sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Normalt bör Kriminalvården i samband med att förutsättningarna enligt 1 § prövas hålla samråd med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Detta behöver emellertid inte ske i fall där det är uppenbart att ett överförande av verkställigheten inte är aktuell. När det gäller ärenden inom det tvingande samarbetsområdet får behovet av samråd avgöras från fall till fall. Vidare bör kontrolleras vilka eventuella förklaringar enligt rambeslutet den andra medlems- staten lämnat. För Kriminalvårdens handläggning gäller bestämmel- serna i förvaltningslagen (1986:223). Detta innebär bl.a. att reglerna om kommunikation med den dömde ska tillämpas. 3 § Kriminalvården ska sända över den svenska domen till en behörig myn- dighet i den verkställande staten. Den svenska domen får inte sändas över för verkställighet till mer än en medlemsstat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.2.3. I paragrafens första stycke anges att den svenska domen som över- sänds för erkännande och verkställighet i en annan medlemsstat inom EU ska skickas direkt till den behöriga myndigheten där. Detta gäller även det intyg som ska bifogas (se bilagan till ram- beslutet). Varje medlemsstat ska till rättssekretariatet ange vilka myndigheter som är utsedda att ta emot domar jämte intyg enligt rambeslutet. Denna information kommer att vara tillgänglig för Kriminalvården. Enligt andra stycket får domen inte sändas över till mer än en medlemsstat åt gången. Detta motsvarar artikel 6.5 i rambeslutet. 4 § Beslut som meddelas i den verkställande staten angående en överförd frivårdspåföljd ska gälla i . Paragrafen avser följdbeslut som meddelas i den verkställande staten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.3.3. Bestämmelsen avser fall där den verkställande staten har be- hörighet att enligt artikel 14.1 i rambeslutet fatta följdbeslut avseende en överförd frivårdspåföljd. Det kan t.ex. avse beslut om ändrade föreskrifter om vad den dömde har att iaktta , men även mer ingripande följdbeslut. Rätten att fatta följdbeslut kan vara inskränkt genom att den verkställande staten lämnat en förklaring enligt artikel 14.3. 5 § Sedan en svensk dom erkänts i den verkställande staten beslutas åtgärder med anledning av den överförda påföljden i endast om den behöriga myndigheten i den verkställande staten hänskjuter ett ärende om sådan åt- gärd hit. Kriminalvården ska överlämna ett hänskjutet ärende från den verkställande staten till den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde övervak- ningen bedrevs eller skulle ha bedrivits vid tiden för överförandet. Paragrafen avser följdbeslut som får fattas i trots att verk- ställigheten överförts till den verkställande staten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.3.4. Av första stycket framgår att följdbeslut avseende en frivårds- påföljd som överförts till en annan medlemsstat endast får fattas när den behöriga myndigheten i den verkställande staten hänskjuter ärende om sådan åtgärd hit. Detta hänger samman med att den verkställande staten enligt artikel 14.1 i rambeslutet som utgångs- punkt helt övertar behörigheten att fatta följdbeslut efter ett över- Den verkställande staten kan dock i vissa fall avstå från att fatta följdbeslut enligt rambeslutet. Det är fråga om fall där den verkställande staten lämnat en förklaring enligt artikel 14.3 och i fall där den verkställande staten åtagit sig att överta verkställigheten trots att det föreligger en vägransgrund enligt artikel 11.4. Av andra stycket följer att ett hänskjutet ärende till Kriminal- vården ska överlämnas till den övervakningsnämnd som hade hand om övervakningen här i landet, eller om övervakningen inte hade påbörjats vid överförandet, den övervakningsnämnd som skulle haft hand om övervakningen. har att på sedvan- ligt sätt enligt pröva vilka åtgärder som ska vidtas till följd av ändrade förhållanden eller på grund av misskötsamhet. Om