sou · H1B317d3 · 2013-04-03 00:00:00 — De bestämmelserna finns i 45 kap. 13 § RB. Jämfört med de nuvarande bestämmelserna i 13 § görs en saklig ändring genom att det i första stycket förs in en presumtionsregel för att förberedande sammanträde ska hållas om målet är eller förväntas bli omfattande. Ändringen har behandlats i avsnitt 11.3.4. De mål som den nya presumtionsregeln tar sikte på är mål som är eller förväntas bli omfattande. Vad som är ett omfattande mål beror på omständigheterna i det enskilda målet. Det kan inte alltid avgöras genom att se till antalet huvudförhandlingsdagar utan kan också bero på omfattningen av processmaterialet som ska läggas fram vid denna. En utgångspunkt bör vara att mål som förväntas pågå i fyra–, i regel bör anses som omfattande. Att sammanträde ska hållas även när ett mål förväntas bli om- fattande motiveras av att målets slutliga omfattning inte alltid kan avgöras i det skede som det finns anledning att hålla sammanträdet. Rätten kan t.ex. ha fått veta av åklagaren att ytterligare åtal kommer att väckas. Frågan om de ska handläggas i ett pågående mål kan vara en viktig del i förberedelsen av den kommande huvudförhandlingen. Ett förberedande sammanträde behöver inte hållas om det är obehövligt eller det annars finns särskilda skäl som talar mot det. Även om målet är omfattande kan den förberedelse som skett under förundersökningen vara tillräcklig. Rätten bör låta parterna yttra sig över behovet av ett sammanträde om rätten överväger att avstå från att hålla ett sådant i ett omfattande mål. Det är dock rätten som avgör om ett sammanträde ska hållas. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella och språkliga i förhållande till den nuvarande bestämmelsen i 45 kap. 13 § RB. 13 b § Om det med hänsyn till ett kommande måls förväntade omfattning eller något annat skäl finns ett särskilt behov av att rättegången förbereds innan åtalet väcks får förberedelsesammanträde enligt 13 a § hållas efter att den miss- tänkte och dennes försvarare underrättats om sin rätt att ange ytterligare ut- redning enligt 23 kap. 18 § . I fråga om kallelse av åklagaren, den misstänkte och dennes försvarare tilläm- pas 15 §. Om det är till fördel för handläggningen får även andra som berörs av den kommande rättegången kallas. I övrigt gäller 13 a § andra stycket när sammanträden hålls innan åtalet har väckts. Paragrafen är ny. I bestämmelsen införs en möjlighet att hålla förberedande sam- manträde under ledning av rätten innan åtal väcks. Bestämmelsen och motiven till denna har behandlats i avsnitt 11.3.5. Av första stycket i paragrafen framgår att ett förberedelsesam- manträde enligt 13 a § under vissa förhållanden får hållas innan åtalet har väckts. För att ett sammanträde ska få hållas krävs att s.k. slutdelgivning enligt 23 kap. 18 § RB har ägt rum. Ett sammanträde får hållas om det på grund av det kommande målets förväntande omfattning eller av något annat skäl finns ett sär- skilt behov av att rättegången förbereds innan åtalet väckts. Det krävs alltså mer för att ett sammanträde ska hållas enligt denna be- stämmelse jämfört med vad som gäller när åtal har väckts (jfr 13 a § första stycket). Framförallt bör det röra sig om mål som kan för- väntas bli mycket omfattande eller svåra att planera. Det kan också röra sig om situationer då det finns behov av att tidigt överväga i vad mån flera kommande åtal ska handläggas i en gemensam rätte- gång. Bedömningen av om det är nödvändigt eller lämpligt att hålla ett sammanträde innan åtalstidpunkten får avgöras från fall till fall. Av naturliga skäl bör initiativet ofta komma från åklagaren eller för- svaret. Deras uppfattning om behovet av ett sammanträde innan åtalet har stor betydelse. Det är dock rätten som avgör om ett samman- träde ska hållas. I andra stycket finns en hänvisning till 45 kap. 15 § RB när det gäller kallelser. Den har fått en annan utformning än motsvarande bestämmelse i 45 kap. 13 a § RB med hänsyn till att åtalet ännu inte väckts vid rätten. Av hänvisningen i sista meningen framgår att be- stämmelserna om utevarohandläggning m.m. i 45 kap. 13 a § RB även gäller när ett sammanträde hålls innan åtalet har väckts. 