sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — Även beredningen av kommitténs förslag till en helt ny namnlag torde bli tidskrävande. Mot denna bakgrund är det inte realistiskt att den nya lagen kan träda i kraft tidigare än . När handläggningsordningen för vissa ärenden ändras så att någon annan myndighet ska handlägga dem i fortsättningen är den allmänna regeln att till den nya myndigheten ska överföras alla ärenden som har kommit in till den gamla myndigheten före ikraft- trädandet men som inte har hunnit avgöras (se bland annat Ds 1998:66 s. 88). Denna allmänna regel passar emellertid mindre väl in i förevarande sammanhang. Detta har att göra med bland annat de skillnader som föreligger mellan och i fråga om finansieringen av den aktuella verksamheten. Vid PRV är verksamheten helt avgiftsfinansierad medan samtliga de namnärenden som handläggs av är avgiftsfria. kommer efter ikraftträdandet att ta ut ansöknings- avgift på vissa men inte alla ärendetyper som hanteras av PRV. För att undvika ett i värsta fall svårartat krångel med återbetalning av ansökningsavgifter och kostnadsfördelning mellan de båda myndigheterna samt inte minst av hänsyn till de berörda namn- sökandena, bör PRV slutföra handläggningen av de namnärenden som kommit in till verket före den nya lagens ikraftträdande men som ännu inte avgjorts. Dessa ärenden bör alltså slutföras av PRV – och i fall av överklagande, av PBR – i enlighet med bestämmelserna namnlag. De utvidgade möjligheter att förvärva och byta personnamn som den nya lagen erbjuder bör självfallet kunna utnyttjas även av dem som har förvärvat sitt namn enligt namnlag eller enligt lag. Av lagtekniska skäl måste en övergångsbestäm- melse härom införas. En särskild problematik av ringa praktisk betydelse men som ändå inte bör lämnas utanför en övergångsreglering har att göra med bestämmelserna i nuvarande 16 § om barns automatiska för- lust av efternamn på grund av ett hävt faderskap. I den nya lagen hänvisas i stället den tidigare som fader ansedde mannen att väcka talan mot barnet om han vill att barnet inte längre ska ha rätt att bära hans efternamn. Frågan om barns namnförlust på grund av hävt faderskap (föräldraskap) kommer därmed i fortsättningen att handläggas i den ordning som är föreskriven för tvistemål. På grund härav behövs en övergångsbestämmelser för de fall där det före den nya lagens ikraftträdande har fastställts att en man inte är far till ett barn som på grund av (det förmodade) faderskapet har förvärvat mannens efternamn eller ett namn som mannen har burit, men där namnfrågan inte har prövats i samband med fastställelsen. Barnet skulle i dessa fall annars gå miste om möjligheten att få domstolens prövning av om det föreligger skäl att tillåta barnet att få behålla efternamnet. Övergångsbestämmelsen bör även gälla om ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB hävts. Om förlust av efternamn finns i 17–19 §§ namnlagen ytterligare bestämmelser som inte har direkta motsvarigheter i den nya lagen. För det fall att en talan enligt dessa bestämmelser är anhängig vid domstol vid lagens ikraftträdande bör i målet de äldre bestäm- melserna fortsatt tillämpas. I fråga om det materiella skyddet för efternamn föreslår kom- mittén omfattande ändringar. Bland annat ska kravet på egenart utgå och skyddet mot användning av efternamn ska gälla bara i kommersiella sammanhang. Måltypen är ganska ovanlig, men i den mån en talan vid den nya lagens ikraftträdande är anhängiggjord vid domstol med stöd av 20–23 §§ namnlagen bör målet också avgöras enligt de äldre bestämmelserna. En övergångsbestämmelse härom är därför nödvändig. Med anledning av kommitténs förslag att slopa möjligheten att anta nya mellannamn och i stället införa en rätt att förvärva dubbla efternamn behövs vissa övergångsbestämmelser, vilka närmare har behandlats i kapitel 11. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser: 1.Denna lag träder i kraft , då namnlagen (1982:670) ska upphöra att gälla. 