övervakningsnämnden bedömer att påföljden bör undanröjas, får nämnden begära att åklagare för talan härom vid domstol. Återkallelse av en begäran om erkännande och verkställighet 6 § Kriminalvården får återkalla en begäran om erkännande och verkställig- het av en svensk dom i en annan medlemsstat 1.om den dömde åtalas för annan brottslighet i , eller 2.av annan anledning fram till dess verkställigheten av påföljden påbörjats iden verkställande staten. Paragrafen behandlar återkallelse vid åtal för annan brottslighet och vid ändrade förutsättningar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.1 och 22.4.2. Punkten 1 grundar sig på möjligheten att begära att den verk- ställande staten ska återföra behörigheten vid nya straffrättsliga förfaranden enligt artikel 20.2 i rambeslutet. En återkallelse, när den dömde åtalas för annan brottslighet i , bör ske när det kan antas att den överförda domen kan få betydelse vid rättens påföljdsbestämning. Vad den nya brottsligheten avser kan här få betydelse. Åklagarens underrättelseskyldighet och skyldighet att lämna yttrande i dessa fall regleras i förordning. Kriminalvården bör vidare beakta hur det är kvar av verkställigheten i den andra staten. Ett beslut om återkallelse enligt denna punkt är inte över- klagbart. Bestämmelsen i punkten 2 tydliggör att Kriminalvården har möj- lighet att återkalla en begäran om det efter ytterligare information i ärendet visar sig att förutsättningarna enligt lagen inte är uppfyllda. Detta gäller fram till dess verkställigheten påbörjats i den andra staten. Ett beslut om återkallelse enligt denna punkt kan enligt 4 kap. 2 § överklagas. 7 § Kriminalvården ska utan dröjsmål återkalla en begäran om erkännande och verkställighet av en svensk dom i en annan medlemsstat om frivårds- påföljden som domen innehåller skulle bortfalla enligt svensk lag eller till följd av en svensk myndighets beslut. Paragrafen avser återkallelse när påföljden bortfallit. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.3. Av bestämmelsen följer att en framställning i vissa fall ska åter- kallas utan dröjsmål. Detta avser fall där påföljden bortfallit på grund av preskription enligt svensk lag, där nåd eller amnesti beviljats eller en omprövning av domen skett som innebär att påföljden inte längre ska verkställas. Ett beslut om återkallelse enligt denna para- graf kan inte överklagas. 8 § En svensk dom får verkställas i , trots att den erkänts i den verk- ställande staten, om Kriminalvården har återkallat en begäran om erkännande och verkställighet. Detsamma gäller om den verkställande staten har med- delat att behörigheten att verkställa påföljden har återförts till . Paragrafen avser fortsatt verkställighet i . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.5. Bestämmelsen innebär att behörigheten att verkställa en svensk dom om frivårdspåföljd och att fatta följdbeslut i samband härmed, efter det att domen erkänts i den verkställande staten, i vissa fall återgår till . Detta gäller när Kriminalvården har återkallat framställningen. Det kan enligt 6 § bero på att den dömde ska åtalas för annan brottslighet i eller på grund av att förutsättning- arna ändrats. I fall där en återkallelse skett på grund av att påföljden bortfallit ska naturligtvis verkställighet inte fortsätta i . Vidare återgår behörigheten om den verkställande staten meddelar att så ska ske. Detta överensstämmer med artikel 20.1 i ram- beslutet. Bestämmelsen är dock inte begränsad till fall där den verk- ställande staten enligt rambeslutet får återföra behörigheten. Erkännande och verkställighet i av en utländsk dom om frivårdspåföljd 1 § En utländsk dom ska erkännas och verkställas i om 1.domen har vunnit laga kraft, 2.den dömde är bosatt i och har återvänt eller vill återvända hit, 3. den övervakningsåtgärd som anges i domen omfattas av artikel 4.1 i rambeslutet. Även om den dömde inte är bosatt i får domen erkännas och verk- ställas här om det kan antas att den dömdes sociala återanpassning