sou · H1B317d3 · 2013-04-03 00:00:00 — Den nuvarande bestämmelsen i 49 kap. 13 § RB upphävs till följd av vårt förslag att systemet med prövningstillstånd även ska om- fatta tingsrättens avgöranden i brottmål. Denna fråga har behandlats i avsnitt 12.3. En konsekvens av förslaget att ta bort de särskilda bestämmel- serna om när prövningstillstånd inte krävs vid överklagande av ett avgörande i brottmål torde vara att bestämmelsen i 49 kap. 12 § skulle kunna ändras. I den anges att prövningstillstånd krävs om annat inte är föreskrivet. Eftersom vårt uppdrag inskränker sig till brottmålsprocessen har vi dock valt att inte ändra den bestämmelsen. 14 a § Prövningstillstånd får begränsas till att gälla en viss del av en dom eller ett slutligt beslut, om utgången i den delen inte kan påverka andra delar av det överklagade avgörandet. Ett prövningstillstånd som meddelas utan en sådan begränsning som avses i första stycket gäller 1.domen eller det slutliga beslutet i den utsträckning parten har över- klagat avgörandet, 2.överklagade beslut som har tagits in i domen eller det slutliga beslutet och som inte angår ett ombud, ett vittne, en sakkunnig eller någon annan som inte var part eller intervenient i tingsrätten, och 3.överklagade beslut som får överklagas endast i samband med att domen eller det slutliga beslutet överklagas. Paragrafen är ändrad på så sätt att det nuvarande tredje stycket förs in i den nya bestämmelsen i 49 kap. 14 b § RB (se nedan). Genom ändringen kommer 49 kap. 14 a § RB att behandla dels partiella prövningstillstånd (första stycket), dels omfattningen av ett beslut om prövningstillstånd som inte är partiellt (andra stycket). 14 b § Om hovrätten inte meddelar prövningstillstånd ska tingsrättens avgörande stå fast. En upplysning om detta ska tas in i hovrättens beslut. Dessutom ska det framgå av beslutet att hovrätten 1.tagit del av överklagandet och utredningen i målet, 2.prövat om grunderna för prövningstillstånd är uppfyllda, och 3.inte meddelat prövningstillstånd. Paragrafen är ny. I paragrafen behandlas vilken verkan ett beslut att inte meddela prövningstillstånd har och vad ett sådant beslut ska innehålla. De första två meningarna motsvarar, utan ändringar, det nu- varande tredje stycket i 49 kap. 14 a § RB. Det införs i punkterna 1–3 nya bestämmelser om vad som alltid ska framgå av beslutet om hovrätten inte meddelar prövningstill- stånd. Ändringen är generell och omfattar alla typer av mål och ärenden där hovrätten beslutar att inte meddela prövningstillstånd. I praktiken innebär det ingen förändring mot vad hovrätterna regelmässigt anger i dessa beslut. Av pedagogiska skäl be- dömer vi dock att det är viktigt att det uttryckligen framgår av lag att parterna alltid ska upplysas om att hovrätten tagit del av över- klagandet och utredningen i målet samt prövat om grunderna för prövningstillstånd är uppfyllda. Denna fråga har behandlats i av- snitt 12.3.9. 4 § Överklagandet ska innehålla uppgifter om 1.den dom som överklagas, 2.i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas, samt i vilken del domen godtas, 3.grunderna för överklagandet och i vilket avseende tingsrättens dom- skäl enligt klagandens mening är oriktiga, samt i vilket avseende domskälen inte sätts i fråga, 4.de omständigheter som åberopas till stöd för att prövningstillstånd ska meddelas, och 5.de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis. Skriftliga bevis som inte har lagts fram tidigare ska ges in med Vill klaganden att det ska hållas ett förnyat förhör eller en förnyad syn på stället, ska han eller hon ange det och skälen till detta. Kla- ganden ska också ange om han eller hon vill att målsäganden eller den till- talade ska infinna sig personligen vid huvudförhandling i hovrätten. Är den tilltalade anhållen eller häktad, ska det anges. Har klaganden andra synpunkter på målets handläggning i hovrätten bör dessa anges i överklagandet. Paragrafen, som reglerar överklagandets innehåll, är ändrad. Motiven till bestämmelsen behandlas huvudsakligen i avsnitt 