sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — Lövensvärd, Silfverhöök, Vandeberger, Drakenhierta, Gyllenrapp, Gripensporre, Ankirstjärna, , Nordsköld*, Lovenhjelm, Leonhaupt, Gyllenpanzar, Löwensparre, Silfverhandske, Nordenstjerna*, Lejonblad, Krusenstråhle, Drakenhufvud, Gripenklinga, Skiöldsparr, Jaegerstierna, Lifvenhjelm, Rosenklinga*, Sabelstierna*, Creutzhammar*, Leijoncreutz*, Liljeklinga, Stjärnhjärta, Tigerhufvud, Stiernelov, Freijdensvärd, Lifvenskiöld, Ekenlilja, Garpenhielm, Swedhjelm, Silfwerflycht, Silfverleijon, Adlerskiöld*, Stiernflycht*, Mannercrantz*, Gyllenhorn*, Blixenstierna*, Ankargrip*, Lejonhammar, Drakhufvud, Silverkors, Stenstierna, Rosenhorn, Gyllenoxe, Stålhjärta, Lindenhierta, Gripenståhl, Nordengrip, Lovestjärna, , Gyllenelg, Lejongrip, Rosenströmer, Hjärtensköld, Ankarsvaan, Lagerstierna*, Ankarhielm, Munkeschöld, Sköldenström, Cederlilja, Falkenstråle. 13 § första stycket 3 (allmänt känt utländskt efternamn) PBR , mål nr N 90-011 PRV avslog ansökan på den grunden att namnet lätt kunde för- växlas med ett redan befintligt efternamn och att hinder enligt 13 § första stycket 1 därmed förelåg. PBR konstaterade att det sökta namnet, enligt vad som framkommit i PBR, inte förekom i . Namnet var emellertid att anse som ett allmänt känt utländskt efternamn. Hinder förelåg därför enligt 13 § första stycket 3. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning 13 § första stycket 4 (annans konstnärsnamn eller ett likartat namn som är allmänt känt) PBR , mål nr 05-152 Gossart PRV avslog ansökan med hänvisning till att namnet lätt kunde förväxlas med efternamnet på en känd holländsk konstnär, , som levde . PBR anmärkte beträffande begreppet konstnärsnamn att det med ett sådant förstås ett särskilt artistnamn eller ett likartat namn som är allmänt känt samt att bestämmelsen syftar till att skydda det ekonomiska värde som kan vara kopplat till allmänt kända konstnärsnamn och liknande namn. Härefter konstaterade PBR att det av motanförda efternamnet Gossaert varken var ett konstnärsnamn eller ett lik- artat namn enligt 13 § första stycket 4 namnlagen. Hinder mot att godkänna det ansökta namnet förelåg därför inte på de skäl som PRV anfört. 13 § första stycket 5 (beteckning för en stiftelse, en ideell förening eller någon liknande sammanslutning) (Avgöranden saknas) 13 § första stycket 6 (någon annans här i riket skyddade firma eller varumärke eller ett annat kännetecken som har inarbetats för någon annan i en näringsverksamhet här i riket) PBR , mål nr 91-452 Studebaker PRV avslog ansökan. PBR ändrade inte på beslutet utan konstate- rade att ordet Studebakers ingick i ett registrerat varumärke vilket utgjorde hinder för godkännande av ansökan enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 99-345 Wean PRV avslog ansökan. PBR fann liksom PRV att namnet Wean lätt kunde förväxlas med den registrerade firman import och export. Emellertid ansåg PBR att det vid en samlad bedömning före- låg synnerliga skäl för godkännande av ansökningen enligt 14 § andra stycket namnlagen. PBR beaktade härvid bland annat att sökan- den tidigare – innan hon adopterades – burit namnet Sai-Wean, att den motanförda firman inte hade gått att spåra trots stora ansträng- ningar och att det mellan Wean och firmadominanten förelåg viss skillnad i stavning. PBR , mål nr 01-131 Lysing PRV avslog ansökan. PBR, som inte ändrade på beslutet, konstate- rade att det av utredningen i målet framgått att Lysin eller Lysings ingick som firmadominant i sju aktiebolags registrerade firmor bland andra , och Lysings Bil- aktiebolag. Hinder mot att godkänna ansökan förelåg därför enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. PBR , mål nr 04-056 Molké PRV avslog ansökan. PBR, som inte ändrade på beslutet, fann att likheten mellan det sökta namnet Molké och som dominant i den motanförda firman var så påtaglig att efternamnet måste anses som lätt förväxlingsbart med firman. Hinder mot att godkänna ansökan