2.Personnamn som har förvärvats enligt den gamla lagen eller enligt namnlagen (1963:521) anses som personnamn som har för- värvats enligt den bestämmelse i den nya lagen som gäller för mot- svarande fall, om inte annat sägs i det följande. 3.En ansökan som rätteligen har kommit in till före ikraftträdandet ska prövas enligt den gamla lagen. 4.Den gamla lagen ska gälla vid överklagande av slutliga beslut och vid Patentbesvärsrättens avgöranden. 5.Om det före den nya lagens ikraftträdande har fastställts att en viss man inte är far till ett barn som på grund av det förmodade fader- skapet har förvärvat mannens efternamn eller ett efternamn som mannen har burit, ska i fråga om förlust av barnets efternamn den gamla lagen tillämpas, dock endast om en särskild ansökan om tillåtelse för barnet att få behålla efternamnet har kommit in till dom- stolen inom den tid som föreskrivs i 16 § andra stycket i den gamla lagen. Det som här sägs om far och faderskap tillämpas också i fråga om förälder och föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . 6.Den gamla lagen gäller för mål om förlust av efternamn som före ikraftträdandet har anhängiggjorts vid domstol enligt 17–19 §§ i den lagen. 7.Den gamla lagen gäller för mål om skydd för egenartade efter- namn som har anhängiggjorts vid domstol före ikraftträdandet. 8.Den som vid denna lags ikraftträdande bär ett mellannamn fort- sätter att bära namnet som mellannamn så länge ansökan om annat inte görs till . Ett mellannamn ska bäras närmast före efternamnet. 9.Den som bär ett mellannamn kan hos ansöka om att namnet ska slopas, förvärvas som efternamn eller förvärvas som led iett dubbelt efternamn. För ansökan enligt första stycket ska ansökningsavgift inte betalas. Vid prövning av frågor om namnskydd enligt 13 § och 16–18 §§ ska ett dubbelt efternamn som var i bruk vid lagens ikraftträdande räknas som ett enda efternamn. Kommentar till övergångsbestämmelse 1: I och med att den nya lagen träder i kraft ska den tillämpas vid all ärendehantering hos myndigheter och domstolar, om inte något annat särskilt anges i de följande punkterna. Huvudregeln är alltså att den nya lagen, såväl i materiellt som i processuellt hänseende, ska tillämpas på ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet. Kommentar till övergångsbestämmelse 2: Bestämmelsen har sin största betydelse vid byte av efternamn enligt den nya lagen. I vissa fall förutsätter lagen att det tidigare namnet har förvärvats enligt den lagen (se exempelvis 10 §). Genom över- gångsbestämmelsen blir de nya möjligheterna till namnbyte till- gängliga även för dem som har förvärvat sitt namn enligt den gamla lagen eller enligt lag. För dubbla efternamn som var i bruk vid lagens ikraftträdande har i punkten 10 tagits in ett särskilt undantag från denna regel. Personnamn används som samlings- begrepp för samtliga de namnformer som regleras i namnlagen och i den nya lagen om personnamn. Kommentar till övergångsbestämmelse 3: Övergångsbestämmelsen innebär att de namnärenden som vid lagens ikraftträdande är anhängiggjorda vid PRV ska handläggas och prövas enligt bestämmelserna i den gamla namnlagen. Genom bestämmelsen kommer inte bara de äldre materiella bestäm- melserna utan även de äldre förfarandereglerna i 39–44 §§ att bli tillämpliga. PRV ska även utfärda namnbevis för de namnansök- ningar som med stöd av övergångsreglerna bifallits enligt den gamla ordningen. Övergångsbestämmelsen förutsätter för sin tillämpning att en ansökan rätteligen har kommit in till PRV. Om det visar sig – vilket inte är helt ovanligt – att ansökan i stället borde ha lämnats in till som ett anmälningsärende ska den hanteras där enligt den nya lagen. Kommentar till övergångsbestämmelse 4: Föreskriften överklagandebestämmelserna i den gamla namnlagen (42 §) blir tillämpliga i samtliga fall då PRV har avgjort ärendet. PBR kommer alltjämt att vara överprövande instans för dessa ärenden. De ärenden som vid ikraftträdandet har överklagats eller med