sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Syftet med sammanträffandena var att få en mer nyanserad bild av vilka överväganden domarna gör i de aktuella avseendena och att kunna fånga upp frågeställningar som de anser vara rele- vanta att ta upp i detta sammanhang. Domarnas uppfattningar om rättsläget bekräftade i huvudsak det som framkom vid gransk- ningen av tingsrätternas domar. 6.1.2Genomgång av ett stort antal tingsrättsdomar För att kunna fånga upp eventuella skillnader i bedömningarna hos olika domstolar eller hos olika domare fann utredningen att gransk- ningen borde avse domar från flera olika tingsrätter . var det nödvändigt att begränsa under- laget för att göra det möjligt att hinna granska och analysera domarna inom utredningstiden. Mot denna bakgrund valde utred- ningen att gå igenom samtliga domar avseende fall där någon dömts för brott mot 8–10 eller 12 kap. BrB, dvs. stöldbrott, bedrägeri- brott, förskingringsbrott eller skadegörelsebrott som meddelats av , eller –, dvs. De tre tingsrätterna översände kopior av dessa domar. Från inkom knappt 1 700 domar. Från inkom ca 900 domar och från ca 1 000 domar. Genomgången av domarna har gjorts av utredningens sekrete- rare. Det som framför allt har stått i fokus är hur brotten har rubri- cerats och gradindelats och hur de har straffmätts. fråga har varit förekomsten och hanteringen av systematisk brotts- lighet. I vissa domar har flera olika typer av brott behandlats utan att det går att utläsa hur rätten har bedömt straffvärdet för den typ av brott som omfattas av utredningens uppdrag. I andra domar har det varit omöjligt att utläsa något konkret straffvärde eftersom rätten, utan att uttala sig om straffvärdet, har bestämt påföljden till skydds- tillsyn eller villkorlig dom utan att förena påföljden med böter eller föreskrift om samhällstjänst. Om dessa domar inte heller behandlar någon rubriceringsfråga har de inte tagits med i den fortsatta undersökningen. Vidare har domar där åtalet har ogillats sorterats bort. Detsamma gäller domar där domen av annat skäl kommit att omfatta annan brottslighet än den som varit av intresse för vårt uppdrag. Av de ca 1 700 domarna från har drygt 500 sorterats bort av dessa skäl. Av de ca 900 domarna från har ca 150 stycken sorterats bort och av tingsrätts ca 1 000 domar har knappt 400 sorterats bort. Slutsatserna bygger alltså på en genomgång av drygt 2 500 domar. Granskningen av praxis har också omfattat andra domar, från alla instanser, som har uppmärksammats i media eller som på annat sätt kommit till vår kännedom, och som har bedömts vara av intresse för de frågor som omfattas av utredning- ens uppdrag. Redovisningen av genomgången av domar görs brottstyp för brottstyp. När det i det följande talas om innehållet i vissa domar avses de granskade tingsrättsdomarna, om inte annat anges. 6.2Stöld, snatteri och grov stöld Bestämmelsen om stöld finns i 8 kap. 1 § BrB. fall av stöld, som benämns snatteri, straffbeläggs i 8 kap. 2 § BrB. Vid bedöm- ningen av om en stöld är att anse som ringa ska hänsyn tas till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet. Vid bedömningen av om ett stöldbrott är att anse som grovt ska, enligt 8 kap. 4 § BrB, särskilt beaktas om tillgreppet har skett efter intrång i bostad, om det avsett en sak som någon burit på sig, om gärningsmannen har varit försedd med vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Stöld, snatteri och grov stöld har varit de utan konkurrens van- ligaste brottstyperna i de domar från tingsrätterna som utredningen har granskat. När det gäller domar avseende snatteri rör det sig om ca 440 domar från , ca 270 från och ca 230 från . Motsvarande antal domar avseende stöld är ca 380 från , ca 270 från och ca 240 från . Det finns således ett brett underlag för våra slutsatser när det gäller dessa brott. 