sou · H1B379 · 2013-12-04 00:00:00 — JK och JO:s tillsyn och möjlighet att rikta kritik mot myndigheter och befattningshavare fyller en viktig funktion i det preventiva arbetet. Att möjligheterna att beivra överträdelser blir mer begränsade avseende de privatanställda är i och för sig en brist. 24 Jfr 1 kap. 1 § LAS. En lag om rätt att meddela uppgifter för verksamma ihåg att detta är en ordning som i huvudsak redan gäller för de anställda i kommunalt ägda företag, att det endast är de mindre allvarliga överträdelserna som inte kommer att kunna beivras samt att det stora flertalet verksamma inom vård, skola och omsorg är verksamma inom offentlig sektor varför JK och JO fortfarande kommer att vara normbildare. Det finns vidare anledning att anta att privat verksamma arbetsgivare kommer att intressera sig för JK:s och JO:s avgöranden, om inte annat så i brist på annan vägledning. 9.5Alternativ till att bara reglera vård, skola och omsorg Som ovan nämnts finns det ett antal verksamhetsområden som i och för sig kan anses vara lämpliga att reglera men som utredningen valt bort av olika skäl. Det rör sig t.ex. om de kompletterande aktörerna till Arbetsförmedlingen, inhyrda arrestvakter och viss utbildningsverksamhet. Om man skulle välja att utvidga den föreslagna regleringen till att omfatta dessa grupper kan detta göras genom att i uppräkningen i lagtexten lägga till de aktuella verksamhetsområdena. Eftersom det i samtliga dessa fall är fråga om upphandlad verksamhet kan avgränsningarna av verksamhetsområdena lämpligen bestämmas till det som upphandlats. Vad gäller utbildningsverksamhet som tillhandahålls genom förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program finns det särskilda problem ur regleringssynpunkt då dessa utbildningar som nämnts ovan, jfr avsnitt 8.6.1 och 9.2.1, i vissa fall i praktiken är sammanblandade med annan utbildning. Regleringstekniskt är det dock möjligt att lägga till även detta verksamhetsområdet i den föreslagna lagen. 10 Konsekvenser och ikraftträdande Den föreslagna lagen medför ändringar av innehållet i anställningsavtalen för ett mycket betydande antal arbetstagare. Enligt utredningens mening får förändringarna emellertid begränsade praktiska konsekvenser och det finns därför inte något behov av övergångsbestämmelser. Man kan i stället tänka sig att skjuta på ikraftträdandet för att ge arbetsmarknadens parter möjligheter att anpassa sig. Det kan t.ex. krävas vissa utbildningsinsatser. Efter vederbörlig remissbehandling och lagrådsgranskning bör regeringen kunna förelägga en proposition . Det innebär att en lag allra tidigast kan träda i kraft . Mera realistiskt torde dock ett något senare ikraftträdande vara, t.ex. , vilket också ger visst rådrum åt arbetsmarknadens parter. I uppdraget ingår att särskilt analysera konsekvenserna för arbetstagare och arbetsmarknadens parter. För utredningens arbete gäller därutöver bestämmelserna i kommittéförordningen (1998:1474). Den föreslagna lagen strider enligt utredningens mening inte mot några EU-rättsliga förpliktelser. 10.2.1Konsekvenser för arbetstagare och arbetsmarknadens parter Såsom nämnts ovan, se avsnitt 9.3.2, påverkas avtalsförhållanden mellan ett stort antal olika parter på arbetsmarknaden då bestämmelser om tystnadsplikt i kollektivavtal, anställningsavtal och upp- dragsavtal etc. förlorar i betydelse. Konsekvenserna ur ekonomisk synvinkel kan dock förväntas vara små. Den mest påtagliga kostnaden för arbetsmarknadens parter utgörs av utbildningskostnader. Övriga kostnader kan förväntas vara närmast obetydliga. Konsekvenserna för förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare är svårare att överblicka. Viss risk för ett ökat hemlighetsmakeri finns säkert men avseende för företagen mer centrala uppgifter är detta hemlighetsmakeri säkerligen omfattande . Någon mer avgörande betydelse för samarbetsklimatet bör den föreslagna lagen därför inte ha. Konsekvenserna för arbetstagarna