sou · H0B395 · 2013-01-01 00:00:00 — Den som obehörigen offentliggör, förmedlar, lämnar ut eller röjer eller för sådant ändamål obehörigen skaffar upplysningar om någon omständighet som med hänsyn till yttre säkerhet har stadgats eller bestämts att hållas hemlig eller som enligt vad gärningsmannen vet är av en sådan beskaffenhet att det är ägnat att allvarligt skada Fin- lands försvar, säkerhet, utrikesrelationer eller samhällsekonomi om den röjs, skall för röjande av statshemlighet dömas till fängelse och högst . Försök är straffbart. Bestämmelsen innehåller två gärningstyper. Den ena avser röjande eller annan befattning med uppgifter som är hemliga till följd av föreskrift eller särskilt beslut. Grunden för att uppgiften är hemlig ska avse yttre säkerhet. Något krav på att ett röjande ska kunna leda till skada har inte uppställts. Den andra gärningstypen avser befattning med uppgift av sådan beskaffenhet som gärnings- mannen vet kan allvarligt skada angivna finländska intressen, om den röjs. Redan anskaffandet av sådana uppgifter som bestämmelsen omfattar är inte tillräckligt för straffansvar. Det krävs att gärnings- mannen anskaffat uppgiften för ändamålet offentliggöra, förmedla, lämna ut eller röja. Sådan avsikt anses enligt förarbetena kunna komma till uttryck t.ex. genom att gärningsmannen handlat på uppdrag av någon eller varit i kontakt med någon som är intresse- rad av informationen eller som kan publicera den. I förarbetena har antagits att bestämmelsen främst kommer att tillämpas när gärningsmannen inte har för avsikt att gynna främ- mande stat eller skada på det sätt som förutsätts för ansvar för spioneri. Den skiljer sig åt från spioneribestämmelsen när det gäller den möjliga effekten. Här krävs att röjandet varit ägnat att allvarligt skada nämnda intressen. Bestämmelsen är å andra sidan vidare än spioneribestämmelsen genom att de uppgifter som avses inte behöver gälla försvar eller annan beredskap för undantagsförhållanden, utrikesrelationer, statshushåll- ning, utrikeshandel eller energiförsörjning eller därmed jämförbara omständigheter som inverkar på säkerhet. Uppgifterna kan avse någon annan omständighet som, om de röjs, har den effekt som anges i bestämmelsen. Det framgår vare sig av lagen eller av dess förarbeten hur begreppet yttre säkerhet förhåller sig till de skyddade intressen som anges i anslutning till den andra gärningstypen, dvs. om de sammanfaller helt eller delvis. Endast obehörig befattning med uppgift kan föranleda straffan- svar. Den som har en lagstadgad rätt att lämna uppgifter om en hemlighet eller att offentliggöra den handlar inte obehörigen. 4.3.4Oaktsamt röjande av statshemlighet Bestämmelsen i 12 kap. 8 § om oaktsamt röjande av statshemlighet har följande lydelse. Den som av grov oaktsamhet obehörigen offentliggör, förmedlar, lämnar ut eller röjer upplysningar om någon omständighet som med hänsyn till yttre säkerhet har stadgats eller bestämts att hållas hemlig, skall för oaktsamt röjande av statshemlighet dömas till böter eller fängelse i högst . Brottet är den oaktsamma varianten av den första gärningstypen under brottsbeteckningen röjande av statshemlighet. För ansvar krävs grov oaktsamhet, vilket enligt förarbetena innebär ett handlande som är på gränsen till uppsåtligt och som innebär en väsentlig avvikelse från kravet på omsorg eller innefattar en övervägd risktagning. Också här finns ett krav på att befatt- ningen med uppgiften ska ha varit obehörig. Varför det krävs både grov oaktsamhet och obehörighet framgår inte av förarbetena. Möjligen ska inte i detta läggas mer än att gärningsmannen ska ha saknat rätt att röja uppgiften. Därutöver krävs att den obehöriga befattningen sker av grov oaktsamhet. I vad mån den grova oakt- samheten också ska hänföra sig till obehörigheten har inte kunnat klarläggas. har ansett det angeläget att förhindra att stater utnyttjar dess territorium för spioneri mot andra stater. Till detta ändamål har i 12 kap. 9 § införts en straffbestämmelse