sou · H1B36 · 2013-03-08 00:00:00 — Dessutom är en myndighet skyldig att lämna uppgifter till en annan myndighet om uppgifts- skyldigheten framgår av en bestämmelse i lag eller förordning (10 kap. 28 § OSL). En myndighet kan även enligt den s.k. general- klausulen (se nedan) vara skyldig att lämna information till en annan myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som uppgiften ska skydda (10 kap. 27 §). Som har nämnts i det föregående bryter den s.k. generalklausulen, när den är tillämplig, sekretessen enligt sekretesslagen. General- klausulen ska dock bara tillämpas när någon annan sekretess- brytande bestämmelse inte är tillämplig. Eftersom bestämmelsen får betydelse för vilka uppgifter som får lämnas mellan myndigheterna på finansmarknadsområdet, behandlar vi bestämmelsens närmare innebörd i det följande. Bestämmelsen kan även få betydelse vid prövning av utlämnande till utländska myndigheter vilket vi återkommer till i avsnitt 14.3.8. Enligt generalklausulen får en sekretessbelagd uppgift lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som uppgiften ska skydda.11 Vid prövningen av om en uppgift ska lämnas ut med stöd av generalklausulen beaktas som regel vilket sekretesskydd som gäller hos den mottagande myndigheten. Möjligheterna att utbyta uppgifter mellan myndigheter får utnyttjas mer sparsamt och med 96 kap. 5 § OSL. 1030 kap. 7 § OSL. 11Det bör dock noteras att generalklausulen inte får användas för att lämna ut information som omfattas av sekretess enligt 31 kap. 1 § första stycket OSL. får alltså inte med stöd av generalklausulen lämna information om exempelvis lämnade nödkrediter. större försiktighet om informationen inte är sekretesskyddad hos den mottagande myndigheten.12 Generalklausulen ger särskilt utrymme för informationsutbyte när det är fråga om myndigheter med samma sakbehörighet men med skilda lokala kompetensområden eller myndigheter som har närbesläktade funktioner och som båda har rättslig befogenhet att direkt fordra in de utbytta uppgifterna.13 Till denna kategori myndigheter hör enligt kommitténs bedömning , och Riksgälden. För tillämpningen av generalklausulen krävs det inte att det finns en uttrycklig begäran från en annan myndighet.14 En myndighet kan alltså på eget initiativ lämna sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet med tillämpning av generalklausulen. Om en myndighet begär att få ut sekretessbelagda uppgifter från en annan myndighet med stöd av generalklausulen, och det finns förutsättningar för ett sådant utlämnande är den myndighet som förvarar uppgiften skyldig att lämna ut uppgiften. Generalklausulen hindrar inte att utbyte av uppgifter mellan myndigheter eller mellan en myndighets olika verksamhetsgrenar sker rutinmässigt även utan särskild författningsreglering. Ett rutinmässigt uppgiftsutbyte ska dock som regel vara författnings- reglerat. I de undantagsfall när rutinmässigt uppgiftslämnande inte är författningsreglerat men likväl kan anses tillräckligt motiverat, måste den intresseavvägning som ska göras enligt generalklausulen ske på förhand och den behöver inte avse prövning av individuella fall.15 Om det i en lag eller förordning har föreskrivits att uppgifter bör eller får lämnas från en myndighet (verksamhetsgren) till en annan (alltså ingen uppgiftsskyldighet), finns det särskild anledning att anse att generalklausulen är tillämplig. eller regeringens föreskrifter får förutsättas vara grundade på den bedömningen att intresset av att uppgifter lämnas mellan myndigheterna har företräde framför sekretessintresset. Det finns därför knappast något utrymme för en motsatt bedömning i en konkret utlämnandesituation.16 1979/80:2, Del A, s. 76. 1979/80:2, Del A, s. 326. 1979/80:2, Del A, s. 326. 1979/80:2, Del A, s. 326. 16Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, (, Zeteo), kommentaren till För att samarbetet mellan regeringen/(), , och Riksgälden ska fungera väl måste viss information i princip kunna flöda fritt dem emellan såvitt avser de arbetsområden för vilka de har ett gemensamt eller delvis överlappande ansvar. Man skulle kunna beskriva det som att dessa myndigheter i sitt gemensamma arbete med finansiell stabilitet behöver fungera som en myndighet vad gäller informationsflödet. För att sekretessbelagda uppgifter ska kunna flöda mellan dessa myndigheter, behöver det finnas tillräckliga sekretessbrytande bestämmelser myndigheterna mellan. Även om generalklausulen sannolikt i många fall skulle ge goda möjligheter till informationsutbyte mellan myndigheterna, ska den bestämmelsen användas bara om det inte finns någon annan sekretessbrytande bestämmelse. För de fall då det är möjligt att identifiera ett behov av informationsutbyte, bör det i stället framgå av en författning att uppgiften ska lämnas ut. En sådan uppgifts- skyldighet bryter sekretessen mellan svenska myndigheter.17 I det följande analyserar vi om möjligheterna till informations- utbyte genom författningsreglerad uppgiftsskyldighet mellan myndigheterna är tillräcklig och föreslår ändringar på de områden vi anser inte medger ett effektivt informationsutbyte. Eftersom svenska myndigheter har ett nära samarbete med utländska myndigheter behandlar vi även möjligheterna till ett sådant informationsutbyte. 17 10 kap. 28 § OSL. Kommitténs bedömning: Det behövs ingen ytterligare reglering av informationsutbytet mellan och . Skälen för kommitténs bedömning: Som framgår av avsnitt 14.1 är både och involverade i att förebygga störningar i det finansiella systemet, förbereda hanteringen av finansiella kriser och andra störningar och hanteringen av sådana händelser. Myndigheterna har därför behov av ett nära samarbete och informationsutbyte. Enligt 7 § förordning (2009:93) med instruktion för Finans- inspektionen ska inspektionen samråda med i viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabilitet eller som berör ansvar för valuta- och kreditpolitiken och för betalningsväsendet. Vid sådana samråd ska lämna de uppgifter som behövs. Enligt 4 kap. 3 § lagen (1988:1385) om riksbank (riksbankslagen) ska i viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabilitet eller berör tillsynsverksamhet samråda med inspektionen. Vid ett sådant samråd ska lämna de uppgifter som behövs. Enligt vår bedömning ger de bestämmelser som beskrivits i det föregående och goda möjligheter att utväxla den information som behövs för att myndigheterna ska kunna fullgöra sina uppdrag. Detta gäller även det samarbete som ska ske mellan bl.a. och i makrotillsynsrådet (se avsnitt 10.5.4). Om myndigheterna behöver lämna varandra uppgifter i sådana fall som inte omfattas av de beskrivna samrådsbestämmelserna är generalklausulen tillämplig (se avsnitt 14.2.3). Vi menar därför att det inte behövs någon ytterligare reglering av informationsutbytet mellan och . Kommitténs förslag: När har anledning att anta att rätten till ersättning enligt insättningsgarantin kan inträda, ska inspektionen samråda med och stöd- myndigheten. Vid det samrådet ska , och stödmyndigheten lämna varandra de uppgifter som behövs. Skälen för kommitténs förslag Det finns i en insättningsgaranti som gäller för insättningar som görs i bl.a. svenska banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersföretag eller i deras filialer inom EES. Bestämmelserna om insättningsgarantin finns i lagen om insättningsgaranti. Den myndighet som handlägger frågor om insättningsgarantin kallas för garantimyndigheten. Till garantimyndighetens uppgifter hör att pröva om ett visst kontoslag omfattas av insättnings- garantin, bestämma storleken på de årliga avgifterna till en insättningsgarantifond och betala ut ersättning om det har inträffat en omständighet som innebär att insättningsgarantin ska träda in. Det är dock inte garantimyndigheten som beslutar när insättnings- garantin ska träda in. Insättningsgarantin träder in antingen när genom beslut har funnit att en förfallen insättning inte har återbetalats enligt tillämpliga