12.1.1 och 12.1.3. Tillägget görs att överklagandet ska innehålla uppgifter i första stycket punkten 2 om i vilken del domen godtas och i punkten 3 om i vilket avseende domskälen inte sätts i fråga. Genom ändringarna ställs ytterligare krav på klaganden att precisera vilka delar av domen som enligt klagandens mening inte behöver prövas i hovrätten. Änd- ringen i andra punkten avser vilka delar i domslutet som accepteras. Ändringen i tredje punkten innebär att klaganden, utöver att ange i vilken del domskälen anses oriktiga, även ska ange vilka delar av skälen i överklagad del som hovrätten enligt klagandens mening inte behöver pröva. I punkten 4 gör redaktionella ändringar till följd av förslaget att prövningstillstånd ska krävas i alla brottmål. Den frågan har behandlats i avsnitt 12.3.9. Ett nytt fjärde stycke införs som reglerar att klaganden bör ange sina synpunkter på målets handläggning i hovrätten. Det innebär att klagandens uppfattning kan beaktas i fråga om exempelvis möjlig- heten att använda hänvisning eller om målet kan avgöras utan huvud- förhandling. I övrigt görs språkliga ändringar i bestämmelsen. 7 a § Om överklagandet inte avvisas enligt 6 § eller 7 § andra stycket, ska hovrätten besluta om prövningstillstånd ska meddelas. Om det behövs, ska beslutet föregås av skriftväxling. Om det finns särskilda skäl, får sammanträde hållas innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Till ett sådant sammanträde ska parterna kallas. Uteblir en part, får frågan ändå avgöras. Paragrafen är ändrad på så sätt att ledet i nuvarande första stycket när prövningstillstånd krävs tas bort. Det är en följdändring av vårt för- slag att systemet med prövningstillstånd ska omfatta alla tingsrättens avgöranden i brottmål. I övrigt görs endast språkliga ändringar. 8 § Beviljas prövningstillstånd ska överklagandet delges motparten med föreläggande att svara skriftligen inom , om detta inte redan har skett eller inte behövs enligt andra stycket. I mål om allmänt åtal får över- klagandet dock översändas till åklagaren utan delgivning. Uppgift om måls- ägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress som saknar betydelse för åtalet ska inte framgå av de handlingar som delges den tilltalade i mål om allmänt åtal. Om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat, får hovrätten genast meddela dom i målet. Har tingsrätten avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26– 28 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får hovrätten omedel- bart bevilja åtgärden att gälla tills vidare. Har tingsrätten beviljat en sådan åtgärd, får hovrätten besluta att tingsrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I frågor om häktning, reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap. får hovrätten ändra tingsrättens beslut även om motparten inte hörts. Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är personligen närvarande vid rätten, skall 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena tillämpas. Paragrafen är ändrad på så sätt att ledet i nuvarande första stycket eller krävs inte sådant tillstånd tas bort. Det är en följdändring av vårt förslag att systemet med prövningstillstånd ska omfatta alla tingsrättens avgöranden i brottmål. I övrigt görs endast språkliga ändringar. 9 § Motparten ska i sin svarsskrivelse yttra sig över de grunder för över- klagandet som klaganden har anfört och ange de omständigheter han eller hon själv vill anföra. Skrivelsen ska innehålla uppgift om de bevis parten åberopar och om vad som ska styrkas med varje bevis. Skriftliga bevis som inte har lagts fram tidigare ska ges in med svarsskrivelsen. Vill parten att det ska hållas ett förnyat förhör eller en förnyad syn på stället, ska han eller hon ange det och skälen till detta. Parten ska också ange om han eller hon vill att målsäganden eller den tilltalade ska infinna sig personligen vid huvud- förhandling i hovrätten. Har motparten andra synpunkter på målets handläggning i hovrätten bör dessa anges i svarsskrivelsen. Tredje stycket är nytt. Motiven till ändringen i paragrafen, som rör svarsskriftens innehåll, berörs i avsnitt 12.1.2–12.1.3. Utgångs- punkten är att motparten på samma sätt som klaganden ska ange sin syn på hur målet kan handläggas i hovrätten. Bestämmelsen har getts motsvarande lydelse som den nya bestämmelsen avseende överklagandets innehåll (se fjärde stycket i 51 kap. 4 § RB). Övriga ändringar är språkliga. 