är att deras möjligheter att lämna ut information stärks i betydande grad, de behöver inte riskera att förlora sin anställning eller utsättas för andra repressalier och de riskerar inte heller att bli skadeståndsskyldiga. Arbetstagare och andra som är verksamma inom berörda verksamheter behöver inte längre fundera över om den information de vill sprida utgör allvarliga missförhållanden eller inte utan de kan sprida i princip vilken information som helst, dock inte på vilket sätt som helst. Rapporteringsskyldigheten avseende vissa missförhållanden påverkas dock inte av ett förstärkt meddelarskydd. För personer i företagsledande ställning medför den föreslagna lagen inga konsekvenser alls eftersom de inte omfattas av den. För företagen medför den föreslagna lagen att de inte kan förlita sig på ett riktigt lika starkt skydd genom lojalitetsplikten som tidigare och att det kommer att bli svårare för dem att skydda sin företagsinterna information. Det är möjligt att vissa företag kommer att tvingas till organisatoriska förändringar till följd av den föreslagna lagen. Mot bakgrund av den föreslagna lagens snäva tillämpningsområde är dock de praktiska konsekvenserna för företagens del ganska små. Några sådana konsekvenser som avses i 15 § kommittéförordningen bedöms förslagen inte få. 10.2.2Konsekvenser för det allmänna Konsekvenserna för det allmänna är huvudsakligen att möjligheterna att få reda på eventuella tveksamheter i den offentligt finansierade verksamheten stärks. Indirekt ökar därmed möjligheterna till styrning av hur de offentliga medlen används. brukarperspektiv medför även den ökade öppenheten att risken för missförhållanden inom berörda verksamheter minskar. Införandet av en straffrättslig bestämmelse kommer att medföra vissa kostnadsökningar för det allmänna. Mot bakgrund av att antalet personer som förväntas lagföras till följd av den föreslagna lagen är mycket litet kan dessa kostnadsökningar antas vara högst beskedliga och rymmas inom befintliga anslag. 11.1Förslaget till lag (2015:00) om rätt att meddela uppgifter för verksamma inom vissa enskilt bedrivna verksamheter. 1 § Denna lag syftar till att skydda den som är verksam inom vissa enskilt bedrivna verksamheter, och som med stöd av denna lag meddelat uppgifter rörande verksamheten, mot ingripanden. Enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen har var och en ett skydd mot åtgärder från myndigheter och andra allmänna organ. Övervägandena till första stycket återfinns i avsnitten 9.1.1 och 9.1.2. Med enskilt bedrivna verksamheter avses enskilda eller sammanslutningar av personer som bedriver ett medvetet arbete för att uppnå ett eller flera mål. Verksamheten behöver således inte utgöra näringsverksamhet. Det är bara åsikter och upplysningar om den verksamhet som räknas upp i 2 § som omfattas. Åsikter och upplysningar om annat faller utanför den föreslagna lagen. Förutom rena faktauppgifter om verksamheterna omfattas också personliga åsikter, rena värdeomdömen och helt allmän information omkring verksamheterna. Även oriktiga upplysningar om verksamheterna omfattas. Med ingripande avses alla slags åtgärder som kan leda till negativa konsekvenser för den enskilde. Ordvalet ansluter till 3 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen, TF. 2 § Denna lag gäller för enskild yrkesmässigt bedriven verksamhet som till någon del är offentligt finansierad och 1.som tillhör skolväsendet, de särskilda utbildningsformerna eller annan pedagogisk verksamhet enligt 1 kap., 24 kap. respektive 25 kap. skollagen (2010:800), 2.som utgör hälso- och sjukvård respektive tandvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) respektive tandvårdslagen (1985:125), eller 3.som utgör socialtjänst. Med socialtjänst avses i denna lag verksamhet som bedrivs enligt socialtjänstlagen (2001:453), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade samt personlig assistans som utförs med assistansersättning som regleras i 