sou · H1B363 · 2013-09-12 00:00:00 — Även reglerna om överklagande i 38–40 §§ ärendelagen blir tillämp- liga. Det innebär bl.a. att ett överklagande ska ges in till den domstol som meddelat beslutet för beslutet. Även hovrätten och ska tillämpa ärendelagen vid sin handläggning av ett överklagat beslut om att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i , om inte annat framgår av underhållsförordningen eller . Vid bedömningen av i vilka delar i övrigt ärendelagen kan tillämpas vid handläggningen hänvisas till underhållsförordningen och till samt till förarbeten hänförliga till ut- arbetandet av kompletterande bestämmelser till dessa instrument (prop. 2010/11:120 och prop. 2011/12:110). I andra stycket har endast följdändring skett då ansökan om änd- ring, efter en överflyttning av exekvaturen, ska ges in till tingsrätt. Paragrafen är i övrigt oförändrad. Utredningens överväganden återfinns i avsnitten 7.2.1–7.2.3. Över- väganden om överklagande återfinns i avsnitt 7.2.6 och avsnitt 7.2.7. Om tingsrätten vid beslut enligt artikel 30 i underhållsförordningen bifaller en ansökan om verkställbarhetsförklaring enligt underhålls- förordningen, ska tingsrättens beslut anses innefatta ett beslut om kvarstad eller om någon annan åtgärd som avses i 15 kap. rättegångs- balken. I paragrafen har endast följdändringar skett med anledning av över- flyttandet av exekvaturen från till tingsrätt. Bestäm- melsen avser beslut om verkställbarhetsförklaring vid den första formella prövningen vid förfaranden som rör erkännande eller verk- ställighet. Någon ändring i sak är inte avsedd (se prop. 2010/11:120 och prop. 2011/12:110). Överväganden avseende en generell överflyttning av exekvatur- ärendena finns i avsnitt 7.2.1. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser tillämpas på förfaranden som inletts före ikraftträdandet. 11.23Förslaget till lag om ändring i lagen (2012:318) om 1996 års Den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överkla- gande av beslut är behörig domstol för de förfaranden om erkännande och verkställbarhet som avses i artik- larna 24 och 26. Om ansökan gäller ett förordnande om ett barns person som ska verkställas enligt 21 kap. , är i stället den tingsrätt som enligt 21 kap. 1 § prövar verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller umgänge behörig domstol. Den domstol som prövar en sådan ansökan är också behörig i frågor som rör andra förordnanden i avgörandet. För handläggningen gäller bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av . En domare som handlagt en ansökan om verkställbarhet får inte delta i handläggningen av en ansökan om verkställighet av beslutet. Första stycket har ändrats på så sätt att behörig domstol att hand- lägga en ansökan om att få fastställt att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i enligt artiklar- na 24 och 26 , är den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § UB prövar överklagande av beslut. Sådana ärenden prövades tidigare av . Ändringen föranleds av att exekvaturprövningen generellt flyttas från hov- rätt till tingsrätt. Vilken tingsrätt som är behörig i det enskilda fallet anges i 17 kap. 1 § UF, 24 tingsrätter. Se närmare om detta i författningskommentaren till 4 § lagen med komplette- rande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. Med svaranden avses den som blir motpart i ett verkställighets- ärende vid avseende det avgörande som är föremål för verkställbarhetsprövningen, dvs. den förpliktade enligt avgörandet. Av andra stycket framgår att om ansökan om verkställbarhet gäller ett avgörande som avser ett barns person, vilket ska verkställas en- ligt 21 kap. FB, ska den tingsrätt som enligt 21 kap. 1 § FB prövar verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller umgänge i stället vara behörig domstol. Vidare framgår att den dom- stol som prövar en sådan ansökan också är behörig i frågor som rör andra förordnanden i avgörandet, t.ex. förordnanden om ett barns egendom, vilka verkställs enligt utsökningsbalkens regler. En förut- sättning för att den domstol som är behörig enligt 21 kap. 1 § FB ska få pröva även andra förordnanden är att det finns en ansökan om verkställbarhet vid domstolen avseende ett förordnande som rör ett barns person och att de andra förordnandena finns i samma dom eller beslut. Huvudregeln blir därmed att tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist prövar dessa frågor. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av . Med denna reglering kommer exekvaturprövningen, lik- som prövningen av själva verkställigheten, ske vid den domstol som finns närmast barnet. Detta kommer i de flesta fall att innebära att såväl verkställbarheten som verkställigheten handläggs av samma domstol. Överväganden finns i avsnitten 7.2.1–7.2.3. Av ett nytt tredje stycke framgår att ärendelagen, i tillämpliga delar, ska tillämpas vid förfarandet, om inte före- skriver något annat. Tillägget är föranlett av att exekvaturprövningen generellt flyttas från till tingsrätt. Av ärendelagens bestämmelser följer bl.a. att prövningstillstånd krävs till såväl hov- rätten som till vid överklagande av beslut i exe- kvaturärendet. Vid bedömningen av i vilka delar ärendelagen kan tillämpas vid förfarandet hänvisas till och till förarbeten hänförliga till utarbetandet av kompletterande bestäm- melser till (prop. 2011/12:85). Av ett nytt fjärde stycke framgår att en domare som handlagt frågan om verkställbarhet inte får delta i handläggningen av en an- sökan om verkställighet av beslutet. Bestämmelsen har tillkommit mot bakgrund av att en ansökan om verkställbarhet som avser ett barns person, som huvudregel, ska göras vid den tingsrätt där barnet har sitt hemvist, vilken tingsrätt också är behörig att handlägga den efterföljande verkställigheten enligt 21 kap. FB. Överväganden finns i avsnitt 7.2.6 och avsnitt 7.2.7. Den som ansöker om att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart ska tillsammans med ansökan ge in avgörandet i original eller en kopia av avgörandet som har bestyrkts av en behörig myndighet. Avser ansökan ett avgörande som har meddelats i en parts utevaro, ska sökanden också ge in bevis om att stämningsansökan eller motsvarande handling har delgetts parten. Avser ansökan en verkställbarhetsförklaring, ska sökanden även ge in bevis om att avgörandet är verkställbart i den stat där det har meddelats. Tingsrätten får förelägga sökanden att ge in de ytterligare hand- lingar som tingsrätten behöver för sin prövning. Är en handling avfattad på något annat språk än svenska, ska även en svensk översättning av handlingen ges in. En översättning behöver dock inte ges in om tingsrätten anser att det är obehövligt eller att det inte skäligen kan krävas. Paragrafen har ändrats i andra och tredje stycket med anledning av att en ansökan om att få fastställt att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i ska ges in till tingsrätt. Tingsrätten får förklara det utländska avgörandet helt eller delvis gällande eller verkställbart. Mot bakgrund av att exekvaturärendena flyttats från till tingsrätt har paragrafen följdändrats till att avse tingsrätt. Överväganden om ett generellt överflyttande av exekvaturären- dena finns i avsnitten 7.2.1–7.2.3. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser tillämpas på förfaranden som inletts före ikraftträdandet. I I-förordningen finns det gemensamma EU-regler om vilken medlemsstats domstol som får pröva en privaträttslig tvist. Förord- ningen innehåller också bestämmelser om erkännande och verk- ställighet av domar som har meddelats i en annan medlemsstat. EU har beslutat om en reviderad förordning. En särskild utredare ska föreslå de kompletterande författningsbestämmelser som den revi- derade I-förordningen ger anledning till. Utredaren ska dessutom överväga ett generellt överflyttande av prövningen i första instans av frågor om exekvatur från hov- rätt till tingsrätt och lämna de författningsförslag som dessa över- väganden motiverar. Uppdraget ska redovisas . Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område innehåller regler om vilken medlemsstats domstol som får pröva en privaträttslig tvist. Det kan t.ex. vara fråga om tvister om avtal eller skadestånd. Förordningen innehåller också bestämmelser om erkännande och verkställighet av domar från andra medlemsstater. I-förordningen är en grundpelare i det rättsliga samarbetet i EU. Den har starkt bidragit till att underlätta den gräns- överskridande verkställigheten av domar, öka förutsebarheten för enskilda individer och företag samt motverka att samma sak prövas i parallella domstolsförfaranden i medlemsstaterna. Den som vill ha ett domstolsavgörande verkställt i en annan medlemsstat måste enligt I-förordningen först ansöka om en verkställbarhetsförklaring i en särskilt utsedd domstol i den medlemsstaten (s.k. exekvaturförfarande). I prövas ansök- ningar om verkställbarhetsförklaring enligt I-förordningen av . Domstolen ska bestå av en lagfaren domare och prövningen sker på enbart formella grunder. Endast om en part efter det att en