sou · H0B393 · 2013-01-01 00:00:00 — Riksåklagaren har låtit en samrådsgrupp ta fram enhetliga rikt- linjer för i vilka mål det är lämpligt att åklagaren är närvarande genom videolänk. Hovrätterna ingår inte i den gruppen. Detta kan ha påverkat att praxis varierar vid hovrätternas tillämpning av den aktuella bestämmelsen. I är man överlag mer öppen för att överbrygga de geo- grafiska avstånden med hjälp av den nya tekniken. Åklagarkammaren i har således uppgett att tekniken används i mycket stor ut- sträckning vid förhandlingar i och tings- rätt dit åklagarna har lång resväg. Tekniken används vid enklare huvudförhandlingar där det inte är någon målsägande närvarande, t.ex. stöld, snatteri och olovlig körning och där bara är något en- staka vittne deltar som företrädesvis är poliser eller ordningsvakter. Tingsrätterna har avsatt särskilda dagar då sådana mål sätts ut. Detta innebär stora effektivitetsvinster för åklagarna. Åklagarkammaren i har uppgett att man kunde ersätta minst 45 res- dagar med närvaro via ljud- och bildöverföring. På detta sätt undveks spilltid motsvarande ungefär en arbetsmånad. Till detta kommer häkt- ningsförhandlingar där tekniken används regelmässigt, även vid den första häktningsförhandlingen. Det är inte bara tid som sparas utan det ger även kvalitetsvinster. Den åklagare som är inläst på målet kan med detta system själv ta häktningsförhandlingen. fick det bli den åklagare som var närvarande vid tingsrätten . Det har inte förekommit någon kritik från domstolarna eller klago- mål från enskilda mot denna ordning. Åklagarkammaren i upp- skattar att det görs besparingar om , inne- fattande minskad tidsspillan samt minskade kostnader för resor och övernattning. Hos advokaterna har man positiva erfarenheter av olika förhand- lingar som genomförts med ljud- och bildöverföring i såväl brott- mål som tvistemål. I princip alla har ansett att det är en stor fördel att möjligheten finns. Många har påtalat klara effektivitetsvinster men också framhållit att det på detta område finns en stor utveck- lingspotential. Utvärdering, överväganden och förslag Vissa anser att det vid muntliga förberedelser är fullt tillräckligt med telefonkonferens medan andra anser att det är en stor fördel med ljud- och bildöverföring i dessa fall. Det anses överlag att till- gången till utrustning kan förbättras. På de flesta håll anses tekni- ken fungera tillfredsställande men många menar att kvaliteten på överföringarna kan förbättras. Exempelvis har dåliga ljusförhållan- den i videorummen påtalats, vilket försämrar bilden hos mottagaren. Dessutom är det vanligt med fördröjningar av ljud och bild. Vid något eller några enstaka tillfällen har förekommit ordnings- eller säker- hetsproblem vid användning av sidosal eller när ett vittne hörts genom ljud- och bildöverföring. Erfarenheterna från ett mycket omfattande brottmål vid Vid avgjordes ett mycket om- fattande brottmål, det s.k. dopingmålet. Målet omfattade 70 tilltalade från olika delar av landet. Den moderna tekniken var ett väsentligt hjälpmedel vid handläggningen och en förutsättning för genom- förandet av huvudförhandlingen. Utredningen har från tingsrätten fått en redogörelse för handläggningen av målet. En kort och sammanfattande beskrivning av planeringen och genomförandet av det s.k. dopingmålet. Tingsrättens handläggning av det s.k. dopingmålet påbörjades genom att ett flertal personer, efter ett stort och landsomfattande tillslag, häkta- des vid . Ungefär hölls även häktningsförhandlingar vid flera andra tingsrätter. Innan huvudförhandlingen påbörjades höll tingsrätten två muntliga förberedelser/planeringsmöten dels , dels . presenterades och diskuterades plane- ringen av rättegången, bl.a. tingsrättens planer att lösa lokalfrågan genom att genomföra den inledande och för alla gemensamma delen av för- handlingen med användande av videokonferens och att tingsrätten avsåg att förelägga samtliga tilltalade att inför huvudförhandlingen skriftligen avge sin inställning till åtalet. Utöver