51 kap. socialförsäkringsbalken. Lagen gäller dock inte företag där kommuner eller landsting har ett rättsligt bestämmande inflytande och inte heller för de organ som anges i bilagan till offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Utan hinder av att en verksamhet är en sådan verksamhet som avses i första stycket ska den anses tillhöra denna lags tillämpningsområde såvitt avser uppgifter om den tidigare bedrivna verksamheten. Övervägandena till första stycket återfinns i avsnitt 9.2.1. Kravet på att det ska vara fråga om yrkesmässigt bedriven verksamhet medför att t.ex. familjehem och vissa fall av personlig assistans faller utanför tillämpningsområdet. Skälet för att undanta dessa verksamheter är att det inte går att skilja verksamhetsutövaren från föremålet för verksamheten och att det i praktiken inte är möjligt att avgöra vilka uppgifter som inte omfattas av tystnadsplikt. Med offentlig finansiering avses ett direkt stöd eller betalning för att driva verksamheten inom de aktuella verksamhetsområdena. Det kan då t.ex. vara fråga om bidrag till fristående skolor som utgår med stöd av skollagen (2010:800), ersättning som utgår med stöd av lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning eller verksamhet som upphandlats av det allmänna. Det är tillräckligt att en enskild verksamhet till någon del uppbär offentlig finansiering för att betraktas som offentligt finansierad. Att en verksamhet t.ex. tar emot ekonomiskt stöd från det allmänna enligt förordningen (2007:414) om jobb- och utvecklingsgarantin för att t.ex. anordna arbetsträning eller sysselsättning medför däremot inte att en verksamhet är att betrakta som offentligt finansierad eftersom ett sådant stöd inte är kopplat till bedrivande av den aktuella verksamheten. I andra stycket görs undantag för sådana företag som avses i 2 kap. 3 § offentlighet- och sekretesslagen (2009:400), OSL, respektive bilagan till OSL. Övervägandena i denna del återfinns i avsnitt 9.1.6. Syftet är att dessa verksamheter inte ska omfattas av två olika regleringar. Eftersom de aktuella verksamheterna omfattas av OSL i övrigt är det att föredra att även rätten att meddela uppgifter regleras i OSL. I tredje stycket regleras vad som gäller för uppgiftslämnande i de fall en verksamhetsutövare inte längre bedriver sådan verksamhet som omfattas av lagens tillämpningsområde. Övervägande återfinns i avsnitt 9.1.1. Avsikten är att uppgifter som avser en tidigare bedriven offentligt finansierad verksamhet alltjämt ska omfattas av lagens tillämpningsområde. Rätt att meddela uppgifter samt förbud mot ingripande och efterforskning 3 § I förhållandet mellan å ena sidan en verksamhetsutövare som bedriver sådan verksamhet som avses i 2 § och å andra sidan arbetstagare eller uppdragstagare eller andra som är verksamma inom verksamheten gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen om 1.rätt att meddela uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande, 2.förbud mot att ingripa mot meddelare, och 3.förbud mot att efterforska meddelare. Vad som föreskrivs om verksamhetsutövare gäller även den som genom uthyrning yrkesmässigt tillhandahåller personal för tjänstgöring inom sådan verksamhet som avses i 2 §. Vad som föreskrivs i första stycket om arbetstagare, uppdragstagare och andra verksamma gäller inte verkställande direktör, vice verkställande direktör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i företaget. Hänvisningen i första stycket till TF och yttrandefrihetsgrundlagen, YGL, syftar till att tydliggöra att de privatanställda ska ha samma möjligheter att meddela och lämna ut uppgifter som offentliganställda och även under samma premisser. Härigenom klargörs också att meddelarskyddet gäller under förutsättning att uppgifter lämnas till sådana media som omfattas av TF och YGL. De bestämmelser i och YGL som avses är 1 kap. 1 § tredje stycket TF respektive 1 kap. 2 § YGL. Med verksamhetsutövare avses den som bedriver en