sou · H1B339 · 2013-06-03 00:00:00 — Som vidare framgått (se av- snitt 6.2.2) innebär principen om ensamansvar i TF och YGL att vanliga straffrättsliga regler om ansvar för medverkande inte tillämpas vid tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Mot bakgrund av tilläggs- protokollets ingresstext, i vilken anges att protokollet inte avser att påverka redan etablerade principer om yttrandefrihet i nationella rättssystem, gör vi bedömningen att denna svenska särreglering inte står i konflikt med tilläggsprotokollets krav på ansvar för med- hjälp. 6.2.8Juridiska personers ansvar samt påföljder och åtgärder (del av artikel 8.1) Bedömning: Svensk rätt får anses uppfylla de krav som tilläggs- protokollet ställer i fråga om dels ansvar för juridiska personer, dels påföljder och åtgärder. Enligt artikel 8.1 ska vissa av konventionens artiklar, däribland artikel 12 som gäller juridiska personers ansvar och artikel 13 som gäller påföljder och åtgärder, i tillämpliga delar gälla även för tilläggsprotokollet. När det gäller juridiska personers ansvar har vi i avsnitt 5.3.13 gjort bedömningen att svensk rätt genom bestämmelserna om före- tagsbot och förverkande får anses uppfylla de krav på sanktioner mot juridiska personer som konventionen ställer. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet ande bedömning för tilläggsprotokollets del. Att det för tryck- och yttrandefrihetsbrott gäller särskilda ansvarsregler bedöms, mot bakgrund av tilläggsprotokollets ingresstext angående etablerade principer om yttrandefrihet, i sammanhanget sakna betydelse. Även när det gäller påföljder och åtgärder har vi gjort bedöm- ningen att svensk rätt uppfyller konventionens krav (se av- snitt 5.3.14). De straffskalor som gäller för de brott som i svensk rätt är av relevans för tilläggsprotokollets del har redovisats i av- snitt 6.2.2–6.2.5. Samtliga dessa, utom förtal av normalgraden, har fängelse i straffskalan. Mot den bakgrunden gör vi bedömningen att svensk rätt även uppfyller tilläggsprotokollets krav i denna del. I sammanhanget bör även erinras om den tidigare nämnda (se bl.a. avsnitt 6.2.3) allmänna straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 brotts- balken som innebär att bl.a. rasistiska eller diskriminerande motiv kan utgöra grund för straffskärpning. I bestämmelsen anges att domstolarna vid straffmätningen ska ta hänsyn till om motivet för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. Som framgått i avsnitt 6.2.2 är förtal och grovt förtal som huvud- regel målsägandebrott. Detta innebär enligt vår mening inte något problem i förhållande till tilläggsprotokollet, eftersom dels den av- sedda gärningen är straffbelagd i svensk rätt, dels allmänt åtal under vissa förutsättningar får ske; målsäganden ska (om denne är ) ange brottet till åtal och åtal ska av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt. Förtal mot någon av rasistiska motiv kan inte sällan tänkas innebära att åtal anses påkallat ur allmän synpunkt. 6.3Processrättsliga bestämmelser (del av artikel 8.2) Bedömning: För att tillgodose de krav som följer av tilläggs- protokollet i fråga om processrättsliga regler, krävs inga ytter- ligare lagändringar än de som följer av konventionens process- rättsliga bestämmelser. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Enligt artikel 8.2 ska de fördragsslutande staterna utvidga tillämp- ningsområdet för bl.a. de åtgärder som anges i konventionens samtliga processrättsliga artiklar till de gärningar som ska straff- beläggas enligt tilläggsprotokollet. När det gäller krav på processrättsliga regler hänvisar alltså tilläggsprotokollet helt till konventionens processrättsliga bestäm- melser. De befogenheter och förfaranden som föreskrivs i konven- tionens processrättsliga artiklar ska kunna tillämpas på de brott som straffbeläggs i enlighet med tilläggsprotokollet och samma möjligheter till förbehåll som finns enligt konventionen finns enligt