verkställbarhetsförklaring har meddelats ansöker om änd- ring kan hovrätten pröva om verkställbarhet ska vägras. Vid denna prövning ska hovrätten bestå av tre lagfarna domare. Hovrättens beslut kan överklagas till . Prövningstillstånd krävs vid överklagande. De vägransgrunder som kan göras gällande under exekvatur- förfarandet enligt I-förordningen är begränsade och den utländska domen kan aldrig omprövas i sak. Vägran får ske endast om verkställbarhet av domen uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen i den verkställande medlemsstaten (ordre public), om domen är en tredskodom och svaranden inte har delgetts stäm- ningsansökningen och på lämpligt sätt eller om domen är ofören- lig med en dom som meddelats i den verkställande medlemsstaten eller i en annan stat. Utvecklingen i EU på privaträttens område I ett antal senare tillkomna EU-förordningar på privaträttens område har införts regler som innebär att avgöranden kan verkställas i en annan medlemsstat utan något föregående exekvaturförfarande. För- ordningarna avser den europeiska exekutionstiteln1, det europeiska betalningsföreläggandet2, det europeiska småmålsförfarandet3 och 1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar. 2Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande. 3Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande. Dessa förordningar reglerar särskilda områden eller förfaranden och har ett mer begränsat tillämpningsområde än I-förordningen. I Stockholmsprogrammet5 angav ramarna för EU:s samarbete i rättsliga och inrikes frågor för åren 2010–2014. I programmet fastslogs att det för att vidareutveckla det europeiska civilrättsliga samarbetet krävs ett undanröjande av kvarvarande hinder för fri rörlighet av rättsliga avgöranden i enlighet med principen om ömsesidigt erkännande. Som ett led i att efterkomma uppmaningen i Stockholmsprogrammet lade kommissionen under slutet av fram ett förslag till en ny I-förordning6. Förslaget förhand- lades i rådet –2012. antogs och rådets reviderade förordning om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privat- rättens område (i det följande den nya I-förordningen). Den nya I-förordningen kommer att ytterligare underlätta handläggningen av tvister med internationella inslag och förbättra den fria rörligheten av domar i EU. Förordningen träder i kraft , men dess bestämmelser börjar inte tillämpas fullt ut förrän efter ikraftträdandet. Förordningen blir direkt tillämplig och till alla delar bindande för samtliga EU:s medlemsstater utom . har dock, i enlighet med ett särskilt avtal mellan EU och Danmark7, möjlighet att förklara att den nya förordningen ska tillämpas i förhållande till . Den nya I-förordningen har i de flesta avseenden samma tillämpningsområde som sin föregångare. Från tillämpningsområdet undantas dock numera bl.a. frågor om underhåll (artikel 1.2). Dessa frågor omfattas av underhållsförordningen, som började tillämpas . Liksom den ursprungliga I-förordningen är den nya förordningen inte tillämplig på skiljeförfarande. I ett skäl i den nya förordningen förtydligas innebörden av detta undantag (skäl 12). I en ny bestämmelse föreskrivs vidare att förordningen inte ska på- 4Rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om under- hållsskyldighet. 5EUT C 115, 04.05.2010, s. 1. 6KOM(2010) 748 slutlig. 7EUT L 299, 16.11.2005, s. 62. verka tillämpningen av bl.a. New om er- kännande och verkställighet av utländska skiljedomar m.m. (arti- kel 73.2). En central nyhet i den nya förordningen är att domar som har meddelats i en medlemsstat kommer att vara direkt verkställbara i en annan medlemsstat utan att det krävs någon verkställbarhetsför- (artikel 39). I den mån det inte finns regler för förfarandet för vägran av verkställighet i förordningen ska prövningen ske enligt lagen i den medlemsstat där verkställighet söks (artikel 47.2). Den person som verkställighet söks mot kan ansöka om vägran av verk- ställighet i en domstol i verkställighetsmedlemsstaten (artiklarna 46 och 47). De vägransgrunder som kan åberopas överensstämmer i väsentliga delar med de vägransgrunder som tidigare kunde åberopas inom ramen för exekvaturförfarandet (artiklarna 45 och 46). Med- lemsstaterna ska till Europeiska kommissionen anmäla de domstolar till vilka ansökningar om vägran av verkställighet får göras respektive ett överklagande av ett beslut i en sådan fråga får ske (artikel 75). För att I-förordningens behörighetsregler ska kunna tillämpas krävs som huvudregel att svaranden har hemvist i EU. Undantag från denna