om olovlig underrät- telseverksamhet av följande lydelse. Den som i avsikt att skada en främmande stat eller för att gynna en annan främmande stat skaffar upplysningar om en främmande stats försvar eller säkerhet eller om omständigheter med omedelbar inver- kan på dem och därigenom skadar eller äventyrar utrikesre- lationer, skall för olovlig underrättelseverksamhet dömas till fängelse och högst . Försök är straffbart. Bestämmelsen har inte motiverats i första hand av en omsorg om den främmande stat som blir föremål för en annan stats spioneri. Avsikten har i stället varit att skydda utrikesrelationer. Angreppsobjektet är således i första hand uppgifter om en annan stats försvar eller säkerhet. För andra uppgifter krävs att de har omedelbar inverkan på försvaret eller säkerheten. Anskaffande av information om en främmande stats utrikesrelationer, statshus- hållning, utrikeshandel eller energiförsörjning faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde, om inte någon direkt koppling finns till berört lands försvar eller säkerhet (RP 94/1993). Det finns ett menrekvisit även i denna bestämmelse: skadar eller äventyrar säkerhet. Det får antas att äventyrar avser att uttrycka någon typ av fara för skada. Som ett tecken på att utrikesrelationerna har skadats anges i förarbetena viljeyttring eller motåtgärder riktade mot från den förfördelade statens sida. 4.3.6Upprätthållande av landsförrädisk förbindelse I 12 kap. 9 § finns en straffbestämmelse som utgör en särskild för- beredelsereglering beträffande brott mot 12 kap. Den brottsliga gärningen har åsatts en egen brottsbeteckning, upprätthållande av landsförrädisk förbindelse. Bestämmelsen har följande lydelse. Den som i avsikt att begå brott som avses i detta kapitel träder i för- bindelse med en främmande stat eller dess agent, skall för upprätthål- lande av landsförrädisk förbindelse dömas till böter eller fängelse i högst . Den tidigare regleringen av förberedelse till eller främjande av landsförräderi och liknande åtgärder ansågs avspegla de undantags- förhållanden som rådde när bestämmelserna kom till. De ansågs därför vara onödigt långtgående. Ändringar vidtogs avseende de gärningar som tidigare avsett landsförrädisk stämpling och förle- dande av annan till landsförräderi. Det ansågs emellertid nödvän- digt att det fortfarande fanns skäl att kunna straffa den som träder i förbindelse med en främmande stat eller dess agent i avsikt att begå landsförräderibrott. Den förbindelse som avses kan i princip vara av vilket slag som helst, t.ex. personliga sammanträffanden, telefonsamtal, brevväx- ling, förmedling av budskap med elektronisk kommunikations- utrustning eller med radioanläggningar eller på något annat motsva- rande sätt. Det framhålls i förarbetena att det väsentliga är att det med förbindelsen finns en klar avsikt att begå ett landsförräderibrott. Inte varje kontakt med en främmande stats agent är straffbar. Det blir den först när den börjar omfatta planer på att begå ett landsförräderibrott och gärningsmannen, dvs. den som har kontakt med agenten, är medveten om detta. Straffbestämmelsen träffar den som vänder sig till den främ- mande staten eller dess representant. En sådan agent omfattas dock inte av paragrafen. Enligt uppgifter från det finländska justitiemini- steriet gör sig inte heller den personen skyldig till anstiftan till upp- rätthållande av landsförrädisk förbindelse.6 6 Jfr dock 5 kap. 5 § strafflagen: Den som uppsåtligen förmår någon till ett uppsåtligt brott eller ett straffbart försök till brottet i fråga, döms för anstiftan till brottet. Jfr också 5 kap. 6 §: Den som före eller under ett uppsåtligt brott med råd, dåd eller på annat sätt uppsåtligen hjälper någon att begå brottet eller ett straffbart försök till det, döms för medhjälp till brott enligt samma lagrum som gärningsmannen. - - -. I den isländska allmänna strafflagen (Almenn heg- ningarlög) finns bestämmelser om olaglig underrättelseverksam- het och anknytande gärningar i