6.2.2Definitionen av brottsenhet vid stöld Vad som ska anses utgöra samma brott vid stöld avgörs, som tidi- gare redovisats, med utgångspunkt i hur gärningen tidsmässigt, rumsmässigt och med avseende på angripet objekt förhåller sig till andra tillgrepp. Antalet målsägande är normalt sett av mindre vikt för att avgöra vad som ska anses utgöra ett stöldbrott. I de flesta fall innebär det inga större svårigheter att avgränsa stöldbrott från varandra. Av de granskade domarna har frågan om avgränsning av brotts- enhet vid tillgreppsbrott endast belysts i någon enstaka. Det får förutsättas att rätten även i andra fall har övervägt om de åtalade gärningarna har utgjort ett eller flera brott, utan att detta har kom- mit till uttryck i domarna. Bland de granskade domarna finns bara ett exempel på när domskälen inte tillåter någon annan slutsats än att rätten har betraktat flera tidsmässigt avgränsbara tillgrepp som en enda brottsenhet. Domen rörde flera tillgrepp av mindre sum- mor pengar som den tilltalade vid olika tillfällen hade tagit ur sina kollegors personalskåp. Tingsrätten dömde för stöld och hänvisade genomgående till gärningen och brottet i singularis (se tabell 5.4). 6.2.3Gränsdragningen mellan stöld och snatteri Om det tillgripnas värde har understigit har tillgreppet i princip i samtliga tingsrättsdomar bedömts som snatteri (se tabell 1.1). I två fall har värdet av det stulna uppgått till exakt . Dessa brott har i det ena fallet bedömts som snatteri och i det andra fallet som stöld. Endast i ett fåtal fall framgår det av dom- skälen att värdet har diskuterats. I dessa fall har klargjorts att åkla- garen har bevisbördan för att värdet uppgår till det angivna belop- pet. Ett butikstillgrepp som har utförts med hjälp av något särskilt hjälpmedel, t.ex. en magnet eller en sax för att ta bort larm eller en kasse preparerad med aluminiumfolie för att inte utlösa larm, har i de flesta fall bedömts som stöld, även om värdet av det stulna understigit (se tabell 1.2). I några fall har dock rätten, i motsats till åklagaren, ansett att användningen av en vanlig sax, magnet eller skruvmejsel inte varit ett så förslaget tillvägagångssätt att gärningen borde bedömas som stöld. I ett fall ansåg rätten att åklagaren inte hade lyckats förklara varför en ryggsäck med hål i skulle anses utgöra ett särskilt hjälpmedel (se tabell 1.3). De tillgrepp som har rubricerats som snatteri har i princip ute- slutande varit butikstillgrepp. Även tillgrepp av drivmedel från ben- sinstationer har bedömts som snatteri när värdet har varit lågt. Det finns ett fåtal andra exempel på tillgrepp från företag som har be- dömts som snatteri, t.ex. tillgrepp av en flaska ur en bar. Vid tillgrepp från privatpersoner har det ofta funnits försvå- rande omständigheter, som att stölden skett i målsägandens hem. Rätten har i sådana fall rubricerat brottet som stöld, trots att värdet av det tillgripna varit lågt (se tabell 1.11). Det finns dock två fall där tillgrepp från en privatperson har bedömts som snatteri. I båda dessa fall rörde det sig om egendom som målsäganden hade glömt kvar eller tillfälligt lämnat (i en butik respektive på ett kasino). 6.2.4Gränsdragningen mellan stöld av normalgraden och grov stöld Genomgången av domar visar att tillgrepp som skett efter inbrott i en privatbostad, där målsäganden för brottet var fast bosatt, i samtliga fall har medfört att stölden rubricerats som grov (se tabell 1.7). Det finns också exempel på inbrott i hotellrum som har bedömts som grov stöld därför att målsäganden vid tid- punkten för brottet hade sin fasta bostad i hotellrummet (se tabell 1.8). I ett fåtal fall har brotten avsett stöld efter inbrott i fritidshus. Med undantag för ett fall (se tabell 1.8) har sådana stölder bedömts som stöld av normalgraden (se tabell 1.11). Av domskälen i övriga domar framgår inte vilken betydelse det har haft för gradindel- ningen av stölden att inbrottet har skett i ett fritidshus och inte heller om det har gjorts någon distinktion mellan olika typer av fritidshus. Även om underlaget är litet förefaller