sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — En av matchdelegatens (MD) uppgifter är att betygsätta graden av Fair Play på en skala från 1 till 7. Jag menar att här ingår att följa graden av uppviglingstendenser på spelarbänken och på planen, bl.a. i form av olämpligt språkbruk. Jag vill på denna punkt citera från ett ironiskt kåseri skrivet av i : Horor som ska våldtas och snutar som ska skjutas och med tanke på hur manligt homosexuell miljön är ropas på sensationellt många fittor och bögar. Eller att en missad straff per automatik får en grupp män- niskor att resa sig och vråla ut sin längtan att idka anala samlag med den aktuelle domaren. Jag gläds också åt de goda exempel jag ser på privata initiativ. Ett sådant exempel är reaktionen från djurgårdsspelaren när hans fru utsattes för verbala påhopp när hon tillrätta- visade en supporter som skrek könsord till spelarna på isen under match mot på Hovet . Med sig hade hon parets dotter. På eget initiativ har han försökt få sådana supportrar avstängda. Ett annat exempel kan tas från den internationella scenen. i Milan vägrade liksom hans lagkamrater att spela vidare i en fotbollsmatch efter att han förolämpats rasistiskt i en match mot Pro Patria. Flera fotbollsprofiler över hela världen har ställt sig bakom stjärnan och kräver att de styrande inom fotbollen agerar. Sammanfattningsvis vill jag, kanske något mera stridslystet än i delbetänkandet, hävda att kampen mot olämpligt språkbruk inte får ses som förlorad. För mig är detta en fråga om Fair Play. Varför införs inte ett pris för bästa publik i de högsta divisionerna? Med en prissumma som överförs från inkomna böter. Min vädjan från delbetänkandet i denna fråga var Tänk på hur ni uppför er! Den kan kanske bytas till den klassiska avslutningen av kung olika brev till sina fogdar när han meddelat uppfatt- ning i någon fråga Det rätten och packen i Eder efter! Jag vill inte höra ramsor om att mörda motståndarlagets barn och jag vill inte se fler hängda dockor. Jag är helt enkelt allergisk mot hatramsor som alternativ till hejaramsor. Jag vill definitivt inte heller höra några rasistiska tillmälen. Sådana borde leda till längre arrangörsavstängning. Det faller ett ansvar såväl på ledare som på spelarna på planen att städse ha för ögonen spelets idé. Olämpligt beteende som till exempel uppenbar maskning, huvudtacklingar i ishockey och stämplingar med dobbarna i fotboll är faktorer som hetsar fram det sämsta hos publiken. Jag efterlyser en stundtals stramare attityd från vissa klubbledningar. Vad avser olämpligt beteende på plan bör enligt min mening klubbarna vidta två typer av åtgärder: Införa i spelarkontrakt och motsvarande avtal klausuler om löneavdrag vid olämpligt beteende. Man representerar en arbets- givare och med det följer ett personligt ansvar. Och löneavdrag biter som bekant. De centrala aktörerna för respektive SF bör ta fram en PM kring vilka krav och förväntningar man har på beteende på plan/rink. Ska man leva upp till en viss kravprofil måste denna specificeras. Jag anser avslutningsvis att mycket talar för en mer restriktiv inställ- ning till att visa repriser på storbildsskärm. Enligt min mening räcker det med att en gång reprisera gjorda mål och avstå från att gräva ner sig i tveksamma domslut. 19Bruket av alkohol och andra droger Utredningen har inte till uppgift att ändra den nationella alkohol- politiken. En ansvarsfull alkoholservering måste vara utgångspunkten. Alkoholservering bör endast förekomma i samband med offent- lig tillställning kopplad till elitidrott. Vid servering ska som minimivillkor tillämpas de regler som gäller vid servering på krog. Servering i anslutning till arena är ett bättre alternativ än drick- ande och marscher på stan. Vid högriskmatcher bör starköl ersättas av folköl. Drycker bör inte få tas ut på läktarna. Polisiärt tillslag mot bl.a. narkotika vid samlingsplatser rekom- menderas. Fotbollen bör likt ishockeyn fastställa en central alkohol- och drogpolicy. bör