verksamhet inom vård, skola eller omsorg. Verksamhetsutövaren kan vara arbetsgivare eller uppdragsgivare eller på annat sätt ha ett avtalsförhållande till de personer som är verksamma inom dessa verksamhetsområden. I den närliggande lagen om skydd för företagshemligheter (1990:409), FHL, används begreppet näringsidkare för att avgränsa tillämpningsområdet. Begreppet verksamhetsutövare avser i princip samma sak men är ett något vidare begrepp än näringsidkare och därmed täcker man in även verksamheter som inte utgör näringsverksamhet, t.ex. vissa kooperativa driftsformer. I övrigt är avsikten att det inte ska finnas några skillnader mellan dessa båda begrepp. Med att ingripa avses att vidta någon form av repressalieåtgärd. Övervägandena i denna del finns i avsnitt 9.4.1. I princip kan sägas att vidtagande av repressalieåtgärder alltid är otillåtna. Frågan om ett ingripande som har skett kan tillräknas verksamhetsutövaren är avsedd att bedömas på samma sätt som när det gäller att avgöra om ett ingripande kan tillräknas en myndighet eller ett annat allmänt organ enligt TF och YGL. Också kravet på att ingripandet ska ske för att tryck- och yttrandefriheten har utnyttjats är avsett att ha samma innebörd som gäller enligt TF och YGL. Även de bevisbördefrågor som kan uppkomma bl.a. vid bedömningen av om verksamhetsutövaren har vidtagit ett ingripande mot t.ex. en arbetstagare för att arbetstagaren har utnyttjat tryck- och yttrandefriheten får avgöras på samma sätt som enligt TF och YGL. Även efterforskning är förbjuden. Med begreppet efterforska avses detsamma som enligt 3 kap. 4 § TF och 2 kap. 4 § 3. YGL, dvs. att med anledning av publicering i grundlagsskyddat medium eller erhållen kännedom om publiceringsmeddelande söka utröna vem som står bakom såsom författare eller meddelare när denne inte framträder öppet. Liksom avseende repressalieförbudet är avsikten att frågan om vad som utgör efterforskning och vilka personer som kan ställas till ansvar för efterforskning ska bedömas på samma sätt som om den vore utförd av en myndighet eller ett annat allmänt organ enligt TF och YGL. Ingripande och efterforskning är inte förbjuden när en myndighet skulle få göra det. I vilka fall en myndighet får ingripa och efterforska när någon har utnyttjat tryck- och yttrandefriheten framgår av TF och YGL. Det ska poängteras att det är fråga om de undantagssituationer där ett utlämnande av information inte skyddas av grundlagsbestämmelserna. Verksamhetsutövaren kan ingripa mot arbetstagaren med t.ex. arbetsrättsliga åtgärder när myndighet också har ingripit mot arbetstagaren med t.ex. ansvarstalan. Detta kan bli aktuellt vid t.ex. brott mot tystnadsplikt. Ett annat exempel är då en arbetstagare inte lämnar ut informationen direkt till media utan till t.ex. närstående och den därefter får spridning; eftersom syftet med utlämnandet i ett sådant fall inte har varit för publicering så faller det utanför lagens tillämpningsområde. De aktuella lagrummen i TF och YGL omfattar till sin lydelse bara svenska medborgare men av 14 kap. 5 § TF respektive 11 kap. 1 § YGL framgår att även utlänningar omfattas om inte annat stadgas i lag. Något särskilt stadgande om att den föreslagna lagen även omfattar utländska medborgare behövs därför inte. I andra stycket jämställs i denna del den som genom uthyrning eller dylikt yrkesmässigt tillhandahåller personal för tjänstgöring inom vård, skola eller omsorg med verksamhetsutövare. Syftet härmed är att personal som hyrs in från t.ex. bemanningsföretag ska omfattas av samma skydd som ordinarie personal. Det är således endast den personal som hyrs ut till verksamhet inom tillämpningsområdet som omfattas och dessa uthyrda personer har endast skydd enligt lagen för uppgifter som avser den verksamhet de är uthyrda till. I praktiken kan det vara svårt att skilja på uppgifter om uthyrare respektive inhyrare men avsikten är att den uthyrda personalen ska ha samma möjlighet att lämna ut