sou · H1B36 · 2013-03-08 00:00:00 — utgångspunkten för en sådan reform.2 De konsekvensberäkningar som gjordes i samband med att förslag presenterades har emellertid på nacken och behöver uppdateras innan en slutlig bedömning av konsekvenserna och därmed ett slutligt ställningstagande görs. Därtill kan komma att begränsa vilka modeller som medlemsstaterna får ha för pris- sättningen av insättningsgarantin. Det senast nämnda kan även bli fallet för prissättningen av stabilitetsavgiften. Därtill råder det osäkerhet om vilka kostnader stabilitetsfonden kan komma att behöva bära framöver. Kommittén anser att det inte är möjligt att bestämma om en risk- differentiering av stabilitetsavgiften bör göras och i så fall hur en sådan differentiering bör utformas. Kommittén förordar därför att beslut om riskdifferentiering av stabilitetsavgiften får avvakta till dess det planerade krishanteringsdirektivet har beslutats. Kommitténs förslag till ett makrotillsynsråd föranleder inte några kostnadsökningar för staten, frånsett de ersättningar som förutsätts utgå till de två fristående experter som ska ingå i det föreslagna makrotillsynsrådet. Dessa ersättningar är i ett statsfinansiellt sammanhang försumbara. Det föreslås att arvodena ska finansieras via stabilitetsfonden. De belastar därmed inga anslag utan påverkar statsbudgeten via Riksgäldens nettoupplåning. Effekten är givetvis även i det sammanhanget marginell. Beträffande de föreslagna nya inslagen i de statliga likviditets- åtgärderna, finns inget som i sig kan väntas öka kostnaderna för staten, eftersom det handlar om ett förtydligande av rollfördelning och en precisering av de verktyg som kan användas. De förslag som läggs fram i betänkandet innebär alltså i sig inga nämnvärda finansiella effekter vare sig för företagen eller för staten. Däremot är kommittén medveten om att det är sannolikt - och även önskvärt – att de delvis nya strukturer som skapas när det gäller framför allt det förebyggande arbetet också kommer att innebära ökade ambitioner och ökad kvalitet i analys- och tillsynsarbetet. Detta kommer i sin tur att innebära ökade kostnader som måste bäras av staten och, beroende på vilka verksamheter det blir fråga om, av de finansiella företagen i form av ökade tillsynsavgifter. 2 Reformerat system för insättningsgarantin, SOU 2005:16. Konsekvenser av kommitténs förslag sekvenserna behöver alltså följas upp i takt med att ambitionsnivåer definieras, verktyg utvecklas och resursbehov preciseras. Några direkta effekter av våra förslag när det gäller samhällsmål som brottsbekämpning, regional balans, jämställdhet, integration, självstyrelse och att förbättra småföretagens verksamhets- förutsättningar, bedömer kommittén som osannolika. Till detta ska dock, återigen, läggas att i den mån förslagen förverkligas och uppnår sina syften – att minska riskerna för och genomslaget av finansiella kriser – blir den långsiktiga ekonomiska utvecklingen i landet bättre. Mer resurser kommer därmed att stå till förfogande, både för enskilda och för den offentliga sektorn. Den vägen torde förutsättningarna att uppnå även dessa samhällsmål generellt för- bättras. 16.1Förslag till lag om ett råd för makrotillsyn Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4. Genom bestämmelsen etableras i lag ett råd benämnt makro- tillsynsrådet för att utgöra ett samverkansorgan till förebyggande av allvarliga störningar i det finansiella systemet, s.k. systemrisker. Detta förebyggande arbete betecknas här makrotillsyn. Rådet är ingen myndighet. Det är och som tillsammans med fristående experter ska samverka i det förebyggande arbetet för finansiell stabilitet. För och är arbetet i rådet en del av deras respektive uppdrag att arbeta för finansiell stabilitet. Det ska emellertid betonas att myndigheternas deltagande i makrotillsynsrådet endast utgör en del av det förebyggande arbete som var och en av myndigheterna ägnar sig åt. Genom makrotillsynsrådet sammanförs och kompetenser och kunskaper om systemrisker och tillförs extern expertis. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.1. Paragrafen anger det huvudsakliga området för den samverkan som ska ske i makrotillsynsrådet. Som framgår av ordalydelsen är uppräkningen inte tänkt att vara uttömmande. Makrotillsyn är ett relativt nytt område och det behöver finnas utrymme för flexibilitet. Punkt 1 innebär att makrotillsynsrådet ska verka för ökad kunskap om systemrisker genom utvecklingsarbete. analys av hur systemrisker byggs upp, nya metoder för att upptäcka systemrisker eller analys av hur den icke-reglerade sektorn påverkar stabiliteten i det finansiella systemet. I denna del är det extra viktigt att kunskapsinhämtningen sker brett, exempelvis genom anordnande eller deltagande i konferenser. Punkten 2 avser mer konkret att verka för att arbete bedrivs med att utveckla nya makrotillsynsverktyg för att motverka systemrisker och att diskutera sådana verktyg. Det som avses är i första hand verktyg för att förebygga risker som kan uppkomma i det svenska systemet och som det är möjligt att lämna förslag om till regeringen för genomförande eller behandling på annat sätt. Punkten 3, slutligen, handlar om att analysera förekomsten av befintliga risker i det finansiella systemet samt åtgärder för att motverka riskuppbyggnaden (makrotillsynsverktyg). Vad som avses är en bred analys av risker i det finansiella systemet för att fånga upp de som kan utgöra systemrisker. En viktig grund för rådets arbete i den här delen bör vara respektive analyser av den finansiella stabiliteten. De båda myndigheternas analyser bör kunna ge underlag för en diskussion med olika perspektiv. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.2. Paragrafen anger vilka som ska ingå i makrotillsynsrådet. Totalt består rådet av sex ledamöter, varav två från , två från och två fristående experter. Ledamöterna från och representerar respektive myndighet medan de två fristående experterna deltar i personlig kapacitet. Dessutom får () delta som observatör med en opolitisk tjänsteman. Genom sin observatörsroll får del av informationen i rådet men har inget inflytande över dagordningen och uttalar sig inte heller i protokollet. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.2. Paragrafen behandlar ledamöter i rådet, rådets ordförandeskap och sekretariat. Vad avser ledamöterna från utses riksbankschefen i lagen. Ytterligare en tjänsteman ska utses av . Det blir myndigheten själv som får bestämma om den utser en särskild person för eller om olika tjänstemän deltar alltefter de avhandlade frågornas karaktär. Riksbankschefen är ordförande under makrotillsynsrådets möten. I rollen som ordförande ligger att leda diskussionerna på mötet och verka för en fri diskussion. Ordföranden har även huvudansvaret för planering och förberedelse. Det är ordföranden som slutligt avgör frågor som uppkommer under förberedelsestadiet, exempelvis vilka frågor som ska tas upp på dagordningen och hur ofta möten ska hållas utöver de två lagstadgade mötena. Vad gäller omfattningen av de underlag som ska tas fram för respektive dagordningspunkt bör gälla att underlagen ska vara adekvata för frågans karaktär. Syftet är att få till stånd utvecklande diskussioner som i förekommande fall mynnar ut i förslag. Myndighetsrepresentanterna kan förväntas ha likartad bakgrundskunskap om frågorna. Avsikten med att ha fristående experter är bl.a. att dessa ska kunna bidra med nya perspektiv. Det kan därför vara så att ytterligare bakgrundsmaterial i vissa frågor behöver delges dessa ledamöter. Det bör i de flesta fall vara fråga om material som redan finns inom myndigheterna och ska därför inte som huvudregel behöva föranleda ytterligare arbete. Det är slutligt ordföranden som avgör i vilken omfattning underlag ska tas fram. Det är som ansvarar för makrotillsynsrådets sekretariat. Det är således som ska bekosta och bemanna sekretariatet och det blir upp till att närmare bestämma sekretariatets storlek och kompetens. Sekretariatet kommer att få en central roll genom att vara kontaktpunkt för ledamöterna och samordna förberedelsearbetet. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.2. Paragrafen behandlar ledamöter i rådet. generaldirektör utses i lagen. Ytterligare en tjänsteman ska utses av . I likhet med vad som angetts för (4 §) får myndigheten själv bestämma om den utser en särskild person för eller om olika tjänstemän deltar alltefter de avhandlade frågornas karaktär. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.2 och 10.5.4. Paragrafen behandlar de fristående experterna. Enligt första stycket utser regeringen de två experterna för av . De ska vara fristående så till vida att de inte ska vara knutna till någon av myndigheterna. De sitter i personlig kapacitet och ska därför inte representera någon arbetsgivare, organisation eller annat enskilt intresse. De förutsätts ha gedigna kunskaper inom området makrotillsyn och finansiell stabilitet. Enligt andra stycket ska och lämna de fristående experterna den information de behöver för att de ska kunna utföra sina uppgifter enligt denna lag. Experternas uppgift är att bidra till det arbete som ska ske. behöver kunna skicka underlag som kan innehålla sekretessbelagda uppgifter både under förberedelsestadiet och inför rådsmötena. Under rådsmötena kan både och behöva lämna muntlig information som kan vara sekretessbelagd i myndigheternas verksamheter. Uppgiftsskyldigheten i bestämmelsen bryter den sekretess för uppgifterna som kan gälla hos myndigheterna enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL) i förhållande till de fristående experterna. Den medför dock ingen rätt för experterna att få del av ytterligare information. Tredje stycket anger vilka bisysslor som de fristående experterna inte kan ägna sig åt utan tillstånd från regeringen. avses detsamma som i 6 kap. 1 § riksbankslagen (1988:1385). De ledamöter som representerar respektive tillämpar de bestämmelser om bisysslor som gäller för deras respektive befattning. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.2 och 10.5.3. Enligt paragrafens första stycke ska makrotillsynsrådets möten äga rum åtminstone . Det exakta antalet möten samt tidpunkten för dessa får rådets ledamöter och ytterst dess ordförande avgöra. Med två möten kommer största delen av arbetet att ske mellan rådsmötena. Beroende på frågornas karaktär kommer dessutom ett mer eller mindre omfattande myndighetsinternt förberedelsearbete att behöva äga rum eftersom det är respektive myndighets uppfattning som kommer att uttryckas i rådet. Under makrotillsynsrådets möten ska, enligt andra stycket, protokoll föras, en uppgift som sekretariatet bör utföra. En stor del av makrotillsynsrådets kommunikation utåt ska ske genom protokollet. Eftersom makrotillsynsrådet inte är en myndighet är det inte rådet i sig i juridisk mening som uttalar sig utan de som ingår i rådet dvs. och samt de två fristående experterna. Om däremot samtliga står bakom ett uttalande kan det ändå framstå som att rådet uttalar sig. Skiljaktigheter i bedömningar eller uppfattningar bör kunna komma fram i protokollet. Myndigheterna respektive experterna ska ha rätt och möjlighet att föra fram uppfattningar och bedömningar i frågor som diskuteras i rådet. Det innebär att det inte ska vara möjligt att neka någon att redovisa en bedömning, ett förslag eller annan uppfattning i protokollet. Detta betyder att även skiljaktigheter om vad som ska tas upp på dagordningen eller huruvida ytterligare möten bör äga rum kan tas upp i protokollet (se ovan om ordförandens roll). Protokollen bör bli en viktig del i utvärderingen av myndigheternas arbete med finansiell stabilitet enligt deras respektive uppdrag. Protokollet ska offentliggöras. Det är som, i egenskap av innehavare av ordförandeskapet och sekretariatet, ska säkerställa att det görs. Det kan lämpligen ske på webbplats. Det bör ske på ett sätt som gör det möjligt att skilja informationen om makrotillsynsrådet från övriga verksamhet. Även om ansvarar för att protokollet blir offentliggjort, hindrar