under- lättas av att verkställigheten överförs hit. I paragrafen anges vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att en utländsk dom som omfattas av definitionen i 1 kap. 4 § ska erkännas och verkställas i . Bestämmelsen behandlas i av- snitt 23.1. Av första stycket punkten 1 följer att domen ska ha vunnit laga kraft. Detta krav motsvaras av artikel 2.1 och 2.5 i rambeslutet. I punkten 2 anges det anknytningskrav som gäller som huvud- regel. Den dömde ska dels vara bosatt i , dels ha återvänt eller vilja återvända hit. Kravet motsvaras av artikel 5.1 i ram- beslutet och avser det s.k. tvingande samarbetsområdet. Angående bosättning se 2 kap. 1 § första stycket 2. Den utfärdande statens bedömning i bosättningsfrågan ska normalt godtas. I punkten 3 ställs ett krav på att den övervakningsåtgärd som avses med domen är en sådan som anges i artikel 4.1 i rambeslutet. Det ska av intyget framgå vilken av de punkter i artikel 4.1 som har att verkställa. Den behöriga myndigheten har att godta den utfärdande statens bedömning av att en viss övervaknings- åtgärd omfattas av en i artikel 4.1 angiven punkt. Vid tveksamheter bör samråd hållas mellan de behöriga myndigheterna. Andra stycket avser ett alternativt fakultativt anknytningskrav. Denna innebär en möjlighet för Kriminalvården att erkänna och verkställa en utländsk dom även om kravet i första stycket 2 inte är uppfyllt. Förutsättningen är då att den dömdes sociala återanpass- ning kan antas underlättas av att verkställigheten överförs till . Vid prövningen av den sociala återanpassningen ska en helhets- bedömning göras av anknytningsfaktorer till de olika staterna. 2 kap. 1 § första stycket 3 angående exempel på faktorer som härvid kan ha relevans. Hinder mot erkännande och verkställighet 2 § En begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom ska avslås om 1.gärningen som påföljden avser inte motsvarar brott enligt svensk lag, om det inte är fråga om en sådan gärning som finns angiven i bilagan till denna lag och för vilken det enligt den utfärdande statens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd , 2.det för samma gärning som ligger till grund för domen har meddelats dom i eller här har utfärdats strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot som har godkänts, 3.det för samma gärning som ligger till grund för domen har i annan stat meddelats en dom, som har vunnit laga kraft, och hinder mot lagföring för gärningen här i landet till följd av denna dom skulle ha förelegat enligt 2 kap. 5 a § , 4.den dömde vid tiden för brottet inte fyllt , 5.verkställighet i inte skulle vara förenlig med bestämmelser om immunitet, 6.gärningen helt eller delvis begåtts i och inte motsvarar brott en- ligt svensk lag eller om en tillämpning av 35 kap. 8–9 och 11 §§ skulle innebära att påföljden bortfallit. 7.påföljden omfattar en åtgärd som innebär medicinsk eller terapeutisk behandling som inte kan verkställas här, eller 8.domen har meddelats efter en förhandling där den dömde inte var per- sonligen närvarande och det inte har bekräftats i intyget att något av vill- koren i artikel 11.1 h) i rambeslutet är uppfyllt. Även om det föreligger hinder mot verkställighet enligt första stycket får en utländsk dom erkännas och verkställas i om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställigheten sker här. I paragrafen anges i åtta punkter vägransgrunder som innebär att en begäran om erkännande och verkställighet ska avslås. Vägrans- grunderna behandlas närmare i avsnitt 23.2.2 (dubbel straffbarhet), 23.2.3 (ne bis in idem), 23.2.4 (den dömdes ålder), 23.2.5 (immuni- tet), 23.2.7 (territorialitet i vissa fall), 23.2.8 (medicinsk eller tera- peutisk behandling) och 23.2.9 (utevarodom). som huvudregel obligatoriska. Bestämmelsen innebär dock en möj- lighet att erkänna och verkställa en utländsk dom i trots förekomsten av en vägransgrund på grund av humanitära skäl, se avsnitt 23.2.1. I avsnitt 23.2.12 beskrivs också vissa andra