uppgifter om verksamheten som inhyrarens ordinarie personal vilket innebär att uppgifter rörande t.ex. avtalsförhållandet mellan in- och uthyrare omfattas av det förstärkta meddelarskyddet. Övervägandena till denna del finns i avsnitt 9.1.3. I tredje stycket görs undantag för vissa grupper av personer i företagsledande ställning. Övervägandena till detta finns i avsnitt 9.1.4. Inskränkningar i rätten att meddela uppgifter 4 § Den tystnadsplikt som följer av lag inskränker rätten enligt denna lag att meddela uppgifter. Detsamma gäller för tystnadsplikt som avtalats eller förordnats med stöd av 9 a § lagen(1974:358) om förtroendemans ställning på arbetsplatsen eller 21 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Övervägandena bakom bestämmelsen återfinns i avsnitt 9.3.1. De lagreglerade tystnadsplikter som finns inom vård, skola och omsorg ger huvudsakligen ett skydd för enskildas personliga förhållanden. Motsvarande bestämmelser för offentligt bedriven verksamhet återfinns i OSL, vari också bestäms att rätten att meddela uppgifter med stöd av TF och YGL är inskränkt i dessa delar. Bestämmelsen syftar till att åstadkomma samma sak för de privatanställda, dvs. att tystnadsplikt gäller för den typ av uppgifter som det gäller lagreglerad tystnadsplikt för. Det kan tyckas som att bestämmelsen leder till att tystnadsplikten för de privatanställda blir mer omfattande än vad som gäller enligt OSL eftersom det bara är i OSL det finns sekretessbrytande bestämmelser. I praktiken är skillnaden dock mycket liten. Tystnadsplikterna i lagen (1974:358) om förtroendemans ställning på arbetsplatsen och lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, MBL, inskränker rätten att meddela uppgifter för offentliganställda i den mån det gjorts förbehåll om det. Genom den föreslagna bestämmelsen åstadkoms i stort sett motsvarande för privatanställda, eller åtminstone att tystnadsplikt gäller i den mån parterna kommit överens om det. 5 § Det inte är tillåtet att med stöd av rätten att meddela uppgifter enligt denna lag lämna ut handlingar. Av 7 kap. 3 § första stycket 2 och 5 § 1 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 2 yttrandefrihetsgrundlagen följer att det inte är tillåtet att med stöd av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter oriktigt lämna ut eller offentliggöra en allmän handling som inte är tillgänglig för alla. Syftet med ovanstående bestämmelse är att motsvarande ska gälla enligt denna lag, med den skillnaden att det här inte är fråga om allmänna handlingar utan om handlingar vilka som helst som finns hos verksamhetsutövaren. Det är sålunda på samma vis som inom det allmänna inte tillåtet att lämna ut en handling i sig utan endast innehållet i densamma. 6 § Den som uppsåtligen ingriper i strid med 3 § första stycket 2 döms, om åtgärden utgör avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller en liknande åtgärd, till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som uppsåtligen efterforskar i strid med 3 § första stycket 3. Paragrafen innehåller regler om straff för överträdelser av förbuden i 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. I paragrafen straffbeläggs överträdelser av repressalieförbudet och efterforskningsförbudet på ett sätt som motsvarar vad som gäller enligt 3 kap. 5 § andra och tredje styckena TF och 2 kap. 5 § andra och tredje styckena YGL och är avsedd att ha samma innebörd som dessa bestämmelser. Med hänsyn till att bestämmelsen bör överensstämma med utformningen av straffbestämmelserna i och YGL anges uttryckligen att straffansvar förutsätter att handlingarna begås uppsåtligen. De överträdelser av repressalieförbudet som straffsanktioneras är åtgärder som utgör avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller annan liknande åtgärd. Med annan liknande åtgärd avses en åtgärd som har en effekt som kan jämföras med avskedande, uppsägning eller meddelande av disciplinpåföljd. Det kan t.ex. röra sig