sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Enligt artikel 7.4 i rambeslutet ges medlemsstaterna möjlighet att lämna en förklaring om att staten inte kommer att tillämpa arti- kel 7.1, dvs. att ställa krav på dubbel straffbarhet även för de gär- ningar som räknas upp i artikeln. Vi föreslår i avsnitt 18.3.2 att inte i dessa fall bör ställa upp något krav på dubbel straff- barhet. bör därför inte avge en förklaring enligt artikel 7.4. Förslag: bör enligt artikel 2.1 i rambeslutet underrätta rådets generalsekretariat om att Kriminalvården, vid fängelse och andra frihetsberövande påföljder, och , vid frihetsberövande påföljder avseende psykiskt störda lagöver- trädare, är behöriga myndigheter enligt rambeslutet. bör enligt artikel 4.7 i rambeslutet anmäla till rådets generalsekretariat att inte kräver förhandssamtycke en- ligt artikel 4.1 c), i förhållande till andra medlemsstater som gjort samma anmälan, om den dömda personen bor och är stadigvarande lagligt bosatt i den verkställande staten och kommer få behålla sitt permanenta uppehållstillstånd i den staten. Enligt artikel 2.1 i rambeslutet ska medlemsstaterna underrätta rådets generalsekretariat om vilken eller vilka myndigheter som är behöriga enligt rambeslutet när medlemsstaten är utfärdande stat eller verkställande stat. Enligt förslaget i avsnitt 16.4.2 ska Kriminal- vården, vid fängelse och sluten ungdomsvård, och vid överlämnande till rättspsykiatrisk vård, vara behöriga myndig- heter när är utfärdande stat. Vidare ska enligt förslagen i avsnitt 16.4.3 Kriminalvården, vid påföljd som kan antas verkställas som fängelse eller sluten ungdomsvård, och , vid på- följd som kan antas verkställas som överlämnande till rättspsyki- atrisk vård, vara behöriga myndigheter när är verkställande stat. Rådets generalsekretariat bör således underrättas om att Krimi- nalvården och är behöriga myndigheter. Enligt artikel 4.7 i rambeslutet får medlemsstaterna till rådets generalsekretariat anmäla att dess förhandssamtycke enligt artikel 4.1 inte ska krävas för översändande av domen och intyget i förbind- elserna med andra medlemsstater som gjort samma anmälan om den dömda personen bor och är stadigvarande lagligt bosatt i den verkställande staten och kommer att få behålla sitt permanenta uppehållstillstånd i den staten (a), och/eller om den dömda personen, i andra fall än de som avses i punkterna 1 a) och b), är medborgare i den verkställande staten (b). Vi föreslår i avsnitt 16.3 att en sådan anmälan bör lämnas när det gäller de fall som avses under punkten a), men däremot inte i de fall som avses under punkten b). En anmälan om ett utvidgat tvingande sam- arbetsområde enligt artikel 4.7 a) bör därför göras till rådets gene- ralsekretariat. Överväganden och förslag om genomförande av rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder 20Rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder godkände ett utkast till ram- beslut om erkännande och övervakning av vissa icke frihetsberövande påföljder.1 Rådets rambeslut /947/RIF om tillämpning av prin- cipen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder, antogs . Tidpunkten för genomförandet är satt till . Rambeslutet, som i betänk- andet benämns som rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder, finns bifogat som bilaga 3. Syftet med rambeslutet är bl.a. att öka den dömdes möjlighet till social återanpassning genom att den dömde får verkställa påföljden där han eller hon har sin hemvist. 