det inte att även offentliggör protokollet. Förslaget har behandlats i 10.5.4. Enligt paragrafen får de som tillhör eller har tillhört makro- tillsynsrådet inte obehörigen röja eller utnyttja uppgifter om enskilds affärs- eller driftförhållanden, ekonomiska eller personliga förhållanden eller sådana uppgifter som hänför sig till risk- och sårbarhetsanalyser, planering och förberedelser eller hantering av fredstida krissituationer. Denna bestämmelse om tystnadsplikt är till för de fristående experterna i rådet. bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. Bestämmelsen är inte utformad med ett skaderekvisit som ofta är fallet vad gäller sekretessbestämmelser i , utan tystnadspliktens avgränsning ligger i begreppet obehörigen röja eller utnyttja en uppgift. När det gäller innebörden av detta begrepp obehörigen röja eller utnyttja får man ta utgångspunkt i de sekretessbestämmelser som kommer att tillämpas av och för denna verksamhet. Detta blir naturligt eftersom myndighets- representanter och experter deltar i samma verksamhet i rådsarbetet och kommer att behöva ta del av samma information. 16.2Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2.2. Genom ändringen i paragrafens tredje stycke ges uppdraget att verka för ett stabilt och väl fungerande finansiellt system. Ändringen innebär dock inte att någon ny uppgift läggs på utan uppgiften är densamma som den som kommer till uttryck genom orden främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Vad ska göra inom ramen för uppgiften att verka för ett stabilt och väl fungerande finansiellt system framgår av följande kapitel i riksbankslagen. Av de föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 2 a–2 c §§ riksbankslagen framgår att ska verka för att identifiera risker som kan leda till allvarliga störningar i det finansiella systemet och vidta åtgärder för att förebygga dem, verka för en väl fungerande likviditetsförsörjning samt verka för att betalningssystemet fungerar väl. Inte heller någon av dessa deluppgifter är nya för . Ett stabilt finansiellt system förutsätter att det finansiella systemets grundläggande funktioner – betalningsförmedling, kreditförsörjning och hantering av risker – kan upprätthållas. En beskrivning av de grundläggande funktionerna finns i avsnitt 2.2. har ett särskilt ansvar för stabiliteten i betalnings- systemet. Det överordnade målet för verksamhet är fortfarande att upprätthålla ett fast penningvärde (andra stycket). Detta innebär att ska verka för ett stabilt och väl fungerande finansiellt system utan att åsidosätta detta mål. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2.2. Av paragrafens första stycke framgår att ska verka för att identifiera risker som kan leda till allvarliga störningar i det finansiella systemet och vidta åtgärder för att förebygga dem. En störning är allvarlig om den kan leda till stora kostnader. Även om bestämmelsen är ny, är inte uppgiften det. arbetar med dessa frågor . I uppgiften ingår att identifiera risker för allvarliga störningar i det finansiella systemet. Det är svårt att på förhand veta hur och var i systemet dessa risker kan uppstå, varför bör ha en bred analys och försöka identifiera risker såväl inom som utanför den reglerade sektorn. Riskerna måste ställas i relation till det finansiella systemets motståndskraft mot dem vilket bör vägas in vid en samlad bedömning av riskerna. Uppgiften att vidta åtgärder inkluderar både att genomföra åtgärder som kan göra själv och ge synpunkter på att andra bör genomföra åtgärder. kan exempelvis göra en framställning till eller regeringen. En kanal som kan använda för att ge publicitet till sina slutsatser är stabilitetsrapporten. och ska samverka i arbetet med att förebygga allvarliga störningar i det finansiella systemet. Avsikten är inte att ska utöva sådan tillsyn av finansiella företag som utövas av . I paragrafens andra stycke, finns en påminnelse om det arbete som och ska utföra inom ramen för makrotillsynsrådet. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2.2. I paragrafen, som är ny, framgår att ska verka för en väl fungerande likviditetsförsörjning. Det är en del av arbete för ett stabilt och väl fungerande finansiellt system och utförs . För att kunna fullgöra sin uppgift avseende likviditetsförsörjningen, behöver övervaka likviditeten på marknaden. Vid behov får vidta likviditetsstödjande åtgärder, se 6 kap. 5 och 8 §§ riksbankslagen. För att främja betalningssystemets funktion får även bevilja deltagare i betalningssystemet kredit , se 6 kap. 7 § riksbankslagen. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2.2. Av paragrafen, som är ny, framgår att ska verka för att betalningssystemet fungerar väl. Denna uppgift utför dock . Bestämmelsen syftar till att tydliggöra ytterligare en specifik uppgift som faller under arbete för ett stabilt och väl fungerande finansiellt system. I betalningssystem ingår den finansiella infrastrukturen i vid bemärkelse inklusive RIX-systemet och sedlar och mynt. Av paragrafen följer att ska övervaka exempelvis betalningssystem och marknadsinfrastruktur samt system och instrument för massbetalningar. Vilka system som behöver omfattas av övervakningen bedöms av . För att betalningssystemet ska fungera väl får, tillhandahålla system för avvecklingar av betalningar (RIX- systemet) och på annat sätt medverka i betalningsavveckling. För att främja betalningssystemets funktion får ge deltagarna i systemet kredit (6 kap. 7 § riksbankslagen). utgivning av sedlar och mynt regleras närmare i 5 kap. riksbankslagen. Förslaget har behandlats i avsnitt 11.7.3. I paragrafen föreslås dels en materiell ändring, dels en redaktionell ändring. Enligt bestämmelsen i dess nuvarande lydelse ska informera det statsråd som regeringen utser inför alla viktiga penningpolitiska beslut. Det föreslås nu att också ska lämna information inför viktiga beslut om åtgärder enligt 6 kap. 5 § och detta oavsett om de vidtas i penningpolitiskt syfte eller i finansiellt stabilitetssyfte. Förslaget innebär ingen ändring i sak beträffande sådana beslut som fattas i penningpolitiskt syfte. Det innebär dock ett klargörande beträffande åtgärder som vidtas i finansiellt stabilitetssyfte och hänger ihop med att detta mandat är nytt. Bestämmelsen utesluter inte att regeringen utser olika statsråd som ska informeras om olika typer av beslut. Förslaget har behandlats i avsnitt 11.7. Av den ändring som föreslås i paragrafens första stycke framgår att de åtgärder som beskrivs i paragrafen inte bara får vidtas i penningpolitiskt syfte utan också för att motverka allvarliga störningar i likviditetsförsörjningen. Detta är en åtgärd som får vidta för att fullgöra uppgiften att verka för en väl fungerande likviditetsförsörjning, se förslaget i 6 kap. 2b § riksbankslagen. Paragrafen ger möjlighet att hantera likviditets- störningar som beror på att marknaden inte fungerar alls eller kärvar. Åtgärder kan exempelvis behöva vidtas när aktörerna på marknaderna har svårt att låna på grund av förtroendeproblem. Av detta följer också att inte behöver undersöka varje individuell aktörs betalningsförmåga och finansiella ställning. Krediter får dock bara ges mot betryggande säkerheter och förutsätts även i övrigt utforma åtgärderna så att den begränsar sina förlustrisker. Hur ska agera om den får kännedom om att en individuell aktör som verkar på de finansiella marknaderna har finansiella problem av mer djupgående karaktär, får den bedöma från fall till fall. Några nya krediter bör dock som regel inte ges till en sådan aktör med stöd av denna bestämmelse. Åtgärderna får användas för att motverka allvarliga störningar i likviditetsförsörjningen. I detta ligger att även ska vidta åtgärder för att motverka, eller åtminstone mildra, effekten av identifierade störningar. De åtgärder som vidtas kan alltså syfta till att hantera redan inträffade störningar som påverkar det svenska Om bedömer att det är en betydande risk för att det inträffar en störning, t.ex. på grund av händelser i andra delar av världen, behöver