sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — Regeringen meddelar närmare föreskrifter om detta. Bestämmelserna i 4 kap. 13 § gäller även för andra tjänstemän än domare när de utför åtgärder enligt fjärde stycket. Bestämmelsen reglerar hovrättens domförhet. Våra överväganden finns i avsnitt 4.9.3. Ändringarna i första och nuvarande andra stycket är endast språk- liga. Det tidigare andra stycket i paragrafen, som reglerar hovrättens domförhet i brottmål, tas bort till följd av att nämndemän inte längre ska medverka i hovrätten. Ändringen innebär att det första stycket ska gälla även när hovrätten prövar brottmål. Hovrätten är därmed domför med tre lagfarna domare i dessa mål. Ändringen i femte stycket är en följdändring av att det tidigare andra stycket tas bort. 4 kap. 5 § Nämndemän utses genom val. Om det i en domsaga ingår mer än en kommun eller, utöver en eller flera kommuner, en del av en annan kommun, fördelar tingsrätten antalet nämnde- män mellan kommunerna i förhållande till kommunernas respektive kom- mundelens folkmängd. Paragrafen innehåller den grundläggande regleringen om hur nämnde- män ska utses. Våra överväganden framgår av avsnitt 6.4.2. Det tidigare tredje stycket tas bort till följd av att nämndemän inte längre deltar i hovrätten. Bestämmelsen lämnas i övrigt oförändrad. 4 kap. 6 § Valbar till nämndeman är varje svensk medborgare, som inte är underårig eller i konkurstillstånd eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . För att vara valbar till nämndeman i tingsrätt krävs vidare att han eller hon är folk- bokförd i kommunen eller den del därav som hör till tingsrätten. Den som är lagfaren domare, anställd vid domstol, åklagare, polisman eller advokat eller annan som har till yrke att föra andras talan inför rätta får inte vara nämnde- man. Till nämndeman får endast den utses som med hänsyn till omdömes- förmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Den som fyllt eller uppger något giltigt hinder är inte skyldig att ta emot uppdrag som nämndeman. Den som har avgått som nämndeman är inte skyldig att ta emot nytt uppdrag förrän . Domstolen kontrollerar självmant den valdes behörighet. Paragrafen reglerar de allmänna behörighets- och lämplighetskraven för uppdrag som nämndeman. Våra överväganden finns i avsnitt 5.6. I första stycket införs konkursfrihet som behörighetskrav för nämndemän. Ändringen innebär att personer som är försatta i konkurs inte får väljas till nämndemannauppdrag och att uppdraget för en nämndeman som har försatts i konkurs förfaller (4 kap. 8 § tredje stycket). Konkurstillstånd är en omständighet som in- går i lämplighetsbedömningen och som bör leda till att veder- börande inte väljs till nämndeman. Ändringen innebär att den som är försatt i konkurs inte är behörig att väljas. Den praktiska skill- naden torde vara begränsad, men konkurstillstånd hos en kandidat ska i fortsättningen vara ett absolut hinder mot att väljas till nämnde- man. Föreskrifter om skyldighet för kommuner och domstolar att kontrollera kandidatens respektive de valda nämndemännens be- hörighet finns i fjärde stycket och 7 b §. Vidare görs en justering till följd av att nämndemännen inte längre ska medverka i hovrätt. I andra stycket ersätts ordet bör med ordet får. Ändringen inne- bär ett förtydligande av att fullmäktige har att göra en bedömning av en kandidats lämplighet i varje enskilt fall och att enbart sådana personer som vid denna bedömning befunnits lämpliga ska få utses till nämndeman. Bestämmelsen i det tidigare andra stycket tas bort till följd av att nämndemän inte längre ska medverka i hovrätt. I nuvarande fjärde stycket (tidigare femte stycket) görs en språk- lig ändring som innebär att ordet prövar ersätts med ordet kon- trollerar. Någon förändring i sak i förhållande till gällande rätt är inte avsedd. Domstolens skyldighet att kontrollera om de valda nämndemännen uppfyller behörighetskraven avser således även i fortsättningen dels en inledande kontroll efter valet, dels löpande kontroll när det finns anledning till det . Eftersom uppdraget för en nämndeman som inte uppfyller behörig- hetskraven upphör (4 kap. 8 § andra stycket), är det emellertid inte fråga om en bedömning, utan närmast om en kontroll. 