det som om in- brott i fritidshus inte anses vara lika allvarligt som inbrott i någons permanentbostad. Att en stöld skett efter inbrott i personbil, lastbil, lokaler av olika slag, vindsförråd eller källarutrymmen har inte i någon av domarna ansetts vara en tillräckligt försvårande omständighet för att bedöma stölden som grov. Inte heller vid inbrott i någons till- fälliga bostad, exempelvis ett hotellrum eller en båthytt, har inte- gritetskränkningen ansetts vara så stor att stölden till följd av detta bedömts som grov (se tabell 1.9 och 1.11). Den slutsats som kan dras av genomgången är att inbrott i per- manentbostad utan undantag får genomslag i rubriceringen, medan det i fråga om andra inbrott inte räcker med att själva inbrottet skulle ha bedömts som hemfridsbrott för att en stöld ska rubriceras som grov. Andra stölder i målsägandens hem Stölder som visserligen skett i målsägandens hem men som inte har föregåtts av att den tilltalade brutit sig in har ibland bedömts som stöld av normalgraden och i andra fall som grov stöld (se tabel- lerna 1.10 och 1.11). Gemensamt för de fall där tillgreppet har be- dömts som grovt är att brotten har riktat sig mot äldre personer eller personer som på annat sätt har varit i en utsatt position. Tillgrepp av sak som någon burit på sig eller som befunnit sig i dennes omedelbara närhet Tillgrepp ur målsägandens kläder eller ur en handväska som måls- äganden burit på sig har i de flesta domar bedömts som grov stöld, oavsett om målsäganden har märkt tillgreppet eller inte (se tabell 1.4). Det finns dock undantag (se tabell 1.6). Flera av undan- tagsfallen förefaller ha det gemensamt att avståndet mellan måls- äganden och stöldobjektet har ansetts vara för stort för att saken skulle kunna sägas ha befunnit sig i målsägandens omedelbara när- het. I andra fall har rubriceringen motiverats med att tillgreppet inte har inneburit någon fysisk integritetskränkning av målsägan- den, eftersom det tillgripna inte hade fysisk kontakt med honom eller henne vid tillgreppet. Det finns också ett exempel på stöld av normalgraden där till- greppet avsåg en sak som den sovande målsäganden höll i sin hand (se tabell 1.6). har också uppmärksammats en dom där stölder som riktade sig mot sovande personer på en tunnelbanestation bedömdes som grova stölder (se tingsrätts dom i mål nr B 12174-12). Gärningar som har riktat sig mot äldre eller handikappade, t.ex. tillgrepp av en handväska i korgen på en rullator eller som hängt på handtagen till en rullstol har i de fall som granskats bedömts som grov stöld (se tabell 1.5). Stölder med rånliknande inslag I några domar behandlas stölder där det i ett nära tidsmässigt sam- band med tillgreppet förekommit någon form av våld eller hot. Dessa stölder kallas i det följande för stölder med rånliknande in- slag. Underlaget är i dessa fall så litet att det är osäkert om några slutsatser kan dras av domarna. Bland dessa fall finns några där åklagaren har yrkat ansvar för rån men rätten valt en annan rubricering. Rätten har då dömt för olaga hot eller misshandel och stöld av normalgraden i brottskon- kurrens. Motiveringen har varit att hot- eller våldsbrottet har varit ringa, alternativt att värdet av det tillgripna varit så ringa att gär- ningen därför inte skulle betraktas som rån. I något fall har rätten jämställt stölden med en fickstöld och rubricerat den som grov stöld. I några av dessa fall har det varit fråga om hot som uttalats före, respektive efter själva tagandet medan tagandet skett utan fysisk kontakt med målsäganden. Det finns dock även ett fall där den tilltalade slagit målsäganden i ansiktet i samband med att målsägan- den försökt återta det tillgripna. Den tilltalade dömdes i detta fall för misshandel och stöld av normalgraden. I några fall har rätten tagit fasta på att den tilltalade har utnyttjat en särskild förtroendeställning vid brottet. En del av dessa fall har rört hemtjänstpersonal som tillgripit föremål