13 c § Om det behövs förberedande åtgärder för att huvudförhandlingen ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt ska rätten förbereda målet genom skriftväxling om det med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare än att sammanträde hålls. Förberedande åtgärder får även ske genom annan handlägg- ning. Om det är lämpligt får olika former av förberedelse förenas. Paragrafen är ny. Den har behandlats i avsnitt 11.3.6. Genom bestämmelsen införs det en uttrycklig reglering om att rätten, förutom att hålla samman- träde, kan förbereda ett mål även genom skriftväxling och annan handläggning. För tvistemål finns en sådan bestämmelse i 42 kap. 9 § första stycket RB. Av första meningen framgår att rätten när det behövs förbere- dande åtgärder för att huvudförhandlingen ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt (jfr den nya bestämmelsen i 45 kap. 13 § RB) ska förbereda målet genom skriftväxling om det är lämpligare än att hålla ett sammanträde. Det som avses är fortsatt skriftväxling efter den tilltalades svaromål enligt 45 kap. 10 § RB. Om det är lämpligare att använda sig av skriftväxling än sammanträde beror på målets beskaffenhet. Det kan t.ex. röra sig om att målet är mindre omfattande eller att det endast behövs något förtydligande som gör att det framstår som onödigt att hålla ett sammanträde. Av andra meningen framgår att förberedande åtgärder även kan ske genom annan handläggning än sammanträde och skriftväxling, t.ex. genom telefonkontakter. I sista meningen klargörs att de olika formerna av förberedelse får förenas. 13 d § I 56 kap. 13–15 §§ finns bestämmelser om att tingsrätten får hänskjuta en fråga till prövning av . Om särskilda tidsfrister gäller för handläggningen i tingsrätten enligt 14 och 14 a §§ ska tingsrätten fatta beslut om hänskjutande senast då huvudförhandling annars ska påbörjas i målet. Om en fråga hänskjutits till i ett sådant mål gäller vad som är föreskrivet om tidsfrister för handläggningen i tingsrätten enligt 14 och 14 a §§ från den dag då hand- läggningen i avslutats. Paragrafen är ny. Bestämmelsen införs till följd av vårt förslag att tingsrätten även i brottmål får hänskjuta en prejudikatfråga till (s.k. hissning). Frågan har behandlats i avsnitt 11.5.2. Se även för- fattningskommentaren i anslutning till ändringarna 54 kap. 13 § RB. I första stycket finns en hänvisning till bestämmelserna om för- farandet i . En motsvarande hänvisning finns i 42 kap. 17 a § RB. Förutsättningarna för att tingsrätten ska besluta om hänskjutande regleras i 54 kap. 13 §. Där framgår bl.a. att det krävs samtycke från parterna. I andra stycket finns en särskild reglering om vad som gäller i sådana mål där tidsfrister ställs upp för handläggningen i tingsrätt enligt 45 kap. 14 och 14 a §§. Av första meningen framgår att beslut om att hänskjuta en prejudikatfråga i sådana fall ska fattas senast då huvudförhandling annars skulle ha påbörjats i målet. I sista meningen regleras tiden för huvudförhandling i s.k. frist- mål när handläggningen i tingsrätten ska återupptas. Tidsfristerna i 45 kap. 14–14 a §§ beräknas då från den dag då handläggningen i avslutades. I övriga mål gäller den allmänna be- stämmelsen i 45 kap. 14 § första stycket att rätten ska bestämma tid för huvudförhandling . En paragraf med samma sakliga innehåll förs in i 47 kap. 20 a § RB. 14 § Rätten ska bestämma tid för huvudförhandling . För behandling av en rättegångsfråga eller en del av saken, som får avgöras särskilt, får huvudförhandling sättas ut, trots att målet i övrigt inte är berett till huvudförhandling. Är den tilltalade anhållen eller häktad, ska huvudförhandling påbörjas och senast från den dag, då åtalet väcktes, om annat inte följer av 14 a §. Har den tilltalade häktats efter åtalet, ska tiden räknas för hans eller hennes