sou · H1B361 · 2013-09-05 00:00:00 — Bokföringen ska överensstämma med god redovisnings- sed och redovisningen ska ge en rättvisande bild av statens verk- samhet, det ekonomiska resultatet och ställningen samt förvalt- ningen av statens tillgångar. Statens budget ska omfatta alla inkomster och utgifter samt andra betalningar som påverkar statens lånebehov (3 kap. 3 §). Utgångspunkten är att statens inkomster och utgifter ska redovisas brutto på inkomsttitlar och anslag. Om inkomster helt eller till en bestämd del ska täcka utgifterna i en viss verksamhet, så ska inkomsterna och motsvarande utgifter emellertid inte budgeteras eller redovisas mot anslag (3 kap. 4 § och 6 §). Detta gäller t.ex. verksamheten vid . Inom låneramar beslutade av ska anläggningstillgångar finansieras med lån i (7 kap. 1 §). Dessa låne- ramar fördelar regeringen ut på myndigheter i regleringsbreven. Även de fastighetsförvaltande myndigheterna omfattas av denna bestämmelse; är en av dessa myndigheter, de övriga framgår av avsnitt 2.1.4 nedan. Regeringen får besluta att sälja fast egendom, förutsatt att vär- det inte överstiger och om egendomen inte alls eller endast i ringa utsträckning behövs i statens verksamhet och om det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande ska ägas av staten. För lägre belopp har regeringen genom förordning delegerat beslutsrätten till de fastighetsförvaltande myndigheterna. Försäljningar ska genomföras affärsmässigt om inte särskilda skäl talar emot det (8 kap. 7 §). För upplåtelse eller försäljning av tomträtt och byggnad som är lös egendom gäller samma bestämmelser som för fast egendom (8 kap. 5 §). I 8 kap. 8–12 §§ finns regler om disposition av försäljnings- inkomster. Generellt föreskriver budgetlagen att inkomster från av beslutad försäljning av egendom ska redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten, om inte bestämmer annat. Vissa möjligheter till undantag ges när regeringen har beslutat om försäljning. Om i ett sådant fall egendomen har använts i en verk- samhet för vilken har godkänt en investeringsplan, får regeringen besluta att inkomsten ska disponeras för att finansiera Gällande rätt och vissa aktörer investeringar som ingår i planen. För egendom som inte har använts i en verksamhet för vilken har godkänt en inve- steringsplan gäller att om den försålda tillgången har finansierats med anslagsmedel, så redovisas det bokförda värdet mot inkomst- titel, varefter regeringen får disponera överskottet i verksamheten. Har tillgången lånefinansierats får regeringen disponera överskottet i verksamheten sedan lånen lösts. Dessa bestämmelser gäller dock inte vid försäljning av fast egendom eller aktier. I dessa fall säger budgetlagen att om egendomen har anslagsfinansierats ska hela inkomsten redovisas mot inkomsttitel och om den har lånefinansie- rats ska överskottet, sedan lånen lösts, redovisas mot inkomsttitel. Av budgetlagen framgår således befogenhetsfördelningen mellan riksdag och regering avseende disposition av försäljningsinkomster. I kapitalförsörjningsförordningen (2011:210) regleras motsvarande förhållanden – med sakligt sett samma innebörd – mellan reger- ingen och myndigheterna. 2.1.2Förordningen (1993:528) om statliga myndigheters lokalförsörjning Varje myndighet ansvarar för hur de lokaler som den disponerar används. Därvid företräder myndigheten staten som lokalhyresgäst eller arrendator och som arbetsgivare enligt arbetsmiljölagstift- ningen. Varje myndighet beslutar om sin lokalförsörjning, dvs. hur myndigheten förses med mark, lokaler och anläggningar för sin verksamhet, inom ramen för vad regeringen beslutat i fråga om lokalisering av myndigheten. ger visst stöd i lokalförsörjningsfrågor till regeringen och myndigheterna. Som underlag för detta anges i förordningen att varje myndighet ska lämna uppgifter om ingångna hyresavtal och om förändringar i dessa till Ekonomistyrningsver- ket. Myndigheter disponerar resurser i taget. Förpliktelser som följer av hyresavtal – vilka vanligen har längre löptid än – får därför anses vara ett åtagande i den löpande verksamheten och som regleras i 19 § anslagsförordningen (1996:1189). Inom ramen för de resurser en myndighet förfogar över får den ingå de hyres- och arrendeavtal som den behöver för sin verksam- het. Detta får ske för hyresavtal med kortare löptid än (om de ekonomiska förpliktelserna i avtalet inte motsvarar en längre Gällande rätt och vissa aktörer löptid), i annat fall krävs regeringens medgivande. och högskolor gäller samma regler, men . Regeln är utformad på sådant sätt att eventuella övriga kostnads- åtaganden läggs till hyreskostnaden så att förpliktelser som ökar den totala lokalkostnaden omfattas av beräkningen. Detta innebär att den faktiska längden på de ekonomiska åtagandena i hyreskon- traktet framgår. Om en planerad lokalförändring kräver ökad tilldelning av anslagsmedel, höjning av avgifter eller motsvarande får myndig- heten besluta om detta endast efter medgivande av regeringen. Begäran om sådant medgivande lämnas av myndigheten till reger- ingen i budgetunderlaget. En myndighet får inte ingå hyresavtal för bostäder i syfte att upplåta den till en enskild som bostad, om inte något annat följer av lag eller annan författning eller regeringen i ett enskilt fall beslutat annat. Undantagna från denna bestämmelse är universitets och högskolors uthyrningar till utländska studenter inom utbytes- program och till gästforskare som inte är anställda vid myndigheten samt utlandsmyndigheter. 2.1.3Förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag Myndigheter som lyder under regeringen ska lämna ett budgetunderlag till regeringen. Enligt 9 kap. 3 a § ska myndigheten i budgetunderlaget lämna uppgifter om förväntade större förändringar i sitt behov av lokaler. Uppgif- terna ska omfatta de tre närmast följande räkenskapsåren. 2.1.4Förordningen (1993:527) om förvaltning av statliga fastigheter m.m. Förordningen slår fast att regeringen beslutar vilka myndigheter som ska förvalta fastigheter och som därmed ansvarar för förvärv, upplåtelse, drift och underhåll samt avyttring av fast egendom för statens räkning. Med fast egendom avses även tomträtt samt bygg- nad och anläggning som är lös egendom. Regeringen beslutar också om omfattningen av respektive myndighets fastighetsförvaltnings- Gällande rätt och vissa aktörer Fast egendom får inte förvärvas och förvaltas av andra myndigheter än dem som är fastighetsförvaltande. En myndighet får inte förvalta bostäder för uthyrningsändamål. Undantag ges dock i förordningen för utlandsmyndigheter och för situationen när en fastighet eller byggnad som förvaltas av myndig- heten innehåller bostad som inte kan avskiljas från fastigheten eller byggnaden i övrigt. Regeringens senaste beslut om fastighetsförvaltande myndig- heter fattades . Beslutet anger vilka myndigheter som ska förvalta fastigheter samt omfattningen på deras uppdrag. Följande myndigheter är fastighetsförvaltande: Av myndigheterna är det framför allt och , och till viss del , som förvaltar fastigheter som ska användas för statlig verksamhet eller upplåtas till annan part. Gällande rätt och vissa aktörer Flera förvaltningsuppdrag för de övriga myndigheterna avser speciella egendomar eller fastigheter som är i statens ägo utan att syftet är att bedriva statlig verksamhet i lokalerna. Vidare kan nämnas att av fastigheter är mycket begränsad sedan flygplatsverksamheten har bolagiserats. Respektive myndighet ska upprätta och fortlöpande hålla en förteckning över sina objekt. Myndigheterna som har förvaltnings- uppdrag företräder staten som fastighetsägare och som byggherre enligt (2010:900). Förordningen slår fast att fastigheterna ska förvaltas på ett för staten ekonomiskt effektivt sätt så att tillgångarnas värde bibehålls och om möjligt ökas. En fastighetsförvaltande myndighet får besluta om investeringar (förvärv, nybyggnader och ombyggnader) där den beräknade inve- steringskostnaden per projekt inte överstiger . För