kapitel 10 om högförräderi. Enligt § 91 utgör det ett brott att avslöja, rapportera eller på annat sätt röja för ovidkommande personer statens hemliga över- enskommelser, överväganden eller ståndpunkter som hänför sig till ämnen på vilka statens framgång eller rättigheter beror eller som är av väsentlig finansiell betydelse eller kommersiell vikt för i förhållande till andra stater. Bestämmelsen har vissa likheter med § 109 i den danska straffla- gen. Det krävs inte att röjandet medfört skada eller ens kunnat medföra skada för . Det är också brottsligt att med eller utan avsikt för ovidkom- mande personer avslöja, beskriva eller förklara hemliga arrange- mang som rör försvaret (92 §). Slutligen gäller enligt § 93 att om någon bidrar till en främ- mande stats eller utländska politiska partiers spioneri riktat mot något inom den isländska staten eller som äger rum där begås en brottslig handling som bestraffas med fängelse i högst . Den norska strafflagen är fortfarande i betydande delar gällande. Ett omfattande reformarbete har pågått , vilket resulterat i en ny lag . Denna har dock inte trätt i kraft . I denna lag har därefter genomförts flera ändringar, bl.a. med avseende på bestämmelserna om straff för spioneri och annan olovlig underrättelseverksamhet. Ändringarna, som beslutats av , har inte trätt i kraft. I det följande redovisas innehållet i nu gällande strafflag och i de bestämmelser som antagits . Strafflagens huvudbestämmelse om spioneri i fredstid finns i § 90 som lyder enligt följande. Den som retsstridig bevirker eller medvirker til at noe åpenbares som bør holdes hemmelig av hensyn til rikets sikkerhet, straffes med fengsel inntil , men fra inntil såfremt hemmeligheten er forrådt til annen stat eller betydelig fare er voldt. Har den skyldige handlet av uaktsomhet, anvendes bøter. Var Hemmligheden betroet den skyldige i , kan de ovennævnte Frihedsstraffe forhøies med indtil en halvdel. Straffbestämmelsen omfattar alltså den som uppenbarar (röjer) uppgifter som bör hållas hemliga av hänsyn till rikets säkerhet. I sin lydelse närmast före lov 3 des 1999 nr. 82 innehöll bestämmelsen orden ligeoverfor anden Stat efter til rikets sikkerhet. I den lydelsen träffade inte bestämmelsen uppgifter som borde hållas hemliga av hänsyn till rikets säkerhet i förhållande till andra än främmande stater, t.ex. terroristgrupper eller terrorist- organisationer. Ändringen föranleddes av att det ansågs kunna få stora skadeverkningar, om uppgifter av betydelse för rikets säker- het kom i händerna på sådana mottagare. (Se Ot.prp. 64 [1998– 1999] avsnitt 19.3.) Den brottsliga handlingen består i att åstadkomma (bevirker) eller medverka till uppenbarande av något som bör hållas hemligt av hänsyn till rikets säkerhet. Den handling som består i att åstad- komma ett uppenbarande innebär att det inte är nödvändigt att gärningsmannen själv direkt lämnar uppgifterna till någon obehö- rig. Det avgörande är i stället resultatet, dvs. att gärningsmannen förhåller sig på ett sådant sätt att obehöriga får kännedom om de hemliga uppgifterna. När det gäller att medverka till ett uppenba- rande kan detta ske genom handling, t.ex. genom att bistå med att överlämna uppgifter, eller genom uppmaning till någon att offen- tliggöra hemliga dokument. (Se Stortingsdokument nr. 15 [1995– 96], s. Att uppenbara uppgift är motsatsen till att hålla den hemlig. Ordet uppenbara är dock inte synonym med offentliggöra. är tillräckligt att uppgiften meddelas någon, även om det bara är en enda person, som inte känner till den och inte heller ska känna till Brottet fullbordas då upplysningen har läm- nats.7 Gärningsobjektet är alltså hemligheter (uppgifter som bör hållas hemliga av hänsyn till rikets säkerhet). Med detta begrepp avses normalt uppgifter som inte är tillgängliga för alla och envar, men det krävs inte att uppgiften omfattas av sekretess. Också uppgifter som hämtas från i och för sig öppna källor kan när de ställs samman och tolkas utgöra en hemlighet. Frågan