situa- tioner som alltid ska leda till att verkställighet ska vägras, t.ex. om verkställighet skulle strida mot en bestämmelse i grundlag eller mot de grundläggande rättsprinciper som läggs fast i och dess tilläggsprotokoll. I första stycket punkten 1 anges ett krav på dubbel straffbarhet i vissa fall. Kravet gäller inte en gärning som upptas på den lista som anges i en bilaga till lagen och för vilken det enligt den utfärdande statens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd . Bilagan avser de gärningar som anges i artikel 10.1 i rambeslutet. Bestämmelsen motsvarar den vägransgrund som anges i artikel 11.1 d) i rambeslutet. Förbudet mot dubbelbestraffning (ne bis in idem) regleras i punkten 2 avseende verkan av en svensk dom och i punkten 3 avseende verkan av en dom i en annan stat. En vägransgrund som hänvisar till principen om ne bis in idem finns i artikel 11.1 c) i rambeslutet. Om det avseende samma gärning finns en svensk dom eller ett godkänt strafföreläggande eller föreläggande av ordnings- bot ska verkställighet av den utländska domen inte ske i . Detta gäller även om det i meddelats beslut om nåd eller amnesti. Detsamma gäller om det i en annan stat finns en dom, som har vunnit laga kraft, som avser samma gärning och som skulle inneburit hinder mot lagföring för gärningen i enligt 2 kap. 5 a § . Av punkten 4 följer att det föreligger hinder mot erkännande och verkställighet i om den dömde vid tiden för brottet inte fyllt . Bestämmelsen motsvaras av artikel ) i ram- beslutet. I punkten 5 anges att erkännande och verkställighet inte får ske mot personer som omfattas av straffrättslig immunitet i . Detta gäller t.ex. gällande främmande statsöverhuvuden och personer som omfattas av lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Även svenska medborgare kan i varierande utsträckning om- fattas av immunitet t.ex. statschefen, talman, ledamöter och statsråden. Bestämmelsen motsvaras av artikel 11.1. f) i rambeslutet. Genom punkten 6 ställs särskilda krav för erkännande och verk- ställighet när den utländska domen avser en gärning som helt eller delvis har begåtts i . För det första måste gärningen mot- svara brott enligt svensk lag. Vidare krävs att brottet inte är pre- skriberat enligt svensk rätt. Bestämmelsen grundar sig på arti- kel 11.1 k) i rambeslutet. I punkten 7 anges att en begäran ska avslås om det inte är möjligt att i verkställa en påföljd som omfattar en åtgärd som inne- bär medicinsk eller terapeutisk behandling. Det ska vara fråga om en åtgärd som inte kan verkställas i det svenska påföljdssystemet och som inte heller lämpligen kan anpassas till att motsvara en svensk påföljd. Bestämmelsen motsvarar artikel 11.1 i). Enligt punkten 8 ska en begäran som avser en utevarodom avslås om det inte i intyget har bekräftats att något av villkoren i arti- kel 11.1 h) i rambeslutet är uppfyllt. Genom artikel 6 i rambeslutet om verkställighet av utevarodomar införs nya bestämmelser i arti- kel 11.1 h) i rambeslutet om erkännande och verkställighet av fri- vårdspåföljder. En bekräftelse om att något av villkoren är upp- fyllda när det rör sig om en dom i den dömdes utevaro kommer i de flesta fall ske i det intyg som sänds över. Det utesluter dock inte att det på annat sätt framgår att något av villkoren är uppfyllda, t.ex. genom att en delgivningshandling företes. I sådant fall bör komplet- terande information inhämtas från den utfärdande staten. Närmare uppgifter om kravet på dubbel straffbarhet och villkor vid utevarodom ska finnas i intyget. I övrigt får Kriminalvården pröva förekomsten av en eventuell vägransgrund när fråga väcks av den dömde eller när information härom fås från annat håll. I andra stycket anges att erkännande och verkställighet får ske i även om det föreligger hinder enligt någon av grunderna i första stycket om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställig- heten sker här. Bestämmelsen avser fall där den dömde önskar att verkställigheten överförs till och det föreligger humanitära skäl. Utrymmet att åberopa humanitära skäl är begränsat. En sådan situation kan föreligga när ett överförande av en utländsk frivårds- påföljd till innebär en möjlighet att undvika frihetsberövande av en person . 