sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Enligt gällande rätt ska i mål och ärenden angående verkställighet utomlands av frihetsberövande påföljd offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (27 § IVL). Det har bedömts att det i dessa ärenden kan finnas ett behov av biträde för att den dömde på ett tillfreds- ställande sätt ska kunna bevaka sin rätt. Behov kan saknas när exempelvis den dömde inte motsätter sig ett överförande och det inte heller i övrigt finns något behov av ett offentligt biträde.1 Motsvarande bestämmelse finns i NVL (36 § första stycket NVL). När det gäller överförande av straffverkställighet till ska enligt gällande rätt offentligt biträde förordnas för den dömde, i fall där han eller hon flytt till , om det inte måste antas att be- hov av biträde saknas (25 f § IVL). Bestämmelserna gäller alltså vid tillämpning av överförandekonventionen tillsammans med tilläggs- protokollet eller . Det har i förarbetena be- dömts att den dömde just i flyktfallen kan ha behov av biträde för att han eller hon på ett tillfredsställande sätt ska kunna bevaka sin rätt.2 Motsvarande bestämmelse finns NVL (36 § andra stycket NVL). Även fortsättningsvis bör ett offentligt biträde förordnas för den dömde vid överförande av verkställighet av en svensk brottmåls- dom om frihetsberövande påföljd till en annan stat, om behov inte kan antas saknas. Detta bör gälla även i ärenden om överförande av 1972:98 s. 91. 1999/2000:45 s. 32 f och 41. en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd till . Vi bedömer att den dömde även i ärenden där det inte är fråga om flykt kan ha behov av biträde för att bevaka sin rätt. Ett beslut om överförande av verkställigheten kan vara ingripande för den dömde. Även i de situationer där den dömdes samtycke är ett krav för ett överförande kan det finnas ett behov av biträde för att den dömde ska kunna bevaka sin rätt på ett tillfredsställande sätt. Ett avslags- beslut av en framställning om överförande där den dömde själv har en stark önskan om att bli överförd kan vara lika ingripande som ett beslut att bli överförd utan samtycke. En gemensam bestämmelse om offentligt biträde i ärenden som rör överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder bör tas in i den nya lagen. Bestämmelsen bör utformas på så sätt att offentligt biträde ska förordnas, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Ett sådant behov skulle exempelvis kunna saknas när den dömde samtycker till ett överförande och det för den be- höriga myndigheten framstår som klart att ett överförande ska ske och det inte i övrigt finns ett behov. Närmare bestämmelser om offentligt biträde finns i lagen (1996:1629) om offentligt biträde och förordningen (1997:405) om offentligt biträde. Dessa bestämmelser innebär bl.a. att det är den myndighet eller domstol som handlägger ärendet som ska fatta be- slut i frågan. kan ha att handlägga ett ärende efter överklagande eller när ärendet överlämnats för påföljds- omvandling, se avsnitt 25. Domstol kan även ha att besluta i frågan i fall där denna har att ta ställning till användning av tvångsmedel, innan en framställning om överförande getts in från den andra staten. I och med den nya beslutsordningen med överklagandemöjlighet till tingsrätt, gäller denna ordning även vid överklagande av ett beslut om offentligt biträde (jfr 7 § lagen om offentligt biträde). Som framgår i avsnitt 14.5 ska det i den nya lagen finnas sär- skilda förfaranderegler vid tillämpning av brottmålsdomskonven- tionen. Vid handläggningen hos domstol tillämpas bestämmelser om rättegången i brottmål, dvs. bl.a. de om offentlig försvarare. I dessa fall blir det alltså inte aktuellt att tillämpa den föreslagna bestämmelsen om offentligt biträde. Förslag: Kriminalvårdens och slutliga beslut över- klagas till tingsrätt. Vid domstolens handläggning ska lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. I syfte att uppnå ett