4 kap. 7 § Val av nämndeman i tingsrätt förrättas av kommunfullmäktige. Vid val av nämndemän ska eftersträvas att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön, etnisk bakgrund och yrke. Om det finns flera alternativa sätt att uppnå en allsidig sammansättning, bör de personer väljas som inte tidigare tjänstgjort som nämndemän eller som tjänstgjort kortast tid. Bestämmelsen reglerar val av nämndemän i tingsrätt. Våra över- väganden finns i avsnitt 6.4.2. Bestämmelsen i det tidigare andra stycket i paragrafen, som reg- lerar val av nämndemän i hovrätt, tas bort som en följd av att nämndemän inte längre medverkar i hovrätten. Bestämmelserna i det tidigare tredje stycket i paragrafen, som innehåller bestämmelser om proportionella val, flyttas av redaktio- nella skäl till den nya 7 c §. I det nuvarande andra stycket (tidigare fjärde stycket) görs enbart en språklig ändring. 4 kap. 7 a § Var och en får ansöka om uppdrag som nämndeman. Var och en får nominera annan till uppdrag som nämndeman. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om förfarandet vid ansökan om och nominering till nämndemannauppdrag. Bestämmelsen, som är ny, behandlar vilka som kan ansöka om och nomineras till nämndemannauppdrag samt vilka som har rätt att nominera andra till sådant uppdrag. Förslagen behandlas i av- snitt 6.4.3. I första stycket föreskrivs att var och en har rätt att ansöka om nämndemannauppdrag. Av andra stycket framgår att alla har rätt att nominera andra personer till nämndemannauppdrag. Rätten att nominera tillkom- mer organisationer och andra sammanslutningar samt fysiska per- soner. Det föreligger således ingen begränsning i nomineringsrätten. Tredje stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter för förfarandet vid ansökan om och nominering till uppdrag som nämndeman. I förordningen (20xx:xxx) om förfarandet vid ansökan om och nominering till nämndemanna- uppdrag finns närmare föreskrifter om ansöknings- och nominerings- förfarandet. 4 kap. 7 b § Kommunfullmäktige ska pröva kandidaternas (sökande och nominerade) behörighet och lämplighet för uppdraget. Bestämmelsen, som är ny, är ett förtydligande av den existerande skyldigheten för kommunen att i varje enskilt fall göra en kontroll av kandidaternas behörighet och lämplighet för nämnde- mannauppdrag. Förslaget behandlas i avsnitt 6.4.5–6.4.7. Kontrollen av behörighetsvillkoren ska göras med utgångspunkt i dels de uppgifter som framgår av det av kandidaten ingivna per- sonbeviset, dels de upplysningar som kandidaten lämnar i ansök- nings-/bekräftelseformuläret. Vid tveksamhet bör kommunen upp- mana kandidaten att ge in intyg om att han eller hon inte har för- valtare och/eller inte är försatt i konkurs, vid äventyr av att kandi- daturen annars förfaller. Uppgifterna i formuläret i förening med upplysningar som kommunen inhämtar vid referenstagning och eventuell intervju med kandidaterna kommer att utgöra underlaget för kommunernas prövning av kandidaternas lämplighet. Det är fullmäktige som ansvarar för att endast behöriga och lämpliga kandidater väljs som nämndemän. I praktiken kommer emellertid kontrollen och prövningen att ske inom den kommunala förvaltningen, som har att förse fullmäktige med listor på behöriga och lämpliga kandidater. Detta sker genom ett administrativt för- farande, och eftersom handläggaren inte fattar något beslut i frågan, utan enbart upprättar listor över kandidaterna, är det inte möjligt för en kandidat att överklaga det faktum att han eller hon inte blir föreslagen som nämndeman. Beslutet i fullmäktige kan, i enlighet med de flesta övriga kommunala beslut, angripas genom laglighets- prövning. 