huvudregel görs vid tillämpning av reglerna om exklusiv behörighet och behörighet till följd av avtal om be- hörig domstol (s.k. prorogationsavtal). En nyhet i den nya förord- ningen är att förordningens behörighetsregler i ytterligare några fall görs tillämpliga när svaranden inte har hemvist i EU. Den nya för- ordningen gör det nämligen möjligt för konsumenter och arbets- tagare att väcka talan i en medlemsstat i vissa konsument- och arbets- tvister, trots att näringsidkaren eller arbetsgivaren inte har hemvist i EU (artiklarna 18.1 och 21.2). I den nya förordningen tas dessutom kravet på att en av parterna i ett prorogationsavtal ska ha hemvist i EU för att en domstol i ska vara behörig bort (artikel 25). I-förordningen innehåller en allmän bestämmelse om hur domstolar ska agera om talan väcks vid domstolar i flera med- lemsstater rörande samma sak och målen gäller samma parter (s.k. litispendens). Bestämmelsen innebär att företräde att pröva frågan vilken domstol som är behörig att ta upp saken till prövning ges till den domstol där talan först väckts. En nyordning i den nya förord- ningen, som innebär ett undantag från den allmänna litispendens- regeln, är att när parterna har träffat ett prorogationsavtal som inne- bär att en domstol ska vara exklusivt behörig ska den domstolen ges företräde att pröva behörighetsfrågan, oavsett var talan först väcktes. Om en talan har väckts vid en annan domstol måste den domstolen vilandeförklara målet till dess att den domstol som pekas ut i avtalet har prövat sin behörighet (artikel 31.2). Om den dom- stol som pekas ut i prorogationsavtalet finner att den är behörig att pröva tvisten, ska andra domstolar förklara sig obehöriga (arti- kel 31.3). I den nya förordningen introduceras regler om anpassning när en viss verkställighetsåtgärd inte finns föreskriven i lagen i den medlemsstat där verkställighet söks. I möjligaste mån ska verkställig- hetsåtgärden anpassas till en åtgärd som finns enligt lagen i den aktuella medlemsstaten och som har motsvarande syfte. Anpass- ningsbeslutet får inte ha längre gående verkningar än det ursprung- liga beslutet (artikel 54.1). En part får angripa anpassningen av be- slutet (artikel 54.2). För att utländska tvistemålsdomar ska kunna verkställas i krävs i de flesta fall att en domstol i ett exekvaturförfarande beslutar om verkställbarhetsförklaring. Det finns ett flertal lagar som inne- håller regler om exekvatur. Lagen (2006:74) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden (kompletteringslagen) innehåller kompletterande bestämmelser till bl.a. den ursprungliga I-förordningen. Enligt bilagor till förordningen och kompletteringslagen prövas frågor om exekvatur av som första instans. Kompletterande bestämmelser finns också i förordningen (2005:712) med före- skrifter om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. prövar frågor om exekvatur även i en rad andra fall. har ingått några bilaterala överenskommelser med andra stater om ömsesidigt erkännande och verkställighet av domar. I för- hållande till gäller lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . I förhållande till gäller lagen (1983:368) om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område. Lagarna införlivar överenskommelserna i svensk rätt. Av dessa framgår att hov- rätt är exekvaturdomstol. En tillämpning av lag aktualiseras framför allt i fråga om äldre österrikiska avgöranden. är även part i en rad multilaterala överenskommelser som reglerar erkännande och verkställighet av domar på särskilda områden. Sådana överenskommelser finns på bl.a. transporträttens område. Enligt ett antal lagar som införlivar konventionerna i svensk rätt är exekvaturdomstol. Det gäller bl.a. lagen (1969:12) med anledning av tillträde till konventionen om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg och lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik. På familjerättens område finns det ett flertal internationella instru- ment rörande behörig domstol och erkännande och verkställighet av domar. Till de viktigaste instrumenten hör två EU-förordningar – den nya II-förordningen8 som rör domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt underhållsförordningen som reg- lerar familjerättslig underhållsskyldighet. Kompletterande bestäm- melser till förordningarna finns i bl.a. lagen (2008:450) med kom- pletterande bestämmelser till II-förordningen och lagen (2011:603) med kompletterande bestämmelser till EU:s underhålls- förordning9. I dessa lagar föreskrivs att , när så krävs enligt