få i uppdrag att löpande insamla och sammanställa statistik. En grundläggande princip i svensk alkohollagstiftning är att alkoholen ska utgöra ett komplement till den lagade maten. Därför finns det i alkohollagen bestämmelser om att alkoholdrycker inte får serveras utan att det också serveras lagad eller på annat sätt tillredd mat. trädde en delvis ny alkohollag i kraft. Fler- talet av bestämmelserna har förts över från den gamla lagen men fått en något modernare språkdräkt. I dessa delar gäller alltjämt de tidigare förarbetena. I propositionen till den tidigare alkohollagen (prop. 1994/95:89, sidan 63) framhålls. Det bör dock tydliggöras att det självfallet inte kan komma ifråga att tillåta alkoholservering till idrottspublik på läktare, utan att det skall vara fråga om restaurang i avgränsad del av idrottsanläggningen. Samma krav på restaurangkök, utbud av mat, lokalens beskaffenhet, sökandenas lämplighet, m.m., skall gälla för restauranger i idrotts- och nöjesanläggningar som för övriga restauranger. får vid tillståndsprövningen ta i beaktande de särskilda omständig- heter som föreligger i det enskilda fallet och vid behov förena till- ståndet med föreskrifter om hur serveringen skall bedrivas. Förslagsvis kan kommunen ange riktlinjer för tillståndsgivning i idrotts- och nöjesanläggningar i sitt alkoholpolitiska program. Vid tillståndspröv- ningen och i tillsynsverksamheten bör kommunen särskilt uppmärk- samma alkoholserveringen på idrottsplatser, så att denna inte inkräktar på en av samhällets grundläggande alkoholpolitiska värderingar, näm- ligen att idrott och alkohol inte hör ihop. Regeringen vill också betona att serveringen även i dessa fall måste ske under restaurangmässiga former och att tillstånd till alkoholservering på nöjes- och idrottsplatser kan förenas med lämpliga föreskrifter. I detta sammanhang bör det också framhållas att det av pro- positionen till alkohollagen framgår att i de fall alkoholpolitiska hänsyn ställs mot företagsekonomiska eller näringspolitiska bör de alkoholpolitiska hänsynen ha företräde. 19.1.2Olika aktörers roller i tillsynsarbetet Serveringstillstånd meddelas av den kommun i vilken serverings- rörelsen ligger. Kommunen och polismyndigheten har ansvar för tillsyn av att de bestämmelser som gäller för servering av alkohol- drycker följs. ska utöva tillsyn av kommunernas verksamhet. Myndigheten kan om så anses lämpligt även utöva till- syn av enskilda näringsidkare. ska även biträda kom- munerna med råd i deras verksamhet. Kommunernas tillsynsverk- samhet ska beskrivas i en tillsynsplan som ska tillsändas . En tillsynsplan kan vara ettårig eller omfatta . är högsta nationella tillsynsmyndighet. Institutet ska utforma råd och anvisningar för hur alkohollagen ska tillämpas. leder och sammankallar ett nät- verk med samtliga länsstyrelser i landet. Nätverket träffas cirka . är i sammanhanget en mycket viktig aktör. Polisen har ett tillsynsansvar och i de flesta kommuner sker till- synen tillsammans med företrädare för kommunen. Polisen är även obligatorisk remissinstans enligt alkohollagen, vilket innebär att kommunerna inte får meddela stadigvarande serveringstillstånd utan att först ha hämtat in yttrande från polisen. Av förarbeten till alkohollagen framgår att polismyndighetens yttrande alltid ska till- mätas stor betydelse. Som regeringens företrädare i länen utgör en länk mellan nationell, regional och lokal nivå. ska verka för att de nationella mål som riksdag och regering beslutat om får genomslag i länet som hänsyn tas till regionala och lokala förhållanden och förutsättningar. Länsstyrelserna har uppdraget att arbeta både med tillsyn av kommunernas tillsynsarbete och med främjande av kommunernas förebyggande arbete. Medel för både det förebyggande arbetet och förstärkt tillsynsarbete har fördelats till från via Statens folk- hälsoinstitut. Tjänsterna för alkohol- och tobakstillsyn finansieras till övervägande del inom länsstyrelsernas ramanslag men det finns en stor variation