förelåg därför enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. PBR , mål nr 04-252 Swire PRV avslog ansökan. PBR fann vid en helhetsbedömning efter- namnet Swire inte vara lätt förväxlingsbart med den motanförda enskilda firman . Hinder mot att godkänna ansökan förelåg därför inte enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 05-121 PRV avslog ansökan. PBR fann i likhet med PRV att det begärda efternamnet lätt kunde förväxlas med de registrerade firmorna och m.fl. Hinder mot att godkänna ansökan förelåg därför enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. PBR , mål nr 05-325 Winjett PRV avslog ansökan. PBR fann att det sökta namnet och firman inte var lätt förväxlings- bara med varandra. PBR framhöll att även små skillnader i stav- ningen kan medföra att risken för att ett efternamn förväxlas med ett varumärke eller ett företags firma minskar. I bedömningen vägdes även in den omständigheten att ordet vinjett bland annat betyder utsmyckning i början eller slutet av ett ljudavsnitt, t.ex. en musikvinjett, vilket ytterligare ansågs distansera det sökta efter- namnet från firmanamnet. Hinder mot att godkänna ansökan ansågs därför inte föreligga enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. PBR , mål nr 05-202 Wram PRV avslog ansökan. PBR fann att det sökta namnet och det mot- anförda varumärket inte var lätt förväxlingsbara med varandra, särskilt med hänsyn till den skillnad i stavning som förelåg. Hinder mot att godkänna ansökan enligt 13 § första stycket 6 namnlagen förelåg därför inte. PBR , mål nr 07-372 Wingo PRV avslog ansökan då verket ansåg att det sökta namnet lätt kunde förväxlas med de befintliga efternamnen Vingås och Vingå, med de enskilda firmorna och Wingo-MED samt med det registrerade EG-varumärket . PBR, som inte ändrade på PRV:s beslut, fann dock att det sökta namnet skiljde sig tillräckligt i fonetiskt och visuellt hänseende från de befintliga namnen Vingås och Vingå för att inte vara lätt förväxlingsbart med dessa. Inte heller ansågs förväxlingsrisk föreligga med den mot- Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning anförda enskilda firman . Däremot delade PBR PRV:s bedömning att namnet Wingo lätt kunde förväxlas med EG- varumärket samt med den enskilda firman . Hinder mot att godkänna ansökan förelåg därför enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. PBR , mål nr 08-022 Änged PRV avslog ansökan på bland annat den grunden att namnet var förväxlingsbart med inregistrerade firmorna Engheds Marketing, Engheds Markservice, och . PBR ändrade inte på beslutet utan konstaterade att den första stavelsen, såväl i det sökta namnet Änged som i namnet Enghed i de motanförda firmorna, är trycksvag och att vokalerna ä och e är svåra att skilja åt även vid ett vårdat uttal. Vidare föll enligt PBR bokstaven h lätt bort i uttalet efter en konsonant. PBR fann därför, i likhet med PRV, att det sökta namnet var lätt att förväxla med de motanförda firmorna. Hinder mot att godkänna ansökan förelåg således enligt 13 § första stycket 6 namnlagen. 13 § första stycket 7 (en titel på någon annans skyddade litterära eller konstnärliga verk, om titeln är egenartad, eller ett särskilt skapat namn som förekommer i ett sådant verk och vars utnyttjande skulle innebära en kränkning av någon annans upphovsrätt till verket) (Avgöranden saknas) Bedömningen av om ett namn lätt kan förväxlas med ett annat kan vara ett svårt moment vid handläggningen av ansökningar om namnbyte. Det kan bli fråga om intrikata överväganden där utrymme ges för skilda uppfattningar. Svårigheterna framträder med störst tydlighet vid bedömningen huruvida förväxlingsrisk föreligger i förhållande till befintliga svenska efternamn. Tonvikten i den fortsatta framställningen och analysen av praxisgenomgången är lagd vid just dessa situationer, som uppkommer vid tillämpningen av 13 § första stycket 1 namnlagen. När det gäller tillämpningen av 13 § första stycket 2–4 står ofta ett annat moment i