hemma hos äldre personer som de besökt i tjänsten. Den särskilda förtroendeställningen har i dessa fall endast utgjort ett av flera skäl till att gärningen bedömts som grov stöld. Att en stöld har inneburit missbruk av förtroendeställning behöver emellertid inte alltid medföra att stölden bedöms som grov. Av de granskade domarna finns ett exempel där det ringa värdet av det tillgripna medförde att brottet, trots förtroendeställ- ningen, bedömdes som brott av normalgraden. I den aktuella domen dömdes en sjuksköterska för stöld av normalgraden för att hon stulit två tabletter Stesolid från en patient (tings- rätts dom i mål nr B 1195-12). Bland de genomgångna domarna avseende stöld finns inte något fall där systematiken vid tillgreppen har fått en självständig bety- delse för rubriceringen av brotten. När det har varit fråga om sys- tematiska brott har det oftast också förekommit andra försvårande inslag vid varje brottstillfälle, som att de tilltalade har riktat in sig på brott mot äldre personer eller det har varit fråga om fickstölder eller bostadsinbrott i större omfattning (se tabell 5.1). I avsnitt 6.7 behandlas systematik närmare. Särskilt farlig eller hänsynslös art Som framgår av avsnitt 12.1.2. tar rekvisiten särskilt farlig eller hänsynslös art sikte på en rad olika försvårande omständigheter som kan beaktas vid gradindelningen av ett stöldbrott. Vid genom- gången har noterats att rätten har ansett rekvisiten vara uppfyllda i flera fall som avsett brott riktade mot äldre personer. 6.3Rån och grovt rån I 8 kap. 5 § första stycket BrB straffbeläggs stöldbrott där gär- ningsmannen använt sig av våld eller hot av kvalificerad art, s.k. råntvång, för att genomföra stölden. Våldet eller hotet kan ha före- gått stölden (stöldfallet) eller utövats för att komma undan med det som stulits (motvärnsfallet). För att det ska vara fråga om rån ska våldet eller hotet vara riktat mot den tvungne och innebära trängande fara för denne. Riktas hotet mot någon närstående till den tvungne är det inte fråga om rån utan om utpressning. Görs ett uppehåll i tiden mellan hotet och förmögenhetsöverföringen anses hotet inte heller utgöra trängande fara. Även i det fallet anses det vara fråga om utpressning i stället för rån. Om förfarandet med hänsyn till våldet, hotet eller omständig- heterna i övrigt är av mindre allvarlig art, döms den tilltalade inte för rån utan för annat brott som förfarandet innefattar, t.ex. miss- handel och stöld (se avsnitt 6.2.4 angående några sådana domar). Vid bedömningen av om ett rån är grovt ska enligt 8 kap. 6 § BrB särskilt beaktas om våldet var livsfarligt eller om gärningsman- nen tillfogat offret svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han eller hon annars visat synnerlig råhet eller på ett hänsyns- löst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. 6.3.2Definitionen av brottsenhet vid rån Som har nämnts är utgångspunkten vid tillgreppsbrott att rums- och tidssambandet har större betydelse när man bestämmer brottsenhet än antalet målsägande. Detta gäller dock som huvudre- gel inte personrån, eftersom det närmast kan liknas vid brott mot person. Frågan om gärningskonkurrens har i de granskade domarna främst aktualiserats vid s.k. gaturån som begåtts mot flera personer . Konkurrensfrågan har inte uttryckligen diskuterats i någon av domarna. Det är därför svårt att dra några bestämda slut- satser, men om man ska döma av utdömda straff förefaller det som om straffvärdet i dessa fall ligger något högre än i de fall där ett rån riktats mot endast en målsägande (se tabell 2.4 jämförd med tabell 2.3). Denna slutsats måste dock betraktas som osäker. 