2008/09:19 finns en över- siktlig redovisning av vilken lagstiftning och övrig reglering som krävs för att genomföra rambeslutet i svensk rätt. Några förslag till lagstiftning lades dock inte fram i det sammanhanget. Syftet med rambeslutet är att underlätta dömda personers sociala återanpassning, förbättra skyddet för brottsoffer och allmänhet samt underlätta tillämpningen av lämpliga alternativa påföljder och över- vakningsåtgärder för gärningsmän som inte är bosatt i den döm- 2008/09:19, bet. 2008/09:JuU10, rskr. 2008/09:32. ande staten (artikel 1.1). Enligt skäl 8 syftar ömsesidigt erkännande och övervakning av uppskjutna påföljder, villkorliga påföljder, alter- påföljder och beslut om villkorlig frigivning till att öka en dömd persons möjlighet att upprätthålla familjebanden samt språk- liga, kulturella och andra band, samt även till att förbättra övervak- ningen av att alternativa påföljder och övervakningsåtgärder iakttas för att förhindra nya brott, och därigenom ta hänsyn till skyddet för brottsoffer och allmänheten. Definitioner och behöriga myndigheter I artikel 2 finns en uppräkning av olika definitioner av betydelse för rambeslutet. Med dom avses ett beslut eller annat avgörande som fattats av en domstol i den utfärdande staten och som vunnit laga kraft och innebär att en fysisk person har begått brott och dömts till a) fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd, om villkorlig fri- givning har beviljats på grundval av den domen eller genom ett på- följande övervakningsbeslut, b) en uppskjuten påföljd, c) en vill- korlig påföljd, d) en alternativ påföljd. Med uppskjuten påföljd menas fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd, vars verkställighet vid domens meddelande helt eller delvis villkorligt skjutits upp genom påförande av en eller flera över- vakningsåtgärder. Sådana övervakningsåtgärder kan inbegripas i själva domen eller fastställas i ett separat övervakningsbeslut fattat av en behörig myndighet. Villkorlig påföljd innebär en dom, i vilken utdömandet av en på- följd villkorligt har uppskjutits genom påförande av en eller flera övervakningsåtgärder eller i vilken en eller flera övervakningsåtgär- der påförts i stället för fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd. Sådana övervakningsåtgärder kan inbegripas i själva domen eller fast- ställas i ett separat övervakningsbeslut fattat av en behörig myndig- het. Med alternativ påföljd avses en påföljd som innebär att krav eller anvisningar ålagts och som inte är fängelse, en annan frihetsberövande åtgärd eller böter. Övervakningsbeslut innebär en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft och som fattats av en behörig myndighet i den utfärd- ande staten med en sådan dom som grund a) om beviljande av vill- korlig frigivning, eller b) om påförande av övervakningsåtgärder. Med villkorlig frigivning avses ett avgörande som vunnit laga kraft och som fattats av en behörig myndighet eller som följer av nationell lagstiftning avseende förtida frigivning av en dömd person efter att en del av ett fängelsestraff eller annan frihetsberövande åtgärd har avtjänats, varvid en eller flera övervakningsåtgärder på- förs. Övervakningsåtgärder innebär krav och anvisningar, vilka enligt den utfärdande statens nationella lagstiftning påförs en fysisk per- son av en behörig myndighet i samband med en uppskjuten påföljd, en villkorlig påföljd eller en villkorlig frigivning. Utfärdande stat är den medlemsstat där en dom meddelas och verkställande stat är den medlemsstat i vilken övervakningsåtgärderna och de alternativa påföljderna övervakas till följd av ett beslut i enlig- het med artikel 8. Medlemsstaterna ska till rådets generalsekretariat underrätta om vilken eller vilka myndigheter som enligt nationell lagstiftning är behöriga att agera i enlighet med rambeslutet, när medlemsstaten är utfärdande stat eller verkställande stat (artikel 3.1). Andra myndig- heter än rättsliga myndigheter får utses som behöriga myndigheter, förutsatt att de har behörighet att fatta liknande be- slut (artikel 3.2). Oavsett vilken sorts myndighet som utses till be- hörig myndighet åligger det medlemsstaterna att tillse att berörda personer har tillgång till de juridiska rättigheter och rättsmedel som föreskrivs i nationell lagstiftning (skäl 21). När det gäller vissa följdbeslut finns särskilda krav på den be- höriga myndigheten. Ett beslut av en annan behörig myndighet än en domstol måste kunna överprövas av en domstol eller ett annat