över landet avseende hur mycket resurser respektive länsstyrelse avsätter för tillsynsarbetet. Detta påverkar naturligtvis i sin tur nivån på såväl stödet till det lokala tillsyns- arbetet som det faktiska tillsynsarbetet bedriver i respektive län. 19.1.3Kompetenshöjande insatser för att främja tillsynsarbetet Kompetenshöjande insatser på området sker runt om i landet. Som ett exempel har jag valt aktiviteter i . STAD (förebygger alkohol- och droger) är en verksamhet inom och . STAD erbjuder utbild- ningen Ansvarsfull alkoholservering som är en tvådagars utbildning som riktar sig till serveringspersonal och som syftar till att ge personalen större förståelse och kunskap om alkohollagstiftningen. Metoden består av tre delar, samverkan mellan myndigheter och restaurangbransch, utökad tillsyn samt utbildning av serverings- personal. Utbildningen för serveringspersonal omfattar följande delmoment: Hur arbetar kommun och polis Utbildningen avslutas med ett kunskapsprov och för de som blir godkända utfärdas ett diplom. Någon utbildning som särskilt riktar sig till tillståndsinnehavare på idrottsanläggningar finns inte. Regelverket är ju i stort sett det- samma som på vilken annan restaurang som helst. Däremot har i en del fall satt som villkor för serveringstillstånd på idrottsarenor att ansvarig personal ska ha genomgått utbild- ningen Ansvarsfull alkoholservering. I många kommuner är alkoholtillsynen eftersatt. Ansvariga politiker har inte alltid insett vikten av en effektiv tillsyn. Arbetet med tillståndsgivning och tillsyn enligt alkohollagen utgör i många kommuner endast 10–av alkoholhandläggarens arbets- uppgifter, vilket då av naturliga skäl innebär en otillräcklig tillsyns- verksamhet. För att få ansvariga politiker att se sin viktiga roll i ett effektivt förebyggande arbete erbjuder många länsstyrelser utbildningen Ansvarsfull tillståndsgivning. En utbildning som särskilt riktar sig till politiker med ansvar för alkoholfrågor. 19.1.4Policy och riktlinjer på lokal nivå Lagstiftaren har ansett att det är av största vikt att kommunerna har alkoholpolitiska riktlinjer. Dessa bör vara politiskt förankrade och innehålla uppgifter om vad som gäller enligt alkohollagen och vilka hänsyn till lokala, eventuellt tillståndsbegränsande, för- hållanden som kommunen tar vid tillståndsprövningen. Exempel på vad riktlinjerna kan innehålla kan vara att kommunen anser att idrott och alkohol inte hör ihop och att alkoholdrycker därför inte ska få säljas på kommunens idrottsanläggningar eller att sådan för- säljning endast får ske i begränsad omfattning. av kommunerna i landet hade 2011 en policy för alkoholförtäring på offentlig plats och i av kommunerna måste idrottsföreningar ha en alkohol- och/eller drogpolicy för att få föreningsbidrag. Ett bra hjälpmedel för att minska alkoholrelaterade problem är att idrottsföreningen har en levande alkoholpolicy som också omfattar arenorna. I finns goda erfarenheter från samverkan mellan polis, kommun, idrottsföreningar och arenorna, där resultaten bland annat var en mer ansvarsfull alkoholservering på arenorna men även ett aktivt arbete för en verkningsfull policy bland föreningarna. Exempel på andra frågor än servering som kan vara aktuella att slå fast i en policy är att föreningen aktivt ska verka för ett avståndstagande från våld, droger, mobbning och annan diskriminerande verksamhet. Ytterligare frågor som kan vara aktuella att ha en samsyn kring är huruvida evenemang som föreningen ordnar för att få in pengar ska vara alkohol- och rökfria. Det kan röra sig om fester som görs för att få in medel till verksamheten eller resor i samband med tävlingar eller bara det faktum att såväl ledare/tränare som aktiva ska avstå alkohol, tobak och andra droger vid alla aktiviteter som rör föreningens verksamhet. De lokala idrottsföreningarna är viktiga normbildare och de ledare/tränare som verkar inom dessa har stor påverkan på barn och ungdomar. Det är därför viktigt att ha en samsyn i föreningen gällande