dessa sammanträden underrättades även parterna löpande skriftligen om hur planeringen fortskred bl.a. om framflyttande av tid för åtals väckande och därmed även tidpunkten för huvudförhandlingens start. Huvudförhandlingen pågick från till . Förhandling ägde i huvudsak rum , med Utvärdering, överväganden och förslag en veckas uppehåll mellan jul och nyår. Åtalet omfattade 70 tilltalade och i stort sett samtliga hade offentlig försvarare. Vid rättegångens in- ledande var fem stycken tilltalade frihetsberövade. Målet kunde, i huvudsak utifrån de tilltalades hemorter, delas in i tre delar vilka kom att benämnas , samt Örebro- . Åtalet var så utformat att handläggningen av detta, efter den inledande delen, kunde handläggas i tre olika delar. Rättegången inleddes med en gemensam del vilken tog i anspråk. Under denna del framställde åklagarna yrkanden och de till- talade redovisade sin inställning till åtalet. Detta skedde genom hänvis- ning. Vidare genomgicks för alla tilltalade gemensam bevisning såsom förhör med de s.k. huvudmännen, förhör med sakkunniga och skriftlig bevisning. Under den inledande delen av rättegången och vid då samtliga tilltalade behövde vara närvarande, genom- fördes rättegången på så sätt att totalt 44 tilltalade närvarade via video- konferens, fördelat på , , och tings- rätter samt fem tilltalade via videokonferens från ytterligare en sal vid . På varje tingsrätt och i videosalen i var en kontaktperson närvarande. Innan pårop skedde hade rätten kontakt med denne och gick kort igenom vad som skulle ske . Rätten hade även kontakt med kontaktpersonen i samband med varje paus, allt för att efterhöra hur det fungerade i respektive sal. Kontaktpersonen skötte kameran i salen och hade också vid behov kon- takt med protokollförare via e-post. Därutöver fanns det en eller flera ordningsvakter som vid behov kunde hjälpa rätten i ordningsfrågor. Bilden till och från samtliga videosalar samt ljudet från rättssalen i var naturligtvis uppkopplat under hela förhandlingen. Ljudet från respektive videosal var emellertid endast uppkopplat då de där när- varande skulle yttra sig, exempelvis om de ställde frågor vid förhör. Kontakten mellan videosalarna och rättssalen upprätthölls dock genom att kontaktpersonen i videosalen och protokollföraren i rättssalen hade kontakt via e-post. Ljudet från varje videosal kopplades då in i tur och ordning. Anledningen till detta arrangemang var att det annars skulle förekomma alltför mycket störande ljud. Efter den inledande delen av rättegången genomfördes och slut- fördes rättegången i rättssalen vid . Samtliga förhör med de tilltalade hölls i rättssalen vid . Efter det att huvudförhandlingen hade avslutats meddelades en gemensam dom för samtliga tilltalade. Kriminalvårdens transporter av frihetsberövade I brottmål genomförs numera en hel del domstolsförhandlingar med hjälp av ljud- och bildöverföring. Det är framför allt vid omhäkt- ningsförhandlingar som den misstänkte är närvarande genom ljud- Utvärdering, överväganden och förslag och bildöverföring men det förekommer även att en tilltalad som sitter på anstalt vid huvudförhandlingen är närvarande på detta sätt. Vid dessa förhandlingar behöver inte Kriminalvården sätta av resurser för att transportera den misstänkte eller den tilltalade till domstolen. Från Kriminalvården har utredningen därför begärt uppgifter om i vilken utsträckning som användandet av ljud- och bildöverföring vid domstolsförhandlingar har minskat behovet av transporter av frihetsberövade. Kriminalvården har uppgett att behovet av transporter av frihets- berövade har minskat som andelen videoförhandlingar som genomförs med frihetsberövade har ökat. Andelen sådana för- handlingar med frihetsberövade var och drygt sex och en halv procent . Till och med maj var motsvarande siffra . Eftersom det är en liten andel av det totala antalet transporter som kan undvikas är enligt Kriminalvården de totala ekonomiska effek- terna dock begränsade. Enligt kostar en transport till och