sou · H1B314 · 2013-03-05 00:00:00 — De avgifter som tas ut inbetalas på sedvanligt sätt till staten och kommer således inte de enskilda länsstyrelserna till del. Länsstyrelsernas prövnings- och tillsynsarbete enligt finansieras via förvaltningsanslaget. Det finns ingen närmare koppling mellan länsstyrelsernas bedömning av behovet av operativ tillsyn och de resurser som varje enskild länsstyrelse har till förfogande för tillsynen. I redovisning till regeringen konstaterade bl.a. att systemet där länsstyrelsernas prövnings- och tillsynsverksamhet finansieras genom förvaltningsanslaget medför olika förutsättningar för länsstyrelserna att bedriva tillsyn och att olika förutsättningar medför en icke likvärdig tillsyn över liknande verksamheter beroende på i vilket län de är lokaliserade. anser därför att länsstyrelserna bör få disponera avgiftsintäkterna för operativ tillsyn enligt alternativt att avgiftsintäkterna i varje län återförs till respektive länsstyrelse genom öronmärkta anslag. Denna ordning skulle enligt leda till ett flertal positiva effekter, t.ex. mer resurser till tillsyn, mer likartade förutsättningar att bedriva operativ tillsyn vid länsstyrelserna, avgiftshöjningar skulle resultera i större motprestation gentemot de som betalar avgifterna och återtagande av tillsyn från en kommun skulle generera pengar till som därmed får tillskott av resurser för att bedriva den tillsyn som återtagits6. De avgifter som tas ut enligt förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt har, när det gäller tillsyn 52 kap. 2 § förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt . 6Naturvårdsverkets redovisning till regeringen enligt 1 kap. 28 § miljötillsynsförordningen, Tillsyn enligt – möjligheter till utveckling och förbättring, , NV-01466- Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter och prövning av miljöfarlig verksamhet, en kostnadstäckningsgrad på ca 60 procent7. hade –2010 i uppdrag att föreslå ändringar i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Uppdragen innebar att när det gäller miljöfarliga verksamheter skulle föreslå nya avgifter och en ny indelning av verksamheter i olika avgiftsnivåer. Föreslagna avgifter skulle så långt som möjligt motsvara de kostnader som prövningen och tillsynen är förenad med. Dessutom skulle föreslå ett avgiftssystem som innebar eller som kan revideras så att avgifterna över tiden motsvarar kostnaderna. hade vidare i uppdrag att föreslå nya avgifter för prövning och tillsyn enligt vad avser vattenverksamheter. Syftet är att avgifterna så långt som möjligt ska motsvara de kostnader som prövningen och tillsynen är förenad med. Därutöver hade i uppdrag att föreslå nödvändiga ändringar i de rapporteringssystem som finns avseende rapportering av kostnader och avgifter till för såväl miljöfarlig verksamhet som för vattenverksamhet. Syftet med det senare är att följa utvecklingen av kostnader och avgiftsintäkter för miljöfarlig verksamhet och för vattenverksamhet så att det är möjligt att kontinuerligt anpassa de totala avgiftsintäkterna och avgiftsnivåerna till rådande kostnader. Uppdragen redovisades –2010. Förslagen behandlas i . Kommuner och Landsting har tagit fram underlag som stöd för kommunerna att beräkna taxor inom område. Förslaget bygger på en risk- och erfarenhetsbedömning för miljötillsynen. En fast avgift används när tillsynsbehovet bedöms som stort och återkommande tillsyn sker samt där tillsynsbesök planeras för minst var tredje år. Tillsynsfrekvensen vid en fast årlig tillsynsavgift kan variera men ska motsvara den sammanlagda avgiften . I de fall tillsynen inte förväntas ske regelbundet tillämpas istället en timtaxa. Drygt en tredjedel av landets kommuner har beslutat att använda sig av Kommuner och Landstings underlag för att beräkna taxa för miljöbalkstillsyn. 7 Se SOU 2005:59, s. 195. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter 5.2Utredningens överväganden och förslag beträffande Sevesotillsynsavgifter Utredningens förslag: Samtliga Sevesoverksamheter ska betala en fast, årlig, Sevesotillsynsavgift. Sevesotillsynsavgifterna ska som huvudregel fullt ut täcka de kostnader som Sevesotillsynen beräknas kosta, det vill säga, målsättningen är full kostnadstäckning. Sevesotillsynsavgiften anpassas till verksamheternas bedömda risk, komplexitet och omfattning. får i det enskilda fallet, med hänsyn till tillsynsbehovet eller annan särskild omständighet, sätta ned, efterskänka eller betala tillbaka hela eller delar av avgiften. Vidare bör vid särskilt allvarliga händelser få ta ut en extra avgift för Sevesotillsyn. De extra avgifterna får under ett kalenderår inte överstiga Sevesoverksamhetens fasta, årliga Sevesotillsynsavgift. Länsstyrelserna bör få disponera Sevesotillsynsavgiftsintäkterna, alternativt bör avgiftsintäkterna i varje län återföras till respektive länsstyrelse genom öronmärkta anslag. En ny bestämmelse, 18 a §, om avgifter för Sevesotillsynen, förs in i Sevesolagen. Sevesotillsynsavgifterna regleras i en särskild avgiftsförordning. För att bättre kunna följa upp länsstyrelsernas arbete med Sevesotillsyn ska länsstyrelserna redovisa föregående kalenderårs avgiftsintäkter och samtliga kostnader för Sevesotillsynen till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Vidare ska Myndigheten för samhällsskydd och beredskap redovisa föregående kalenderårs samtliga kostnader för tillsynsvägledning. Länsstyrelsernas och Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps uppgifter ska sammanställas av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som ska göra en årlig uppföljning och redovisning till . Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Den ersättning för Sevesotillsyn som enligt dagens system betalas ut till länsstyrelserna via anslag har varit oförändrad sedan Sevesolagen trädde 1999. Detta har lett till att länsstyrelsernas resurser för att utföra tillsynsverksamhet har minskat och ersättningen anses på många håll som otillräcklig. Länsstyrelserna får dessutom ersättning från anslaget endast vid Sevesotillsyn av verksamheter på högre kravnivå. Det finns inte heller något samband mellan anslaget, antalet tillsynsbesök respektive hur mycket tid som används för tillsyn vid varje Sevesoverksamhet. Det nuvarande ersättningssystemet kan medföra en ojämn resursfördelning mellan de länsstyrelser som har tillsyn över många Sevesoverksamheter på högre kravnivå och de länsstyrelser som har tillsyn över många Sevesoverksamheter på lägre kravnivå. För de senare finns en risk för att de inte får tillräckligt med resurser för den Sevesotillsyn de utför. Flera länsstyrelser, även de som har tillsynsansvaret för många Sevesoverksamheter på högre kravnivå, har pekat på att det är ett problem med bristande resurser. Enligt branschorganisationerna är deras medlemsföretag generellt sett negativt inställda till att betala ytterligare tillsynsavgifter med hänsyn till omfattningen av de tillsynsavgifter de redan betalar inom miljöområdet. Branschorganisationerna har även framfört viss kritik mot Sevesohandläggarnas kompetens när det gäller Sevesotillsynen. De har därför i detta sammanhang framhållit att en mer kompetent tillsyn skulle kunna motivera en Sevesotillsynsavgift eftersom företagen därigenom skulle kunna få ut mer av tillsynsbesöken. En annan synpunkt som framhållits vid eventuell avgiftsbeläggning av Sevesotillsynen är att det vid utformningen av bestämmelserna om avgifter är viktigt att beakta de mindre företagens situation som de större verksamheterna inte ska behöva betala för de små. Vidare har det framförts att avgifterna för tillsyn inte bör vara timtaxor utan istället fasta taxor. Detta för att en tillsynsavgift inte ska variera beroende på hur en Sevesotillsyn tar. Branschen har även pekat på vikten av att beakta det internationella kostnadsläget när det gäller uttag av avgifter. Detta för att inte avhålla Sevesoverksamheter från att etablera sig i samt för att