rättssäkert förfarande ska Kriminalvårdens och slutliga beslut om överförande av straffverkställig- het kunna överklagas till allmän domstol, se avsnitt 10.2.2, 10.3.5 och 10.4. Det finns här anledning att överväga om vissa slutliga beslut ska kunna överklagas eller inte. Ett beslut som innebär att en framställ- ning om verkställighet av en svensk brottmålsdom om frihets- berövande påföljd i en annan stat återkallas kan för den enskilde vara ingripande och bör därför kunna överklagas, se avsnitt 11.6.1. Däremot finns det inte skäl att möjliggöra överklagande av ett be- slut som rör återkallelse på grund av att påföljden inte längre får verkställas, se avsnitt 11.6.2. Vid myndigheternas handläggning av ett ärende gäller förvalt- ningslagen (1986:223). En förvaltningsmyndighets beslut får över- klagas av den som beslutet angår om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas (22 §). Av den nya lagen ska det därför framgå vilka av myndigheternas slutliga beslut som kan överklagas. Det saknas skäl att låta åtgärder som vidtas under handläggningen vara överklagbara, vilket också följer av förvaltningslagen. Ett be- slut enligt förvaltningslagen överklagas normalt hos allmän förvalt- ningsdomstol (22 a §). Av den nya lagen ska därför framgå att be- slut enligt denna överklagas till tingsrätt. Som framgår i avsnitt 25 föreslår vi att här ska vara behörig domstol. Av förvaltningslagen framgår att överklagandet ska ha kommit in till myndigheten från den dag då klaganden fick del av beslutet (23 §). Delgivningsfrågor löses genom den praxis som finns vid tillämpning av förvaltningslagen. Normalt torde detta innebära att lagen (2010:1932) om delgivning tillämpas. Av lagen framgår vidare att myndigheten har möjlighet att ompröva sitt be- slut (27 och 28 §§). En annan fråga är vilken processordning som ska tillämpas vid domstolens handläggning. Ett alternativ är att använda rättegångs- balkens bestämmelser om rättegången i bötesmål och ett annat att prövningen ska följa reglerna i lagen (1996:242) om domstols- ärenden (ärendelagen). I ett ärende som handläggs av Kriminal- vården eller prövas antingen om en svensk brott- målsdom kan verkställas utomlands eller om en utländsk brott- målsdom kan verkställas i . Det handlar således framför allt om en verkställighetsfråga och det handlar inte, vid överförande till , om att ompröva en utländsk dom. Vid en tillämpning av regler torde det krävas vissa specialregler för att anpassa bestämmelserna till frågor i den nya lagen, t.ex. gällande partsförhållandet. Ärendelagen omfattar den situationen att en för- valtningsmyndighets beslut överklagas, varför några specialregler inte torde behövas vid tillämpning av denna. Genom en tillämpning av ärendelagen blir Kriminalvården och motparter till den enskilde i domstolen. En tillämpning av ärendelagen inne- bär vidare ett snabbt och enkelt förfarande. Även om Kriminal- vården och normalt inte är motparter i ärenden vid allmän domstol är de väl bekanta med förfarandet i allmän förvalt- ningsdomstol. Ärendelagen innebär bl.a. att rätten har möjlighet att hålla sammanträde, att rättens beslut får överklagas av den som beslutet rör förutsatt att det går honom eller henne emot, att den vanliga instansordningen gäller, att vissa tidsfrister för överklagande ska iakttas och att ett krav på prövningstillstånd i hovrätten kommer gälla generellt. Mot bakgrund härav och då, vid överförande till , den utländska domen har föregåtts av ett straffrättsligt för- farande i en annan stat bedömer vi att ärendelagen får anses inne- hålla ett tillräckligt skydd för den enskilde. Ärendelagen ska därför tillämpas vid rättens handläggning av ett överklagande av den be- höriga myndighetens slutliga beslut, vilket ska framgå av den nya lagen. Förslag: beslut om verkställighet i av en utländsk brottmålsdom får överklagas av den mot vilken beslutet gäller. Ett överklagande ska ske skriftligen från det han eller hon