12 § Om hovrätten anser att det behövs, ska hovrätten besluta att yttrande av sakkunnig inhämtas, skriftligt bevis läggs fram, föremål tillhandahålls för syn eller besiktning, bevis tas upp utom huvudförhandlingen eller någon annan förberedande åtgärd företas. Om en part vill att en åtgärd enligt första stycket ska vidtas, ska han eller hon begära det hos hovrätten. I fråga om hovrättens skyldigheter under förberedelsen ska 45 kap. 13 § tillämpas. Behöver i mål om allmänt åtal åtgärd enligt 23 kap. företas, får hov- rätten meddela åklagaren föreläggande om det endast efter yrkande av part. Ändringarna i första och andra stycket är språkliga. Genom tredje stycket, som är nytt, förtydligas hovrättens skyl- dighet att bedriva materiell processledning under förberedelsen. I bestämmelsen hänvisas till motsvarande nya bestämmelse i tings- rätt. Ändringen innebär en kodifiering av gällande rätt och berörs i författningskommentaren till 45 kap. 13 § RB. Fjärde stycket, som avser hovrättens möjlighet att förelägga åkla- garen att vidta åtgärd för att utföra eller komplettera förundersök- ningen, är ändrad så att det krävs yrkande av part för att rätten ska utfärda ett sådant föreläggande. Motsvarande ändring görs avseende processen i tingsrätt (se vidare författningskommentaren till 45 kap. 11 § RB). 13 § Hovrätten får avgöra målet utan huvudförhandling, om det är uppen- bart att överklagandet är ogrundat. Om det inte finns särskilda skäl mot det får hovrätten avgöra målet utan huvudförhandling om åklagaren har överklagat endast till den tilltalades förmån, eller om endast den tilltalade överklagat och hans eller hennes änd- ringsyrkande godtas av motparten. Hovrätten får även, om det inte finns särskilda skäl mot det, avgöra målet utan huvudförhandling om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller döma ut påföljd eller döma honom eller henne till 2.villkorlig dom i förening med samhällstjänst om det i domslutet ska anges , 3.skyddstillsyn i förening med fängelse enligt 28 kap. 3 § , 4.skyddstillsyn i förening med samhällstjänst eller kontraktsvård om det i domslutet ska anges , eller Vad som anges i tredje stycket gäller också om det inte finns anledning att 1.förverka villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff med mer än , eller 2.bestämma påföljden till fängelse och förverka villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff med en strafftid som sammantaget överstiger . Har i fall som avses i andra – fjärde stycket en part begärt huvud- förhandling, ska sådan hållas, om det inte är obehövligt. Med de påföljder som anges i tredje stycket 1-5 likställs vite och för- ordnande enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 . Paragrafen, som behandlar avgörande av mål utan huvudförhandling, är ändrad. Motiven till bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.7.3. I första stycket, som rör ett uppenbart ogrundat överklagande, görs ingen ändring. Andra stycket ändras så att det krävs särskilda skäl för att avgöra ett mål utan huvudförhandling under vissa givna förutsättningar. Ändringen innebär att hovrätten ska pröva om huvudförhandling be- hövs för att uppfylla kraven på en rättvis rättegång. Bedömningen ska göras i enlighet med den praxis som har utvecklats vid Europa- domstolen och om uttolkningen av Europakon- ventionens regler, se avsnitt 12.7.1. Det betyder att rätten för att avgöra om målet kan avgöras utan huvudförhandling inte ska göra en bedömning av om utredningen i skuldfrågan är tillfredsställande för att kunna leda till en fällande dom. De förutsättningarna som tidigare angavs i andra stycket för