den dock inte vänta på att den ska få effekt i innan den vidtar åtgärder. Åtgärderna får vidtas också för att säkerställa att det finns tillräcklig likviditet på marknaden. Sådana åtgärder kan behöva vidtas exempelvis om det finns strukturella problem som försvagar det finansiella systemets motståndskraft mot likviditetsstörningar. Åtgärder som vidtas i finansiellt stabilitetssyfte får alltså syfta till både att förebygga störningar och att hantera dem när de uppkommer. De åtgärder som vidtar får rikta sig mot hela eller vissa delar av det finansiella systemet. Som exempel på sådana åtgärder som omfattas kan nämnas de som vidtog , se avsnitt 5.2. Att åtgärderna riktar sig till företag på en viss marknad utesluter dock inte att bara något eller några av dem deltar i transaktionerna. Paragrafens ordalydelse utesluter inte heller att åtgärder i ett visst fall bara avser en aktör. Även i detta fall ska dock syftet vara att hantera allmänna likviditetsstörningar och inte att åtgärda ett individuellt instituts specifika problem. De sistnämnda problemen får i stället hanteras med stöd av bestämmelserna i 6 kap. 8 § riksbankslagen. Av den föreslagna ändringen i 6 kap. 3 § riksbankslagen, framgår att ska informera regeringen inför alla viktiga beslut enligt denna paragraf. Det tillägg som görs i paragrafens första stycke påverkar inte möjligheter att vidta åtgärder i penningpolitiskt syfte. Ändringen i andra stycket är redaktionell. Förslaget har behandlats i avsnitt 11.10. Enligt den nya paragrafen får under de förutsätt- ningar som anges i paragrafen låna statspapper av Riksgälden. En förutsättning för att ska få låna papperen är att den kommer överens med Riksgälden om villkoren för lånet. Riks- gälden måste när villkoren utformas beakta de eventuella begränsningar som kan gälla för Riksgäldens möjlighet att låna ut statspapper. I övrigt torde det som regel inte finnas några egentliga skäl för Riksgälden att motsätta sig att låna ut statspapper. En förutsättning för att ska får låna statspapper är vidare att syftet med lånet är att motverka allvarliga störningar i får sedan använda de lånade statspapperen för att genomföra transaktioner enligt 6 kap. 5 § riksbankslagen. Villkoren för transaktionen måste också utformas så att lånet av papper inte kommer i strid med bestämmelsen i 8 kap. 1 § tredje stycket riksbankslagen eller på annat sätt strider mot förbudet mot monetär finansiering i artikel 123 i EUF-fördraget. Förslaget har behandlats i avsnitt 14.3.7. Paragrafen behandlar uppgiftsskyldighet avseende genomförda likviditetsåtgärder. Bestämmelsen avser uppgifter som rör såväl generella likviditetsåtgärder som nödkrediter. Av bestämmelsen följer att information får lämnas exempelvis om vilka aktörer som utnyttjat en kreditmöjlighet och till vilket belopp. Uppgiftsskyldigheten förutsätter inte att myndigheterna begär att få uppgifterna. När förutsättningarna är uppfyllda bryter bestämmelsen sekretessen i 31 kap. 1 § första stycket OSL. 16.3Förslag till lag om ändring i lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut Förslaget har behandlats i avsnitt 10.5.2. Förslaget har behandlats i avsnitt 12.5.1. Av bestämmelsens första stycke framgår att de som är avgiftsskyldiga, dvs. kreditinstitut och sådana företag med säte i som har inrättats av ett kreditinstitut som ett led i en rekonstruktion, ska betala en stabilitetsavgift för varje räkenskapsår. Av den nya bestämmelsen i första stycket andra meningen framgår att ett företag som tillhört någon av dessa företagskategorier under en del av ett räkenskapsår bara ska betala avgift för den delen av räkenskapsåret. Bestämmelsen är tillämplig på ett kreditinstitut, som under räkenskapsåret har fått tillstånd att driva bank- eller finansieringsrörelse och på företag som har upphört att bedriva sådan verksamhet genom att deras tillstånd har återkallats. Det är också tillämpligt på företag som inrättats av ett kreditinstitut som ett led i en rekonstruktion eller som upphört med sådan verksamhet.