har behandlats i flera avgö- randen av Høyesterett. Domstolen har i de sammanhangen uttalat bl.a. att viktiga omständigheter för att bedöma om en upp- gift är en hemlighet är vilka direkta och indirekta slutsatser en främmande stat kan dra av uppgifterna, hur utbredd den kunskap är som framgår av uppgifterna, i vilken utsträckning uppgifterna är tillgängliga från andra källor och i så fall hur lätt det är att skaffa fram dem, vad som görs från berört håll för att uppgiften inte ska bli känd och vilka skadeverkningarna kan bli om uppgifterna kommer i främmande stats händer (se Rt 1980 s. 113). I avgörandet Rt 1986 s. 536 uttalade Høyesterett bl.a. att för att man ska kunna tala om en hemlighet måste det föreligga uppgifter som inte är allmänt kända eller allmänt tillgängliga och förhållandet ska vara så litet känt att det kan betraktas som en hemlighet. Upp- gifter som var för sig är kända och tillgängliga från öppna källor kan sättas samman och skapa en helhetsbild som utgör en hem- lighet. Det är som framgått av bestämmelsens ordalydelse hemligheter som rör rikets säkerhet som är gärningsobjekt. Begreppet rikets säkerhet avser förmågan att avvärja krig och militärt angrepp samt att förebygga risken för och hot om detta, att kunna motstå angrepp och att begränsa skadeföljderna av angrepp samt att mot- verka att en annan stat genom hot om militära insatser kan tvinga landets myndigheter och folkvalda organ att förhålla sig på ett annat sätt än de själva önskar (Stortingsdokument nr. 15 [1995– 96], s. 134 ff.) Exempel på uppgifter av detta slag är sådana som rör militära anläggningar eller andra förhållanden som rör det militära försvaret, systematisk information om organisering och bemanning av försvarets underrättelse- och säkerhetstjänst samt information av betydelse för nationens självständighet, handlingsfrihet och inre 7 Se bl.a. Bratholm och Matningsdal, Straffeloven – Kommentarutgave, Annen del. Forbry- delser, 1995, s. 34, Stortingsdokument nr. 15 [1995-96], s. 136, och Ot.prp. 8 [2007– 2008], s. 133. Det är dock inget krav att hemligheten gäller säkerhet i förhållande till andra stater.8 Bestämmelsen i § 90 i den norska strafflagen avser som just fram- gått röjande av hemligheter. Däremot omfattar den inte anskaf- fande eller annat besittningstagande av hemligheter (jfr 19 kap. 5 § ). Ett sådant förfarande är dock straffbelagt genom § 91, som har följande lydelse. Den, som retsstridig sætter sig eller andre i Besiddelse af saadan Hemmelighed som i § 90, i Hensigt at aabenbare den, eller som med- virker , straffes med Hefte eller Fængsel indtil 2 Aar, men indtil 6 Aar, saafremt Hensigten var att forraade den til anden Stat, eller der ved Aabenbarelsen vilde voldes betydelig . Den, som uberettiget sætter sig eller andre i Besiddelse af nogen saadan Hemmelighed, straffes med Bøder eller med Hefte eller Fængsel indtil 1 Aar. Den brottsliga handlingen består alltså i att sätta sig i besittning av sådan hemlighet som avses i § 90. Detta är emellertid enligt den gärning som beskrivs i första stycket inte tillräckligt för straffan- svar utan det krävs också att anskaffningen skett i syfte att uppen- bara (röja) hemligheten. Gärningen kan utgöra förberedelse till brott enligt § 90 (jfr Stortingsdokument nr. 15 [1995-96], s. 137). Om gärningsmannen inte åsyftat att röja uppgiften aktualiseras ansvar enligt andra stycket. Det uppenbarande som avses i första styckets första led är uppenbarligen ett uppenbarande för någon annan än en främmande stat. Sistnämnda form av uppenbarande omfattas ju av en särskild straffskala enligt andra ledet. Det framgår av lagförarbetena och doktrin att §§ 90 och 91 kan tillämpas i konkurrens. Annan underrättelseverksamhet än sådan som avser hemligheter i den mening som §§ 90 och 91 ger åt begreppet kan vara straffbar enligt § 91 a. Bestämmelsen har följande lydelse. 