4 kap. 7 c § Kommunfullmäktige ska, om det är möjligt, välja minst hälften av nämnde- männen från den grupp av kandidater som inte har nominerats av ett politiskt parti som är representerat i fullmäktige (fri kvot). Valet ska i övrigt vara proportionellt, om det begärs av minst så många väljande som motsvarar det tal man får om samtliga väljandes antal delas med det antal personer valet avser ökat med 1. Om förfarandet vid sådant pro- portionellt val finns bestämmelser i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om den s.k. fria kvoten. Förslaget behandlas i avsnitt 6.4.3 och 6.4.4. Bestämmelsen i första stycket innebär att kommunfullmäktige, ska välja minst hälften av nämndemännen från den grupp av kandi- dater som inte har nominerats av ett politiskt parti, den s.k. fria kvoten. Undantag får endast ske om det i den grupp som utgör den fria kvoten inte finns tillräckligt många lämpliga kandidater. För att då undvika situationen att samtliga nämndemannaplatser inte kan besättas har fullmäktige då en möjlighet att välja en större andel kandidater från de politiska partiernas nomineringar. Däremot kan det inte ske för att t.ex. uppnå en större allsidighet i den totala nämndemannakåren eller av någon annan anledning. Det finns inga hinder för fullmäktige att välja ett större antal kandidater från den fria kvoten än som svarar mot . För detta krävs inga särskilda skäl. En sådan ordning kan bli aktuell om det inte finns tillräckligt många lämpliga kandidater bland par- tiernas nomineringar men också om det är nödvändigt för att upp- nå kravet i 7 § på en allsidigt sammansatt nämndemannakår. Bestämmelsen innebär att fullmäktige ska välja nämndemän från två grupper. Till den fria kvoten ska samtliga kandidater förutom de som har blivit nominerade av ett politiskt parti höra. Det saknar betydelse för indelningen om en kandidat är medlem i ett politiskt parti, och det finns inget som hindrar att en sådan person väljs från den fria kvoten. På samma sätt saknar det betydelse om de kandi- dater som är nominerade av partierna är partimedlemmar eller inte; de ska ändå tillhöra den grupp av kandidater som väljs genom pro- portionella val. Det är således enbart nomineringssättet som styr indelningen i de två grupperna. Av paragrafens andra stycke framgår att valet av de kandidater som har blivit nominerade av de politiska partierna även fortsätt- ningsvis ska vara proportionellt om det begärs av ett visst antal av Bestämmelsen, som motsvarar tidigare 4 kap. 7 § tredje stycket, lämnas oförändrad bortsett från att orden i övrigt införs. Detta tillägg innebär att valet av den fria kvoten kommer att ske genom majoritetsval (se 5 kap. 43 § KL). Möjligheten att begära proportionella val gäller för samtliga kandidater som nomineras av de politiska partierna. Om andelen kandidater som väljs från den fria kvoten vid något valtillfälle blir lägre än på grund av att det saknas tillräckligt många lämpliga kandidater i den gruppen, ska alltså samtliga kandidater som nominerats av de politiska partierna väljas genom proportionella val. På samma sätt ska samtliga kandi- dater som inte är nominerade av de politiska partierna väljas genom majoritetsval oavsett om fullmäktige väljer en högre andel än från denna grupp eller inte. Vid fyllnadsval ska samma valsätt tillämpas som användes för den tidigare nämndemannen. Motsvarande bestämmelse och förändringar införs i 19 c § andra stycket LAFD. 4 kap. 8 § En nämndeman väljs . Den som har fyllt får avgå som nämndeman. Domstolen får entlediga en nämndeman som visar giltigt hinder. Domstolen ska entlediga en nämndeman som genom att begå brott eller på annat sätt har visat sig olämplig för uppdraget. Om en nämndeman är behörig, upphör nämndemannens upp- drag. Fullmäktige får dock besluta att en nämndeman, som till följd av ändrad folkbokföring är behörig, får ha kvar sitt uppdrag under resten av mandatperioden. Om en nämndemans uppdrag upphör utses en ny nämndeman för den tid som återstår. Ändras antalet nämndemän inom domsagan eller länet får en nytillträdande nämndeman utses än som följer av första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. mandatperiodens längd samt rätt respektive skyldighet för nämndemän att avgå före mandat- periodens slut. Bestämmelserna i första och fjärde styckena kvarstår oförändrade. I