högre belopp ska frågan överlämnas till regeringen för pröv- ning. Myndigheten ska löpande hålla en plan över investeringar överstigande . För och gäller dock gränsen för att ett ärende ska överlämnas till regeringen; detta framgår av myn- digheternas regleringsbrev. Fastigheter som förvaltas av myndigheterna får upplåtas till statlig myndighet, kommun eller enskild. Upplåtelser ska ske på marknadsmässiga villkor. Om ersättningen inte kan fastställas på marknadsmässig grund ska den fastställas efter vad som kan anses skäligt, därvid ska hänsyn tas till fastighetens särskilda karaktär och dess ekonomiska och tekniska livslängd. Fastighetsförvaltande myndighet ska hålla aktuella planer för drift och underhåll av sina fastigheter samt en avyttringsplan för försäljning eller avyttring över sådana objekt som inte behövs för statlig verksamhet och som inte av andra särskilda skäl bör vara kvar i statens ägo. Överföringar av fastigheter mellan fastighetsförvaltande myn- digheter sker efter medgivande av regeringen och ska ske till bok- fört värde. Är någon eller båda parterna affärsverk ska överföringen ske på marknadsmässiga villkor. Gällande rätt och vissa aktörer 2.1.5Förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom m.m. Förordningen reglerar de fastighetsförvaltande myndigheternas avyttring av fastigheter. Som framgått av avsnitt 2.1.1 anges i budgetlagen att regeringen får besluta att sälja fast egendom, förutsatt att värdet inte översti- ger och om egendomen inte alls eller endast i ringa utsträckning behövs i statens verksamhet och om det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande ska ägas av staten. Förordningen om överlåtelse av statens fasta egendom m.m. anger vilka fastighetsförvaltande myndigheter som får besluta om försäljning av fastigheter och det maximala marknadsvärdet på fas- tigheter som försäljs. och får besluta om försäljning av fastigheter värda högst , Luft- fartsverket, och om försäljning av fastigheter värda högst och , , , och om fastigheterna är värda högst . Övriga myndigheter, och även de myndigheter som själva kan besluta om försäljning, får uppdra till att besluta om försäljning av egendom om värdet inte överstiger . En förutsättning för försäljning är att egendomen inte alls eller endast i ringa utsträckning behövs i statens verksamhet och att det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande ska ägas av staten. Hänsyn till kulturminnesvården, totalförsvaret, naturvården och det rörliga friluftslivet kan utgöra särskilda skäl för att en egendom fortfarande ska ägas av staten. Innan en fastighetsförvaltande myndighet avyttrar en fastighet ska den samråda med annan myndighet om det är troligt att den myndigheten behöver fastigheten eller om fastigheten behövs för de intressen som den myndigheten har att bevaka. En fastighetsförvaltande myndighet ska medverka till att statens långsiktiga mark- och lokalbehov samordnas med kommunernas översiktsplanering. Gällande rätt och vissa aktörer Försäljning av statens fasta egendom ska genomföras affärs- mässigt. Den säljande myndigheten ska låta värdera fastigheten inför en försäljning. När det är fråga om försäljning av fast egendom för samhälls- byggnadsändamål till en kommun ska pris och övriga villkor bestämmas efter förhandling mellan kommunen och myndigheten. Vid försäljning av bostadsfastighet finns särskilda regler i förord- ningen. I övriga fall ska försäljning ske på offentlig auktion eller genom anbudsförfarande. Om detta inte ger ett tillfredsställande pris får försäljning ske efter förhandling med spekulanter på lämp- ligt sätt. Som framgått av avsnitt 2.1.1 innehåller kapitalförsörjningsför- ordningen (2011:210) de generella reglerna om hur försäljnings- inkomster får disponeras av myndigheterna. Utöver vad som där redovisades bör tilläggas att det i reglerings- brev finns vissa specifika bestämmelser kring hur försäljnings- inkomster ska disponeras. Verket får disponera intäkter som härrör från försäljningar av fastigheter i samband med försvarsbesluten åren 19961, 20002 och 20043 för att finansiera kostnader som upp- står i samband med avveckling av lokaler, mark och anläggningar. Dessutom får disponera intäkter från försälj- ning av övnings- och skjutfält för att finansiera kostnader för att hantera olönsamma fält och att utveckla metoder för att ta hand om oexploderad ammunition på skjutfält. 