förgrunden, Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning nämligen bedömningen av om det motstående namnet är allmänt känt eller inte. Även denna bedömning kan vara problematisk men den är av ett annorlunda slag. Som i ett föregående avsnitt visats har det påfallande ofta före- kommit att PBR gjort en annan och mer tillåtande bedömning än PRV när det gäller frågan om ett nybildat efternamn är lämpligt från språklig synpunkt enligt 12 § namnlagen. Den nu företagna praxisgenomgången visar att ändringsbenägenheten har varit stor även när det gällt att bedöma förväxlingsrisken, särskilt när det mot- stående intresset utgjorts av ett efternamn som någon annan levande person bär (13 § första stycket 1). Att över- och under- instanser emellanåt tolkar lagstiftningen på olika sätt är i sig inget anmärkningsvärt, utan en normal företeelse i ett rättssamhälle. Däremot är det inte tillfredsställande om, såsom här visat sig vara fallet, ansökningsmyndigheten och överinstansen uppseendeväckande ofta kommer till olika slutsatser trots ett likartat faktaunderlag. En sådan divergerande praxis är ett problem först och främst för sökandena och andra berörda parter men står också i strid med det allmänna intresset av förutsebarhet i rättstillämpningen och en väl fungerande förvaltning. Mot denna bakgrund finns skäl att försöka fastställa orsakerna till att PRV, PBR och även Regeringsrätten (numera HFD) så ofta har dragit olika slutsatser om lagstift- ningens rätta innebörd. PRV har, bland annat i den förenämnda skrivelsen till rege- ringen 2005, framhållit att verket i stor utsträckning följer de regler och grunder för bedömningen av förväxlingsrisken som finns i (SOU 1964:14). har, åtminstone tidigare, ansetts ha en auktoritativ prägel också med avseende på tillämpningen av namnlag. I skrivelsen gjorde PRV som sin uppfattning helt klart att orsaken till att en oenhetlig rättstillämpning uppkommit är att PBR frångått namnbokens bedömningsregler, vilket har lett till att PRV inte längre med säkerhet kan bedöma vilken betydelse som skall tillmätas det regel- system för förväxlingsbedömning som tillämpas av myndigheten. Även förklarade vid ungefär (vid Justitie- departements hearing 2005) den alltmer divergerande rättstillämp- ningen med att PBR frångått de bedömningar som utarbetades i samband med att den gamla namnlagen infördes , under det att PRV hållit fast vid principer. På motsvarande vis menade och folkminnen (i bilaga till skrivelsen till regeringen ) att PRV fortlöpande fäst Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning stor vikt vid Svensk namnboks kriterier för när ett namn ska anses alltför mycket likna ett annat, även om man kan märka en viss mildring i bedömningen. [PBR] hade länge en liknande inställning till likhetsgranskningens betydelse. kan man dock från överinstansens sida se en klart förändrad inställning. Denna beskrivning av hur PRV haft som rätte- snöre och bedömt förväxlingsrisken från i huvudsak fonetiska syn- punkter medan PBR efterhand gått över till en friare bedömning där den konkreta risken för namnförväxling tillmätts en större betydelse, stämmer väl överens med det intryck man får av den företagna praxisgenomgången. Avgörandena från PBR ger en bild av att domstolen, i ökande utsträckning och i långt större omfatt- ning än PRV, har fäst avseende vid andra än språkliga omständig- heter, och då inte bara vid den konkreta förväxlingsrisken utan även vid visuella och associativa skillnader mellan det begärda namnet och det eller de redan befintliga. Därmed är naturligtvis inte sagt att PBR gjort i någon mening fel; man skulle lika väl kunna hävda att PRV bär skulden för divergensen, eftersom myndigheten har underlåtit att anpassa sig till överinstansen för- ändrade regeltolkning. En grundläggande förklaring till att PBR kunnat frångå sin ursprungliga praxis torde vara att förarbetena till lagstiftningen inte lika otvetydigt som rekommenderar en fonetisk bedömning av förväxlingsrisken. I