stöd av övergångsbestämmelserna kommer att överklagas påverkas därmed inte av de nya förfarandereglerna. För PRV:s och PBR:s del innebär övergångsbestämmelserna 3 och 4 att det inte in något fall blir aktuellt för dem att tillämpa den nya lagen. Kommentar till övergångsbestämmelse 5: Enligt den gamla lagen (16 §) förlorar ett barn automatiskt sitt efternamn om det fastställs att en man inte är far till barnet samt barnet på grund av (det förmodade) faderskapet har förvärvat mannens efternamn eller ett namn som mannen har burit. Barnet har enligt bestämmelsen möjlighet att få domstolens tillstånd att ändå få behålla efternamnet om synnerliga skäl föreligger. När frågan om faderskap prövas av domstol meddelas sådant namn- tillstånd i samband med domen, i annat fall prövas namnfrågan efter särskild ansökan. Enligt den nya lagen ska ett efternamn inte kunna förloras per automatik. Den tidigare som fader ansedde mannen får i stället väcka talan mot barnet enligt 15 § och yrka att barnet inte längre ska ha rätt att bära hans efternamn. Om det före den nya lagens ikraftträdande har fastställts att en man inte är far till ett barn utan att namnfrågan har prövats medför övergångs- bestämmelsen en rätt för barnet att, med stöd av 16 och 46 §§ i den gamla lagen, få en domstolsprövning av om det föreligger skäl för barnet att ändå få behålla efternamnet. En särskild ansökan om tillstånd att få behålla efternamnet måste dock ha inkommit till domstolen inom den tid som föreskrivs i 16 § andra stycket den gamla lagen, dvs. inom efter fastställelsen. Övergångs- bestämmelsen ska även tillämpas om ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB har hävts. Även om ansökningsfristen i den gamla lagen försummas finns naturligtvis inget som hindrar att barnet med åberopande av särskilda skäl senare söker namnbyte enligt 14 § andra stycket i den nya lagen. Kommentar till övergångsbestämmelse 6: Övergångsbestämmelsen innebär att talan om förlust av efternamn som har väckts vid domstol enligt 17–19 §§ i den gamla lagen men som vid den nya lagens ikraftträdande ännu inte slutligt har av- gjorts ska prövas enligt den gamla lagen. Kommentar till övergångsbestämmelse 7: Det materiella skyddet för efternamn har i den nya lagen givits en annan utformning än i den gamla. Bland annat har kravet på namnets egenart utmönstrats. För det fall att ett mål om skydd för egenartat efternamn enligt 20–23 §§ i den gamla lagen har anhängig- gjorts vid domstol före ikraftträdandet föreskrivs i övergångs- bestämmelsen att den gamla lagen ska tillämpas. Kommentar till övergångsbestämmelse 8–10: Se författningskommentaren i kapitel 11. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnader eller intäkter för staten och andra offentliga organ eller har andra samhällsekono- miska konsekvenser, ska enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) sådana konsekvenser redovisas i betänkandet. Om för- slaget leder till kostnadsökningar för det allmänna, ska kommittén föreslå hur dessa ska finansieras. Enligt 15 § kommittéförordningen ska också vissa andra konse- kvenser av ett förslag redovisas. Det gäller konsekvenser för det kommunala självstyret, för brottsligheten och det brottsföre- byggande arbetet, för sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar m.m., för jämställdheten mellan kvinnor och män samt för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet (15 a §). Kommitténs ska enligt sitt uppdrag även analysera vilka konse- kvenser de förslag som lämnas får för barn. Kommittén har i kapitel 13 om förfarandet i mål och ärenden enligt namnlagen redovisat vilka ekonomiska konsekvenser förslagen kan väntas få för de berörda myndigheterna, främst PRV och Skatte- verket. I sammanhanget bör emellertid också uppmärksammas att om de personnamnsärenden som handläggs av PRV flyttas till blir det fråga om övergång av en del av en verksamhet enligt 6 b § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Det föreligger nämligen helt klart