tilläggsprotokollet. Vi har i avsnitt 5.4 med utgångspunkt i konventionens process- rättsliga artiklar analyserat vilket behov av lagändring dessa föran- leder. De svenska tvångsåtgärder och andra åtgärder som där beskrivs, kan tillämpas även i förhållande till de brott som upptas i tilläggsprotokollet. I den utsträckning den bedömningen har gjorts att konventionens processrättsliga reglering kräver lagändring är detta av relevans även för tilläggsprotokollets del. Några ytterligare lagändringar än de som följer av anpassningen till konventionens processrättsliga artiklar krävs inte mot bakgrund av tilläggsproto- kollet. Det förhållandet att vissa av brotten i protokollet i svensk rätt kan vara att bedöma som tryck- eller yttrandefrihetsbrott ut- gör, mot bakgrund av tilläggsprotokollets ingresstext angående etablerade principer om yttrandefrihet, enligt vår bedömning inte något problem. Vår bedömning är således att det för att tillgodose de krav som följer av tilläggsprotokollet i fråga om processrättsliga regler inte krävs några ytterligare lagändringar än de som följer av konven- tionens processrättsliga bestämmelser. 6.4Domsrätt (del av artikel 8.1) Bedömning: De allmänna svenska domsrättsreglerna i 2 kap. uppfyller kraven enligt tilläggsprotokollet. Det finns inte någon anledning för att göra förbehåll om inskränkning av domsrätt enligt artikel 12.2. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Enligt artikel 8.1 ska vissa av konventionens artiklar, däribland, artikel 22 som gäller domsrätt, i tillämpliga delar gälla även för tilläggsprotokollet. Vi har i avsnitt 5.5 gjort bedömningen att de allmänna svenska domsrättsreglerna i 2 kap. uppfyller de krav som följer av konventionen i fråga om domsrätt. För samtliga de brott som i svensk rätt motsvarar brotten i artiklarna 2–7 i tilläggsprotokollet, utom förtal av normalgraden, kan följa svårare straff än böter. Mot den bakgrunden finns inte skäl att göra någon annan bedömning av frågan om svensk rätts förenlighet med tilläggsprotokollets regler om domsrätt än som gjorts vad avser motsvarande regler i konventionen. Som nämnts i tidigare avsnitt anges i tilläggsprotokollets ingresstext att proto- kollet inte är avsett att påverka redan etablerade principer om yttrandefrihet i nationella rättssystem. Något skäl att i samman- hanget problematisera det förhållandet att vissa av brotten i tilläggs- protokollet i svensk rätt kan vara att bedöma som tryck- eller yttrandefrihetsbrott anser vi mot den bakgrunden inte finnas. Av artikel 12.2 framgår att en fördragsslutande stat vid tillträdet till tilläggsprotokollet har möjlighet att göra förbehåll enligt kon- ventionens artikel 22.2 (innebärande en inskränkning av konven- tionens huvudregel om domsrätt), även om något sådant förbehåll inte lämnats i förhållande till konventionen. För svenskt vidkom- mande finns inte behov av att göra något sådant förbehåll. 6.5Bestämmelser om internationellt samarbete (del av artikel 8.2) Bedömning: För att tillgodose de krav som följer av tilläggs- protokollet i fråga om regler för internationellt samarbete, krävs inga ytterligare lagändringar än de som följer av konventionens bestämmelser om internationellt samarbete. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Enligt artikel 8.2 ska de fördragsslutande staterna utvidga tillämp- ningsområdet för bl.a. de åtgärder som anges i konventionens samt- liga bestämmelser om internationellt samarbete till de gärningar som ska straffbeläggas enligt tilläggsprotokollet. När det gäller krav på regler om internationellt samarbete hän- visar alltså tilläggsprotokollet, på samma sätt som när det gäller processrättsliga regler, helt till konventionens bestämmelser. De grundläggande principer för internationellt samarbete som före- skrivs i konventionen och de särskilda åtgärder som enligt konven- tionen ska kunna vidtas inom ramen för detta samarbete, ska så- ledes kunna tillämpas på brott som straffbeläggs