8 Se Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 133 samt Bratholm och Matningsdal, a.a., s. 34. Den som hemmelig eller ved ulovlige midler til fordel for fremmed stat søker å samle opplysninger om politiske eller personlige forhold hvis meddelelse til en annen stat han vet eller bør forstå kan skade interesser eller volde fare for enkeltpersoners liv, helbred, frihet eller eiendom, eller som medvirker , straffes med hefte eller fengsel inntil . Straffbestämmelsen avser sådan underrättelseverksamhet som bedrivs till fördel för en annan stat och som antingen riktar sig mot norska intressen eller mot personliga förhållanden på ett sätt som kan orsaka fara för enskildas personliga integritet.9 Gärningsobjekt är för det första uppgifter om politiska eller personliga förhållanden vars avslöjande för främmande stat kan skada intressen. De uppgifter som omfattas av denna del av bestämmelsen omfattar andra uppgifter än sådana som täcks av §§ 90 och 91. Uppgifterna behöver inte ha någon betydelse för rikets säkerhet. Bestämmelsen är tillämplig i fråga om insamling av uppgifter som kan leda till ekonomisk förlust för norska handels- intressen.10 Bestämmelsen omfattar också vad som kan betecknas som flyk- ting- och annat personspionage. De enskilda personer vars intres- sen ska kunna skadas kan vara de personer i fråga om vilka uppgif- ter inhämtas, men faran kan även avse andra personer, t.ex. anhö- riga till den vars uppgifter inhämtats. I kravet på att inhämtningen av uppgifter ska vara till fördel för främmande stat ligger inte att gärningsmannen har fått ett uppdrag från denna stat. Det är tillräckligt att gärningsmannens uppsåt omfattar att överlämna uppgifterna till en annan stat i de fall han eller hon vet eller bör förstå att detta kan vålla sådan fara som anges i bestämmelsen. Inhämtningen ska, för att vara straffbar, ske hemligen eller med olovliga medel. Hemlig är inhämtningen om syftet med åtgärden eller efterforskningen som sådan hålls dold. Olovliga medel omfattar varje medel som är rättsstridigt, t.ex. brytande av post- hemlighet och olovlig avlyssning. Slutligen bör nämnas att brottet fullbordas när gärningsmannen försöker inhämta uppgifter. 9Bratholm och Matningsdal, a.a., s. 41. 10Bratholm och Matningsdal, a.a., s. 41. Den norska strafflagstiftningen har genomgått en omfattande revidering. En ny straffelov beslutades (lov 20 mai 2005 nr. Därefter har nya bestämmelser om spioneri och annan olaglig underrättelseverksamhet beslutats (lov nr. Den nya lagen och ändringarna har inte trätt i kraft. De nya bestämmelserna om spioneri m.m. har sin grund i ett betänkande av det s.k. Lund-utvalget (NOU 2003:18). Denna kommitté tillsattes . I direktiven anfördes bl.a. att hot- bilden mot hade ändrats sedan de aktuella bestämmelserna reviderats . Den teknologiska utvecklingen ansågs ha lett till en ökad sårbarhet då angrepp mot sam- hällsviktiga allmänna och privata verksamheter, funktioner och anläggningar skulle kunna få mycket allvarliga konsekvenser. Det framhölls också att datateknologi och vapenteknologi kan utnyttjas av dem som vill skada norska intressen. Det påpekades att deltar i internationellt samarbete som gör att angrepp mot samar- betspartner eller gemensamma intressen också kan utgöra ett hot mot . De gällande bestämmelserna ansågs inte vara anpassade till att hot mot vitala norska intressen kan komma från fundamen- talistiska eller extremistiska grupperingar i stället för från national- stater. (Se Ot.prop. 8 [2007–2008], s. Några generella delar av reformen I Lund-utvalgets betänkande diskuterades ganska utförligt de aktu- ella och framtida hoten mot säkerhet och andra viktiga intressen. Det konstaterades att hoten var i huvudsak kopplade till terrorism och främmande underrättelseverksamhet. Hotbilden ansågs mer svåröverskådlig än tidigare och hoten flera och mer diffusa. Lund-utvalget ansåg att hotbilden motiverade att skyddet mot inhämtning och röjande av hemliga uppgifter inte borde begränsas till de intressen som rör rikets säkerhet i traditionell mening utan också omfatta andra grundläggande nationella intressen. Regeringen