6.3.3Gränsdragningen mellan rån och grovt rån Av de granskade domarna avseende rån är det endast ett mindre antal som är utformade så att man kan dra några slutsatser i fråga om hur rätten har bedömt straffvärde, konkurrens eller rubricering. Dessa slutsatser måste därför värderas med försiktighet. Det har bara funnits en dom där den tilltalade har dömts för grovt rån. Det fallet avsåg rån mot ett växlingskontor med skarp- laddad pistol och gevär. Det finns ett fåtal exempel på rån mot värdetransporter eller banker där rånet inte har rubricerats som grovt. I dessa fall har det inte använts några skarpladdade skjutvapen (se tabell 2.1). Några domar har avsett butiksrån (bl.a. guldsmedsaffärer) och liknande. I några av dessa fall har gärningsmännen använt sig av en startpistol eller ett pistolliknande föremål, men det har inte kunnat klarläggas om det varit fråga om en autentisk skarpladdad pistol. Dessa fall har bedömts som rån av normalgraden (se tabell 2.2). Det finns också någon enstaka dom som rört taxirån där gär- ningsmannen riktat en kniv mot halsen på taxichauffören (se tabell 2.3). Rånet bedömdes som rån av normalgraden men med ett straffvärde motsvarande fängelse och , vilket ska jämföras med minimistraffet för rån som är fängelse. När det gäller gaturån med verbalt hot, eventuellt i kombination med knivhot på ett visst avstånd, har rätten i de flesta fall ansett att straffvärdet motsvarat minimistraffet, dvs. Inslag som motiverat ett högre straffvärde har exempelvis varit att rånet har inneburit fysiskt våld, att det riktat sig mot en äldre person eller att hotet varit särskilt allvarligt (se tabell 2.3). Normalgraden av bedrägeri straffbeläggs i 9 kap. 1 § BrB. bedrägeri, som benämns bedrägligt beteende, regleras i 9 kap. 2 §. Vid bedömningen av om ett bedrägeri ska rubriceras som bedräg- ligt beteende ska hänsyn tas till skadans omfattning och övriga omständigheter vid brottet. Vissa förfaranden genom vilka gär- ningsmannen använder sig av husrum, förtäring, transport, tillträde till föreställning eller liknande utan att göra rätt för sig bestraffas också som bedrägligt beteende oavsett om gärningsmannen har vilselett någon eller inte. Har förfarandet avsett ett icke ringa värde och utförts med hjälp av vilseledande ska förfarandet i stället be- dömas som bedrägeri enligt 1 §. Vid bedömningen av om ett bedrägeri ska rubriceras som grovt ska, enligt 9 kap. 3 § BrB, särskilt beaktas om gärningsmannen har missbrukat allmänt förtroende eller begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen känn- bar skada. 6.4.2Definitionen av brottsenhet vid bedrägeribrott Utgångspunkten är att det för varje person som vilseletts är fråga om ett bedrägeribrott för varje tillfälle han eller hon har vilseletts. Av de genomgångna domarna kan man dra slutsatsen att rätten i många fall har följt den presumtionen. I de flesta fall framgår det emellertid inte hur rätten har bedömt antalet brott. Det finns också vissa domar där man utifrån domskälen får uppfattningen att rätten har bedömt flera gärningar, som riktat sig mot olika målsägande, som ett enda brott (se tabell 5.4). Hovrätten över och har i ett antal domar haft anledning att ta ställning till om det varit fråga om ett eller flera brott vid ett stort antal automatbedrägerier där falska betalkort som försetts med andra personers uppgifter har använts (s.k. skim- ningsbrott). I dessa fall har hovrätten ansett att varje utbetalning med korten har utgjort ett separat brott (Hovrättens över och domar i mål nr B 812-09, 664-09, 684-09 och 2201- 09). kom till motsatt slut i ett mål som gällde s.k. annonsbedrägerier som riktade sig mot ett stort antal målsägande. Hovrätten dömde för ett grovt bedrägeri (dom i mål B 397-12). 6.4.3Gränsdragningen mellan bedrägeri och bedrägligt beteende De genomgångna domarna visar att man regelmässigt bedömer bedrägeribrott där värdet varit som bedrägligt beteende. De vanligaste brotten i denna kategori är att den tilltalade har åkt buss eller spårvagn utan att lösa biljett. Byte av prislappar på varor i butiker förekommer också. De bedrägeribrott som har bedömts som bedrägeri av normal- graden, trots att värdet understigit , har avsett köp med annans kontokort eller annonsbedrägeri (s.k. blocketbedrägeri där gärningsmannen annonserat och fått betalt för en vara som sedan inte levererats) där brottet har ingått i en serie liknande brott (se tabell 3.4). I hovrättspraxis har också användning av annans konto- kort medfört att gärningen hänförts till en högre svårhetsgrad (dom i mål B 8551-10). 