i enlighet med tilläggsprotokollet. Samma möjligheter till förbehåll som finns enligt konventionen finns vidare enligt tilläggsprotokollet. Vi har i avsnitt 5.6 med utgångspunkt i konventionens artiklar om internationellt samarbete analyserat vilket behov av lagändring dessa föranleder. De svenska bestämmelser om olika former av rättslig hjälp som där beskrivs, kan tillämpas även i förhållande till de brott som upptas i tilläggsprotokollet. I den utsträckning den bedömningen har gjorts att konventionens bestämmelser om rätts- lig hjälp kräver lagändring är detta av relevans även för tilläggs- protokollets del. Några ytterligare lagändringar än de som följer av anpassningen till konventionens artiklar om internationellt sam- arbete krävs inte mot bakgrund av tilläggsprotokollet. Det för- hållandet att vissa av brotten i protokollet i svensk rätt kan vara att bedöma som tryck- eller yttrandefrihetsbrott utgör, mot bakgrund av tilläggsprotokollets ingresstext angående etablerade principer om yttrandefrihet, enligt vår bedömning inte något problem.7 Vår bedömning är således att det för att tillgodose de krav som följer av tilläggsprotokollet i fråga om regler för internationellt samarbete inte krävs några ytterligare lagändringar än de som följer av konventionens bestämmelser om internationellt samarbete. 7 När det gäller frågan om att lämna internationellt rättsligt bistånd på grundlagsområdet har i sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012: 55) föreslagit en ny bestämmelse i TF och YGL. Bestämmelsen innebär att sådant bistånd kan lämnas avseende åtgärder som är tillåtna enligt grundlagarna (se närmare SOU 2012:55, Del 1, s. 506–511). Kommittén har vidare föreslagit att det territoriella tillämpningsområdet för TF och YGL ska minskas genom att det i grundlagarna anges att en här framställd skrift eller teknisk upptagning inte anses utgiven i enbart på den grunden att den har skickats till enskilda adressater i utlandet (se närmare SOU 2012:55, Del 1 s. 500–505). förslag bereds i . Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet 6.6Slutbestämmelser (del av artikel 8.1 samt artiklarna 9–16) Bedömning: Slutbestämmelserna föranleder inte några lagänd- ringar eller specificeringar. Enligt artikel 8.1 ska vissa av konventionens slutbestämmelser (artikel 41 samt artiklarna 44–46) i tillämpliga delar gälla tilläggs- protokollet. Behovet av lagändringar mot bakgrund av konven- tionens slutbestämmelser har analyserats i avsnitt 5.7. Artikel 41 i konventionen rör federala stater. Enligt artikel 44 i konventionen kan varje fördragsslutande stat föreslå ändringar av konventionen. Ändringsförslag ska senare enligt en viss procedur underställas de fördragsslutande staterna för an- tagande. Av artikel 45 i konventionen följer att de fördragsslutande staterna ska söka lösa tvister om tolkningen eller tillämpningen av konventionen genom förhandling eller med andra fredliga medel, varvid det särskilt hänvisas till hänskjutande till för brottsfrågor (CDPC), till skiljedomstol eller till . I artikel 46 i konventionen regleras frågan om samråd med anled- ning av genomförande och tillämpning av konventionen, utbyte av information om viktiga rättsliga, politiska eller tekniska utveck- lingsrön angående it-relaterad brottslighet och om insamling av bevis i elektronisk form. Vidare läggs CDPC:s roll som stödjande organ fast. Förslag till ändringar av tilläggsprotokollet, tvister om tolk- ningen eller tillämpningen av protokollet samt frågor om samråd med anledning av genomförande och tillämpning av protokollet etc. ska alltså lösas på samma sätt som när det gäller motsvarande frågor hänförliga till konventionen. Hänvisningen i artikel 8.1 till dessa av konventionens slutbestämmelser föranleder inget behov av lagändringar. Artikel 9 behandlar frågor om undertecknande. Protokollet står öppet för undertecknande av de stater som har undertecknat kon- Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet En stat kan inte tillträda tilläggsprotokollet innan den tillträtt konventionen. I artikel 10 behandlas frågor om ikraftträdande. Som tidigare nämnts trädde tilläggsprotokollet i kraft . I relation till en enskild signatärstat träder tilläggsprotokollet i kraft i den månad som följer efter utgången av en period efter den dag då signatären uttryckt sitt samtycke till att vara bunden av protokollet. Artikel 11 gäller stater som har anslutit sig till konventionen men som inte är medlemmar i eller har deltagit i kon- ventionens utarbetande (jfr artikel 37 i konventionen). Enligt artikeln får en sådan stat även ansluta sig till tilläggsprotokollet sedan detta har trätt i kraft. Enligt artikel 12 gäller förbehåll och förklaringar som en stat har avgett rörande bestämmelser i konventionen också för tilläggs- protokollet, om inte staten förklarar något annat. Där anges vidare i vilken utsträckning de fördragsslutande staterna får förklara att de utnyttjar möjligheten att ställa upp särskilda rekvisit, nämligen i fråga om artiklarna 3, 5 och 6 i protokollet. Vidare anges att en fördragsslutande stat, med avseende på bestämmelserna i proto- kollet, har möjlighet att göra förbehåll enligt två artiklar i konven- tionen, nämligen artikel 22.2 och artikel 41.1, oavsett eventuella förbehåll som staten har gjort enligt konventionen. Några andra förbehåll är inte tillåtna. Vi har behandlat möjligheterna att göra undantag i anslutning till de bestämmelser i sak där det varit be- fogat att överväga en förklaring eller ett förbehåll. Vi återkommer i avsnitt 8 till i vilken utsträckning föreslås utnyttja möjlig- heten till förbehåll eller förklaringar. Artikel 13 behandlar återtagande av förbehåll. I artikel 14 ges en fördragsslutande stat möjlighet att ange för vilket eller vilka territorier protokollet ska gälla. För svensk del finns inte någon anledning att avge någon sådan specificering. Enligt artikel 15 kan en fördragsslutande stat när som helst säga upp protokollet genom ett meddelande ställt till generalsekreterare. Artikel 16, slutligen, anger de meddelanden (om undertecknande, deponering av olika instrument, ikraftträdande osv.) som ska lämnas från generalsekreterare till bl.a. de fördragsslutande staterna. Artiklarna 9–16 innehåller inte något som kräver lagstiftnings- åtgärder. 7Behovet av lagändringar mot bakgrund av direktivet Syftet med och rådets kommande men ännu inte formellt antagna direktiv om angrepp mot informationssystem och om ersättande av rambeslut /222/RIF (direktivet) är att ändra och utöka bestämmelserna i rambeslut /222/RIF om angrepp mot informationssystem (rambeslutet). Förhandlingarna om direktivet är i allt väsentligt slutförda. Efter att direktivet an- tagits har medlemsstaterna på sig att genomföra det. Direktivet bygger på konvention om it-relaterad brottslighet (konventionen), som enligt direktivets beaktandesats 8 är den viktigaste rättsliga referensramen när det gäller att bekämpa it-brottslighet, inklusive angrepp mot informationssystem. Direktivet syftar således till att ytterligare närma medlems- staternas strafflagstiftning till varandra på området för angrepp mot informationssystem och att inom detta område fastställa minimi- regler när det gäller definitionen av vad som ska utgöra brott och vilka påföljder som ska följa på brotten. Vidare är avsikten att förbättra samarbetet mellan myndigheter och brottsbekämpande organ i medlemsstaterna. Eftersom direktivet avser att tillskapa minimiregler och inte att fullharmonisera politikområdet utgör det inte något hinder att ha nationella straffrättsliga regler som går längre än vad direktivet kräver. Tyngdpunkten i direktivet utgörs av materiella straffrättsliga bestämmelser. Efter artikel 1 och 2 som innehåller en beskrivning av syftet med direktivet och definitioner av vissa begrepp, behand- las i artiklarna 3–7 vilka gärningar som ska utgöra brott, om de utförs uppsåtligen och