från en dom- stolsförhandling från häkte eller anstalt medan motsvarande kostnad vid närvaro genom ljud- och bildöverföring är bara . Kriminalvårdens totala kostnader för transporter till domstolsförhandlingar var och cirka 50 mil- joner kronor . Kriminalvårdens kostnader för förhandlingar genom ljud- och bildöverföring var dessa år omkring en miljon kro- nor . Fram var kostnaden för domstols- förhandlingarna och kostnaderna för för- handlingar genom ljud- och bildöverföring . Besparingen på grund av den nya tekniken kan beräknas till . Kriminalvården har vidare uppgett att transporterna till de olika domstolarna är mycket resurskrävande. Vid transport till och från en domstol behövs två vårdare och en chaufför. För en förhandling som genomförs genom ljud- och bildöverföring behövs bara två vårdare som transporterar den misstänkte inom häktet. Bara en av vårdarna stannar kvar medan förhandlingen genomförs medan den andre kan utföra andra arbetsuppgifter. Transporterna beställs ofta med kort varsel eller utan någon närmare planering, vilket medför svårigheter i planeringen av resursbehovet. Som verksamheten funge- rar måste således Kriminalvården planera för en personaltäthet med god marginal. Därför planeras i princip med en inbyggd över- kapacitet, vilket är kostsamt. Behovet av marginaler gör sig inte Utvärdering, överväganden och förslag gällande i samma utsträckning vid förhandlingar som genomförs genom ljud- och bildöverföring. Det innebär enligt Kriminalvården att effekten av ett större inslag av förhandlingar som genomförs via ljud- och bildöverföring inte bara skulle bli lägre kostnader per genomförd transport utan även en bättre planering av verksam- heten. Kriminalvården har vid sidan av de ekonomiska aspekterna under- strukit att förhandlingar som genomförs genom ljud- och bildöver- föring har stora fördelar från säkerhetssynpunkt. Det finns även fördelar i fråga om arbetsmiljön med detta slag av förhandling. 1.Införandet av ljud- och bildöverföring vid sammanträden har ökat tillgängligheten och har gjort handläggningen smidigare och effektivare. Detta minskar risken för inställda förhand- lingar. 2.Möjligheten för parter, vittnen och andra som ska höras vid domstolsförhandlingar att delta genom ljud- och bildöver- föring kan utvecklas ytterligare. Domstolarna bör eftersträva ett ökat teknikutnyttjande och arbeta för en enhetligare tillämp- ning. 3.Kvaliteten på överföringen är tillfredsställande men kan för- bättras. Tillgången till utrustning på tingsrätterna är alltför begränsad. Utrustning bör installeras i fler huvudförhandlings- salar och sammanträdesrum. 4.Initiativet till deltagande på distans tas främst av parter, om- bud och vittnen men även av domstolarna. Deltagande genom ljud- och bildöverföring har i allmänhet stora fördelar jämfört med att delta på telefon. 5.Behovet av transporter av frihetsberövade har minskat genom tekniken med ljud- och bildöverföring. Detta har fördelar från säkerhetssynpunkt. De ekonomiska effekterna är dock hit- tills förhållandevis små. 6.Ljud- och bildöverföring används när det behövs sidosal. Det har fallit väl ut. Utvärdering, överväganden och förslag 7.Ljud- och bildöverföring används sällan till medseende. I stäl- let används medhörning. Detta beror på att domstolarna inte har utrustning till medseende. Tillgången till utrustning bör förbättras. Vi har fått i uppdrag att utvärdera användningen av tekniken för ljud- och bildöverföring. I uppdraget ingår att särskilt undersöka om tillgången till utrustning och kvaliteten på över- föringen är tillfredsställande, undersöka vilka faktorer som har legat till grund för beslut att använda tekniken och vilka faktorer som kan ha haft betydelse för valet mellan videokonferens och telefon, kartlägga vilka som har initierat frågan om deltagande på distans och vilka som har deltagit på det sättet, undersöka i vilken utsträckning användningen av videokonferens har minskat behovet av transporter av frihetsberövade och sär- skilt analysera de