propositionen till namnlag angavs att avgörande bör vara huruvida en förväxling kan befaras i det praktiska livet, även om det betonades att en rent språklig bedömning av likhet och förväxlingsrisk [bör] bli ett centralt moment. Förarbetena vidlåds emellertid av en viss otydlighet i denna fråga. namnrättskommitté hade som mycket klar utgångspunkt att innebörden av att förväxling lätt kan ske i första hand avsåg den språkliga förväxlingsrisken. Den språk- vetenskapliga värderingen av de båda namnen skulle härvid vara av största betydelse. Detta ställningstagande utvecklades djupgående i utredningen och det gavs en mängd exempel på språkligt förväx- lingsbara namn. Under remissförfarandet framfördes kritik mot att bedömningen av förväxlingsrisken helt skulle utgå från en språk- vetenskaplig synvinkel. Departementschefen tog som framgått i viss mån fasta på kritiken när han underströk att den konkreta för- växlingsrisken måste vara avgörandet. I propositionen utvecklades inte närmare hur bedömningen av om förväxling i det praktiska Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning livet kan befaras skulle ske, men som exempel angavs att det kan inträffa att ett sökt efternamn inte bör godkännas på grund av för- växlingsrisken även om de båda namnen från språkvetenskaplig synpunkt är klart skilda kännetecken. Det framhölls också att normer med nu antydda jämkningar torde komma att medföra en strängare bedömning av förväxlingsrisk- frågan än den som varit rådande. Frågan är emellertid om inte departementschefen, genom att i förhållande till tona ner den språkliga sidan av riskbedömningen sam- tidigt som han i propositionen behöll det av kommittén föreslagna kriteriet att hinder skulle föreligga bara om namnen lätt kunde förväxlas, i själva verket skapade förutsättningar för en utveckling i motsatt riktning. I varje fall har dessa knapphändiga och inte särskilt upplysande anvisningar om hur en mer allsidig bedömning av förväxlingsrisken ska gå till, i kombination med en så gott som total avsaknad av prejudikat från Regeringsrätten, säkert bidragit till den norm- bildande roll som 1964 länge kom att spela och som kan sägas ha blivit bekräftad i förarbetena till namn- lag. Häri ges också en förklaring av verksamhetskaraktär till varför PRV, som handlägger ett mycket stort antal namnärenden där förväxlingsrisken aktualiseras, i hög grad har förlitat sig på den utförliga vägledning som finns i . Det rättsligt sett något oklara läget har erbjudit ett ganska vitt utrymme för PBR att forma sin egen praxis, något som dessutom i hög grad underlättats av att PRV enligt gällande ordning saknar besvärsrätt. Men någon förklaring till varför domstolen just gått över till en friare och mer tillåtande bedömning ger det inte. I det avseendet måste andra faktorer ha varit utslags- givande, kanske främst den allmänna samhällsutvecklingen som ansetts ställa större krav än tidigare på att den enskilde själv ska få bestämma vilket namn han eller hon ska bära. Man bör nog heller inte bortse från att de personliga tycken och preferenser som de enskilda domarna råkar ha kan få avsevärd betydelse för praxis- utvecklingen vid en så liten domstol som PBR, där personnamns- ärendena är förbehållna ett högst begränsat antal domare. PBR:s för sökandena allt mer generösa praxis kan visserligen förefalla ha stött på motstånd från Regerings- rättens sida i de ovan refererade fallen RÅ 2003 ref 97 I (Berneckow för likt ) och II (Hemilton för likt ), där såväl PRV som PBR hade ansett att namnen inte var lätt förväxlingsbara, Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning vare sig fonetiskt eller visuellt. Regeringsrättens avgöranden i dessa fall kan dock sägas ligga helt i linje med förarbetsuttalanden enligt vilka det är uppenbart att den konkreta förväxlingsrisken ökar om det sökta namnet liknar ett allmänt känt existerande namn (SOU 1960:5 s. 166) och behöver därför inte uppfattas – och synes heller inte av PBR ha uppfattats – som