fått del av beslutet till den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar över- klagande av beslut. myndigheten ska avvisa ett överklagande som inte har kommit in i rätt tid. Annars ska myndigheten överlämna handlingarna i ärendet till tingsrätten. För rättens prövning ska lagen (1996:242) om domstolsärenden gälla. Innan rätten prövar ett överklagande ska ges tillfälle att yttra sig. Vi föreslår att det inte längre ska vara möjligt att överklaga Krono- fogdemyndighetens beslut om att en svensk brottmålsdom ska verk- ställas i en annan stat, se avsnitt 10.2.2. Däremot ska Kronofogde- myndighetens beslut om att en utländsk brottmålsdom ska verk- ställas i vara överklagbart, se avsnitt 10.3.5. I de fall en fram- ställning om verkställighet i av en utländsk brottmålsdom avslås, finns det däremot inte skäl till att kunna överklaga beslutet. Vi föreslår vidare att allmän domstol ska vara överinstans, se av- snitt 10.4. En möjlighet att överklaga beslut om att en utländsk brottmålsdom ska verkställas i motsvarar den ordning som gäller i lagen om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen och lagen om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen om möjligheten att överklaga en verkställbarhetsförklaring. De sär- skilda bestämmelser som gäller för förfarandet vid ett överklagande i dessa lagar bör även kunna tillämpas i det nya förfarandet enligt den nya lagen. På så sätt uppnås en enhetlighet mellan de olika lagarna, vilket kan underlätta och dom- stolarnas handläggning. Detta innebär sammanfattningsvis att beslut om att verkställighet i ska ske av en utländsk brott- målsdom får överklagas av den mot vilken beslutet gäller till den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklag- ande av beslut. Bestämmelserna om forum utgår från var personen i fråga har hemvist eller den juridiska per- sonen sitt säte och anvisar, i de fall hemvist eller säte i inte kan konstateras, som behörig domstol. Överklag- andet ska göras skriftligen och ges in till från delgivning av beslutet. Vid delgivningen tillämpas delgivningslagen (2010:1932). Ett överklagande som inte har kommit in i rätt tid ska avvisas av . Om överklagandet har kommit in till tingsrätten inom tiden för överklagande, ska den omständigheten att överklagandet har kommit in till först därefter inte föranleda att det avvisas. Om överklagandet inte avvisas, ska myndigheten sända det och övriga handlingar i ärendet till tingsrätten. För rättens pröv- ning ska ärendelagen gälla. Innan rätten avgör ett ärende ska Krono- fogdemyndigheten ges tillfälle att yttra sig. Rättens prövning ska utmynna i ett ställningstagande om den utländska brottmålsdomen får verkställas i . Det är inte fråga om att ersätta den ut- ländska brottmålsdomen med en motsvarande svensk dom eller beslut. Om domstolen kommer fram till att framställningen från den andra staten inte ska bifallas ska be- slut upphävas. Genom att ges tillfälle att yttra sig, kan myndigheten hålla eventuellt samråd med den andra staten som kan krävas enligt den tillämpade överenskommelsen innan en framställning avslås. Enligt 26 § ärendelagen finns en möj- lighet att meddela inhibition. För de närmare överväganden som ligger till grund för bestämmelserna hänvisas till förarbetena till lagen om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen och lagen om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen.3 Förslag: Åtal för gärning, som en utländsk påföljd som ska verk- ställas i avser, får inte i något fall väckas i . I 38 § IVL finns en bestämmelse om åtalsförbud. Denna avser att täcka fall vid verkställighet i utan att ny påföljd bestäms av svensk domstol och som faller utanför en tillämpning av 2 kap. 5 a § . Där finns nämligen bestämmelser om res judicata- verkan av vissa utländska brottmålsdomar men det kan finnas fall där sådan verkan inte tillerkänns en utländsk dom. I förarbetena uttalas att förbudet mot lagföring endast