6.4.4Gränsdragningen mellan bedrägeri och grovt bedrägeri I de flesta fall har en värdegräns på ca fem prisbasbelopp, vilket motsvarar , tillämpats vid gränsdragningen mellan bedrägeri och grovt bedrägeri (se tabell 3.3). Vid bedrägeri som begåtts med hjälp av falsk handling har i många fall tillämpats en värdegräns på ett halvt prisbasbelopp, dvs. Denna värdegräns har dock inte tillämpats lika strikt som värde- gränsen mellan snatteri och stöld (se tabell 3.1 och 3.2). I några domar har bedrägeriet bedömts vara av normalgraden, trots att det begåtts med hjälp av falsk handling och avsett ett högre belopp än ett halvt prisbasbelopp. Det finns också exempel på domar där be- loppet har understigit ett halvt prisbasbelopp, men där bedrägeriet ändå har ansetts vara grovt. Systematiska inslag vid bedrägeribrott behandlas närmare i avsnitt 6.7. Förskingring straffbeläggs i 10 kap. 1 § BrB. Är förskingringen med hänsyn till det förskingrades värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa döms enligt 10 kap. 2 § BrB för undandräkt. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska enligt 10 kap. 3 § BrB särskilt beaktas om gärningsmannen har missbrukat ansvarsfull ställning eller begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art, av- sett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Av de granskade domarna har endast ett fåtal rört försking- ringsbrott. Underlaget är så litet att det inte går att dra några slut- satser i fråga om vilka överväganden som gjorts vid rubricering och straffmätning av brott mot 10 kap. BrB. Det finns inte heller något underlag för att bedöma vilka överväganden som görs i konkur- rensfrågor. Skadegörelse av normalgraden straffbeläggs i 12 kap. 1 § BrB. skadegörelse, som benämns åverkan, regleras i 12 kap. 2 § BrB. Vid bedömningen av om skadegörelse är ringa ska hänsyn tas till ska- dans obetydlighet och övriga omständigheter vid brottet. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska, enligt 12 kap. 3 §, särskilt beaktas om gärningen har lett till synnerlig fara för någons liv eller hälsa eller om skadan har drabbat sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller om skadan på annat sätt är synnerligen kännbar. 6.6.2Definitionen av brottsenhet vid skadegörelsebrott Liksom för tillgreppsbrott är rums- och tidssambandet av större betydelse än antalet målsägande när rätten avgör vad som ska anses utgöra samma brottsenhet vid skadegörelse. Bland de granskade domarna finns endast ett exempel på när flera rums- och tidsmäs- sigt avgränsade gärningar har ansetts utgöra ett brott som placerats i högre svårhetsgrad (se tabell 5.1). I det fallet motiverades sam- manläggningen av gärningarna och gradindelningen med att det var fråga om systematisk brottslighet. Gränsdragningen mellan åverkan och skadegörelse Av de genomgångna domarna kan den slutsatsen dras att skadegö- relse endast i undantagsfall bedöms som åverkan. I de flesta tings- rättsdomar rörande skadegörelse som utredningen har granskat finns det ingen närmare motivering till hur brottet har rubricerats. I merparten av de domar där skadans värde har överstigit har brottet rubricerats som skadegörelse av normalgraden (se tabell 4.3). Det finns dock något enstaka fall där skadan har över- stigit men där brottet ändå har bedömts som åverkan. Det finns också fall där skadebeloppet har varit okänt eller där åtgärds- kostnaderna har understigit men där brottet ändå har be- dömts som skadegörelse av normalgraden i stället för åverkan (se tabell 4.2). Gränsdragningen mellan skadegörelse och grov skadegörelse Endast i tre av de granskade domarna har skadegörelsen bedömts som grov.