3 § En begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom får avslås om påföljden har en kortare varaktighet än . Paragrafen avser en fakultativ vägransgrund. Bestämmelsen, som motsvaras av artikel 11.1 j), behandlas i avsnitt 23.2.10. I fall där påföljden eller övervakningsåtgärden har en kortare varaktighet än får Kriminalvården i det enskilda fallet bedöma om det är lämpligt att verkställigheten överförs hit. Det kan här vara relevant att beakta hur stark anknytningen den dömde har till och om den dömde redan befinner sig här. 4 § En utländsk dom sänds över skriftligen till Kriminalvården för erkännande och verkställighet. Domen ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med formuläret i bilaga I till rambeslutet. Intyget ska vara skrivet på svenska, danska, norska eller engelska eller åt- följas av en översättning till något av dessa språk. I paragrafen anges hur förfarandet inleds. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.3.2 och 23.3.3. I första stycket anges att en utländsk dom som översänds för erkännande och verkställighet till ska skickas direkt till Kriminalvården och åtföljas av ett intyg, som är utformat enligt det formulär som återfinns som bilaga I till rambeslutet. Vidare fram- går att handlingarna ska översändas skriftligen. Det avgörande för vilket kommunikationssätt som kan godtas är att Kriminalvården ska kunna försäkra sig om att översända dokument är äkta. Bestäm- melsen motsvaras av artikel 6.1–3 i rambeslutet. Av andra stycket följer att intyget ska vara skrivet på eller över- satt till svenska, danska, norska eller engelska. Motsvarande krav på översättning kan inte uppställas för själva domen. Detta utesluter inte att Kriminalvården vid behov och på eget initiativ och egen be- kostnad översätter domen eller delar därav. Bestämmelsen grundar sig på artikel 21 i rambeslutet. 5 § Om intyget saknas eller till form eller innehåll är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska Kriminalvården ge den behöriga myndig- heten i den utfärdande staten möjlighet att komma in med komplettering. Detsamma gäller om den utländska domen saknas. Paragrafen avser komplettering av en begäran om erkännande och verkställighet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.3.4. Av bestämmelsen framgår att Kriminalvården ska ge myndig- heten i den utfärdande staten möjlighet att komma in med komplet- tering, om intyget saknas eller om det har sådana brister att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Komplettering kan t.ex. behövas om det råder oklarhet om mot vem domen riktar sig, om oklarhet rådet om vad övervakningsåtgärden avser, om information i intyget kan tolkas på mer än ett sätt, om intyget uppenbarligen inte motsvarar domen eller om intyget inte är undertecknat. Vidare bör komplettering ske om intyget inte är översatt till ett språk som framgår av 4 § andra stycket. Om domen saknas helt eller om det saknas sidor i det, bör den utfärdande staten ges tillfälle att kom- plettera med detta. Vid begäran om komplettering ska anges inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. Hänsyn bör tas bl.a. till postgång samt den tid det kan ta för den behöriga myndigheten i den utfärdande staten att få begärda kompletteringar översatta. 