villkor och att betalningsoförmågan beror på institutets finansiella situation och inte endast är tillfällig eller om ett institut som har tagit emot insättningar försätts i konkurs. Enligt 17 a § lagen om insättningsgaranti ska när den har anledning att anta att rätt till ersättning enligt insättningsgarantin kan inträda, informera garantimyndigheten (Riksgälden) om detta och lämna garantimyndigheten de uppgifter som den behöver för sin verksamhet enligt lagen om insättnings- garanti. Enligt 17 a § andra stycket samma lag ska , på begäran av garantimyndigheten, lämna de uppgifter till myndig- heten som den behöver för sin verksamhet enligt lagen. Dessutom ska enligt 7 § förordning med instruktion för samråda med Riksgälden i frågor av betydelse för insättningsgarantin enligt lagen om insättningsgaranti. Vid ett sådant samråd ska lämna Riksgälden de uppgifter som behövs. Enligt 12 § förordningen (2007:1447) med instruktion för ska Riksgälden (i egenskap av garantimyndighet) samråda med i de frågor om insättningsgarantin som berör inspektionen. Vid ett sådant samråd ska Riksgälden lämna de uppgifter som inspektionen behöver. Riksgälden har inte någon skyldighet att samråda med eller informera i frågor om insättningsgarantin. Dessa bestämmelser torde ge Riksgälden goda förutsättningar att få den information den behöver i egenskap av garantimyndighet. kan i sin tur få den information om insättningsgarantin den behöver från Riksgälden. Samråd i situationer då ett instituts finansiella ställning kan medföra att ersättningsrätten kan träda in I samband med att bestämmelserna i 17 a § lagen om insättnings- garanti infördes ansåg , och Riksgälden att det fanns skäl att gå längre när det gäller myndigheternas samarbete och i lag formalisera samverkan mellan myndigheterna också inför ett beslut att låta insättningsgarantin träda in.18 angav att ett beslut att låta insättningsgarantin träda in är en ny och komplicerad uppgift och att det kommer att krävas samråd med Riksgälden och för att fatta rätt beslut. Sådan samrådsskyldighet bör, inte minst av rättssäkerhetsskäl, regleras i lag. ansåg att Finans- inspektionen ska åläggas en uttrycklig skyldighet att samråda med Riksgälden och innan beslut fattas att insättnings- garantin ska träda in. Detta motiverades med att både Riksgälden och kan besluta om åtgärder som stärker ett instituts finansiella ställning och som vid genomförande undanröjer behovet av att låta insättningsgarantin träda in. Riksgälden pekade på att det 2010/11:109 s. 38 f. senaste årets erfarenheter har visat att det kan finnas andra åtgärder som kan ge bättre resultat för den finansiella stabiliteten som helhet än att låta insättningsgarantin träda in, och att det därför är av vikt att formalisera en samrådsskyldighet myndigheterna emellan. Regeringen konstaterade emellertid att det pågår en löpande samverkan och informationsutbyte mellan de berörda myndigheterna, vilket framöver även ska gälla inför ett beslut om insättningsgarantins inträde. Regeringen höll dock med myndigheterna om att detta är en viktig fråga, som kan behöva preciseras men ansåg att det krävs vidare analys och utredning. Regeringen hänvisade därefter till arbete.19 Kommittén föreslår i kapitel 13 att , och Riksgälden samtliga ska få ett uttryckligt uppdrag att arbeta eller verka för finansiell stabilitet. För att myndigheterna ska kunna fullgöra sina respektive uppdrag på bästa sätt är samrådsskyldigheten av stor betydelse inför den typ av beslut som kan få återverkningar på den finansiella stabiliteten i samhället. Den situation det här är fråga om, att ett instituts finansiella ställning kan medföra att ersättningsrätten kan komma att träda in, är en sådan situation där andra åtgärder kan ge bättre resultat för den finansiella stabiliteten som helhet än att låta insättnings- garantin träda in. Kommittén anser därför att det bör införas en bestämmelse i lagen om insättningsgaranti som föreskriver att , när det finns anledning