andra stycket regleras i vilka fall en nämndeman ska entledigas från sitt uppdrag. Ändringen, som behandlas i avsnitt 7.5.3, innebär att kravet att en nämndeman ska ha visat sig uppenbart olämplig för uppdraget ersätts med ett krav som innebär att entledigande ska kunna ske redan när en nämndeman har visat sig olämplig. Vad gäller frågan om vilken typ av omständigheter som ska kunna för- anleda entledigande avses ingen förändring jämfört med tidigare förarbetsuttalanden (prop. 2005/06:180, s. 39 f. och 59). Bestäm- melsen ändras för att tydliggöra att toleransen för förtroende- skadligt beteende hos en nämndeman ska vara lägre än . Ett exempel på detta är att en nämndeman som har dömts för brott för vilket fängelse är stadgat i normalfallet ska entledigas från sitt upp- drag. En strängare bedömning ska göras även vad gäller de övriga omständigheter som har ansetts kunna utgöra grund för entledigande. I tredje stycket görs den ändringen att ordet valbar ersätts med ordet behörig. Ändringen motiveras av att begreppet behörighet får anses innefatta samtliga formella krav som framgår av 4 kap. 6 § första stycket. Begreppen används inte konsekvent i 4 kap. Det är exempelvis självklart att domstolens skyldighet enligt 4 kap. 6 §, tidigare femte stycket att kontrollera den valdes behörighet avser kontroll av bl.a. om den valde är folkbokförd i kommunen, huru- vida han eller hon har förvaltare, är myndig osv. Skyldigheten att kontrollera behörighet innefattar således kontroll av sådana om- ständigheter som bl.a. i föreliggande bestämmelse definieras som kriterier avseende valbarhet. Ändringen innebär således att begrep- pet behörighet betecknar alla de krav som enligt 4 kap. 6 § första stycket ställs på en nämndemannakandidat. Ingen ändring i sak av- ses. Våra överväganden beträffande ikraftträdande och övergångs- bestämmelser finns i kapitel 10. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen innebär att samtliga författningsförslag träder i kraft . Bestämmelserna i 1 kap. 3 b § och 2 kap. 4 § ska tillämpas i äldre lydelser om en huvudförhandling har påbörjats i målet före ikraftträdandet. Övergångsbestämmelsen innebär att såväl reglerna om tingsrättens domförhet vid huvudförhandling i brottmål som reglerna om hov- rättens domförhet ska tillämpas i äldre lydelse i de mål där huvud- förhandling i tingsrätten respektive hovrätten har påbörjats före ikraftträdandet. Det saknar alltså betydelse om handläggningen av målet har påbörjats före ikraftträdandet. Nyval av nämndemän för tiden ska ske med tillämpning av de äldre bestämmelserna. Dessa nämndemän ska väljas . Äldre bestämmelser gäller även för fyllnadsval för dessa nämnde- män. De nya bestämmelserna ska tillämpas första gången vid nyval av nämnde- män för tiden . Bestämmelsen innebär att det val av nämndemän som ska hållas , och som gäller nämndemän som ska väljas för tiden , ska ske med tillämpning av de äldre bestämmelserna. Dessa nämndemän ska endast väljas . Fullmäktige bör i så stor utsträckning som möjligt välja om de nämndemän som redan nu tjänstgör i domstolarna och endast i undantagsfall rekrytera nya nämndemän. Vid fyllnadsval för dessa nämndemän ska de äldre bestämmelserna tillämpas även på fyll- nadsvalet. Eftersom de nämndemän som börjar tjänstgöra endast väljs , kommer nyval av nämndemän återigen att ske . På detta val ska de nya bestämmelserna om val och rekrytering tillämpas. Detta innebär att de nya bestäm- melserna tillämpas första gången vid nyval av de nämndemän som väljs för tiden . 12.2Förslaget till lag om ändring i 20 kap. 1 § I mål om faderskap, föräldraskap enligt 1 kap. 9 §, vårdnad, boende, umgänge och underhåll tillämpas 14 kap. 17 och 18 §§ . Tingsrätten ska bestå av en lagfaren domare vid handläggning som sker enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. Paragrafen innehåller bestämmelser om tingsrättens domförhet vid handläggning av vissa familjerättsliga ärenden. Det andra stycket ändras som en följd av vårt förslag att minska antalet nämndemän från tre till två. Stycket justeras även språkligt. I övrigt lämnas bestämmelsen oförändrad. 