ett mer allmänt avståndstagande från PBR:s rättstillämpning i fråga om förväxlingsrisk. En faktor som på ett generellt plan har bidragit till utvecklingen är att PRV och PBR så gott som helt har upphört att inhämta språkvetenskapliga yttranden rörande förväxlingsrisken mellan två eller flera namn. PRV har själv som förklaring framfört att man bedömt omgången med språkliga expertutlåtanden som ett slöseri med tid och resurser, eftersom PBR ändå inte beaktar dem utan fortsätter längs den väg som domstolen själv har utstakat. En annan iakttagelse – som inte i egentlig mening berör proble- matiken vid bedömningen av förväxlingsrisken men som föranleds av praxisgenomgången – rör det så kallade latenta namnskyddet i 13 § namnlagen. I avgöranden som ligger något längre bak i tiden synes det ofta ha berott på rena tillfälligheter om PRV eller PBR har fått kännedom om att det finns personer som inte bär men enligt lag har rätt att bära ett namn som kunnat lätt förväxlas med det sökta namnet. Förhållandet har typiskt sett varit svårt att utreda; namnen har inte funnits upptagna i några befolknings- register eller liknande och har normalt kommit till myndighetens eller domstolens kännedom bara om en rättighetshavare gett sig tillkänna. Att tillfälligheter härvidlag har spelat en stor roll bekräftas av att det anmärkningsvärt ofta är först i PBR som en latent namnrätt uppmärksammas. Gemensamt för PRV och PBR i dessa tidigare fall då en fråga om latent namnrätt över huvud taget aktualiserats, synes ha varit att avgörandena som regel har grundats på ganska lösa antaganden rörande befintligheten av en latent namnrätt. En viss ändring härvidlag har dock kunnat iakttas . PRV har också upplyst att det sker en betydligt noggrannare granskning av om det finns en latent namnrätt, en granskning som har underlättats av en allt högre grad av datori- sering. Trots denna större noggrannhet finns det naturligtvis inga garantier för att alla förekommande latenta namnrätter uppmärk- sammas i ärendehanteringen. Frågan kvarstår således om det längre finns anledning att i namnlagen upprätthålla ett särskilt skydd för latenta namnrätter. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning Namn som har burits av en utdöd släkt Som beskrivits är praxis oenhetlig när det gäller att bedöma om ett begärt namn lätt kan förväxlas med ett efternamn som någon bär eller har rätt att bära (13 § första stycket 1 namnlagen). Tolkningssvårigheter uppkommer emellertid också när det gäller tillämpningen av 13 § första stycket 2, som avser byte till efter- namn som har burits av en utdöd släkt. I det fallet består problemet inte i första hand av att förväxlingsrisken skulle vara svårbedömd – vanligen är det sökta namnet identiskt eller så gott som identiskt med det motstående, i följd varav förväxlingsrisken är uppenbar – utan har att göra med frågan om det sistnämnda namnet är allmänt känt eller inte. De ansökningar som vållat problem i rättstillämpningen har i de flesta fall avsett efternamn som har tillhört en på svärdssidan utslocknad adelssläkt. Antalet ansökningar om förvärv av sådana efternamn var tidigare ringa men har det ökat kraftigt. Många av de från sökandenas synpunkt mest attraktiva adelsnamnen har härigenom fått nya bärare. –2009 godkändes exempelvis byten till namnen Liljesvärd, Cederflycht, Gyllenpistol, Silfwercreutz, Nordenstråle, Lagersparre, Rosenklinga och Gyllenheim, vilka alla tillhört utdöda adelsätter som alltså inte bedömts ha varit i namnlagens mening allmänt kända. I vissa fall, så- som beträffande namnen Adlerstam, Gripensvärd och Nordenstjerna, har ansökningar beviljats trots att den aktuella släkten fortlevde under det sökta namnet långt in . Den helt avgörande faktorn vid bedömningen av om namnet är allmänt känt har i själva verket varit om namnet funnits upptaget under eget upp- slagsord i , som utgavs –1996 av förlaget . Däremot har namnens eventuella förekomst i äldre verk som Svenskt biografiskt lexikon, Svenska män