att anta att rätten till ersättning kan träda in, ska samråda med och stödmyndigheten. För att samrådet ska bli meningsfullt är det viktigt att myndigheterna kan lämna varandra de uppgifter som är relevanta för ärendet. För att säkerställa att det är möjligt bör skyldigheten att samråda kombineras med en skyldighet för myndigheterna att lämna varandra de uppgifter som behövs för att avgöra vilka åtgärder som bör vidtas. ska enligt 17 a § få information om ett möjligt ersättningsfall. behöver dock inte enligt vår bedömning delta i det föreslagna samrådet. Om insättningsgarantimedel får användas inte bara för utbetalning enligt insättningsgarantin utan även för avveckling av ett institut bör det dock övervägas att ange uttryckligen att även 2010/11:109 s. 39. garantimyndigheten ska delta i samrådet. föreslår dock inte kommittén någon sådan bestämmelse. Sammanfattningsvis föreslår kommittén att det ska införas en bestämmelse som anger att när den har anledning att anta att rätten till ersättning enligt insättnings- garantin kan inträda, ska samråda med och stöd- myndigheten. Vid det samrådet ska , och stödmyndigheten lämna varandra de uppgifter som behövs. Kommitténs bedömning: Någon ytterligare bestämmelse behöver inte införas för att förstärka möjligheterna till informationsutbyte avseende investerarskyddet. Skälen för kommitténs bedömning Riksgälden är också garantimyndighet för investerarskyddet enlig lagen om investerarskydd. Investerarskyddet omfattar finansiella instrument och medel som ett institut eller fondbolag har hand om för sina kunders räkning i samband med en investeringstjänst. En kund har rätt till ersättning enligt investerarskyddet om ett värdepappersbolag, ett fondbolag eller ett förvaltningsbolag som tillhör skyddet har försatts i konkurs och kunden inte kan få ut sina finansiella instrument eller medel. Investerarskyddet är inte av samma betydelse för den finansiella stabiliteten som insättnings- garantin. Enligt 7 § förordning med instruktion för ska samråda med Riksgälden i frågor av betydelse för investerarskyddet enligt lagen om investerarskydd. Vid ett sådant samråd ska lämna Riksgälden de uppgifter som behövs. Enligt 12 § förordningen med instruktion för ska Riksgälden samråda med i de frågor om investerarskyddet som berör inspektionen. Vid ett sådant samråd ska Riksgälden lämna de uppgifter som inspektionen behöver. Kommittén bedömer att dessa bestämmelser ger de berörda myndigheterna goda möjligheter att lämna varandra de uppgifter som behövs rörande investerarskyddet. Någon ytterligare bestämmelse behöver därför inte införas för att förstärka möjligheterna till informationsutbyte avseende investerarskyddet. 14.3.4Uppgifter till och från stödmyndigheten Kommitténs förslag: , Riksgälden och Finans- inspektionen ska på stödmyndighetens begäran lämna de uppgifter som stödmyndigheten behöver för sin verksamhet enligt lagen om statligt stöd till kreditinstitut. Skälen för kommitténs förslag , och Riksgäldens skyldighet att samråda och lämna uppgifter till stödmyndigheten Enligt stödlagen ska , och på stödmyndighetens begäran lämna de uppgifter som myndigheten behöver i ärenden enligt den lagen (8 kap. 2 §). Regeringen har utsett Riksgälden till stödmyndighet. Anledningen till att det föreskrevs att Riksgälden var skyldig att lämna uppgift till stödmyndigheten var, något förenklat, att möjliggöra informationsutbyte mellan olika delar av Riksgäldens verksamhet oavsett hur verksamheten organiserades.20 Bestämmelsen i stödlagen förutsätter för sin tillämpning att stödmyndigheten behöver informationen i ett ärende. Enligt förarbetena till bestämmelsen avser uppgiftsskyldigheten de förhållanden som kan vara av betydelse inför beslut om olika former av stöd, exempelvis uppgifter om institutens tillgångar, förpliktelser och andra åtaganden.21 Även om det inte framgår av förarbetena är det rimligt att anta att begreppet ärende är avsett att ha samma innebörd som i förvaltningslagen. Uttrycket