häktande. Är den tilltalade ålagd reseförbud, ska huvudförhandling påbörjas och senast inom en månad från den dag då åtalet väcktes, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av åtgärd som avses i 11 eller 12 §, målets omfattning eller annan omständighet. Har reseförbudet meddelats efter åtalet, ska tiden räknas för delgivning av beslutet. I paragrafen görs en ändring i andra stycket. Ändringen är föranledd av att det införs en ny paragraf (45 kap. 14 a § RB) som reglerar under vilka förhållanden en huvudförhandling kan hållas senare än vad som annars gäller när den tilltalade är anhållen eller häktad (se författ- ningskommentaren till 45 kap. 14 a § RB). 14 a § Om den tilltalade är anhållen eller häktad och det finns behov av sam- manträde enligt 13 a § ska sådant sammanträde hållas senast från den dag då åtalet väcktes. När sammanträde hållits ska huvudförhand- lingen i stället för vad som anges i 14 § andra stycket påbörjas senast från den dag då åtalet väcktes. Har den tilltalade häktats efter åtalet, ska tiden räknas för hans eller hennes häktande. Om den tilltalade är anhållen eller häktad får huvudförhandling påbörjas senare än vad som anges i första stycket eller 14 § andra stycket, om längre up- pskov är nödvändigt på grund av åtgärd som avses i 11 eller 12 §, målets om- fattning eller annan omständighet. Om uppskov behövs för att utredningen av den tilltalades personliga förhållanden ska kunna färdigställas ska huvudför- handlingen påbörjas senare om den tilltalade inte har något att invända mot det och det inte heller av något annat skäl är olämpligt. Paragrafen är ny. Den motsvarar delvis den nuvarande bestämmelsen i 45 kap. 14 § andra stycket RB. I paragrafen ställs undantag upp som med- ger att en huvudförhandling kan påbörjas senare än vad som annars gäller enligt 45 kap. 14 § andra stycket RB. Motiven till regleringen i första stycket har behandlats i avsnitt 11.3.7. Av första meningen framgår när ett sammanträde enligt 45 kap. 13 a § RB senast ska hållas när den tilltalade är anhållen eller häktad. Det ska ske senast från den dag då åtalet väcktes. Vidare framgår det att tidsfristen för när huvudförhandlingen senast ska påbörjas är förlängd om det hållits ett förberedande samman- träde. Huvudförhandlingen ska i dessa fall påbörjas senast från den dag åtalet väcktes. Det är alltså tidpunkten för när åtalet väcks som utgör startpunkten för tidsfristen, om inte den tilltalade häktats först efter åtalet. Fristen kan förlängas enligt andra stycket. I andra stycket finns generella regler som medger förlängning av tidsfristen för när huvudförhandlingen senast ska påbörjas. Första meningen motsvarar den bestämmelse som finns i 45 kap. 14 § andra stycket RB. Det förs in hänvisningar till de tidsfrister som gäller enligt 45 kap. 14 § andra stycket och första stycket i den nu behandlade paragrafen. På det sättet klargörs det att undantagen även avser den tidsfrist som gäller när det hållits ett förberedande sammanträde. I paragrafens sista mening införs en särskild reglering av möjlig- heten att förlänga tidsfristen när det behövs för att utredningen av den tilltalades personliga förhållanden ska kunna färdigställas. dana fall kan fristen förlängas om den tilltalade inte har något att invända mot detta och det inte heller av något annat skäl är olämp- ligt. Undantaget tar framförallt sikte på de situationer där den till- talade är häktad och intresserad av att det tas fram ett kontrakts- vårdsförslag. Bestämmelsen och motiven för denna har behandlats i avsnitt 11.3.7. Undantagen som ställs upp i paragrafen är genom hänvisningen i 29 § LUL tillämpliga även i de ungdomsmål där det gäller samma tidsfrister som när den tilltalade är häktad. 