gäller så länge beslut eller förordnande om verkställighet här består. Återkallas en av annan stat gjord framställning om verkställighet eller återkallar regeringen ett förordnande om överförande i ett enskilt fall, återgår rätten att verkställa påföljden till den andra staten. Fråga huruvida åtal kan 2008/09:218 s. 63 ff. och prop. 2010/11:43 s. 100 ff. eller ska väckas här i landet blir då att bedöma enligt 2 kap. 5 a § brottsbalken.4 En bestämmelse om åtalsförbud bör även finnas i den nya lagen. Denna bör utformas på så sätt att när en frihetsberövande påföljd, böter eller förverkande, som utdömts i en annan stat ska verkställas i enligt lagen, får åtal för gärning, som påföljden avser, inte i något fall väckas här i landet. Med påföljd får i detta sammanhang även avses förverkande. 14.4Tillstånd till transport genom Förslag: Om det begärs tillstånd till transport genom av en dömd person, som enligt en internationell överenskommelse som är bindande för , som ska överföras till en annan stat, ska , om det inte finns synnerliga skäl mot det, bevilja ett sådant tillstånd och ange under vilka villkor trans- porten får ske. Vid sådant tillstånd får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, om- händerta och ta den i förvar som överförs, dock längst . För flygtransport utan planerad mellanlandning i krävs inte något tillstånd. Om en oplanerad mellanlandning sker i , får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som överförs, dock längst till dess en begäran om tillstånd till transport har prövats. Om tillstånd till transport inte begärs från landningen, ska personen omedel- bart friges. Enligt 40 § IVL kan chefen för , efter fram- ställning av behörig myndighet i en annan stat, medge att utlänning som är berövad friheten i den staten och som enligt bestämmelser i den aktuella överenskommelsen ska föras till en annan stat för verkställighet av påföljd för brott eller för förhandling med anled- ning av framställning om sådan verkställighet, får föras över svenskt område. Under sådan genomresa ska frihetsberövandet bestå, om inte den andra staten begär att den transiterade friges. 1972:98 s. 140 f. eller hon inte, tillämpas vad som i allmänhet gäller om behandlingen av anhållen eller häktad. Bestämmelsen om transitering bygger på artikel 13 i brottmåls- domskonventionen.5 Även i överförandekonventionen (artikel 16), avtal med (artikel 8) och avtal med (artikel 16) finns bestämmelser om transitering. Mot bakgrund här- av bör det även i den nya lagen finnas bestämmelser om vad som gäller vid transitering. Vid genomförandet av rambeslutet om en europeisk arresterings- order ansågs, beträffande fråga om transitering, att Rikspolisstyrel- sen är den myndighet som har bäst förutsättningar att snabbt och formlöst lämna tillstånd och anvisningar samt ge det biträde som en transitering kan kräva. har ansvar för och överblick över de gränskontroller där frågan om transitering kan bli aktuell.6 I lagen om en europeisk arresteringsorder har därför Riks- polisstyrelsen getts behörighet att fatta beslut om när, var och under vilka förhållanden i övrigt transitering ska medges. Utläm- ningsutredningen har lämnat förslag om en motsvarande bestäm- melse i en ny utlämningslag.7 I vårt förslag till en ny lag som genomför rambeslutet om erkän- nande och verkställighet av frihetsberövande påföljder föreslår vi att ska fatta beslut i frågor som rör tillstånd till transport genom med anledning av rambeslutet, se av- snitt 19.4. Mot bakgrund av utvecklingen att flytta prövning av ärenden som avser transitering från chefen för mentet och till , bedömer vi att motsvarande ändring bör göras i den här föreslagna nya lagen. En framställning om tillstånd till transitering av en annan stat ges nor- malt in till . Denna ska utan prövning vidare- befordras till . Enligt t.ex. överförandekonventionen ges en möjlighet att vägra transitering i vissa fall. Detta är fallet om den dömde är en av dess egna medborgare eller om brottet för vilket påföljden utdömdes inte är ett brott enligt dess egen lag (artikel 16.2). Vi bedömer att tillstånd till transport genom bör kunna ges även i dessa fall. Som huvudregel bör därför i lagen framgå att tillstånd ska ges. Det finns emellertid skäl att möjliggöra avslag i fall där ett sådant tillstånd skulle framstå som stötande. På motsvarande sätt som i 1972:98 s. 142. 