oberoende domstolsliknande organ (artikel 3.2). Alla följdbeslut beträffande uppskjutna påföljder, villkorliga påföljder och alternativa påföljder som leder till påförande av fängelse eller annan frihets- berövande åtgärd ska under alla förhållanden fattas av en rättslig myndighet (skäl 22). Rambeslutet ska tillämpas på erkännande av domar, och i förekom- mande fall, övervakningsbeslut, övertagande av ansvaret för över- vakningen av alternativa påföljder och övervakningsåtgärder samt alla andra beslut som har anknytning till dessa (artikel 1.2). Rambeslutet ska tillämpas på vissa typer av alternativa påföljder och övervakningsåtgärder som anges i en lista i artikel 4.1. Vad som måste kunna övervakas är följande. -En skyldighet för den dömda personen att meddela varje byte av bostad eller arbetsplats till en angiven myndighet (punkt a). -En skyldighet att inte besöka vissa orter, platser eller angivna områden i den utfärdande eller verkställande staten (punkt b). -En skyldighet som innebär begränsningar av möjligheten att lämna den verkställande statens territorium (punkt c). -Anvisningar rörande beteende (såsom en skyldighet att upphöra med alkoholkonsumtion), bostad (såsom en skyldighet att byta bostadsort på grund av våld i hemmet), utbildning (såsom en skyldighet att följa en kurs i trafiksäkerhet), fritidssysselsätt- ningar (såsom en skyldighet att sluta utöva eller bevista en viss sportaktivitet) eller som innehåller begränsningar av eller be- stämmelser för bedrivande av förvärvsverksamhet (såsom en skyl- dighet att söka sig en yrkesverksamhet i en annan arbetsmiljö) (punkt d samt skäl 10). -En skyldighet att anmäla sig hos en angiven myndighet (punkt e). -En skyldighet att undvika kontakt med vissa angivna personer (punkt f). -En skyldighet att undvika att befatta sig med vissa angivna före- mål som har använts eller som skulle kunna användas av den dömda personen för att begå brott (punkt g). -En skyldighet att ekonomiskt kompensera för den skada som vållats genom brottet och/eller en skyldighet att förete bevis för att denna skyldighet har fullgjorts (punkt h). -En skyldighet att utföra samhällstjänst (punkt i). -En skyldighet att samarbeta med en övervakare eller med en före- trädare för som har ansvar för dömda personer (punkt j). -En skyldighet att genomgå terapeutisk behandling eller avvänj- ningskur (punkt k). Medlemsstaterna kan meddela rådets generalsekretariat att staten är beredd att övervaka ytterligare alternativa påföljder och övervak- ningsåtgärder utöver de som räknas upp i punkten 1 (artikel 4.2.) Den behöriga myndigheten i den utfärdande staten kan över- sända en dom och, i förekommande fall, ett övervakningsbeslut till den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken den dömda personen har sin lagliga och vanliga vistelseort, i de fall den dömda personen har återvänt eller vill återvända till den staten (arti- kel 5.1). Ett överförande kan även, på den dömdes begäran, ske till en annan medlemsstat än den i vilken denne har sin lagliga och van- liga vistelseort, under förutsättning att den behöriga myndigheten i den staten gett sitt medgivande (artikel 5.2). Ett sådant medgivande kan enligt skäl 14 särskilt ges i återanpassningssyfte, om den dömda personen, utan att förlora sin hemvisträtt, avser att flytta till en annan medlemsstat om han eller hon har erbjudits ett anställ- ningskontrakt, om han eller hon är en familjemedlem till en person som har sin lagliga och vanliga vistelseort i den medlemsstaten, om han eller hon avser att studera eller utbilda sig i den medlemsstaten. Bestämmelserna i rambeslutet bör enligt skäl 7 tillämpas i överens- stämmelse med unionsmedborgarnas rätt till fri rörlighet inom unionen. Kravet på dubbel straffbarhet, dvs. att brottet som föranlett påföljden utgör ett brott även i den verkställande staten, behandlas i arti- kel 10 och 11.1 d). Den verkställande staten får inte ställa upp ett krav på dubbel straffbarhet om den utfärdande staten anser