tillförsäkra konkurrensneutralitet. Enligt vår uppfattning är det befogat att ifrågasätta om befintliga resurser för Sevesotillsyn är tillräckliga och används på ett för tillsynen optimalt sätt. Det förhållandet att endast tillsyn av verk- Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter samheter på högre kravnivå får finansiering kan dessutom ge en missvisande bild av tillsynsbehovet då det inte är självklart att mer tid och resurser används vid tillsyn av en verksamhet på högre kravnivå än då det handlar om en verksamhet på lägre kravnivå. Bristande resurser för att på ett tillfredställande sätt utföra Sevesotillsyn påverkar även myndigheternas förmåga att anställa och behålla personal med relevant kompetens. Vidare försvåras myndigheternas möjligheter att tillförsäkra att deras handläggare får nödvändig fortbildning samt att ansvariga handläggare kan avsätta den tid som krävs för att förbereda och utföra kompetent tillsyn. 5.2.2Länsstyrelsernas Sevesotillsyn bör avgiftsbeläggas I normalfallet bör offentlig tillsyn finansieras genom avgifter, men det kan också inom vissa områden vara mer lämpligt att låta tillsynen finansieras via skattemedel8. De fall då det ansetts mer lämpligt att låta tillsynen finansieras via skatter är exempelvis då objektsansvarigas eller tillsynsorganens kostnader för att administrera ett avgiftsuttag bedöms som höga i relation till avgiften i övrigt. Otillräcklig finansiering har framhållits av länsstyrelserna som en anledning till varför de inte kan utföra Sevesotillsyn av den kvalitet och omfattning som de och även branschen anser erfordras. Frågan om att avgiftsbelägga Sevesotillsynen diskuterades redan vid införandet av Sevesolagen men ledde inte till att ett sådant system infördes. Behovet av att införa Sevesotillsynsavgifter har således varit uppe till diskussion . När det gäller det nuvarande anslagsbaserade finansieringssystemet har det framkommit att det inte fungerar väl och inte alltid tillför tillsynsmyndigheterna de medel som behövs för verksamheten. En avgiftsbelagd Sevesotillsyn skulle kunna förbättra denna situation. En avgiftsbelagd Sevesotillsyn skulle även komma att ligga i linje med det rådande systemet med avgifter för tillsyn enligt och med principen att det är förorenaren som ska betala de kostnader som denne orsakar – Polluter Pays Principle. Vi bedömer därför, mot bakgrund av de brister som framkommit i det nuvarande finansieringssystemet av Sevesotillsynen och konsekvenserna av dessa, att övervägande skäl talar för att Seveso- 8 Se bl.a. betänkande 2009/10:FiU12 och regeringens skrivelse 2009/10:79 En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter tillsynen bör avgiftsbeläggas. Utgångspunkten för en sådan avgiftsfinansiering bör vara att, precis som inom närliggande områden, den som orsakat kostnader vid en myndighet också ska betala för dem. En avgiftsbelagd Sevesotillsyn skulle även, för det fall erforderlig kostnadstäckning erhålls, kunna leda till en ökad kompetens och effektivitet hos utförarna av Sevesotillsynen. Då även Sevesoverksamheter på lägre kravnivå kan vara väl så komplexa och då tillsynen av dessa kräver specifik kompetens hos den enskilde handläggaren motiverar detta att avgifter också tas ut för Sevesotillsyn av verksamheter på den lägre kravnivån. Det är därför vårt förslag att samtliga Sevesoverksamheter ska betala Sevesotillsynsavgifter. är det således 375 verksamheter som enligt vårt förslag kommer att omfattas av skyldigheten att betala en årlig avgift för Sevesotillsyn. Länsstyrelserna bör få disponera avgiftsintäkterna En övervägande del av de synpunkter som kommit utredningen till del rörande finansiering av Sevesotillsynen förespråkar att länsstyrelsernas avgiftsintäkter, om Sevesotillsynen avgiftsbeläggs, bör komma den debiterande myndigheten till del för att kunna öronmärkas för just denna slags tillsyn. Då en Sevesoolycka skulle kunna medföra omfattande konsekvenser – både när det gäller fara för