anslöt sig till detta synsätt. Den framhöll att den förändrade hotbilden delvis redan beaktats genom att § 90 strafflag ändrats så att det inte längre för straffansvar krävdes att underrättelseverksamheten skulle ske till förmån för en annan stat (se ovan). och regeringen behandlade frågan om förhål- landet mellan å ena sidan straffbestämmelser som avser att skydda rikets säkerhet (och andra grundläggande intressen) och å den andra yttrande- och informationsfriheten. Det framhölls bland annat att pressens möjlighet att inhämta hemlig information är av stor betydelse för dess möjlighet att utöva sin kontrollerande roll. Det ansågs dock att även medierna som utgångspunkt bör ha ett straffrättsligt ansvar för röjande av hemlig information. I anslutning till frågan om rågången mot yttrande- och infor- mationsfriheten anfördes både av Lund-utvalget och regeringen att röjande av statshemligheter inte skulle vara straffbart, om det skedde av beaktansvärda skäl (aktverdig grunn). Ett sådant rekvi- sit ansågs göra det möjligt att tillvarata hänsyn till informationsfri- heten och behovet av att skydda känslig information. Bedömningen av om beaktansvärda skäl föreligger är en objektiv bedömning av om röjandet kan rättfärdigas av samhällets intresse av att förhållan- den som förtjänar kritik avslöjas ställt mot de skadeverkningar ett röjande medför. Om statshemligheter röjs för en främmande stat eller en terroristorganisation föreligger aldrig beaktansvärda skäl. (Se Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 139 f.) Olovligt anskaffande av statshemligheter Den nya huvudbestämmelsen om spioneri finns i § 121 strafflag (ändringar). Bestämmelsen har följande lydelse: Med bot eller fengsel inntil straffes den som til fordel for en fremmed stat, terrororganisasjon eller uten aktverdig grunn samler inn eller sætter seg i besittelse av en hemmelig opplysning som, om den blir kjent for en slik stat, terrororganisasjon eller for øvrig avsløres, kan skade grunnleggende nasjonale interesser som gjelder a)forsvars-, sikkerhets- og beredskapsmessige forhold, b)de øverste statsorganenes virksomhet, sikkerhet eller handlefrihet, c)forholde til andre stater, d)sikkerhetsopplegg for fremmede staters representasjon og ved større nasjonale og internasjonale arrangementer, e)samfunnets infrastruktur, så som mat-, vann- og energiforsyning, samferdsel og telekommunikasjon, helseberedskap eller bank- og pengevesen, eller f)norske naturresurser. Bestämmelsen omfattar bara underrättelseverksamhet som är riktad mot statshemligheter sådana de är närmare angivna i punkt a–f. Olovlig underrättelseverksamhet som riktar sig mot andra intres- sen finns i § 126 (se nedan). För att straffansvar ska bli aktuellt måste tre kriterier vara upp- fyllda. Det första kriteriet innebär att uppgifterna ska vara hemliga. Någon skillnad i förhållande till gällande rätt innebär inte bestäm- melsen i denna del. Den innebörd av begreppet hemlig som vuxit fram genom praxis har fortsatt giltighet. Också uppgifter som härrör från öppna källor kan på samma sätt som tidigare utgöra en hemlighet. Det andra kriteriet är den största nyheten i reformen och gäller att hemligheten är kopplad till något av de grundläggande natio- nella intressen som anges i bestämmelsen på så sätt att intresset i fråga kan skadas, om hemligheten röjs. Straffansvaret sträcker sig alltså längre än till intressen som angår statens självständighet och säkerhet eller de högsta statsorganens verksamhet. Punkt a omfattar delvis vad som tidigare uttryckts genom begreppet rikets säkerhet. är avsett att omfatta verksamheten vid polisens säkerhetstjänst (PST) och vid den nationella säkerhetsmyndigheten, vilket är en nyhet (Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 308). Det grundläggande intresse som anges i punkt b är kopplat till de högsta statsorganens verksamhet, säkerhet och handlingsfrihet. Bestämmelsen omfattar därigenom spioneri som riktas mot kungen, , regeringen eller Høyesterett.