestämmelserna i 8 kap., kan anses tillräckligt. Bestämmelsen ger rätt att ta ut avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar enligt denna lag. Bestäm- melsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.13. Med stöd av bemyndigandet i punkterna 1 och 2 blir det möjligt att precisera vilka värdepappersbolag som enligt 3 kap. 3 § respektive 6 kap. 3 § får undanta från kravet på att upp- rätthålla en kapitalkonserveringsbuffert och en kontracyklisk kapitalbuffert. Bemyndigandet i punkten 3 gör det möjligt att genomföra artikel 140.4 i kreditinstitutsdirektivet och föreskriva vilka kredit- exponeringar som enligt 6 kap. 1 § ska beaktas vid beräkningen av den kontracykliska kapitalbufferten. Med stöd av bemyndigandet i punkten 4 kan artikel 140.1 andra stycket genomföras. Bestämmelsen innehåller anvisningar om hur det viktade genomsnittet av de kontracykliska buffertvärdena enligt 5 kap. 1 § ska beräknas. Bemyndigandet i punkten 5 gör det möjligt att ålägga instituten att ange kreditexponeringars geografiska område i enlighet med de tekniska standarder som antas i enlighet med artikel 140.7 i kredit- institutsdirektivet. Bemyndigandet gör det möjligt att genomföra artikel 140.5 i kreditinstitutsdirektivet. Med stöd av bemyndigandet i punkten 6 är det möjligt att genomföra artikel 141.4 med dess regler om hur högsta förfogandebelopp ska beräknas och rapporteras. Bemyndigandet i punkten 7 möjliggör ett genomförande av artikel 142.2. Avsikten är att föreskrifter meddelade med stöd av detta bemyndigande anger vilka krav som en kapitalkonserverings- plan enligt 8 kap. 1 § ska uppfylla. Bemyndigandet i punkten 8 gör det möjligt att genomföra artikel 141.6. Sådana föreskrifter kommer ange den närmare omfatt- ningen av institutens underrättelseskyldighet i enlighet med 8 kap. 5 § för det fall att ett institut avser att vidta åtgärder med stöd av 8 kap. 4 §. Bemyndigandet i andra stycket gör det möjligt att meddela föreskrifter om årliga avgifter för tillsynen. Paragrafen, som oförändrat har överförts från 14 kap. 1 § kapital- täckningslagen, behandlas i prop. 2006/05:5 s. 428. Se även artikel 72 kreditinstitutsdirektivet, som motsvaras av artikel 55 kreditinstitutsdirektiv, som anger att beslut som fattas med stöd av lagar och andra författningar som utfärdats i enlighet med direktivet kunna prövas av domstol. 15.4Förslag till lag om införande av lagen om kapitalbuffertar Lagen om kapitalbuffertar föreslås träda i kraft den [.] som lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar upphävs. Delar av lagens bestämmelser kommer träda i kraft . De delar av lagen som kommer börja tillämpas är fram- förallt bestämmelserna om kapitalkonserveringsbufferten, system- riskbufferten, och bestämmelser om den kontracykliska kapital- bufferten. För kapitalbuffertarna för systemviktiga institut gäller däremot särskilda övergångsbestämmelser. Paragrafen innebär att bestämmelserna om kapitalbuffertar för systemviktiga institut i lagen om kapitalbuffertar ska börja tillämpas först . Jämför artikel 162.5 i kredit- institutsdirektivet. Paragrafen innebär att mellan ska bestämmelserna om kapitalbuffertar för globalt systemviktiga institut i lagen om kapitalbuffertar inte tillämpas fullt ut. Bestämmelsen innebär att kraven med anledning av dessa buffertar kommer införas gradvis, i olika steg, och att institut som ålagts att upprätthålla en sådan kapitalbuffert under dessa år endast behöver uppfylla som mest av det kapitalkrav som institutet ålagts enligt lagen om kapitalbuffertar. Paragrafen fastslår att bestämmelserna i 8 kap. lagen om kapital- buffertar som anger vad som gäller för det fall att ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet, ska börja tillämpas . Bestämmelsen, som behandlas i betänkandets avsnitt 7.3.9, innebär att fram till åläggs en under- rättelseskyldighet till kommissionen, ESRB, och det relevanta tillsynskollegiet för det fall att väljer att erkänna en kontracyklisk kapitalbuffert som fastställts i en annan medlemsstat. 15.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse I paragrafen har definitionen av kapitalbas ändrats genom att den tidigare hänvisningen till 3 kap. kapitaltäckningslagen ersatts med en hänvisning till förordningen (EU) om tillsynskrav. Vidare har defini- tionen av startkapital justerats för att stå i överenstämmelse med defini- tionen av startkapital i artikel 4 förordningen (EU) om tillsynskrav. Bestämmelsen har vidare utökats med en definition av kreditinstituts- direktivet. Paragrafen har även genomgått redaktionella förändringar. Paragrafen har ändrats med anledning av att den tidigare regleringen om finansiella företagsgrupper i 9 kap. kapitaltäckningslagen ersatts av regleringen i förordningen (EU) om tillsynskrav. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har även ändrats språkligt. Jämför kapitel 5. Bestämmelsen reglerar omfattningen av banksekretessen. fastslogs i bestämmelsen sekretess för uppgifter om enskildas förhållande till kreditinstitut. Föreslagna ändringar i första stycket innebär att bestämmelsen utvidgas till att även avse uppgift i en anmälan eller utsaga om misstänkta överträdelser av det finansiella regelverket som kan avslöja anmälarens identitet. Sekretessen ska i likhet med tidigare gälla endast obehöriga röjande. För en närmare redogörelse för vad som härmed avses hänvisas till tidigare för- arbetsuttalanden (se prop. 2002/03:139 s. 478–479). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.6.