människoliv, miljön samt samhällsviktig verksamhet – är det extra viktigt att Sevesoverksamheter får regelbundet återkommande kompetent tillsyn, som ett led i att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Ett system som innebär att avgiftsintäkterna får behållas garanterar en koppling mellan tilldelade resurser och Sevesotillsynen i varje enskilt ärende. Det kan vidare antas öka ambitionsnivån, effektiviteten och kompetensen i tillsynsarbetet, något som leder till säkrare Sevesoverksamheter. Länsstyrelserna skulle genom resurserna även få mer likartade förutsättningar för att bedriva Sevesotillsyn. Det är vår uppfattning att en sådan ordning skulle komma att gynna såväl verksamhetsutövarna som det allmänna9. 9 Se prop. 2010/11:40 s. 38 ff. om när specialdestination av inkomster från belastande avgifter bör kunna komma i fråga. Bl.a. nämns att detta kan bli fallet då specialdestinationen motiveras av att den främjar möjligheterna till god effektivitet och service i verksamheten. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Denna uppfattning överensstämmer även med hur ser på motsvarande fråga när det gäller länsstyrelsernas behov av att disponera avgiftsintäkterna för den operativa miljöbalkstillsynen. har ansett att det enligt nuvarande ordning saknas en koppling mellan avgiftsintäkter och resurser för tillsyn. Om länsstyrelserna får möjlighet att disponera avgiftsintäkterna alternativt om avgifterna återförs till länsstyrelserna genom öronmärkta anslag har redovisat att bl.a. följande positiva effekter skulle kunna uppnås: -mer resurser till tillsyn, -mer likartade förutsättningar att bedriva operativ tillsyn vid länsstyrelserna, och -avgiftshöjningar skulle resultera i större motprestation gentemot de som betalar avgifterna10. De positiva effekter som identifierats av är enligt vår mening desamma när det gäller den föreslagna kopplingen mellan Sevesotillsynsavgifterna och resurserna för Sevesotillsynen. Mot bakgrund av det ovan anförda är det vår uppfattning att de avgiftsintäkter som länsstyrelserna kommer att debitera för Sevesotillsyn bör få disponeras av respektive länsstyrelse så att dessa kan öronmärkas för Sevesotillsynsverksamheten, alternativt bör avgiftsintäkterna i varje län återföras till respektive länsstyrelse genom öronmärkta anslag. 5.2.3Principer som bör ligga till grund för Sevesotillsynsavgifterna Vi har kommit fram till vissa övergripande principer som bör vara styrande för avgifterna för Sevesotillsynen. Principerna grundar sig på de allmänna riktlinjer som finns när det gäller finansiering av offentlig tillsyn och på synpunkter från olika myndigheter och branschorganisationer11. 10Naturvårdsverkets redovisning till regeringen enligt 1 kap. 28 § miljötillsynsförordningen, Tillsyn enligt – möjligheter till utveckling och förbättring, , ärendenr NV- 01466-12. 11Se bl.a. av tillsyn – rapport till (ESV 2004:16), regeringens skrivelse 2009/10:79 En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn och betänkande 2009/10:FiU12. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Sevesotillsynsavgiften ska vara förutsägbar Ett system med fasta, årliga, tillsynsavgifter medför en större förutsägbarhet och säkerhet för de berörda verksamhetsutövarna och tillsynsmyndigheterna än ett system med timtaxor. Fasta tillsynsavgifter är även lättare att hantera än löpande timtaxor för de myndigheter som ska administrera och debitera tillsynsavgifterna. På så sätt kan fasta tillsynsavgifter bidra till en effektivare administration vid ansvariga myndigheter. Till skillnad från fasta avgifter riskerar timtaxor att kunna bli kontraproduktiva i verksamheternas och myndigheternas säkerhetsarbete. En användning av timtaxor kan nämligen föranleda att verksamhetsutövare undviker att ta upp frågor som annars skulle kunna vara relevanta att diskutera vid en tillsyn, eftersom avgiften blir högre ju längre tillsynen pågår. Timtaxor kan även medföra en snedfördelning av avgifterna då den