ärende enligt denna lag torde därför syfta på sådana åtgärder som mynnar ut i någon form av beslut från myndighetens sida.22 Gränsen mellan vad som är ett ärende och vad som är annan verksamhet kan dock vara svår att dra. behöver redan innan ett ärende enligt stödlagen aktualiserats i sin verksamhet enligt stödlagen information om utvecklingen på de finansiella marknaderna eller i ett eller flera företag. Enligt 3 § andra stycket förordningen med instruktion för ska Riksgälden mot bakgrund av sina uppgifter som stödmyndighet, delta i utredning och planering av stöd- verksamhet i frågor som rör bank- och kreditväsendet. Riksgälden ska också bistå regeringen med nödvändiga analyser och utredningar för att fullfölja uppdraget enligt stödlagen och även i övrigt biträda regeringen med utredningar och yttranden. deltar i stabilitetsrådets arbete för finansiell stabilitet och i NBSG. De uppgifter som stödmyndigheten får del av i sitt eget förberedelsearbete och i det nationella och internationella samarbetet, är sådana som stödmyndigheten behöver för att kunna fullgöra sitt uppdrag enligt stödlagen och detta oavsett om dessa kan sägas ingå i något ärende enligt den lagen eller inte. och informationsskyldighet bör därför inte vara beroende av om det finns något ärende. Enligt vår mening bör därför uppgifts- skyldigheten för , och utvidgas. Det bör komma till uttryck genom en bestämmelse som anger att de nämnda myndigheterna ska lämna stödmyndigheten de 2008/09:61 s. 62. 2008/09:61 s. 81. 22Se och , Förvaltningslagen, tredje upplagan (, Zeteo), Grundbegrepp i förvaltningslagen, ärende. uppgifter som myndigheten behöver i sin verksamhet enligt stöd- lagen. skyldighet att samråda och lämna uppgifter till , och Riksgälden (i egenskap av stödmyndighet) ska inte bara få information utan den ska även ge information. Enligt 12 § förordningen med instruktion för ska Riksgälden samråda med , eller i de frågor om statligt stöd till kreditinstitut eller inlösen av aktier i kreditinstitut som berör den aktuella myndigheten. Vid ett sådant samråd ska myndigheten lämna , Konkurrens- verket eller de uppgifter som dessa myndigheter behöver. Till skillnad från bestämmelsen i stödlagen är emellertid inte Riksgäldens uppgiftslämnande kopplad till förekomsten av något ärende. Vi bedömer det därför inte nödvändigt att göra någon ändring av förordningen med instruktion för Riksgälden om stödmyndighetens samråds- och informationsskyldighet gentemot , eller . 14.3.5Uppgifter till regering och riksdag i allmänhet Kommitténs bedömning: Någon ytterligare bestämmelse behöver inte införas för uppgiftslämnandet till regeringen och . Skälen för kommitténs bedömning: En sekretessbrytande bestämmelse som inte hänvisar till uppgiftsskyldighet i lag eller förordning är 10 kap. 15 § OSL. Enligt bestämmelsen hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till eller regeringen. Av denna bestämmelse jämförd med 6 kap. 5 § OSL följer att , och Riksgälden ska lämna uppgifter till regeringen bl.a. om regeringen begär det. Denna bestämmelse gör det möjligt att till regeringen lämna den information den behöver för att utöva sitt övergripande ansvar för finansiell stabilitet. Det finns dock i vissa EU-direktiv begränsningar av t.ex. tillsynsmyndigheternas möjligheter att lämna information till Det finns också EU-förordningar som kan innehålla informationsbegränsningar. De begränsningar som följer av EU:s rättsakter måste följa oavsett om de skulle begränsa regeringens möjlighet att utöva sitt ansvar för finansiell stabilitet. Kommittén utgår dock ifrån att detta är något som har beaktats i förhandlingar och genomförande av dessa akter. Vår slutsats är därför att någon ytterligare bestämmelse inte behöver införas för uppgiftslämnandet till regeringen och riks- dagen. Kommitténs bedömning: Någon ytterligare bestämmelse om uppgiftslämnande behöver inte införas för att möjliggöra utvärderingen av , och Riks- gäldens verksamhet. Skälen för kommitténs