2.1.6Lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter Stämpelskatt utgår vid olika slag av överlåtelse av och inteckning av fast egendom. Enligt 2 § är staten undantagen från skattskyldighet enligt lagen. Undantaget omfattar dock inte statliga bolag. Vid en överlåtelse av fast egendom från staten till ett aktiebolag som ägs av staten är bolaget skyldigt att erlägga stämpelskatt enligt lagen om överlåtelsen sker genom köp, byte, tillskott m.m. Stäm- pelskatten uppgår till av det högsta av köpeskillingen och fastighetens taxeringsvärde. Överlåtelser som sker genom att 1996/97:4, 1996/97:FöU1, rskr. 1996/97:36. 1999/2000:30, bet. 1999/2000:FöU2, rskr. 1999/2000:168, prop. 1999/2000:97, bet. 1999/2000:FöU7, rskr. 1999/2000:250, bet. 1999/2000:FöU8, rskr. 1999/2000:251. 2004/05:5, prop. 2004/05:43, bet. 2004/05:FöU4, bet. 2004/05:FöU5, rskr. 2004/05:143. Gällande rätt och vissa aktörer fastigheter som tillhör bolaget tillförs mark vid en fastighetsbild- ningsförrättning (efter beslut från lantmäterimyndigheten) är dock inte stämpelskattepliktiga. 2.1.7Jordabalken (1970:994) Jordabalken (JB) innehåller centrala regler för fastighetsrätt, hyres- rätt m.m. I det följande redogörs för regler av särskild relevans i detta sammanhang. Tillbehör till fastighet – 2 kap. 4 och 7 §§ JB samt lagen (1992:1461) om verkan av vissa förbehåll vid överlåtelse av fastighet som tillhör staten, m.m. Staten har möjlighet att vid överlåtelse av fastighet förbehålla sig äganderätten till vissa föremål som annars enligt jordabalken skulle ha varit att betrakta som tillbehör till fastigheten och följt med fastigheten till den nye ägaren. Sådana föremål kan vara teleled- ningar, anläggning för radiosändningar, anläggning för viss tele- kommunikation, starkströmsledningar anordningar för sjöfarten eller byggnad, ledning eller anläggning avsedd för totalförsvaret. Denna rätt saknas dock för statliga bolag. Tidsbegränsning av nyttjanderätter – 7 kap. 5 § och 9 kap. 2 § JB I 7 kap. 5 § JB finns begränsningar av för hur lång bestämd tid nyttjanderätter i fast egendom kan upplåtas. I huvudsak gäller en begränsning för fastighet utanför detaljplanelagt område (utom jordbruksarrende) och för fastighet inom detaljplane- lagt område och för jordbruksarrende. Staten har ett undantag från dessa begränsningar och kan upplåta nyttjanderätter . Statliga bolag har inte motsvarande undantag. Gällande rätt och vissa aktörer Blockuthyrning av bostadslägenheter – 12 kap. 1 § sjätte stycket JB Vid s.k. blockuthyrning av bostadslägenheter, dvs. att fastighets- ägaren hyr ut fler än tre lägenheter för andrahandsuthyrning under ett och samma hyresavtal, finns möjlighet enligt 12 kap. 1 § sjätte stycket JB att göra avsteg från vissa tvingande regler i hyreslagen om exempelvis fördelning av underhållsansvar och underhållskost- nader. Förfarandet är vanligt vid uthyrning för exempelvis boende för studenter eller anställda. För avsteg från reglerna krävs godkän- nande från hyresnämnden, om inte staten eller kommun och lands- ting är hyresvärd. Statligt ägda bolag omfattas inte av undantaget. Upplåtelse av tomträtt – 13 kap. 2 § JB Tomträtt får endast upplåtas i fastighet som tillhör stat och kom- mun. Tomträtt kan inte upplåtas i fastighet som ägs av bolag. Fastighet som belastas av tomträtt kan i och för sig överlåtas till bolag. Det finns dock exempel på fall där underinstanser har ifråga- satt sådant bolags möjlighet att registrera ändringar eller förnyelser av tomträttsavtalet. 