slutliga tillsynskostnaden blir alltför beroende av den enskilde handläggarens ambitionsnivå och planering av Sevesotillsynen. Fasta avgifter överensstämmer även med länsstyrelsernas nuvarande system med fasta schabloniserade årsavgifter när det gäller miljöbalkstillsynen och med kommunernas system för miljötillsynsavgifter i de fall de tar ut fasta avgifter vid verksamheter där regelbundet återkommande tillsyn sker. Sevesotillsynsavgiften måste stå i proportion till motprestationen En skatt karakteriseras ofta som ett tvångsbidrag till det allmänna medan en avgift kan karakteriseras som en penningprestation som betalas för en specificerad motprestation från det allmänna12. När avgifter beslutas måste gränsdragningen mellan skatt och avgifter beaktas. Gränsdragningen är av betydelse då inte får delegera beslutanderätten angående skatter till regeringen eller myndigheter13. Däremot kan regeringen efter bemyndigande meddela föreskrifter om offentligrättsliga avgifter14. Denna behörighet kan i sin tur överlåtas till förvaltningsmyndighet eller kommun15. 1973:90, s. 140 och s. 213. 138 kap. 3 och 7 §§ regeringsformen. 148 kap. 9 § regeringsformen. 158 kap. 11 § regeringsformen. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter En avgift måste stå i rimlig proportion i förhållande till motprestationen, i detta fall ska avgiften stå i proportion till den Sevesotillsyn som ska utföras av . En nackdel med avgiftsfinansiering kan vara att avgifter kan medföra en hämmande effekt på affärsverksamheter genom att dessa innebär ökade kostnader för företagen. Höga avgifter i förhållande till företags ekonomiska storlek skulle även kunna hindra små och medelstora företag från att vilja etablera sig på marknaden. Branschorganisationerna har i detta sammanhang framhållit att det är viktigt att beakta om Sevesoavgifter tas ut i andra länder och i sådant fall hur höga dessa avgifter är. Detta för att det inte ska bli ofördelaktigt för Sevesoverksamheter att etablera sig i . Vi har tagit del av hur ett femtontal länder inom EU finansierar sin Sevesotillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter. Den slutsats som kan dras av tillgängliga uppgifter är att det inom EU finns väldigt många olika system för att finansiera tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter. En del länder tar inte ut några Sevesoavgifter utan all verksamhet finansieras genom det allmänna skatteuttaget. Andra länder har särskilda Sevesoskatter medan vissa länder tar ut avgifter. En del länder har en kombination av nu nämnda system och avgifterna kan vara både fasta och rörliga tidsbaserade avgifter. Även storleken på avgifterna varierar i hög grad. Vid en bedömning av hur konkurrensneutralitet bäst bör beaktas har vi kommit fram till att det troligtvis inte är tillsyns- och prövningsavgifternas storlek i sig som är avgörande för i vilket land en Sevesoverksamhet väljer att etablera sig. Att göra en relevant jämförelse med andra länder låter sig inte heller göras då eventuella skatte- och avgiftsuttag samt ländernas myndighetsstrukturer ser mycket olika ut. Vi anser däremot att det är viktigt att avgifternas storlek, i rimlig omfattning, bestäms med beaktande av Sevesoverksamhetens omfattning, komplexitet och bedömda risk så att Sevesoverksamheter som verkar på den svenska marknaden i möjligaste mån ges likartade möjligheter att bedriva sin verksamhet. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter I arbetet med att ta fram underlag för Sevesotillsynsavgifterna måste de arbetsuppgifter och den tid som åtgår för respektive arbetsuppgift sammanställas och uppskattas. När det gäller tillsynsavgifter bör kravet på motprestation från , bl.a. i form av en med regelbundna intervall utförd Sevesotillsyn, beskrivas för att kunna motivera en tillsynsavgift och för att avgiften inte ska förväxlas med ett skatteuttag. De uppgifter som ska redovisas ska inkludera såväl direkta som indirekta kostnader. Med direkta kostnader avses bl.a. personalkostnader inklusive sociala avgifter, materielkostnader, resekostnader samt administrativa kostnader för avgiftsdebitering. Med indirekta kostnader avses Sevesotillsynens andel av de myndighetsgemensamma kostnaderna eller de s.k. overheadkostnaderna såsom kostnader för lokaler och utrustning, kapitalkostnader och administrativa kostnader för t.ex. registerföring och databehandling m.m. Dessa kostnader kan sedan tjäna som underlag för att beräkna vilka avgifter som kan tas ut av Sevesoverksamhetsutövarna. Sevesotillsynsuppgifter som bör ligga till grund för avgiftsuttag Sevesotillsynsmyndigheternas huvudsakliga uppgift är att kontrollera och försäkra sig om att gällande bestämmelser för Sevesoverksamheterna följs. Alla uppgifter och skyldigheter som är ålagda en tillsynsmyndighet är emellertid inte att bedöma som sådan tillsyn som kan ligga till grund för en avgift. Vi anser exempelvis att myndigheternas arbete med normgivning och att utfärda föreskrifter inte är att betrakta som tillsyn i den bemärkelsen att dessa uppgifter kan ligga till grund för att beräkna Sevesotillsynsavgifter. Följande arbetsuppgifter bör ingå i det underlag som kan ligga till grund för att beräkna Sevesotillsynsavgifternas storlek. Planering av Sevesotillsynen. Vissa administrativa uppgifter, exempelvis arbete med avgiftsdebitering. Granskning och analys av en Sevesoverksamhets säkerhetsrapport, anmälningar och annan relevant dokumentation. Genomförande av tillsynsbesök alternativt s.k. skrivbordstillsyn över samtliga Sevesoverksamheter på högre och lägre kravnivå. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Händelsestyrd tillsyn i rimlig omfattning16. Arbete relaterat till återkoppling till Sevesoverksamheten efter avslutad Sevesotillsyn. Uppföljning av Sevesotillsynsbesöket och kontroll av om eventuella identifierade brister åtgärdats. Samordning av Sevesotillsynen med övriga inblandade aktörer. Sevesotillsynsvägledning anordnad av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Vad kostar Sevesotillsynen och vad kan den förväntas kosta efter genomförandet av Seveso III? Vi kommer i det följande att redovisa vad Sevesotillsynen beräknas kosta och vad den kan förväntas kosta efter genomförandet av Seveso III direktivet i svensk rätt, det vill säga efter . Redovisningen grundar sig på underlag som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tagit fram. För mer detaljerade uppgifter om hur nedan angivna kostnader har beräknats hänvisar vi till Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps rapport17. kostnader för avgiftsgrundande Sevesotillsynsuppgifter Vid en närmare granskning av antalet Sevesoverksamheter som under vart och ett av åren 2009–2011 fått ett Sevesotillsynsbesök ger det genomsnittliga resultatet att Sevesoverksamheter på den lägre kravnivån fått Sevesotillsynsbesök ungefär och Sevesoverksamheter på den högre kravnivån har fått Sevesotillsynsbesök knappt vart annat år. För att beräkna hur mycket tid som länsstyrelserna lagt ner på Sevesotillsynsarbete har länsstyrelserna redovisat uppgifter hämtade 16Utöver den planerbara Sevesotillsynen uppkommer även s.k. händelsestyrd tillsyn. Kostnader hänförliga till händelsestyrd tillsyn går emellertid inte att förutsäga och uppskatta men bör till viss del anses kunna ingå i det underlag som ligger till grund för att beräkna Sevesotillsynsavgiften. Kostnader vid större, allvarliga händelser, exempelvis en större Sevesoolycka som medför särskilda tillsynsbehov, bör emellertid inte ingå i det underlag som ligger till grund för Sevesotillsynsavgifterna. Det bör i sådana fall istället finnas en möjlighet för tillsynsmyndigheten att i det enskilda ärendet göra tilläggsdebiteringar utöver den fasta årliga Sevesotillsynsavgiften (se avsnitt 5.2.5). 17Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps rapport för tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter – Redovisning av regeringsuppdrag, diarienr 2012-4325.