ekonomiska effekterna av detta för berörda myndigheter, samt kartlägga i vilken utsträckning tekniken har använts för medhör- ning och sidosal. Vid utredningens kontakter med domstolarna, åklagarna och advoka- terna har de flesta varit mycket nöjda med att det införts en möjlig- het att använda ljud- och bildöverföring vid olika förhandlingar. Tekniken har kommit till stor nytta och används både i brottmål och tvistemål. I brottmål används tekniken regelmässigt vid omhäktnings- förhandlingar. På vissa håll i landet deltar även åklagaren ibland via ljud- och bildöverföring. I tvistemål används tekniken beträffan- de såväl parter som ombud. Men framför allt används tekniken för vittnesförhör. Möjligheten att delta genom ljud- och bildöverföring aktualise- ras från olika håll. I första hand finns önskemål om detta från parter, ombud och vittnen själva. Initiativ kan dock även tas av domstolen, exempelvis om ett vittne av rädsla inte vill närvara i salen. Flera domstolar arbetar aktivt med att ta till vara situationer där ljud- och bildöverföring kan lämpa sig. Utvärdering, överväganden och förslag Vid de allra flesta tillfällen anses ljud- och bildöverföring bättre än deltagande per telefon. De flesta verkar dock vilja ha kvar möjlig- heten att använda telefonkonferens. Exempelvis anses det ofta räcka med telefon vid muntliga förberedelser i enklare tvistemål. Det inne- bär stora fördelar om exempelvis ett ombud kan använda sin arbets- telefon i stället för att ta sig till en domstol för uppkoppling via länk. Möjligheten att använda tekniken till sidosal har också fallit väl ut. Det är ett praktiskt sätt att vid behov ordna plats åt parter eller åhörare som inte ryms i rättssalen. I omfattande mål har denna möj- lighet kommit till stor nytta. Några egentliga ordnings- eller säker- hetsproblem i samband med detta har inte förekommit. Den samlade bedömningen är enligt utredningen att förändringen har fallit mycket väl ut. Det råder ingen tvekan om att tekniken har inneburit en ökad effektivitet och flexibilitet i handläggningen. Utredningen vill särskilt nämna handläggningen av verkligt omfat- tande mål där den nya tekniken har inneburit avsevärda fördelar. Jämfört med telefonnärvaro har dessutom kvaliteten i handlägg- ningen förbättrats genom den nya tekniken. Tillgängligheten till domstolen har ökat. Det är visserligen svårt att dra några säkra slutsatser beträffande vilken inverkan som tek- niken har haft på antalet inställda förhandlingar i tingsrätt. Att den nya tekniken i förening med den nya hovrättsprocessen har medfört en väsentlig minskning av antalet inställda förhandlingar i hovrätter- na är emellertid tydligt (se även avsnitt 4.2). Ljud- och bildöverföring är dessutom ett mycket bra alternativ i mål där säkerhetsaspekter aktualiseras. Trots detta goda resultat av förändringen kan enligt utredningen mer göras på detta område. Den nya tekniken har en klar utveck- lingspotential. Exempelvis är på de flesta håll tillgången till utrust- ning alltför begränsad, vilket påverkar domstolarnas möjligheter att använda tekniken. Tillgången till utrustning på domstolarna bör alltså förbättras. Först då kan troligen de stora effektivitetsvinsterna tas hem. Bäst vore naturligtvis om alla förhandlingssalar och förbere- delserum var utrustade med tekniken, dvs. att den nya tekniken ingår i standardutrustningen för dessa mötesrum. Då skulle dom- stolarna ha bättre förutsättningar att öka användningen av ljud- och bildöverföring. Åtskilligt kan dock förbättras . Domstolarna bör verka för en mer enhetlig tillämpning av bestäm- melserna, exempelvis genom riktlinjer för i vilka fall som åklagaren kan vara närvarande genom ljud- och bildupptagning. Utvärdering, överväganden och förslag finns goda exempel på hur en ökad tillämpning av bestämmelserna fallit väl ut och bidragit till effektivisering och kostnadsbesparingar. Användningen av medseende i stället för medhörning borde också kunna öka. Den begränsade användningen av medseende beror i första