identitet mellan verksamheten före och efter övergången. PRV:s och dess berörda personals rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och de anställnings- förhållanden som gäller för övergången övergår då också på den nya arbetsgivaren, dvs. , om inte arbets- tagaren motsätter sig detta. Beträffande förslagens närmare ekonomiska konsekvenser för de berörda myndigheterna hänvisas till kapitel 13.4.4. Kommittén vill här endast ytterligare understryka att dess många olika förslag genomgående syftar till att göra personnamnshanteringen enklare och mer lättbegripligt samt att skapa utrymme för ett större hän- synstagande till enskildas intresse av att själv få välja sina namn. Reformen är till gagn för alla medborgare. Från principiell syn- punkt bör därför kostnader av engångskaraktär för systemomläggningar m.m. finansieras via ett särskilt anslag på statsbudgeten. Ett sämre alternativ är att dessa kostnader finansieras inom befintliga anslag, eftersom person- namnsreformen då skulle innebära en ekonomisk belastning på verkets övriga verksamhet. Den från principiell synpunkt klart sämsta finansieringslösningen vore att ta ut förhöjda ansöknings- avgifter av de enskilda namnsökandena till dess engångskost- naderna är betalda. När det gäller kostnader för den löpande ärende- hanteringen är det, som närmare redogjorts för i kapitel 13, kom- mitténs uppfattning att det inte bör uppkomma vare sig något stort underskott eller något mer betydande överskott som en följd av att tar över PRV:s hantering av personnamnsärendena. Skulle en obalans i någondera riktningen ändå uppkomma går det i princip att återfå ett nollresultat genom att ändra avgifternas storlek för de ärenden som även hos ska vara avgifts- finansierade. På ytterligare tre av de i kommittéförordningen nämnda områdena får kommitténs förslag positiva konsekvenser. För det första är det helt säkert att förslaget om att tillåta dubbla efternamn får en gynnsam jämställdhetseffekt. Kvinnans och mannens efternamn blir genom denna reform inte bara – såsom – formellt utan också reellt likvärdiga. Det kommer att framstå som helt naturligt att kvinnans efternamn bildar ena ledet i ett dubbelt efternamn i vilket mannens utgör det andra. Med dagens regler är det fortfarande mycket mer vanligt att kvinnan tar mannens efternamn än tvärtom. Om kvinnan behåller sitt efter- namn som mellannamn får inte även mannen bära det namnet. Och det klart mest vanliga sättet att uppnå full namngemenskap i en familj är att kvinnan avsäger sig sitt efternamn, som där- igenom inte kommer att föras vidare i släkten. Alla dessa för kvin- nans efternamn oförmånliga konsekvenser kan undvikas genom den nya möjligheten att bilda dubbla efternamn. Det bör i samman- hanget noteras att det huvudsakliga skälet för att införa dubbel- namnsmöjligheten i den nya norska namnlagen var att förbättra jämställdheten mellan könen. För det andra förbättras också barnens situation till följd av den föreslagna ordningen med dubbla efternamn. Barnen får nu en påtagligt förbättrad möjlighet att genom sitt efternamn uttrycka samhörighet med båda föräldrarna. Även förslagen om förenklingar och lättnader vid efternamnsbyten i familjerättslig ordning medför att barnets rätt till namn, eller rätt att välja namn, stärks. I samma riktning går förslaget om att barn inte längre automatiskt ska förlora sitt efternamn i vissa fall när det fastställs att den man som förmodats vara barnets far inte är det. För det tredje kan förslagen antas få integrationspolitiska konse- kvenser av positiv betydelse. Förslagen är neutrala i förhållande till olika namntraditioner, vilket stärker möjligheterna för alla oavsett bakgrund att välja ett namn efter egna önskemål. Förslaget om att de cirka 470 vanligaste efternamnen inte längre ska ha något namn- skydd ger vidare möjlighet för alla som så önskar att byta till ett i väletablerat efternamn, utan att behöva åberopa några sär- skilda skäl för sin begäran. Reservationer och särskilt