orättmätigt. Dessa gärningar är olagligt in- trång i informationssystem (artikel 3), olaglig systemstörning (arti- kel 4), olaglig datastörning (artikel 5), olaglig avlyssning (artikel 6) Behovet av lagändringar mot bakgrund av direktivet och vissa åtgärder med verktyg som används för att begå brott (artikel 7). I artikel 8 anges att anstiftan av och medhjälp till sådana gärningar som utgör brott enligt direktivet ska straffbeläggas. Det anges även vilka gärningar som ska straffbeläggas på försöksnivå. Artikel 9 innehåller både generella och artikelspecifika bestäm- melser om vilka påföljder som ska kunna dömas ut för brotten i direktivet. Artikel 10 har under förhandlingarna utgått ur utkastet till direktiv. I artiklarna 11 och 12 regleras juridiska personers an- svar samt påföljder för juridiska personer. Jurisdiktionsfrågor regleras i artikel 13. Därefter följer i artikel 14 bestämmelser om informationsutbyte och i artikel 15 bestämmelser om övervakning och statistik. Direktivet avslutas med bestämmelser om ersättande av rambeslutet, införlivande och rapporteringsskyldighet m.m. (artiklarna 16–20). I vårt uppdrag ingår att analysera behovet av och lämna förslag till de författningsändringar som behövs för att genomföra direk- tivet. I det följande analyseras, med utgångspunkt i direktivets artiklar, vilket behov av lagändringar som direktivet föranleder. Den inledande bestämmelsen om syfte (artikel 1), liksom de avslut- ande bestämmelserna om ersättande av rambeslut, införlivande, rapportering, ikraftträdande och adressater (artiklarna 16–20) är emellertid av sådan generell karaktär att de inte närmare berörs i avsnittet. Vi vill dock framhålla att vår uppfattning är att dessa bestämmelser inte föranleder något särskilt behov av lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder. Eftersom direktivets bestämmelser, i synnerhet på straffrättens område, till stor del överensstämmer med dem som finns i konven- tionen är den analys av behovet av lagändringar mot bakgrund av konventionen som vi gjort i avsnitt 5 i många fall av relevans även för frågan om svensk rätt lever upp till direktivets krav. När det gäller flera av direktivets artiklar görs därför i det följande en hän- visning till det avsnitt i vilket vi analyserat behovet av lagändringar mot bakgrund av motsvarande artikel i konventionen. 7.2Definitioner (artikel 2) I artikel 2 ges vissa definitioner som gäller vid tillämpning av direk- tivet. Med informationssystem i direktivets mening avses en apparat eller en grupp av sammankopplade apparater eller apparater som hör Behovet av lagändringar mot bakgrund av direktivet samman med varandra, av vilka en eller flera genom ett program utför automatisk behandling av datorbehandlingsbara uppgifter, samt datorbehandlingsbara uppgifter som lagras, behandlas, hämtas eller överförs med hjälp av dessa för att de ska kunna drivas, an- vändas, skyddas och underhållas. Definitionen av informationssystem är densamma som finns i rambeslutet (jfr artikel 1 a i rambeslutet). I konventionen används genomgående begreppet datorsystem i stället för informations- system, men med i huvudsak samma betydelse (jfr artikel 1 a i kon- ventionen). Med datorbehandlingsbara uppgifter i direktivets mening avses framställning av fakta, information eller begrepp i en form som lämpar sig för behandling i ett informationssystem, inklusive pro- gram som lämpar sig för att få ett informationssystem att utföra en viss uppgift. Definitionen av datorbehandlingsbara uppgifter är densamma som finns i rambeslutet (jfr artikel 1 b i rambeslutet). Konven- tionens definition av begreppet överensstämmer även det med direk- tivets, men där används, som nämnts, begreppet datorsystem i stället för informationssystem (jfr artikel 1 b i konventionen). Med juridisk person i direktivets mening avses enhet som har sådan status enligt tillämplig lagstiftning, med undantag av stater eller andra offentliga organ vid utövandet av