förhållningssätt till alkohol och droger. Alla föreningar är i behov av policy i frågor som rör alko- hol, tobak och droger men alltför få föreningar prioriterar fram- tagandet. Ofta anser man att det finns andra saker som är viktigare. Från idrottsrörelsen själv finns tillgängliga för föreningar som vill arbeta fram en aktiv policy. har med hjälp av idrottsutbildarna lett till att föreningar höjt sin kompetens kring både ovanstående områden men också inom frågor som ger en tydligare struktur, styrning och ekonomisk kompetens i föreningsdriften. En möjlighet att sätta policyarbetet än mer på dagordningen kan vara att se över detta i samband med de bidragsmöjligheter som finns i kommuner, landsting och stat. Ett policyarbete skulle kunna vara en kvalitetsstämpel på föreningen och som belönades i bidrags- systemet alternativt villkoras mot att överhuvudtaget få förenings- bidrag. 19.1.5Nationell strategi för att minska alkohol- och drogproblem Regering och riksdag vill minska kopplingen mellan alkohol och idrott riksdag antog en samlad strategi för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken (prop. 2010/11:47). Strategin sträcker sig och anger mål och inrikt- ning för hur samhällets insatser ska genomföras, samordnas och följas upp på dessa områden (det så kallade ANDT-området; alko- hol, narkotika, droger och tobak). Det övergripande målet med strategin är: Ett samhälle fritt från narkotika och dopning, med minskade medicinska och sociala skadeverkningar orsakade av alko- hol och med ett minskat tobaksbruk. Under ett av de långsiktiga målen som lyfts i strategin, det att Antalet barn och unga som börjar använda narkotika eller dopningsmedel eller debuterar tidigt med alkohol eller tobak ska successivt minska, framhålls att satsningar bör göras för att minska kopplingen mellan alkohol och idrott. Några av de ansvarsområden som betonas är följande: De idéburna organisationernas roll som opinionsbildare för att motverka alkoholkonsumtion bland ungdomar lyfts. Idrottsrörelsen behöver diskutera och ta ställning till alkoholens inflytande i föreningslivet och detta gäller även förekomsten av reklam och marknadsföring av alkohol på idrottsarenor och i andra miljöer där ungdomar vistas. Det är viktigt att idéburna organisationer deltar i det före- byggande arbetet och därför bör samverkan fördjupas mellan stat- liga myndigheter, kommuner, landsting och idéburna organisa- tioner. Länsstyrelserna har fått ett tydligt uppdrag att sprida och förankra den nationella strategin och bidra till att den verkställs i länen. Länsstyrelserna ska ansvara för att det finns en särskild ANDT- samordningsfunktion i respektive län. Dessa ger stöd till lokala och regionala aktörer för att förbättra kunskap, dialog, struktur och samverkan inom ANDT-området. Dessa samordnare arbetar för en effektivare samverkan i länen genom att bland annat skapa kontakt- vägar, sprida metodik och material, ordna utbildningar och forum för dialog. Samtliga länsstyrelser i landet får dessa tjänster finansierade av . lagstiftning innebär att allt bruk av narkotikaklassade pre- parat är förbjudet förutom det som är receptförskrivet av läkare. En sammanfattning av narkotikalagarna skulle kunna göras på följande sätt: 2.framställer narkotika som är avsedd för missbruk, 3.förvärvar narkotika i överlåtelsesyfte, 4.anskaffar, bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattning med narkotika som inte är avsedd för eget bruk, 5.bjuder ut narkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika, förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådan åtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, eller 6.innehar, brukar eller tar annan befattning med narkotika döms, om gärningen sker uppsåtligen, för ringa narkotikabrott till böter eller fängelse , för normalgrad av narkotikabrott till fängelse i högst och för grovt narkotikabrott till fängelse i lägst och högst . Bestämmelser om straff för olovlig införsel och utförsel av narkotika