att gärningen mot- svarar något av de brott som räknas upp i artikel 10.1 och som enligt den utfärdande statens lagstiftning kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd . För andra brott än de som omfattas enligt listan under punkten 1 får den verkställande staten ställa krav på dubbel straffbarhet (artikel 10.3). Varje med- lemsstat kan dock lämna en förklaring om att den kommer att kräva dubbel straffbarhet och att punkten 10.1 inte kommer att tillämpas. En sådan förklaring kan när som helst återkallas (artikel 7.4). Den verkställande statens erkännande och anpassningsmöjligheter Den verkställande staten ska erkänna den dom och, i förekommande fall, det övervakningsbeslut som har översänts i enlighet med arti- kel 5 och enligt förfarandet i artikel 6 och utan dröjsmål vida alla åtgärder som krävs för övervakningen av alternativa påföljder eller övervakningsåtgärder, om den behöriga myndigheten inte väljer att åberopa en vägransgrund (artikel 8.1) Om den aktuella alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövotidens längd, till sin art eller varaktighet inte överens- stämmer med den verkställande statens lagstiftning får den be- höriga myndigheten i denna stat anpassa dem till arten och var- aktigheten för alternativa påföljder och övervakningsåtgärder, eller till längden , som tillämpas i den verkställande statens lagstiftning för likvärdiga brott. Anpassningen ska göras så att resultatet så nära som möjligt motsvarar vad som utdömts i den ut- färdande staten och får inte vara strängare eller längre än den ur- sprungliga alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövo- tiden. Den behöriga myndigheten i den utfärdande staten har möj- lighet att dra tillbaka en översänd påföljd för det fall en anpassning som den behöriga myndigheten i den verkställande staten planerar att göra inte kan accepteras. Detta gäller dock under förutsättning att övervakningen i den verkställande staten ännu inte har påbörjats (artikel 9). Den verkställande staten får enligt artikel 11.1 vägra att erkänna domen eller, i förekommande fall, övervakningsbeslutet och att överta ansvaret för övervakningen av alternativa påföljder och över- vakningsåtgärder, om -det intyg som skickas med domen eller, i förekommande fall, övervakningsbeslutet, är ofullständigt eller uppenbarligen inte motsvarar domen eller övervakningsbeslutet och inte har komplet- terats eller korrigerats inom en rimlig tidsfrist (punkt a samt artikel 8.2), -kriterierna för översändande av dom och intyg inte är uppfyllda, exempelvis om den dömde inte har sin lagliga och vanliga vistelse- ort i den verkställande staten (punkt b), -erkännandet av domen och ett övertagande av ansvaret för över- vakningen av alternativa påföljder eller övervakningsåtgärder skulle strida mot principen om ne bis in idem, dvs. att ingen ska dömas två gånger för samma gärning (punkt c), -om det brott som domen avser inte är straffbart i den verk- ställande staten och brottet inte är ett så kallat listbrott enligt artikel 10.1 alternativt att brottet utgör ett listbrott men den verkställande staten har lämnat en förklaring enligt artikel 10.4 (punkt d), -den utdömda påföljden enligt den verkställande statens lagstift- ning är föremål för preskription (punkt e), -det enligt den verkställande statens lagstiftning föreligger immu- nitet som gör det omöjligt att övervaka de alternativa påföljderna eller övervakningsåtgärderna (punkt f), -den dömde enligt lagen i den verkställande staten på grund av sin ålder inte kan göras straffrättslig ansvarig för de gärningar som domen avser (punkt g), -om domen, på det sätt som närmare anges i bestämmelsen, har meddelats i den dömdes utevaro (punkt h),2 -om domen eller beslutet föreskriver en medicinsk/terapeutisk behandling som, trots möjligheten till anpassning i artikel 9, inte kan övervakas av den verkställande staten i enlighet med rätts- systemet eller hälso- och sjukvårdssystemet i denna stat (punkt i), -den alternativa