när mål kan avgöras utan huvudförhandling regleras i andra och tredje stycket samt i 51 kap. 13 a § RB, som är ny. Möjligheten att avgöra mål utan huvudförhandling om åklagaren har överklagat endast till den tilltalades förmån eller om endast den tilltalade överklagat och ändringsyrkandet godtas av motparten står kvar oförändrad i andra stycket. Utrymmet för att avgöra mål utan huvudförhandling enligt tidi- gare andra stycket 3 utvidgas i tredje stycket, från att hovrätten kunnat döma till böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, till att avse fler påföljder. Bestämmelsen innebär att fängelse- straff och frivårdande påföljder med längre alternativstraff än så inte kan avgöras på handlingarna. Den betyder också att huvudförhandling måste hållas för att hovrätten ska kunna döma till s.k. 28:3 fängelse eller sluten ungdomsvård. Ändringen får till följd att hovrätten oberoende av parternas inställning, utan huvudförhandling kan döma till kortare fängelse- straff, till ungdomstjänst och ungdomsvård, men också till villkor- lig dom eller skyddstillsyn även i förening med en föreskrift om samhällstjänst eller kontraktsvård. Fjärde stycket reglerar konsekvenser vid sammanträffande av brott. Bestämmelsen innebär att hovrätten när tidigare villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff ska förverkas, kan förverka , om påföljden bestäms till annan påföljd än fängelse. I övrigt innebär den att så lång strafftid kan förverkas att det samlade fängelsestraffets längd inte överstiger . Regleringen i tredje och fjärde stycket korresponderar med den som föreslås vid avgörande av mål i den tilltalades utevaro i tings- rätt (se författningskommentaren till 46 kap. 15 a § RB). Möjligheten att avgöra mål utan huvudförhandling om parterna begärt eller inte haft någon invändning mot det, tidigare andra stycket 4 och 5, flyttas till 51 kap. 13 a § RB. I femte stycket mildras kravet på att hålla huvudförhandling om part begär det. Det tidigare uppenbarhetskravet för att hovrätten ska avstå att hålla huvudförhandling tas bort. Ändringen innebär att hovrätten i fler fall än tidigare kan avgöra mål utan huvudförhand- ling, även när en part har begärt huvudförhandling. Det bör som huvudregel krävas att part åberopar nya omständigheter eller bevis i hovrätten för att huvudförhandling ska behöva hållas. Sjätte stycket (tidigare fjärde stycket) ändras till följd av att vill- korligt medgiven frihet från fängelsestraff och villkorlig dom med en föreskrift om samhällstjänst regleras uttryckligen i tredje och fjärde stycket. Bestämmelserna i det tidigare femte och sjätte stycket flyttas till den nya bestämmelsen i 51 kap. 13 b §. Övriga ändringar är språkliga eller av redaktionell karaktär. 13 a § Om det inte finns särskilda skäl mot det får hovrätten även i andra fall än som avses i 13 § avgöra målet utan huvudförhandling, om parterna har begärt det eller om ingen av parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvudförhandling, haft någon invändning mot detta. Den tidigare fjärde och femte punkten i första stycket i 51 kap. 13 § RB är flyttade till paragrafen, som är ny. Utöver den grund- läggande ändringen att mål får avgöras utan huvudförhandling om det inte finns särskilda skäl mot det, se författningskommentaren till 51 kap. 13 § RB, så innebär bestämmelsen ingen ändring. 13 b § Avser överklagandet även annat än ansvar, får målet avgöras utan huvudförhandling endast om denna talan enligt 50 kap. 13 § får prövas utan huvudförhandling. För prövning som inte avser själva saken behöver huvudförhandling inte hållas. Det tidigare femte och sjätte stycket i 51 kap. 13 § RB är flyttade till paragrafen, som är ny. Bestämmelsen innebär ingen saklig ändring. 