om ett fråntagande av merparten av en persons arbetsuppgifter eller vissa allvarligare fall av utebliven löneökning. Andra i och för sig förbjudna ingripanden omfattas inte av straffbestämmelsen. Frågan om vilken person hos verksamhetsutövaren som har gjort sig skyldig till efterforskning på ett sådant sätt att han eller hon kan straffas får på sedvanligt sätt avgöras mot bakgrund av de faktiska omständigheterna och med tillämpning av allmänna straffrättsliga regler. Mål enligt bestämmelsen handläggs som vanliga brottmål vid allmän underrätt. Till skillnad mot vad som gäller enligt överträdelser av grundlagarna är Justitiekanslern, , inte ensam åklagare i sådana mål, jfr avsnitt 9.4.2. I fråga om preskription (bortfallande av påföljd) gäller bestämmelserna i 35 kap. . Denna lag träder i kraft . 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter. 2 § Lagen gäller endast obehöriga angrepp på företagshemligheter. Som ett obehörigt angrepp anses inte att någon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare för att offentliggöra eller inför en myndighet eller annat behörigt organ avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fängelse kan följa, eller som kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. Som ett obehörigt angrepp anses inte heller att någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller någon före honom har fått del av i god tro. Som ett obehörigt angrepp anses inte heller att någon röjer en företagshemlighet med stöd av lagen (2015:00) om rätt att meddela uppgifter för verksamma inom vissa enskilt bedrivna verksamheter. Övervägandena till bestämmelsen finns i avsnitt 9.1.5. Paragrafen får ett nytt fjärde stycke genom vilket sådant uppgiftslämnande som avses i lagen (2015:00) om rätt att meddela uppgifter för verksamma inom vissa privata företag undantas från FHL:s tillämpningsområde. Detta för att undvika att arbetstagare blir skadeståndsskyldiga för att de lämnar ut uppgifter på så sätt som de annars kan bli enligt 7 § FHL. Denna lag träder i kraft . Meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet En särskild utredare ska se över frågan om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet och då framför allt i sådan verksamhet som avser vård, skola och omsorg. Utgångspunkten ska vara att meddelarskyddet för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentligt anställda. I uppdraget ingår bl.a. att särskilt belysa frågorna om efterforskningsförbud och repressalieförbud, överväga vilka kategorier av personer som deltar i en näringsidkares verksamhet som bör ges stärkt skydd, beakta nationell och internationell rättsutveckling på såväl området för meddelarskydd som angränsande rättsområden samt beakta och analysera den kritik som tidigare presenterade förslag om stärkt meddelarskydd för privatanställda har fått. Utredaren ska lämna förslag till författningsändringar. Utredaren ska kommunicera med bl.a. en parlamentarisk referensgrupp. Uppdraget ska redovisas . Den s.k. meddelarfriheten är en del av den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen. Var och en har meddelarfrihet enligt de grundläggande bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen, förkortad TF och yttrandefrihetsgrundlagen, förkortad YGL. Meddelarfriheten, som alltså gäller för såväl offentligt som privat anställda, innebär bl.a. att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna annars sekretessbelagda uppgifter till massmedier för publicering. Meddelarfriheten är en del av meddelarskyddet, som dels ger meddelaren en rätt till anonymitet, dels förbjuder myndigheter och andra allmänna organ såväl att efterforska vem som har lämnat ett meddelande för publicering (efterforskningsförbudet) som att vidta åtgärder som medför negativa konsekvenser för meddelaren, till exempel uppsägning eller disciplinpåföljd (repressalieförbudet). Efterforsknings- och repressalieförbudet gäller alltså endast ingrepp från det allmännas sida.