yttrande Reservation av (KD) och (M) 1.Idag är det ett obligatoriskt krav på anmälan av efternamn, i samband med vigseln. Den nya skrivningen att blivande makar behåller sina namn om de inte anmäler annat är olycklig. Namn- gemenskap har ett stort värde när det gäller att markera sam- hörighet i en familj. Det är rimligt att när man ingår äktenskap vill man också ha gemenskap. Att då också utgå från namn- gemenskap är närmast naturligt. kan man uppfatta det som att lagstiftaren vill ge företräde åt en ordning som avviker från vad som är vanligt förekommande, helt enkelt namnsplittring. Namnstabilitet och kontinuitet visar på en sammanhållning inom familjen och släkten och är värden som bör bevaras. Vi vill behålla den nu gällande ordningen. Ändå ska det liksom nu vara fritt för makar att välja den enes, eller andres namn, ett nytt namn eller behålla sina tidigare namn. Vi tycker att den nu gällande ordningen att eventuella barn får det namn som föräldrarna har gemensamt i det fall ett sådant finns ska fortsätta att gälla. Det är ett värde att barnen ska få namngemenskap med övriga familjemedlemmar. I den före- slagna ordningen måste föräldrarna välja barnets namn. 2.Reglerna om byte till makes efternamn, 9 och 10 §§, utgör hinder mot byte till den andra makens efternamn om detta namn har förvärvats genom ett tidigare äktenskap. Förbudet är absolut och kan alltså inte avhjälpas genom samtycke av den tidigare maken. Utredaren påstår att den individuella friheten värdesätts nu generellt högre än sammanhållningen inom en släkt. Vår erfarenhet är att släkt- och familjesammanhållning är viktigt och bör stödjas. Vi vill till skillnad från kommittén alltså låta förbudet mot vidareföring av en tidigare Reservationer och särskilt yttrande makes namn till en ny make kvarstå i lagstiftningen. Detta ligger väl i linje med viljan att stödja namngemenskapen i nära relationer i familj och släkt. Reservation av (SD) Jag vill att förbudet mot vidareföring av en tidigare makes namn till en ny make ska kvarstå i lagstiftningen och ansluter mig till punkten 2 i och reservation. Särskilt yttrande av LiseLotte (V) Utgångspunkten för kommitténs arbete har varit att ge medborg- arna större frihet att själva få välja sina namn, något som jag anser att förslaget till ny lag om personnamn i stort speglar väldigt väl. Dock ställer jag mig kritisk till att detta synsätt inte genomsyrar hela lagförslaget och vill därför avge detta yttrande. I kapitel 8.2.3 under Bedömning och förslag finns följande: Ett nybildat efternamn får, om det inte är ett dubbelt efter- namn, inte bestå av mer än ett ord. Förslaget innebär i denna del en kodifiering av praxis. Jag menar att det argument som framförs angående Namn- rättskommitténs skepsis mot nybildningar av adelsliknande namn som kan vilseleda allmänheten om bärarens status är förlegade och inte hör hemma i det, för övrigt, tillåtande betänkandet. I kapitel 8.3.3 föreslås följande ändringar: Byte till ett historiskt känt namn som har burits av en utdöd släkt ska bara få ske om det finns särskilda skäl. Inte heller detta argument kring möjligheten att ta utdöda släkters namn tycker jag hör hemma i en modern lagstiftning där målet är att ge medborgarna större frihet att välja vad hen vill heta. Offentligt tryck (i kronologisk ordning) , Familjenamn, 1920. och , , 1921. , Förslag till lag om släktnamn m m, 1921. SOU 1939:4, , . SOU 1940:10, , . SOU 1954:1 1954. SOU 1960:5 Förslag till namnlag. 1963:37 Förslag till namnlag m.m.. SOU 1964:14 1964. SOU 1965:36 släktnamn 1965. SOU 1979:25 Nya namnregler. SOU 1981:101 Folkbokföringens framtida organisation. 1981/82:156 om namnlag. LU 1981/82:41 om ny namnlag. SOU 1983:35 Patentprocessen och sanktionssystemet inom patent- processen. Ds Ju 1987:5 Översyn av namnlagen. 