de befogenheter som de har i egenskap av statsmakter samt internationella offentliga organisationer. Definitionen av juridisk person är densamma som finns i ram- beslutet (jfr artikel 1 c i rambeslutet). Begreppet juridisk person används även i konventionen men definieras inte där närmare. Med orättmätigt i direktivets mening menas intrång, störning, avlyssning eller något annat handlande som avses i direktivet, som sker utan tillstånd från ägaren eller annan rättighetshavare till sys- temet eller del av detta, eller som inte medges i den nationella lag- stiftningen. Definitionen av orättmätigt är densamma som finns i rambeslutet (jfr artikel 1 d i rambeslutet). Begreppet orättmätigt (without right) används i samtliga konventionens straffbestämmelser, men definieras inte särskilt i konventionstexten. Av den förklarande rapporten (p. 38) framgår dock att med begreppet avses i huvudsak detsamma som i direktivet. Behovet av lagändringar mot bakgrund av direktivet 7.3.1Olagligt intrång i informationssystem (artikel 3) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom dataintrångsbestäm- melsen direktivets krav på vad som ska vara straffbelagt som olagligt intrång i informationssystem. Enligt artikel 3 ska orättmätigt intrång i hela eller en del av ett in- formationssystem vara straffbart när brottet begås med uppsåt och genom intrång i en säkerhetsåtgärd. fall behöver dock inte straffbeläggas. Bestämmelsen överensstämmer i princip med artikel 2 i ram- beslutet. Den motsvarar även i huvudsak artikel 2 om olagligt in- trång i konventionen. Vid genomförandet av rambeslutet konstaterades att svensk rätt genom bestämmelsen om dataintrång i 4 kap. 9 c § uppfyllde kravet på vad som ska vara straffbelagt som olagligt in- trång i informationssystem (prop. 2006/07:66 s. 22–24). I avsnitt 5.3.3 har vi gjort bedömningen att svensk rätt genom dataintrångsbestämmelsen uppfyller konventionens krav på vad som ska vara straffbelagt som olagligt intrång. Eftersom direktivets artikel om olagligt intrång i informationssystem i allt väsentligt motsvarar konventionens artikel om olagligt intrång är analysen i avsnittet av relevans även för frågan om svensk rätt lever upp till direktivets krav i denna del. Vi hänvisar därför till denna analys. Mot den angivna bakgrunden är vår bedömning att svensk rätt genom dataintrångsbestämmelsen uppfyller kraven i artikel 3. 7.3.2Olaglig systemstörning (artikel 4) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom främst dataintrångs- bestämmelsen direktivets krav på vilka handlingar som ska vara straffbelagda som olaglig systemstörning. Behovet av lagändringar mot bakgrund av direktivet Enligt artikel 4 ska det vara straffbart att allvarligt hindra eller avbryta driften av ett informationssystem genom att mata in, över- föra, skada, radera, försämra, ändra, hindra flödet av eller göra det omöjligt att komma åt datorbehandlingsbara uppgifter, när gärningen begås med uppsåt och orättmätigt, åtminstone i fall som inte är ringa. Bestämmelsen överensstämmer helt med artikel 3 i rambeslutet. Den överensstämmer även i stort med artikel 5 om systemstörning i konventionen. Vid genomförandet av rambeslutet i svensk rätt straffbelades som dataintrång enligt 4 kap. 9 c § bl.a. att blockera en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling (se närmare avsnitt 5.3.2). Vidare utvidgades dataintrångsbestämmelsen till att omfatta även den som olovligen, genom någon annan liknande åtgärd än de som uttryckligen räknas upp i bestämmelsen, allvarligt stör eller hindrar användningen av en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling. Genom ändringarna av dataintrångs- bestämmelsen ansågs svensk rätt uppfylla den aktuella artikeln i rambeslutet (prop. 2006/07:66 s. 25–27 och 43–45). I avsnitt 5.3.6 har vi gjort bedömningen att svensk rätt genom främst dataintrångsbestämmelsen uppfyller konventionens krav på vad som ska vara straffbelagt som systemstörning.