6 § En begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom får avslås om intyget, trots att behörig myndighet i den utfärdande staten enligt 5 § beretts tillfälle att komma in med komplettering, är så bristfälligt att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Paragrafen avser möjlighet att avslå en bristfällig begäran om erkän- nande och verkställighet. Bestämmelsen, som motsvaras av arti- kel 11.1 a) i rambeslutet, behandlas i avsnitt 23.3.4. Om bristerna kvarstår, trots en begäran om komplettering enligt 5 §, får begäran om erkännande och verkställighet av en utländsk dom i avslås. Ett avslag bör meddelas först när bristerna är av sådant slag att intyget inte utan väsentlig olägenhet kan ligga till grund för den prövning som ska göras. Mindre brister bör däremot inte föranleda avslag. Beslut om erkännande och verkställighet 7 § Kriminalvården prövar om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i enligt denna lag. Ett beslut om att överta ansvaret för verkställig- heten av den utländska domen sker genom en verkställbarhetsförklaring. Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgift om föreskrifter som med- delas med stöd av 9 §, och vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta följdbeslut enligt 10 §. De uppgifter om varaktigheten och typen av över- vakningsåtgärder som finns i intyget från den utfärdande staten ska fogas till verkställbarhetsförklaringen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.1 och 23.4.2. Av första stycket följer att Kriminalvården prövar och beslutar om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i . Vid prövningen ingår att bedöma om de allmänna förutsättningarna en- ligt 1 § är uppfyllda samt om det föreligger något hinder mot verk- ställighet enligt 2 och 3 §§ . Om Kriminalvården kommer fram till att en begäran om erkännande och verkställighet ska bifallas, ska ett beslut fattas om att verkställighet får ske här, s.k. verkställbar- hetsförklaring. För myndighetens handläggning gäller förvaltnings- lagen (1986:223). Härav följer bl.a. att ett avslagsbeslut och en verkställbarhetsförklaring ska innehålla uppgift om skälen för be- slutet och hur det överklagas. Myndighetens beslut är enligt 4 kap. 2 § överklagbart. I andra stycket anges vilka ytterligare uppgifter en verkställbar- hetsförklaring ska innehålla. Uppgift ska lämnas om Kriminal- vården meddelar föreskrifter enligt 9 § för att övervakningsåtgärden ska kunna verkställas i , dvs. Vidare ska framgå vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta följdbeslut en- ligt lagen. Därutöver ska de uppgifter som finns i intyget om var- aktigheten och typen av den utländska övervakningsåtgärd som ska verkställas bifogas till förklaringen. 8 § Kriminalvården ska meddela beslut enligt 7 § senast efter att en begäran om erkännande och verkställighet enligt 4 § kom in till myndig- heten. Kriminalvården får, om det finns särskilda skäl, meddela sitt beslut senare än vad som sägs i första stycket. I paragrafen anges tidsfrist för Kriminalvårdens beslut om erkännande och verkställighet. Bestämmelsen, som grundar sig på artikel 12 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 23.4.3. Kriminalvården ska enligt huvudregeln i första stycket meddela slutligt beslut i frågan om erkännande och verkställighet senast efter det att en begäran om erkännande och verk- ställighet kom in till myndigheten. Enligt andra stycket får myndigheten, om det finns särskilda skäl, frångå den angivna tidsfristen. Särskilda skäl att frångå tidsfristen kan finnas t.ex. om begäran om erkännande och verkställighet be- höver kompletteras (artikel 8.2). Ett annat skäl kan avse att det föreligger sådana omständigheter som utgör en vägransgrund och myndigheten behöver utreda detta vidare. Vidare kan det föreligga särskilda skäl om den dömde kan antas befinna sig i , men inte kan påträffas här. Närmare bestämmelser om vilka åtgärder som ska företas när tidsfristen inte kan följas meddelas i förordning. 9 § Om det krävs för att den utländska domen ska kunna verkställas i , får Kriminalvården meddela de närmare föreskrifter som behövs. Sådana före- skrifter får inte innebära att påföljden blir strängare än vad som bestämts i den utländska domen. I paragrafen behandlas möjlighet för Kriminalvården att anpassa påföljden genom att meddela föreskrifter. Bestämmelsen, som grundar sig på artikel 9 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 23.5.2.