bedömning: Det är viktigt att Finans- inspektionens, och Riksgäldens arbete med finansiell stabilitet utvärderas. Denna utvärdering kommer löpande att göras av regeringen för och Riksgälden och av för . Även kan komma att utvärdera myndigheternas arbete. För utvärderingen av makrotillsynen liksom av myndigheternas övriga arbete med finansiell stabilitet behöver de utvärderande organen få information. Av den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 15 § OSL framgår att information får lämnas till regering och riksdag. Enligt 6 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m., ska statliga myndigheter på begäran lämna den hjälp och de uppgifter och upplysningar som behöver för granskningen. Av den bestämmelsen jämte den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 28 § OSL som anger att uppgifter får lämnas ut om det framgår av lag eller förordning, följer att uppgiften får lämnas ut även till . Det kan för övrigt konstateras att 10 kap. 17 § OSL tillåter att hemlig information också i andra fall får lämnas till en myndighet som verkställer revision hos den myndighet där uppgifterna förekommer. Dessa bestämmelser ger enligt vår bedömning de utvärderande organen rätt till den information som de behöver. Någon ytterligare bestämmelse om uppgiftslämnande behöver inte införas för att möjliggöra utvärderingen av , och verksamhet. Kommitténs förslag: ska lämna regeringen, eller stödmyndigheten de uppgifter som rör genomförda likviditetsstödjande åtgärder som den myndigheten behöver för sin verksamhet. Kommitténs bedömning: På begäran av bör regeringen och stödmyndigheten lämna uppgifter som rör de av dem vidtagna stödåtgärderna. För detta uppgifts- lämnande behövs dock inte något nytt författningsstöd. Skälen för kommitténs förslag och bedömning: Som framgår av avsnitt 11.6.3 görs bedömningen att både regeringen/stödmyndigheten och ska ha en central roll i likviditetsförsörjningen. Båda myndigheterna kan därför komma att ge likviditetsstöd för att stödja individuella institut och vidta generella likviditetsstödjande åtgärder när finansiella marknader inte fungerar eller kärvar. Även , i egenskap av tillsynsmyndighet, har ett intresse av vilka åtgärder som vidtas för att upprätthålla den finansiella stabiliteten. beslutar självständigt krediter mot betryggande säkerheter och syftet kan förutom finansiell stabilitet även vara penningpolitiskt (se avsnitt 11.7.2). Som framgår av avsnitt 11.7.3 ska informera regeringen inför viktigare beslut om generella likviditetsåtgärder. Det är också viktigt att det sker en dialog i stabilitetsrådet. När åtgärderna genomförts finns det ett behov av information till , stödmyndigheten och i vissa fall regeringen om utfallet. Generalklausulen om uppgiftslämnande i 10 kap. 27 § OSL är dock inte tillämplig på uppgifter som rör likviditets- Det behövs därför en sekretessbrytande bestämmelse för att på ett effektivt sätt ska kunna lämna informationen vidare till och Riksgälden. Regeringen kan visserligen med stöd av bestämmelsen i 10 kap. 15 § OSL få information från om generella likviditetsstöd23, men genom en uttrycklig bestämmelse om uppgiftsskyldighet klargörs det att är skyldig att lämna regeringen sådana uppgifter som regeringen behöver. Sådan information kommer som regel att lämnas till regeringen via . För att underlätta dialogen mellan myndigheterna bör det därför införas en bestämmelse i riksbankslagen enligt vilken ska lämna regeringen, eller stödmyndigheten de uppgifter som rör genomförda likviditetsstödjande åtgärder som den myndigheten behöver för sin verksamhet. Av den föreslagna bestämmelsen jämförd med bestämmelsen i 8 kap. 3 § 2 OSL (se avsnitt 14.3.8), följer att även får – men inte är skyldig att – lämna uppgifter som avser genomförda likviditetsstödjansde åtgärder till utländska myndigheter motsvarande regeringen, och stödmyndigheten om det står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten. Övriga berörda myndigheters uppgiftslämnande