påföljden eller övervakningsåtgärden har kortare varaktighet än (punkt j), -domen avser straffbara gärningar som enligt den verkställande statens lagstiftning anses ha begåtts helt eller till stor eller väsent- lig del på dess territorium eller på en plats som kan likställas med dess territorium (punkt k). Denna s.k. territorialitetsklausul är endast avsedd att tillämpas i exceptionella undantagsfall med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet (artikel 11.2 och skäl 17) Vägransgrunden under punkten i) kompletteras enligt skäl 16. Där anges att en medlemsstat får vägra att erkänna en dom och, i före- kommande fall, ett övervakningsbeslut om den domen har meddelats 2 Se avsnitt 15.3 om ändrad formulering av denna punkt. beträffande en person vars skuld inte har fastslagits, t.ex. en psykiskt sjuk person, om domen eller beslutet föreskriver en medicinsk/tera- peutisk behandling som den verkställande staten enligt sin natio- nella lagstiftning inte kan övervaka i förhållande till sådana personer. När det gäller samhällstjänst bör den verkställande staten enligt skäl 18 har rätt att vägra erkänna domen om samhällstjänsten nor- malt sett är fullgjord på mindre än . Beträffande vägransgrunderna a), b), c), h), i), j) och k) ska den behöriga myndigheten i den verkställande staten, innan ett beslut att inte erkänna domen eller beslutet, på lämpligt sätt underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten och, om det behövs, anmoda denna att utan dröjsmål tillhandahålla alla ytter- ligare upplysningar (artikel 11.3). Även om den behöriga myndigheten i den verkställande staten vägrar att erkänna en dom och/eller beslut kan den, efter överens- kommelse med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten besluta att ändå övervaka de alternativa påföljderna eller övervak- ningsåtgärderna utan att överta ansvaret för att fatta följdbeslut. Denna möjlighet är avsedd att användas främst beträffande vägrans- grunderna om dubbel straffbarhet och territorialitet (artikel 11.4). Artikel 11 innehåller inte någon fullständig reglering av vilka möjligheter en verkställande stat har att avstå från att erkänna en dom och/eller ett övervakningsbeslut och att vägra verkställighet. Rambeslutet ändrar inte skyldigheten att respektera de grundlägg- ande rättigheterna och de grundläggande rättsliga principerna enligt artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen (artikel 1.4 och skäl 5). Ingenting i rambeslutet bör heller tolkas som ett förbud att vägra verkställa påföljden om det finns sakliga skäl att tro att den syftar till att straffa en person på grundval av hans eller hennes kön, ras, religion, etniska ursprung, nationalitet, språk, politiska uppfattning eller sexuella läggning eller att denna persons ställning kan skadas av något av dessa skäl (skäl 5). Rambeslutet hindrar inte någon medlemsstat från att tillämpa sina konstitutionella regler om pröv- ning i laga ordning, föreningsfrihet, tryckfrihet, yttrandefrihet i andra medier och religionsfrihet (skäl 6). Förfarandet inleds med att den behöriga myndigheten i den utfärd- ande staten översänder domen och, i förekommande fall, övervak- ningsbeslutet tillsammans med ett intyg enligt standardformulär enligt bilaga 1, direkt till den behöriga myndigheten i den verk- ställande staten. All officiell kommunikation ska ske direkt mellan myndigheterna (artikel 6.1–2). Intyget ska vara undertecknat av den behöriga myndigheten i den utfärdande staten, med intygande av att innehållet i handlingen är korrekt (artikel 6.3) samt översatt till något av de officiella språken i den verkställande staten (arti- kel 21). Utöver de alternativa påföljder och övervakningsåtgärder som räknas upp i artikel 4.1 får intyget bara innefatta sådana åt- gärder och påföljder som den verkställande staten har meddelat att den är beredd att övervaka (artikel 6.4). Översändande får endast ske till en verkställande stat åt gången (artikel 6.5). Det åligger den behöriga myndigheten