förordningarna, ska vara exekvaturdomstol. Regler om att ska vara exekvaturdomstol finns även i flera andra lagar på familjerättens område, bl.a. i lagen (1904:26 s.1) om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap, lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo samt lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. EU har antagit en förordning rörande arv (arvsförordningen)10. Förordningens bestäm- melser om verkställighet bygger på I-förordningen. Utred- ningen om arvsfrågor i internationella situationer (Ju 2012:13) har fått i uppdrag att föreslå kompletterande författningsbestämmelser till förordningen. Utredningen ska bl.a. se lag eftersom arvsförordningen kommer att ersätta flera av lagens bestämmelser. Att vanligen är första instans vid exekvaturpröv- ningen innebär en avvikelse från den gängse uppgiftsfördelningen mellan domstolsinstanserna. Det anses att instansord- ningen ska bygga på en funktionsfördelning mellan de olika nivåerna 8Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. 9Genom SFS 2012:451, som ännu inte har trätt i kraft, har lagen ändrat namn. 10Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg. i domstolsorganisationen och att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i tingsrätt. Hovrättens främsta uppgift ska vara att över- pröva tingsrättens avgöranden, dvs. kontrollera att de avgöranden som överklagas är riktiga och att rätta till eventuella felaktigheter, se t.ex. regeringens proposition En modernare rättegång – refor- mering av processen i allmän domstol (prop. 2004/05:131 s. 82). Frågan om ett överflyttande av exekvaturprövningen till tingsrätt som första instans har tagits upp i olika sammanhang, bl.a. i rege- ringens proposition Kompletterande bestämmelser till EU:s under- hållsförordning (prop. 2010/11:120 s. 23). Bedömningen har gjorts att en sådan reform bör avvakta översynen av I-förord- ningen. Uppdraget med anledning av den nya I-förordningen Den nya I-förordningen kommer att kräva författnings- ändringar. Det finns därför behov av en utredning. Mot bakgrund av att översynen av I-förordningen har avslutats finns det anledning att även se över frågan om ett gene- rellt överflyttande av exekvaturprövningen till tingsrätt. En särskild utredare ska utses och ges följande uppdrag. Den nya I-förordningens tillämpning i Utredaren ska analysera den nya I-förordningen. Likheter och skillnader i förhållande till den ursprungliga förordningen och andra relevanta EU-förordningar på området ska belysas. Utredaren ska undersöka vilka kompletterande författnings- bestämmelser som behövs med anledning av den nya förordningen och föreslå sådana. De nya bestämmelserna bör i första hand tas in i kompletteringslagen. Två utgångspunkter för arbetet ska vara att de förslag som utredaren presenterar, så långt det är möjligt, ska passa in i den svenska rättsordningen och innebära att tyngdpunkten i domstolsprövningen förläggs till tingsrätt. Utredaren ska särskilt analysera konsekvenserna av avskaffandet av exekvaturförfarandet. I sammanhanget ska förhållandet mellan pröv- ningen av vägransgrunder enligt den nya förordningen och pröv- ningen av hinder mot verkställighet enligt nationell rätt samt dom- stolsprövningen av ansökningar om vägran av verkställighet belysas. Utredaren ska också särskilt analysera innebörden av bestämmel- serna om beslut om anpassning av en verkställighetsåtgärd och den möjlighet som föreskrivs för en part att angripa ett anpassnings- beslut. Om utredaren under arbetet gör bedömningen att det finns be- hov av andra ändringar i kompletteringslagen än sådana som är direkt motiverade av den nya I-förordningen, står det utredaren fritt att föreslå sådana ändringar. Utredaren ska överväga ett generellt överflyttande av exekvatur- prövningen i första instans från till tingsrätt och lämna de författningsförslag som dessa överväganden motiverar. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Utredaren är oförhindrad att ta upp andra närliggande frågor. Utredaren ska följa övriga nordiska länders arbete med den nya Utredaren ska redovisa de kostnader och konsekvenser i övrigt som förslagen kan komma att medföra. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Utredaren ska inhämta synpunkter från , samt andra berörda myn- digheter och organisationer. Uppdraget ska redovisas . Europeiska unionens officiella tidning L 351/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artiklarna 67.4 och 81.2 a, c och e, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,