2003/04:7 s. 150 f. 7SOU 2011:71 s. 722 ff. utlämningslagen bedömer vi därför att avslag ska kunna ges om det finns synnerliga skäl. Enligt vårt förslag till motsvarande bestämmelse i en ny lag om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU föreslår vi att den som transiteras ska kunna omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten för att säkerställa att personen ska kunna transporteras genom . Detta bör gälla även i den här föreslagna bestämmelsen. En sådan lösning är förenlig med de internationella överenskommelserna, t.ex. artikel 16.5 i överförande- konventionen. För att få en enhetlig reglering oavsett vilken lag som tillämpas bedömer vi även att en motsvarande bestämmelse av- seende oplanerad mellanlandning kan tas in även i den här föreslagna lagen, jfr avsnitt 19.4. 14.5Särskilda bestämmelser om förfarandet vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen Förslag: I den nya lagen införs särskilda bestämmelser som gäller för förfarandet vid verkställighet i av en utländsk brott- målsdom eller en utländsk utevarodom när framställningen grundar sig på brottmålsdomskonventionen. Bestämmelserna ut- formas i enlighet med vad som gäller i IVL. Bedömning: Bestämmelser om förfarandet vid verkställighet utomlands av en svensk utevarodom vid tillämpning av brott- målsdomskonventionen tas inte in i den nya lagen. 14.5.1Förfarandet vid verkställighet i av en utländsk brottmålsdom eller utländsk utevarodom Enligt artikel 37 i brottmålsdomskonventionen ställs det krav på beslut av domstol när en utländsk påföljd ska verkställas i en annan konventionsstat. Annan myndighet får emellertid meddela sådant beslut, om den påföljd som ska verkställas endast är böter eller för- verkande och om beslutet kan överklagas till domstol. Bestämmelser om förfarandet vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen finns i 8–16 §§ IVL, se närmare i avsnitt 3.2.2. Dessutom finns särskilda bestämmelser om tvångsåtgärder i 17 och 18 §§ IVL. domskonventionen finns vidare särskilda bestämmelser när det gäller behandlingen av s.k. utevarodomar (artikel 21–30). Dessa behand- las i 19–22 §§ IVL. Förfarandet vid verkställighet av en utländsk utevarodom innebär bl.a. när den dömde önskar en ny rättegång i , att även skuldfrågan prövas här. Detta kan innebära prak- tiska problem t.ex. när det gäller bevisupptagning. Här kan konsta- teras att i samband med att konventionen tillträddes hade möjlighet att utesluta verkställighet av utevarodom från konven- tionens tillämpning (artikel 61.1 och förbehåll d i bilaga 1 till kon- ventionen). Det bedömdes inte finnas anledning för att an- vända denna möjlighet.8 Någon möjlighet att nu meddela ett sådant förbehåll finns inte. Framställningar från en annan stat som grundar sig på brott- målsdomskonventionen är mycket ovanliga. Något ärende kan emel- lertid uppkomma . För att tillgodose förfarandekraven i kon- ventionen bedömer vi därför att det i den nya lagen bör införas särskilda förfaranderegler som endast gäller när brottmålsdoms- konventionen tillämpas. Detta avser alltså fall när brottmålsdoms- konventionen åberopas i en framställning om överförande av verk- ställighet till av en utländsk brottmålsdom eller en utländsk utevarodom. Även de särskilda bestämmelser om tvångsåtgärder som finns vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen bör finnas i den nya lagen. Vi föreslår att de nuvarande bestämmelserna oför- ändrade tas in i den nya lagen, dock med några mindre redaktio- nella och