och olovlig befattning i vissa fall med narkotika finns i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Ett samordnat arbete mot narkotika, såväl förebyggande som i ett mer akut skede, är ett utvecklingsområde för många kommuner och län. Regeringens ANDT-strategi lyfter särskilt minskad nyrekrytering till narkotika- och dopningsmissbruk som ett priori- terat mål och här föreslås bland annat samordnade insatser på lokal nivå som bidrar till tidig upptäckt och satsningar på nätverket Krogar mot knark. Jag vill här inflika att jag i kommande kapitel likställer kampen mot dopningspreparat med narkotikabekämpning. har narkotikapåverkade personer i större utsträck- ning än tidigare upptäckts i samband med att polis och ordnings- vakter ingripit för att stävja våldsamheter vid idrottsarrangemang. Det är oklart om det beror på narkotikapolisens ökade närvaro och medvetna satsning eller om det är en faktisk ökning av antalet narkotikapåverkade personer inne på arenorna. Jag tror det kan vara en kombination. Klart är i alla fall att antalet upptäckta narkotika- relaterade brott har ökat. Det förefaller som att vissa våldsverkare använder centralstimulerande medel som amfetamin eller kokain för att kunna slåss mer effektivt. Detta är naturligtvis ett problem att ta på allvar och det finns goda exempel på hur polisen arbetat förebyggande för att minska förekomsten av narkotika och narkotikapåverkade personer på arenor. 19.3Narkotikapolisens närvaro vid högriskmatcher I , men också på andra orter, har narkotikapolisens spanare vid ett flertal tillfällen befunnit sig inne på arenor och vid platser där många supportrar samlas innan matcher, för att kunna upptäcka droghantering eller märkbart påverkade personer. Man har även testat att tydligt visa den polisiära närvaron vid insläppen på arenan genom att stå med narkotikahund vid vissa av insläppen och därmed kunnat upptäcka personer som medvetet undviker den aktuella insläppsgrinden. Detta, tillsammans med tydliga tecken på drogpåverkan, kan ge incitament till visitation eller provtagning. Narkotikapolisens beslag av narkotika inne på och runtomkring arenorna har minskat efter att man genomfört denna typ av insatser. Det är troligt att ett konsekvent arbete enligt denna modell, om de planerade insatserna dessutom kommuniceras ut till allmänheten via media, kan bidra till att minska förekomsten av narkotika och påverkade personer på arenorna. Jag har under arbetets gång haft kontakter med , främst representerad av , för att ta del av deras bedöm- ningar. I en särskild skrivelse till mig har de bland annat framfört följande: Alkohol är starkt förknippad med idrott, trots att den all- männa uppfattningen är att det inte hör ihop. Alkoholindustrin finns ofta med som sponsor av arenor och lag och alkoholreklam är frekvent förekommande på arenorna. Försäljning av alkohol före- kommer hos de större klubbarna i fotboll och ishockey, både i restauranger och på läktaren. anser att alkohol och idrott inte hör ihop. De värden och egenskaper idrotten företräder står i diametral motsats till de konsekvenser alkoholen för med sig. Ur ett rent samhällsekonomiskt och socialt perspektiv finns det inga vinster med alkoholkonsumtion eller alkoholreklam i samband med idrottsarrangemang. Den tydliga kopplingen mellan alkoholkonsumtion och våld är något som anser är en av de största bakomliggande faktorerna till det våld som före- kommer i samband med idrottsarrangemang. Från sida menar man att den glorifiering av alkoholens betydelse för stämningen på läktarna som ofta framförs i debatten av idrottens företrädare är betydligt överdriven och mest ett försvar för att inte tvingas till ett obekvämt beslut. Fotbollens och ishockeyns företrädare framhåller ofta sitt arbete med publikvärdar, visitering vid entrén till arenan m.m. som effektivt och att de problem som uppstår med våld och misshandel i anslutning till arenan sker utanför och inte inne på arenan. Det stora pro- blemet är att de som bråkar druckit