15 § Till huvudförhandlingen ska åklagaren kallas. För målsäganden talan jämte åklagaren eller ska han eller hon höras i anledning av åklagarens talan, ska även målsäganden kallas. Ska målsäganden infinna sig personligen, ska rätten förelägga honom eller henne vite. Den tilltalade ska kallas till huvudförhandlingen genom särskild kallelse. Ska han eller hon infinna sig personligen eller krävs det att han eller hon på annat sätt är närvarande, ska rätten förelägga honom eller henne vite. Om det finns anledning att anta att den tilltalade inte skulle följa ett sådant föreläggande, får rätten besluta att han eller hon ska hämtas till huvudför- handlingen. Kan målet enligt 46 kap. 15 a § komma att avgöras trots att den tilltalade har inställt sig endast genom ombud eller har uteblivit, ska han eller hon i kallelsen erinras om detta. Den tilltalade ska även erinras om att rätten, om han eller hon uteblir och målet inte går att avgöra, kan besluta att häkta honom eller henne om det finns förutsättningar för det. Rätten be- slutar om inställandet av den som är anhållen eller häktad. Annan svarande än den tilltalade ska kallas till huvudförhandlingen och, om det finns skäl för det, erinras om att talan mot denne kan komma att avgöras trots att han eller hon endast inställer sig genom ombud eller uteblir vid huvud- förhandlingen. Rätten får också förelägga vite enligt 9 kap. 7 §. Bestämmelser om kallande av vittne och sakkunnig finns i 36 och 40 kap. Första stycket ändras till följd av att målsägandes rätt att biträda åtalet tas bort (se 20 kap. 8 § RB). Någon saklig ändring i övrigt är inte avsedd. Tillägget i andra stycket innebär att den tilltalade i kallelsen ska erinras om att rätten kan pröva en fråga om häktning vid förhand- lingen om han eller hon inte inställer sig personligen. ändras utformningen av bestämmelsen i 46 kap. 15 § RB om de sanktioner som rätten kan tillgripa om den tilltalade uteblir från förhandlingen. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.7.3. Genom tredje stycket, som är nytt, införs en bestämmelse som klargör att även en annan svarande än den tilltalade ska kallas till huvudförhandlingen i ett brottmål och att denne, om det finns skäl för det, ska erinras om att talan kan komma att avgöras i hans eller hennes utevaro. Bestämmelsen tar sikte på brottmål som ska avgöras vid huvudförhandling i vilket talan förs om enskilt anspråk mot exempelvis den tilltalades vårdnadshavare. Motiven till bestämmel- sen har behandlats i avsnitt 14.11.5. Det saknas bestämmelser om vad som gäller kallelse till huvudförhandling och vid utevaro när talan förs mot annan än den tilltalade i ett brottmål. Bestämmelsen innebär en uttrycklig reglering av att part som inte är tilltalad ska kallas till huvudförhandlingen. Av sista meningen i tredje stycket framgår att rätten kan förelägga parten att inställa sig personligen vid förhandlingen vid vite. Vidare innebär den nya regleringen att kallelsen ska utformas så att det av den framgår att målet, om så kan ske, kan avgöras i partens utevaro. Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse som anger att rätten kan avgöra en talan i utevaro mot annan än den tilltalade i ett brott- mål. I stället sker en analog tillämpning av bestämmelsen i 46 kap. 15 a § RB om avgörande av mål i den tilltalades utevaro. Genom erinran i kallelsen pekas på den tillämpning av bestämmelsen i 46 kap. 15 a § RB som sker enligt rådande praxis. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. 16 § Om det är lämpligt, får åklagaren i samband med att åtal väcks även kalla den tilltalade till huvudförhandling. En åklagare som sätter ut ett mål till huvudförhandling ska följa de före- skrifter om tiden för huvudförhandling som meddelats av rätten. Åklagaren får ombesörja sådana kallelser och förelägganden som avses i 15 §. När sådana kallelser och förelägganden som avses i andra stycket del- getts, ska de med bevis om delgivning ges in till rätten. Frågor om utdömande av vite som förelagts i en kallelse med stöd av andra stycket prövas av rätten utan särskild ansökan. Paragrafen har ändrats till följd av att stämningsinstitutet avskaffas vid allmänna åtal (se avsnitt 8.1 och kommentaren till 45 kap. 1 § RB). Det nuvarande första stycket i paragrafen, som behandlar vad en åklagarstämning ska innehålla tas bort. Detsamma gäller de delar av det nuvarande andra och tredje stycket som reglerar förfarandet när åklagaren utfärdar stämning. De delar av paragrafen som reglerar möjligheten för åklagaren att kalla till huvudförhandling i samband med åtalet finns kvar. Om denna möjlighet används ska det ske enligt de föreskrifter om tiden för huvudförhandling som meddelats av rätten. Även dessa be- stämmelser har ändrats språkligt och redaktionellt i anledning av att stämningsinstitutet tas bort. Vi har behandlat bestämmelserna i avsnitt 11.3.8. 