2.1.8Expropriationslagen (1972:719) Egendom som ägs av staten kan inte bli föremål för expropriation (1 kap. 1 §). Undantaget gäller inte för egendom som ägs av statligt ägda bolag. Expropriation kan avse äganderätt eller särskild rätt i egen- domen. Expropriation kan ske för vissa allmänna ändamål, oavsett vem som är huvudman. 2.1.9Förordningen (1971:1152) om allmänna jordbruksarrenden Förordningen tillämpas när statliga myndigheter upplåter jord- bruksarrende och arrendet omfattar bostad för arrendatorn. Om det finns särskilda skäl, får arrendeavtalet ges annat innehåll än som följer av förordningen. Gällande rätt och vissa aktörer Enligt förordningen ska arrendetiden utgöra . Är arrende- tiden längre än , ska arrendeavgiften anknytas till lämpligt index. I övrigt innehåller förordningen bl.a. regler om när arrende- avgiften senast ska betalas och om vissa rättigheter som kan vara kopplade till arrendet, t.ex. jakt- och fiskerättigheter. 2.1.10Jordförvärvslagen (1979:230) och lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället Dessa lagar omfattar endast lantbruksegendom respektive fastig- heter med jordbruksarrenden som innefattar bostad åt arrendatorn. För det fall sådan egendom finns i bestånd gäller dock regleringen i lagarna på motsvarande sätt som om egen- domen ägdes av statligt bolag. En överlåtelse från Fortifikations- verket till bolag kan således aktualisera en tillämpning av respektive lagstiftning. 2.1.11Bostadsförvaltningslagen (1977:792) Fastigheter som ägs av staten kan inte bli föremål för särskild för- valtning enligt 2 § bostadsförvaltningslagen. Undantaget gäller inte för fastigheter som ägs av statliga bolag. 2.1.12Förordningen (1988:1229) om statliga byggnadsminnen4 Vissa av de fastigheter som förvaltas i myndighetsform är statliga byggnadsminnen (SBM). De statliga byggnadsminnena utgörs av cirka 260 av de kulturhistoriskt mest värdefulla byggnaderna och anläggningarna i statens ägo.5 Syftet med en byggnadsminnes- förklaring är att garantera ett långsiktigt bevarande och underhåll av hög kvalitet, men även att tillgängliggöra byggnader och miljöer 4Denna förordning kommer fr.o.m. att ersättas av en ny med samma namn (2013:558). Den nya förordningen innehåller färre paragrafer än dagens och vissa av de begrepp som här beskrivs har utmönstrats. I sak medför dock inte den nya förordningen några mer betydande förändringar av betydelse för utredningens arbete, t.ex. förändras inte skyddet för eller tillsynen över de statliga byggnadsminnena. 5Sifferuppgiften hämtad från () . Gällande rätt och vissa aktörer så att människor nu och ska kunna få ta del av histo- riska kunskaper och upplevelser. Förvaltningen av SBM är reglerad i förordningen om statliga byggnadsminnen. Denna innebär restriktioner i berörd myndighets förvaltningsuppdrag genom att den begränsar hur myndigheten får förfara med byggnaden. Regleringen syftar till att vidmakthålla byggnader som genom sitt kulturhistoriska värde är synnerligen märkliga eller ingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelseområde. SBM kan också utgöras av parker, trädgårdar eller andra anläggningar. Regeringen beslutar efter framställan från Riksantikvarieämbe- tet om en byggnad ska förklaras för statligt byggnadsminne enligt förordningen. När regeringen beslutar om ett SBM anges också skyddsföreskrifter med instruktioner om hur byggnaden ska vårdas och underhållas och i vilka avseenden den inte får ändras. Före- skrifterna kan också gälla ett område kring byggnaden. Om det finns särskilda skäl får ett statligt byggnadsminne ändras i strid med skyddsföreskrifterna. har tillsynsansvaret för SBM och håller en förteckning över dem. Frågor om ändring av skyddsföreskrifter prövas av regeringen om det innefattar från kulturhistorisk syn- punkt väsentliga ingrepp, i annat fall beslutar Riksantikvarieämbe- tet. Ett SBM får inte överlåtas till annan om det finns risk att det kulturhistoriska värdet minskar. Om ett SBM överlåts till en annan ägare än staten övergår det till att bli ett byggnadsminne enligt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (3 kap. 1 § i denna lag).6 Efter överlåtelse av statligt byggnadsminne till bolag övergår till- synen från till . ska i samråd med de fastighetsförval- tande myndigheterna upprätta en förteckning över sådana byggna- der som inte är SBM, men som ändå är kulturhistoriskt värdefulla (12 §). Byggnaderna i denna förteckning får ändras bara om det är nödvändigt. I förteckningen ska också anges om byggnaden kan komma ifråga för byggnadsminnesförklaring (14 §). I sådana fall får åtgärd som kan minska det kulturhistoriska värdet enbart ske efter samråd med . 