19 § Sedan parterna utvecklat sin talan, ska bevisningen läggas fram. Hov- rätten ska se till att den bevisning som har lagts fram i tingsrätten läggs fram ur handlingarna i den utsträckning bevisningen har betydelse för målet i hovrätten. Bevisningen får läggas fram genom hänvisningar till hand- lingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Hovrätten ska pröva om det med hänsyn till målets omfattning eller övriga omständigheter är lämpligt att ljud- och bildupptagningar i målet läggs fram genom hänvisning. Om inte särskilda skäl föranleder annat, bör ett av tingsrätten upptaget bevis, som inte enligt 35 kap. 13 § ska tas upp på nytt, läggas fram innan bevis som rör samma omständighet tas upp av hovrätten. Finns det flera bevis i fråga om samma omständighet, bör dessa läggas fram i ett sammanhang. Paragrafen behandlar hur bevisning ska läggas fram när hovrätten håller huvudförhandling i ett brottmål. I sista meningen i första stycket har det införts en ny bestäm- melse som gäller hänvisning till ljud- och bildupptagningar i målet. Bestämmelsen och motiven för denna har behandlats i avsnitt 12.8 (se särskilt 12.8.4). Övriga ändringar i paragrafen är endast språk- liga. Den nya bestämmelsen i första stycket tar i första hand sikte på de muntliga förhör som tagits upp och spelats in i tingsrätten. Även andra ljud- och bildupptagningar omfattas dock enligt ordalydelsen. I sådana fall gör sig dock andra lämplighetsöverväganden gällande. Av den nya bestämmelsen framgår att hovrätten alltid ska ta ställ- ning till om det är lämpligt att ljud- och bildupptagningar i målet läggs fram genom hänvisning. När ett mål ska avgöras vid en huvud- förhandling ska alltså hovrätten besluta om de ljud- och bildupp- tagningar som åberopas ska läggas fram genom hänvisning. Med en sådan ordning är det naturligt att parterna anger sina eventuella synpunkter i överklagandet respektive svarsskriften. Om det inte har skett kan hovrätten inhämta parternas synpunkter på frågan. Hovrätten ansvarar för att målet handläggs på det sätt som är mest ändamålsenligt. Det är alltså hovrätten som avgör om och i vilken utsträckning hänvisning ska användas. Ingen part har någon veto- rätt i frågan. Bedömningen får ske utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Om förhandlingen i hovrätten endast beräknas pågå upp till en dag bör det ofta vara mest ändamålsenligt att förhören spelas upp i parternas närvaro. Men även i sådana mål kan det finnas omständig- heter som gör att det är lämpligt att hänvisa till upptagningarna av förhören. Det kan finnas skäl att spela upp något eller några förhör vid huvudförhandlingen och lägga fram resterande förhör genom hän- visning. Ett exempel på en sådan situation är då det står klart att tilläggsförhör ska hållas med någon förhörsperson. I sådana fall bör det ofta vara lämpligast att förhöret spelas upp i förhörspersonens närvaro i direkt anslutning till att tilläggsförhöret ska hållas. Det kan även vara så att det lagts fram skriftlig bevisning i anslutning till förhöret i tingsrätten som bör presenteras i anslutning till upp- spelningen. Ytterligare ett exempel är att det kan framstå som mindre lämpligt att mot den tilltalades vilja lägga fram förhöret med denne genom hänvisning i ett mål där han eller hon riskerar ett långvarigt fängelsestraff. I varje fall om det inte finns starka skäl som talar för att det skulle underlätta en ändamålsenlig förhandling. 23 § Har det vid huvudförhandling i tingsrätten hållits förhör inför rätten eller syn på stället angående någon viss omständighet och beror avgöran- det även i hovrätten av tilltron till den bevisningen, får tingsrättens dom inte ändras i den delen utan att beviset har lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning av förhöret i tingsrätten eller tagits upp på nytt vid huvudförhandling i hovrätten. En sådan ändring får dock göras 1.om den är till förmån för den tilltalade, 2.om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit, eller 3.om det med hänsyn till bevisningens art eller omständigheterna i övrigt inte varit olämpligt att ta upp förhöret i tingsrätten så som skett och beviset kan värderas på ett tillfredsställande sätt. Paragrafen, som avser s.k. tilltrosbevisning ändras genom att det läggs till en ny tredje punkt. Den nya bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.4. Bestämmelsen