hand på avsaknad av sådan utrustning på tingsrätterna. Det behövs alltså även här en bättre tillgång till utrustning. Tekniken fungerar bra. Dock är det angeläget att överföringarna håller en hög och jämn kvalitet överallt. Det innebär att kvaliteten behöver förbättras på vissa håll, exempelvis vad gäller ljusförhållan- den. Problemen med att ljud och bild inte är helt synkroniserade måste även rättas till. Behovet av och kostnaderna för transporter av frihetsberövade har minskat genom den nya tekniken. Tekniken innebär fördelar inte bara vad gäller effektivitet och kostnader utan också vad gäller säkerhet. Kriminalvårdens kostnad för transporten vid en förhand- ling via ljud- och bildöverföring är av kostna- den för transporten vid en förhandling vid domstolen. Den procen- tuella kostnadsbesparingen per förhandling är således stor. Trots detta är den totala ekonomiska effekten begränsad eftersom andelen förhandlingar som genomförs via ljud- och bildöverföring fort- farande är ganska liten. Frågan är vilka möjligheter det finns att öka användningen av förhandling via ljud och bild med någon som är frihetsberövad. Det är naturligtvis eftersträvansvärt att inte ha onödigt höga kostnader för transporterna om det finns godtagbara alternativ som är avse- värt mycket billigare. Detta gör sig främst gällande vid omhäktnings- förhandlingar och i vissa fall vid huvudförhandling i hovrätten i rena påföljdsfrågor, dvs. den tillämpning som verkar råda på de flesta håll. Så långt synes tillämpningen vara väl avvägd från kostnads- och rättssäkerhetssynpunkt. Däremot är det svårt att se någon stor utvecklingspotential om man vill bevara en godtagbar nivå på rättssäkerheten. Domstolarna bör bibehålla den återhållsamma tillämpning som verkar råda när det gäller närvaro genom ljud- och bildöverföring med någon som är frihetsberövad och sträva efter en enhetlig tillämpning. Utvärdering, överväganden och förslag 3.1.3Sekretessen för ljud- och bildupptagningarna Dokumentation av bevisning genom ljud- och bildupptagningar Som framgått av tidigare avsnitt innebär EMR-reformen att förhör med parter och bevispersoner såsom målsägande eller vittnen doku- menteras inte endast genom ljudupptagning, som tidigare, utan även genom bildupptagning. Av 6 kap. 6 § RB framgår alltså att en berät- telse i tingsrätt som lämnas i bevissyfte ska dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning, om det inte finns särskilda skäl mot det. En berättelse som lämnas i högre rätt får dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. Vidare får det som iakttas vid syn doku- menteras genom en ljud- och bildupptagning, enligt 6 kap. 6 a § RB. Bestämmelserna är tillämpliga även i domstolsärenden och då för- hör hålls i bevissyfte i ett konkursärende, jfr 21 § lagen (1996:242) om domstolsärenden och 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672). I hovrätten ska muntlig bevisning som huvudregel inte tas upp på nytt. I stället för omförhör utgörs således uppspelning av en tings- rätts ljud- och bildupptagningar den muntliga bevisningen i hov- rätten. Enligt 35 kap. 13 § RB får förnyad bevisupptagning ske i hovrätten endast om ytterligare frågor behöver ställas. Hålls ett nytt förhör i hovrätten ska det normalt inledas med en uppspelning av ljud- och bildupptagningen i tingsrätten om det inte är olämpligt, enligt 36 kap. 16 § RB. Användningen av ljud- och bildupptagningar innebär även att det är möjligt att spela upp förhör med en bevis- person som gjorts tidigare i samma instans, exempelvis i samband med bevisupptagning utom huvudförhandling, jfr 36 kap. 19 § RB. Enligt 20 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i all- män domstol föreskrivs att en ljudupptagning eller en ljud- och bildupptagning ska gallras senast efter det att målet eller ärendet har avgjorts genom dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft. En förutsättning för införandet av bestämmelserna om ljud- och bildupptagningar var enligt förarbetena att integritetsfrågorna