och kvinnor samt Svenska adelns ättartavlor ansetts sakna betydelse. Mer anmärkningsvärt är att inte heller ett efternamns förekomst i något av de stora uppslagsverk som utkom eller i Svenskt konstnärslexikon som utkom , ansetts ha någon in- verkan på namnets karaktär av att vara allmänt känt eller inte. Inte ens det förhållandet att en utslocknad adelssläkt givit namn åt ännu verksamma hospital och stiftelser, såsom fallet var beträffande det av PBR godkända efternamnet Gyllenbielke, har ansetts böra beaktas vid denna prövning. Som framgått av redovisningen av det avgjorda fallet har inte heller en Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning omfattande förekomst av namnet på Internet tillmätts någon avgörande betydelse i sammanhanget; finns namnet inte upptaget i Nationalencyklopedien är frågan i praktiken redan avgjord. Denna till synes egendomliga praxis avviker mycket tydligt från vad som var avsikten enligt förarbetena till namnlag. Tanken var då att ett byte till ett namn som tillhört en utdöd släkt inte skulle accepteras om namnet hade varit av viss betydelse i den svenska politiska eller kulturella historien eller i övrigt var så känt att det måste anses olämpligt att någon som inte är släkt med den tidigare namnbäraren får rätt att bära efternamnet. Man poäng- terade att det avsedda skyddet avsåg ett samhällsintresse som kanske väl så mycket avsåg allmänna kulturella frågor som namn- rätt (SOU 1960:5 s. 167). Enligt uppgift finns cirka 2 300 utdöda adelssläkter, varav endast ett fåtal finns beskrivna i . Med nuvarande praxis, som alltså har tillkommit närmast i strid med lagstiftarens överväganden vid bestämmelsernas tillkomst, innebär det att det stora flertalet av dessa namn ännu är tillgängliga för obesläktade sökande. Härtill kommer ett okänt antal icke adliga efternamn, som har burits av historiskt kända personer men som inte har några nu levande bärare. Frågan är om det är en lycklig utveckling att dessa namn av stort historiskt, kulturellt, veten- skapligt eller liknande intresse i allt större omfattning monopoli- seras av personer som för egen del inte har den ringaste anknytning till den utdöda släkten. Vad man bör överväga är därför att i någon mån stärka skyddet för historiskt kända namn, och då naturligtvis utan avseende till om den utdöda släkten varit adlig eller inte. Namnskyddet bör stärkas för den som bär ett unikt efternamn och för historiskt kända namn som tillhört utdöda släkter. De allra vanligast förekommande efternamnen behöver däremot inget skydd alls. Namnlagen bör också bättre anpassas till upp- hovsrätten i övrigt. Kommittén föreslår i huvudsak följande ändringar i förhållande till nuvarande 13 § namnlagen. Ett nybildat efternamn får inte godkännas om det kan för- växlas med ett namn som redan finns. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning Byte till ett historiskt känt namn som har burits av en utdöd släkt ska få ske bara om det finns särskilda skäl. Ett efternamn ska kunna godkännas även om någon annan har en så kallad latent rätt till namnet. Det upphovsrättsliga titelskyddet som hinder mot godkän- nande av efternamn slopas. Namnskyddet upphör för efternamn som bärs av minst 2 000 personer. Vem som helst får därmed i princip rätt att byta till ett så vanligt efternamn. Historiskt sett har namnets förhärskande uppgift varit att verka individualiserande. Regleringen av namnskyddet tillkom ursprung- ligen för att tillgodose det offentligrättsliga intresset av att kunna skilja den ena individen från den andra med hjälp av namnet. Parallellt härmed har de enskilda individerna haft ett intresse av att genom framför allt efternamnet kunna ge uttryck för sin personlig- het och markera samhörighet med familjen och släkten. I de lagstiftningsärenden som ledde och namnlagar konstaterades att utvecklingen av folkbokföring och det ökade bruket av personnummer innebar att namnets funktion som offentligrättsligt identifieringsmedel hade minskat i betydelse.