innehåller som huvudregel ett förbud för hovrätten att ändra tingsrättens dom när avgörandet beror av tilltron till ett förhör, utan att beviset läggs fram eller tas upp på det sätts om anges i paragrafen. Om det finns synnerliga skäl för att beviset ska värderas annorlunda än vad tingsrätten har gjort eller det är till förmån för den tilltalade, kan avsteg från huvudregeln göras. Genom ändringen görs ytterligare ett undantag som gör det möjligt för hovrätten att frångå tingsrättens tilltrosbedömning, om det med hänsyn till bevisningens art eller omständigheterna i övrigt inte varit olämpligt att ta upp förhöret i tingsrätten så som skett och be- viset kan värderas på ett tillfredsställande sätt. Ändringen tar sikte på ljudupptagningar av förhör i tingsrätten. Första ledet i tredje punkten innebär att bedömningen av om beviset måste tas upp på nytt i hovrätten knyter an till den prövning som ska göras i tings- rätten av om telefonförhör kan tillåtas (jfr 5 kap. 10 § RB). Andra ledet betyder att det utöver att det inte varit olämpligt att ta upp beviset på sätt som skett i tingsrätten även måste gå att värdera be- viset på ett tillfredsställande sätt. Skulle en ljudupptagning exempel- vis vara ofullständig eller av dålig kvalitet får avgörandet inte ändras i anledning av förhöret utan att beviset tas upp på nytt i hovrätten. 25 § Hovrätten får inte med anledning av den tilltalades överklagande eller av åklagarens överklagande till hans eller hennes förmån döma till en brotts- påföljd som är att anse som svårare eller mer ingripande för den tilltalade än den som tingsrätten dömt till. Hovrätten får dock överlämna till sär- skild vård enligt 31 eller 32 kap. eller, om tingsrätten beslutat om sådan vård, döma till annan påföljd. Vid tillämpningen av första stycket ska sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § jämställas med fängelse. Har tingsrätten förenat villkorlig dom eller skyddstillsyn med en före- skrift som förutsätter samtycke och samtycker den dömde inte längre till föreskriften, eller finns det skäl att undanröja påföljden enligt 27 kap. 6 § punkten 3 eller 28 kap. 8 § , får hovrätten trots första stycket döma till en svårare eller mer ingripande påföljd. Hovrätten får inte med anledning av ett överklagande som anges i första stycket besluta om utvisning, om tingsrätten inte har meddelat sådant be- slut, eller bestämma än tingsrätten gjort för förbud för den tilltalade att återvända till . Bestämmelsen, som rör förbudet mot reformatio in pejus, är änd- rad. Ändringarna motiveras i avsnitt 12.10.4. Ändringen i andra stycket är språklig. I tredje stycket införs ytterligare ett undantag från förbudet mot att ändra tingsrättens avgörande till nackdel för den tilltalade när denne eller åklagaren har överklagat till den tilltalades förmån. Undantaget från ändringsförbudet tar sikte på situationer när det finns anledning att undanröja en villkorlig dom eller skyddstillsyn på grund av den dömdes misskötsamhet (jfr NJA 2000 s. 533). Ändringen innebär att rätten kan döma till ett strängare straff än vad tingsrätten gjort, utan att åklagaren har överklagat anslutningsvis, om den dömde missköter den frivårdande påföljd som den över- klagade domen avser. Av bestämmelsen i 30 kap. 3 a § RB och all- männa principer följer dock att rätten inte självmant kan skärpa påföljden utan ett yrkande från åklagaren. 25 a § Åklagaren, eller målsägande som för talan om ansvar, får i hovrätten till stöd för sin talan åberopa en omständighet som inte lagts fram tidigare endast om han eller hon gör sannolikt att den inte hade kunnat åberopas vid tings- rätten eller han eller hon annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Bestämmelsen är ny. Motiven till bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.6. Den ger ut- tryck för ställningstagandet att tyngdpunkten i brottmålsprocessen ska ligga i första instans. Den tydliggör ansvaret för åklagaren att i tingsrätten lägga fram de omständigheter som åtalet grundas på.