6 Denna lag kommer fr.o.m. att byta namn till kulturmiljölagen. I sam- band med detta görs också vissa förtydliganden och ändringar av redaktionell och språklig karaktär i lagen. Materiellt sett sker dock inga mer betydande förändringar av betydelse i detta sammanhang. Gällande rätt och vissa aktörer Förordningen innehåller också regler om värdefulla fastigheter (16 §). Dessa är fastigheter som ägs av staten och är en viktig del av det nationella kulturarvet eller av stort kulturhistoriskt värde och därför ska förvaltas så att det kulturhistoriska värdet inte minskar. har tillsynsansvar även över dessa fastigheter och håller en förteckning över dem. 2.2Regler avseende försvarsområdet m.m. I sitt uppdrag åt utredningen har Falkenborn Advokatbyrå analyse- rat vilka lagar och författningar som kan behöva ändras om Fortifi- kationsverket läggs ned och fastighetsbeståndet och verksamheten flyttas till en annan myndighet och/eller ett av staten helägt bolag. Falkenborns arbete visar att de regler som kan beröras är av varie- rande slag. Somligt avser omständigheter som i princip alltid aktua- liseras i överväganden om eventuell ombildning av myndighets- verksamhet till bolagsform, t.ex. frågan om offentlighetsprincipens tillämplighet. Annat handlar om att det i vissa avseenden råder sär- skilda regler för försvarsrelaterad verksamhet, framför allt avseende miljö- och säkerhetsaspekter, vilket också påverkar förutsättning- arna för att bedriva fastighetsförvaltning på detta område. Vissa sådana aspekter framhålls också i våra direktiv. I detta avsnitt redogörs översiktligt för vissa författningar m.m. med särskild betydelse för försvarsrelaterad verksamhet. 2.2.1Miljöbalken (1998:808) (MB) innehåller en rad centrala regler på miljörättens område. Bestämmelserna i balken syftar till att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. I det här sammanhanget är det av särskilt intresse att MB inne- håller vissa bestämmelser som medger undantag för staten, sär- skilda bestämmelser om Generalläkarens tillsyn samt regler om totalförsvaret, inklusive avseende riksintressen. I våra direktiv anges att en förändrad förvaltning av de fastig- heter ansvarar för inte ska innebära ändringar när det gäller tillsynen över miljöfarlig verksamhet eller Försvars- maktens ansvar och möjligheter att bevaka frågor om riksintresset Gällande rätt och vissa aktörer för totalförsvaret i olika sammanhang. Tillsynen av att Försvars- makten följer lagar inom bl.a. miljö- och hälsoskydd utövas av Generalläkaren, som är en fristående funktion placerad vid För- svarsmaktens högkvarter. Inom miljö- och hälsoskydd har General- läkaren även tillsyn över , Försvarets radio- anstalt och . Tillståndsansökan och anmälan om verksamhet – 9 kap. 8 § MB och 11 kap. 9b § MB Ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet ska för Försvars- makten, , och Försva- rets radioanstalt alltid prövas av . Ansökan om till- stånd till vattenverksamhet prövas av mark- och miljödomstolen. Anmälan om miljöfarlig verksamhet och/eller vattenverksamhet ska enligt vad regeringen föreskriver göras till Generalläkaren. Prövning av Generalläkarens tillsynsbeslut – 18 kap. 1 § MB Vanligtvis prövar mark- och miljödomstol efter överklagande läns- styrelsers och andra statliga myndigheters beslut, men det är reger- ingen som prövar beslut av Generalläkaren enligt MB eller före- skrifter meddelade med stöd av balken.