kunde lösas på ett tillfredsställande sätt. Härmed avsågs framför allt risken för att ljud- och bildupptagningar kunde komma att spridas och Utvärdering, överväganden och förslag användas på ett okontrollerat sätt som kan innebära ett integritets- intrång för den enskilde förhörspersonen. Det anfördes att den tveksamhet som en förhörsperson kan känna inför en videoupptag- ning huvudsakligen torde hänga samman med hur upptagningen kan komma att användas (prop. 2005/05:131 s. 107). Vidare konstate- rades att ljud- och bildupptagningar är allmänna handlingar på mot- svarande sätt som de ljudinspelningar på band av förhör som skett tidigare. Den som begär att få ta del av en bandinspelning har med stöd av 2 kap. 12 och 13 §§ tryckfrihetsförordningen som regel rätt att ta del av en sådan ljudinspelning och att få ut en avskrift eller kopia av den (a. prop. s. 111). Regeringen bedömde vidare att det massmedierättsliga normsyste- met för användningen av uppgifter som åtkommits genom handlings- offentligheten inte ger ett tillräckligt skydd för enskildas personliga integritet när det gäller ljud- och bildupptagningar. Enligt regeringen borde därför införas en reglering som både tillgodoser skyddet av enskildas integritet och förhindrar att fotograferingsförbudet i rätts- salen kringgås genom att en kopia av den del av ljud- och bildupp- tagningen som avser bildupptagningen alltid lämnas ut på begäran av en enskild person. Enligt regeringen kunde det på goda grunder antas att de allra flesta som kallas till en domstol i förhörssyfte skulle anse att en obe- gränsad möjlighet för andra att ta del av videoupptagningen från deras förhör utgör ett avsevärt intrång i den personliga integriteten, betydligt större än vad dagens ljudupptagningar innebär. Särskilt brottsoffer upplever offentligheten som mycket pres- sande och många personer skulle sannolikt överväga att inte frivilligt medverka till ett förhör med vetskap om att uppgifter om utseende och sättet att agera kan komma att spridas på ett obegränsat sätt. Särskilt allvarligt blir intrånget i förhörspersonens privata sfär om bildupptagningen används för utsändning i TV eller spridning på internet. Risken för repressalier eller trakasserier mot förhörsper- soner i mål med en underliggande hotbild eller starka motsättningar mellan parterna bör inte heller negligeras, framhölls det (a. prop. s. 115). Hänsynen till enskildas personliga integritet talar alltså med styrka för att en spridning av själva bildupptagningen på något sätt bör begränsas, menade regeringen. Till detta kommer att en risk för en obegränsad spridning av bildupptagningen med stor säkerhet skulle inverka negativt på många människors förmåga att avge en spontan och klar berättelse, något som i sin tur innebär att bevisvärdet av Utvärdering, överväganden och förslag Även intresset av att rätten får ett gott underlag för sin bedömning av målet kräver därför att möjligheten att ta del av en videoupptagning från ett domstolsförhör begränsas. Mot bak- grund av det sagda ansåg regeringen att en begränsningsregel bör ha sin utgångspunkt i önskemålet att förhindra att bildupptagningen får en omfattande spridning och offentlighet (a. prop. s. 115 f.). Detta tillgodosågs genom en begränsning av rätten att ta del av bildupp- tagningar i en särskild sekretessregel i 7 kap. 48 § i den numera upphävda sekretesslagen (1980:100) som i oförändrat skick förts över till 43 kap. 4 § Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL). Enligt den bestämmelsen gäller sekretess hos domstol för uppgift i bild som ingår i en ljud- och bildupptagning av ett förhör som hållits i domstol om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men. Sekretessen i 43 kap. 4 § OSL gäller med omvänt skaderekvisit, vilket innebär att det föreligger en presumtion för sekretess. Enligt propositionen bör domstolen, om den enskilde förhörspersonens inställning till frågan om utlämnande inte är känd, i allmänhet kunna utgå från att uppgifterna inte kan lämnas ut.