i den utfärdande staten att vidta nödvändiga efterforskningar för att erhålla information om den behöriga myndigheten i den verkställande staten för det fall denna inte är känd (artikel 6.6). Om en myndighet mottar en dom tillsammans med ett intyg, och i förekommande fall ett övervak- ningsbeslut, inte är behörig att erkänna den och vidta nödvändiga åtgärder ska den på eget initiativ vidaresända handlingarna till be- hörig myndighet och därvid underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten om detta (artikel 6.7). Underrättelsen ska skickas i skriftlig form utan dröjsmål (artikel 18.1). När den behöriga myndigheten i den verkställande staten har tagit emot domen och intyget, samt i förekommande fall övervaknings- beslutet, ska den eller i vart fall besluta om domen eller beslutet och överta ansvaret för över- vakningen av de alternativa påföljderna och/eller övervaknings- åtgärderna ska erkännas (artikel 12.1). Beslutet ska med- delas den utfärdande staten på ett sätt som resulterar i en skriftlig uppteckning (artikel 18.3). Om den behöriga myndigheten åbe- ropar en vägransgrund ska den informera den utfärdande staten om beslutet tillsammans med skälen för detta (artikel 18.4). Om och närhelst så anses lämpligt får de behöriga myndig- heterna i den utfärdande staten och i den verkställande staten sam- råda med varandra för att underlätta en smidig och effektiv tillämp- ning av rambeslutet (artikel 15). I artikel 16 finns bestämmelser om skyldigheter för berörda myndigheter när den verkställande staten har behörighet att fatta följdbeslut och i artikel 17 bestämmelser om skyldigheter för be- rörda myndigheter när den utfärdande staten har behörighet att fatta följdbeslut. Det handlar om information i olika situationer avseende följdbeslut som den verkställande staten respektive den utfärdande staten är skyldiga att delge varandra. I artikel 18 regleras i vilka fall den behöriga myndigheten i den verkställande staten utan dröjsmål ska lämna information till den utfärdande staten. Det handlar exempelvis om fall när det i praktiken är omöjligt att över- vaka de alternativa påföljderna eller övervakningsåtgärderna på grund av att den dömda personen inte kan påträffas på den verk- ställande statens territorium eller när det verkställande staten be- slutar om att inte erkänna domen och överta verkställigheten eller beslutar om anpassning. Verkställighet och behörighet att fatta följdbeslut När den behöriga myndigheten i den verkställande staten erkänt domen och, i förekommande fall, övervakningsbeslutet och under- rättat den behöriga myndigheten i den utfärdande staten om detta, ska den utfärdande staten inte längre vara behörig att övervaka de alternativa påföljderna eller övervakningsåtgärderna som påförts eller för att vidta de följdåtgärder som avses i artikel 14.1 (artikel 7). För övervakningen och tillämpningen av övervakningsåtgärder ska lagstiftningen i den verkställande staten tillämpas (artikel 13.1). Även när det gäller följdbeslut, liksom på alla ytterligare konse- kvenser av domen, inbegripet, i förekommande fall, verkställighet av och, vid behov, anpassning av fängelsestraffet eller den frihets- berövande åtgärden, ska lagstiftningen i den verkställande staten tillämpas (artikel 14.2). Den behöriga myndigheten i den verkställande staten har be- hörighet att fatta samtliga följdbeslut beträffande alla påföljder inom rambeslutets tillämpningsområde, särskilt för de fall den dömde missköter en övervakningsåtgärd eller en alternativ påföljd eller begår nya brott (artikel 14.1). De följdbeslut som avses är främst justeringar av skyldigheter eller anvisningar i övervakningsåtgärderna eller de alternativa påföljderna och ändring av prövotidens längd (punkt a), upphävande av uppskjutandet av verkställigheten av på- följden eller av beslutet om villkorlig frigivning (punkt b) samt på- förande av en frihetsberövande åtgärd i stället för en alternativ på- följd eller en villkorlig påföljd (punkt c).