mycket alkohol redan hemma, eller på krogarna i närhet av arenan före match. Den öl som serveras på arenan förhöjer bara stämningen menar man. Svagheten i ett sådant resonemang är enligt att en icke skönjbar berusning vid matchstart kan eskalera och underhållas med den alkohol som serveras på arenan. Man menar vidare efter att ha mött många föräldrar som skulle älska att gå på fotboll med sina barn, men som inte vågar för risk för kravaller, att de berörda sporterna skulle få tillbaka en publik som inte känner sig helt välkommen på arenan. Från denna rörelses sida vill man betona att kopplingen alkohol och våld är välkänd. Man konstaterar att alkohol är en bidragande orsak till merparten av våld och misshandel i samhället . överföra den verkligheten till idrottsarenan är lätt gjort, då det är publikintensivt och ibland också understryker de negativa sidorna av rivalitet. Från sida vill man föra ett resonemang kring vad intäkterna av alkoholen inbringar i relation till samhällets kostnader i samband med en högriskmatch. Om alkoholen togs bort från arenan, hur mycket av våldet och kostnaderna för polis- insatser m.m. skulle då försvinna? Skulle publikintäkterna från icke våldsbenägna besökare kompensera för bortfallet? finns inget i den svenska alkohollagen som specifikt reglerar vare sig sponsring av idrotten eller reklam på arenor. Alkoholreklam bör enligt skrivelsen vara förbjudet och då också omfatta idrotts- arenor. I flera länder är sponsring från alkoholföretag och reklam för alkohol förbjudet i samband med idrottsarrangemang. Med tanke på idrottens stora roll för hälsa och ideellt engagemang är förbuden mot kopplingen till alkohol inom idrotten förståelig. Ett förbud mot sponsring från företag som säljer alkohol är därför motiverat även i . En kartläggning som låtit göra visar att alko- holleverantörer sponsrar idrott, främst ishockey och fotboll, på ett påtagligt sätt. Av ishockeylagen i Elitserien har en alkohol- leverantör som sponsor. Därtill har Elitserien en central sponsor som är alkoholleverantör. Av fotbollslagen i Allsvenskan har en alkoholleverantör som sponsor. Alkoholbranschen har enligt skrivelsen starka muskler och dess inflytande är stort. Många av de stora märkena är huvudsponsorer av internationella mästerskap. finns det dock ett antal länder i främst södra som har mycket mer långtgående regel- verk än . Exempel på sådana länder är , , , men även . Avslutningsvis vill man från framhålla att de olika nätverken dem emellan är samstämmiga i den syn som pre- senteras i skrivelsen. 19.5Synpunkter från () RF har beretts tillfälle att yttra sig över frågan kring bruket av alkohol och andra droger vid idrottsarrangemang. RF har för sin del anfört att man står bakom regeringens mål i ANDT-strategin om minskade medicinska och sociala skador orsakade av alkohol och ett samhälle fritt från narkotika och dopning. RF:s alkohol- politiska riktlinjer framhåller bland annat att inga alkoholdrycker ska förekomma bland vare sig ledare eller aktiva i samband idrotts- verksamhet för barn och ungdomar. Följande punkter bör ligga till grund för idrottens policy i dessa frågor: Att i samband med idrottsevenemang undvika att sälja alkohol- drycker till allmänheten. I det fall utskänkning förekommer i samband med större arrangemang av evenemangskaraktär har förbund/förening ett särskilt stort ansvar för att ordningskravet beaktas. Att det i samband med publika idrottsevenemang finns erforderlig kontroll vid entréer för att förhindra införsel av medhavda alkoholdrycker. Att idrottsföreningar uppmärksammar gällande lagstiftning och tillståndsenhetens anvisningar vid utskänkning av alkohol- drycker. Att verka för att försäljare av alkoholdrycker och folköl vid idrotts- evenemang har tydliga riktlinjer för hur försäljningen ska gå till, detta i avsikt att förhindra överkonsumtion och att det kommer minderåriga till del. Att idrottsföreningar och förbund uppmärksammar gällande lagstiftning avseende marknadsföring av alkohol.