6 § Vid huvudförhandlingen ska åklagaren framställa sitt yrkande. Den tilltalade ska uppmanas att kort ange sin ståndpunkt och grunden för den. Åklagaren ska därefter utveckla sin talan. Målsäganden och den tilltalade ska i den mån det behövs beredas tillfälle att utveckla sin talan. Därefter ska målsäganden och den tilltalade höras och annan bevisning läggas fram. Förhör med målsäganden och den tilltalade bör äga rum innan vittnesbevisning tas upp om den omständighet som förhöret gäller. Om huvudförhandling hålls trots att målsäganden eller den tilltalade inte är närvarande, ska rätten i den mån det behövs se till att det som han eller hon har anfört läggs fram ur handlingarna. Framställningar enligt första och tredje styckena samt framläggande av bevisningen får ske genom hänvisningar till handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Om den tilltalade erkänner gärningen sedan åklagaren framställt sitt yrkan- de, behöver parterna inte utveckla talan eller lägga fram bevisning, om det med hänsyn till vad gärningen rör och övriga omständigheter är uppenbart obehöv- ligt. Bestämmelsen, som rör ordningen vid huvudförhandlingens genom- förande, är ändrad på så sätt att ett nytt sista stycke har införts. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.4. I femte stycket, som är nytt, anges en förenklad ordning för hante- ringen av åtal om den tilltalade erkänner gärningen sedan åklagaren framställt sitt yrkande. Bestämmelsen innebär att utveckling av talan eller bevisupptagning inte behöver ske avseende en erkänd gärning. I stället koncentreras huvudförhandlingen i större utsträckning till sådana åtalspunkter som det råder oenighet om. Regleringen i femte stycket kan tillämpas i mål som avser ett eller flera åtal. Rör gärningen ett brott som enligt åklagaren bör leda till ett längre fängelsestraff är det en omständighet som kan göra att det inte är uppenbart obehövligt för parterna att utveckla talan och lägga fram bevisning vid huvudförhandlingen. En utgångs- punkt bör kunna vara att den förenklade hanteringen kan användas om erkännandet avser en gärning som hade kunnat avgöras i det särskilda förfarandet för erkända brottmål i tingsrätt om åtalet en- bart hade avsett denna gärning. Ordningen bör även kunna tillämpas även om den erkända brottsligheten sammantaget skulle kunna leda till ett fängelsestraff som överstiger fängelse . Efter- som den tilltalade är närvarande vid huvudförhandlingen bör det alltså finnas ett större utrymme att hantera erkända åtal i en förenk- lad ordning än vad som gäller vid avgörande i det särskilda förfaran- det enligt 45 kap. 10 b § RB. För att den förenklade ordningen ska tillämpas måste det med hänsyn till omständigheterna vara uppenbart obehövligt att parterna utvecklar talan och lägger fram bevisning avseende gärningen. Finns det skäl att ifrågasätta erkännandet ska den förenklade ordningen inte användas. Det gäller exempelvis om erkännandet är tvetydigt eller kan ifrågasättas med hänsyn till den tilltalades person eller andra omständigheter. Parterna ska ha samtyckt till att åtalet hanteras enligt femte stycket. Begär någon part att den tilltalade ska höras eller att få lägga fram bevisning i skuldfrågan, är det omständigheter medför att åtalet ska handläggas enligt första till fjärde stycket. Detsamma gäller som huvudregel om den tilltalade inte fyllt (jfr 27 § lagen [1964:267] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Innan ett åtal handläggs enligt femte stycket bör rätten försäkra sig om att den tilltalade har fått information om rätten till rådgiv- ning av advokat. Övriga ändringar i bestämmelsen är språkliga. 