1985/86:86 om ändring i patentlagen (1967:837) m.m.. Prop. 1987/88:84 om ändring i namnlagen. LU 1987/88:26 om ändring i namnlagen. SOU 1990:109 Författningsförslag med anledning av ny folkbok- föringsorganisation m.m.. 1990/91:153 om ny folkbokföringslag m.m.. Ds 1992:38 Domstolsväsendet – Organisation och administration . Ds 1993:34 Specialdomstolarna . SOU 2001:33 Patentprocessen m.m.. Ds 2002:15 Det nya . SOU 2009:75 Folkbokföringen. SOU 2010:44 Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol. Annan litteratur (i kronologisk ordning) d.y., Om svenska familjenamn (1882). P A Kjöllerström, . Dopnamn, ättenamn, ortnamn, 1895. , Något om våra förnamn (Ord och Bild 1896, omtryckt i Spridda studier 2, 1903). och , Svenska familjenamn vid början av 1900- talet, 1907. , Bidrag till den svenska namnhistorien I–II (1912–1915). P A Kjöllerström, Svenska dopnamn och släktnamn, 1913. familjenamn, 1915. , Några synpunkter på administrativ rättslig praxis vid meddelande av rätt till släktnamn, 1920. , Svenska förnamn, 1964. Bomgren-Gehlin, Namnlagen, 1966. , Namnlagen, 1983. , Moderne dansk personnavneskik – for- navne, mellemnavne, slægtsnavne. SAS 1983 (s. 107). , Efternamn och jämställdhet. Jämställdhets- principen svenska personnamnslag. SAS 1984 (s. 107). , Några problem rörande namnlagens tillämpning, TfA 1985 (s. 262). , Anmälan av , Namnlagen, SvJT 1986 (s. 214). De första årens tillämpning – värdering och kritik. SAS 1986 (s. 155). av Ds Ju 1987:5 Översyn av namnlagen. SAS 1987 (s. 133). , Några anteckningar om opinionsbildning och lagstiftning. till 1987 (s. 137). , Justisdepartementets liste over frie slektsnavn. Institutt for namnegransking. , Svenska personnamn. och självstudier (3 uppl. ), 1989. Per , Lagskyddade namntraditioner. Ett förslag till ny namnlag. , släktnamnslag i – innehåll och tillämpning. SAS 1989 (s. 133). , Namnrätt (3 uppl. ), 1991. , De nordiska personnamnslagarna. En jämförande över- sikt över nu gällande namnrätt. SAS 1992 (s. 99). , Reviderad personnamnslag i . SAS 1992 (s. 91). , Vad krävs för att skydd för egenartade efternamn skall inträda, TfA 1992 (s. 101). , Släktnamnshindret i Vml bör få en rimligare tillämp- ning. Nordiskt Immateriellt Rättsskydd 1994. , Om namnbyten och namnlagar i , släktforskarförbunds årsbok 1994. , Svenskt efternamnsskick – quo vadis? SAS 1995 (s. 34). , Adelsnamn och efternamnsbyte från språk- vetenskaplig synpunkt. SAS 1995 (s. 137). , Sammanfattning av symposiet efternamn. SAS 1995 (s. 147). och , (3 uppl. ), 1995. , Adelsnamn och efternamnsbyte. SAS 1996 (s. 43). , Namnlagen (2 uppl. ), 1998. och , Personnamn och social identitet, 1998. och , Beachman och Mortaigne – prejudicerande fall för svenskt efternamnsskick. , Framlegg til ny personnamnlov, Nytt om namn. Meldingsblad for Norsk namnelag 2001 (s. 8). , Ursäkta hur var namnet? Personnamn i praktiskt bruk. , Behövs en personnamnslag? Namnlagens tillämpning ur språklig synvinkel. Ur SOFI:s värld. , EG-fördragets direkta inverkan på medlems- staternas internationella namnrätt: några funderingar kring EG- domstolens Avello-dom, SvJT 2003 (s. 1057). , Avgöranden från – andra halv- , SvJT 2004 (s. 523 Avello. Ändring av efternamn). , Förnamn i . , Oxenhielm men inte de . Om demokrati och namnstrukturer. Handlingar från den trettonde nordiska namn- forskarkongressen i 15–(s. 77). , En fråga om mellannamn för adoptivbarn, SvJT 2005 (s. 1111). Per , Anseende i personnamnsrätten. Några reflektioner i anledning av en dom i Regeringsrätten. SAS 2005 (s. 79). , Det får ju vara någon ordning på torpet!Svenska personnamnsregler i ett historiskt perspektiv. Språk-och folk- minnesinstitutet. , Et år med den nye danske navnelov. , , , och . Om nordiska efternamn i sin europeiska omgivning. , Han får heta . En dom i Regeringsrätten. SAS 2010 (s. 151). , "Att blotta vem jag är": Släktnamnsskick och släkt- namnsbyten hos samer i –2009 (Ak. avh.). , Namnval som social handling (Ak. avh.). , Hva er et navn? Tradisjoner – Navnemoter – Valg av fornavn og etternavn, 2011. , Skall man få heta vad som helst? En namnlags- utredares dilemma. SAS 2011 (s. 147). , Stora boken om namn, 2012. , Ett , en person och ett namn?