språkliga förändringar. Dessutom bör en motsvarighet till den nuvarande bestämmelsen i 39 § IVL om att ersättning till offent- lig försvarare som betalas av allmänna medel ska stanna på staten, om det inte finns särskilda skäl för att den dömde ska återbetala ersättningen, tas in i det särskilda kapitlet i lagen. Den föreslagna nya beslutsordningen innebär att det är Kriminal- vården, eller som är be- höriga att ta emot och pröva en framställning om överförande av verkställighet av en utländsk brottmålsdom. Även om en sådan framställning i många fall kommer att sändas till Justitiedeparte- mentet, ska denna utan någon prövning, skickas vidare till den be- höriga myndigheten. När den behöriga myndigheten tar emot en sådan framställning och denna grundar sig på brottmålsdomskonventionen bör myndig- heten på sedvanligt sätt kontrollera att framställningen är fullstän- 1972:98 s. 77. Om handlingar saknas eller framställningen på något annat sätt är ofullständig ska myndigheten begära komplettering av den andra staten. Om framställningen även efter ett sådant föreläggande om komplettering är ofullständig bör den behöriga myndigheten kunna avslå framställningen, se avsnitt 12.4 och 13.3.5. Däremot ska den behöriga myndigheten i övrigt inte göra någon bedömning om förutsättningarna för ett överförande av verkställighet är uppfyllt. Bedömer den behöriga myndigheten att framställningen är komplett ska denna överlämnas till åklagarmyndigheten som ansöker hos rätten om dess prövning av framställningen. Vi föreslår att alltjämt ska vara behörig domstol i dessa fall, se avsnitt 25. Det är domstolen som efter ett överlämnande har att pröva om förutsättningarna enligt lagen är uppfyllda och pröva eventuella hinder mot verkställighet i . Förfarandet ska i övrigt helt följa vad som gäller . Detta gäller även de särskilda förfarande- reglerna för handläggningen av en utländsk utevarodom. Mot bakgrund av de särskilda förfaranderegler som finns i brott- målsdomskonventionen när det gäller behandlingen av s.k. utevaro- domar (artikel 21–30), finns i IVL även särskilda bestämmelser vid överförande av verkställigheten av en svensk utevarodom (30–32 §§ IVL), se avsnitt 3.1.1. Enligt vad som är känt för utredningen har dessa bestämmelser aldrig tillämpats. Detta kan, förutom det krångliga förfarandet, bero på att det enligt svensk rätt inte är möjligt att i den tilltalades utevaro döma till längre fängelsestraff än (se 46 kap. 15 a § ).9 Vi kan inte se att – även om vissa jus- teringar sker när det gäller möjligheterna att döma till fängelsestraff i den tilltalades utevaro – det finns något behov av att i den nya lagen föra in särskilda bestämmelser för överförande av en svensk utevarodom när brottmålsdomskonventionen tillämpas. Detta gäller även utevarodomar som avser böter eller förverkande. Mot bakgrund härav och då den nya lagen inte bör belastas med bestämmelser som inte används i praktiken, bedömer vi att mot- svarande bestämmelser som i 30–32 §§ IVL inte ska finnas i den nya lagen. 9 har i uppdrag att bl.a. se över om dessa regler bör ändras i syfte att utvidga möjligheterna till avgörande i den tilltalades utevaro (Dir. 2010:78). 14.6Sveriges förklaringar och reservationer Bedömning: Utredningens förslag innebär inte något behov av förändringar i förklaringar och reservationer till de konventioner som omfattas av lagens tillämpningsområde. Vid anslutning till de olika internationella överenskommelser som omfattas av IVL:s tillämpningsområde har lämnat vissa förklaringar och i vissa fall reservationer. Dessa förklaringar hand- lar framför allt om att är behörig att ta emot och sända framställningar och andra handlingar samt vilka språk godtar vid en framställning till . Vid ratificeringen av brottmålsdomskonventionen gjorde en reservation om undantag för viss grövre brottslighet vid tillämp- ning av konventionens bestämmelser om ne bis in idem (avdelning 1 i del III i konventionen).