8 § Om det finns särskilda skäl för det och det inte är olämpligt med hän- syn till omständigheterna, får rätten bestämma att en målsägande som inte för talan i målet inte ska vara närvarande vid huvudförhandlingen innan han eller hon ska höras. Paragrafen är ändrad. Enligt den nuvarande bestämmelsen får rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna, bestäm- ma att en målsägande som inte för talan i målet inte ska vara när- varande innan målsägandeförhöret. Ändringen innebär att det lagts till att det dessutom måste finnas särskilda skäl för att ett sådant beslut ska kunna fattas. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.4.2. En motsvarande ändring som stärker målsägandens rätt att närvara vid en huvudförhandling som hålls inom stängda dörrar förs in i 5 kap. 3 § RB (se kommentaren till den paragrafen). Huvudregeln är alltså att en målsägande ska ha rätt att närvara vid hela förhandlingen även om han eller hon inte för talan i målet. För att rätten ska kunna besluta att målsäganden inte ska få närvara innan målsägandeförhöret måste det finnas konkreta omständig- heter som medför att det finns skäl att avvika från huvudregeln. Det kan t.ex. röra sig om situationer då det finns en beaktansvärd risk för att målsägandens kommande förhörsuppgifter kan komma att påverkas av att han eller hon närvarar när åklagaren utvecklar åtalet. Även om det finns särskilda skäl som talar för att en målsägande inte ska få närvara innan denne hörs kräver ett sådant beslut att det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna (jfr prop. 1986/87:89 s. 234). 14 § Underlåter målsägande, som ska höras i anledning av åklagarens talan, att infinna sig personligen vid rättegångstillfälle för huvudförhandling, ska rätten, ta ställning till om ett förelagt vite ska dömas ut samt fatta beslut om målets fortsatta handläggning enligt andra stycket. Om det inte finns särskilda skäl mot det ska rätten, i stället för att förelägga nytt vite, förordna att målsäganden ska hämtas till rätten antingen omedel- bart eller till senare dag. Paragrafen, som rör situationer när en målsägande som ska höras har kallats att inställa sig personligen till en huvudförhandling, är ändrad. Motiven till ändringarna har behandlats i avsnitt 11.7.3. I första stycket görs ett tillägg att rätten vid målsägandens utevaro ska ta ställning till om ett förelagt vite ska dömas ut och till målets fortsatta handläggning. Tillägget innebär att den tillämpning som ska följa redan av gällande rätt görs tydligare. Vidare införs i ett nytt andra stycke en presumtion att rätten ska förordna om hämtning av en målsägande som ska höras i anledning av åklagarens talan och som uteblir från en huvudförhandling. Hämtning ska ske antingen omedel- bart eller till en senare dag. Ändringarna innebär att rätten först i andra hand ska överväga att förelägga nytt vite. Ändringarna i bestämmelsen överensstäm- mer med dem som skett avseende vittnen (se 36 kap. 20 § RB). Övriga ändringar i bestämmelsen är språkliga. 15 § Uteblir den tilltalade från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling eller inställer han eller hon sig genom ombud då han eller hon har förelagts att infinna sig personligen, ska rätten i första hand pröva om målet kan avgöras enligt 15 a §. Är det inte möjligt att avgöra målet ska rätten ta ställ- ning till om ett förelagt vite ska dömas ut samt fatta beslut om målets fortsatta handläggning enligt andra stycket. Om det inte finns särskilda skäl mot det ska den tilltalade hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Är det sannolikt att hämtning inte kan ske ska den tilltalade i stället häktas, om det finns förutsättningar för det enligt 24 kap. I annat fall ska han eller hon kallas på nytt vid vite.