21 kap. 12 § Tingsrätten ska bestå av en lagfaren domare när den avgör ett ärende enligt detta kapitel. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. Vid sammanträde får barnet höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Uteblir en part från ett sammanträde till vilket han eller hon har kallats vid vite att inställa sig personligen, får rätten besluta att parten ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. tingsrättens samman- sättning vid handläggning av ärenden enligt 21 kap. FB. Våra över- väganden framgår av avsnitt 4.6.2. Paragrafens första stycke ändras. Rätten ska som huvudregel vara domför med en lagfaren domare. Nämndemän får dock delta i av- görandet om det finns särskilda skäl för detta. Regleringen innebär en utvidgning av rättens möjligheter att avgöra ärenden om verk- ställighet enligt 21 kap. FB utan nämndemän. Regleringen av nämnde- männens medverkan i denna typ av ärenden överensstämmer där- med med vad som gäller för de allra flesta andra ärendetyper. Sär- skilda skäl för att avgöra ett ärende med nämndemän kan vara att ärendet t.ex. innefattar svåra skälighetsbedömningar. I tredje stycket görs endast språkliga ändringar. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för övriga författnings- förslag. Bestämmelserna ska tillämpas i äldre lydelser om ett sammanträde har påbörjats i ärendet före ikraftträdandet eller om ärendet har företagits till avgörande före ikraftträdandet. Bestämmelsen innehåller övergångsbestämmelser beträffande ären- den. Övergångsbestämmelsen innebär att reglerna om tingsrättens domförhet ska tillämpas i äldre lydelser om ett sammanträde har påbörjats i målet eller om målet har företagits till avgörande före ikraftträdandet. Uttrycket att målet har företagits till avgörande återfinns bl.a. i 13 kap. 3 § och 14 kap. 7 § RB. Uttrycket tar främst sikte på de situationer där ärendet slutligt föredragits för avgörande (se bl.a. prop. 1986/87:89, s. 157). Om formell föredragning inte ska äga rum, t.ex. därför att endast en domare ingår i rätten, gäller de äldre bestämmelserna om domförhet i de ärenden där slutligt beslut har bestämts före ikraftträdandet. Det saknar alltså betydelse om handläggningen av ärendet har påbörjats före ikraftträdandet. 12.3Förslaget till lag om ändring i 38 kap. 6 § Tingsrätten är domför med en lagfaren domare när den avgör en fråga som avses i 2 eller 2 a § eller i 27 kap. 2 a § tredje stycket, 5 § tredje stycket eller 6 §, 28 kap. 9 § eller 11 § första och andra styckena, 32 kap. 4 § eller 34 kap. 10 § andra stycket eller 18 §. Detsamma ska gälla i fråga om undanröjande av påföljd enligt 34 kap. 1 § 3, förverkande av villkorligt medgiven frihet eller annan åtgärd enligt 34 kap. 4 § samt åtgärd enligt 34 kap. 5 § tredje stycket eller 34 kap. 6 § andra stycket. Om det finns skäl för det får tingsrätten bestå av en lagfaren domare och två nämndemän när den avgör saken. Bestämmelsen reglerar tingsrättens domförhet vid avgörande av vissa frågor om åtgärder beträffande en redan utdömd påföljd. Våra överväganden framgår av avsnitt 4.4.4. Paragrafen ändras delvis. Regleringen innebär en utökad möjlig- het för rätten att avgöra den här typen av mål utan nämndemän. Bestämmelsen i första stycket innebär att rätten som huvudregel är domför med en lagfaren domare när den dessa frågor. Som en följd av detta tas nuvarande tredje stycket bort. Bestämmelsen i andra stycket är ny och innebär att rätten får vara sammansatt av en lagfaren domare och två nämndemän om det finns skäl för det. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för övriga författnings- förslag. Bestämmelsen ska tillämpas i äldre lydelse om en huvudförhandling har påbörjats i målet före ikraftträdandet. Bestämmelserna motsvarar övergångsbestämmelsen till förslaget till lag om ändring i (punkten 2). Se kommentaren till den övergångsbestämmelsen. 12.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar En kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. Fler än fyra lagfarna ledamöter får inte ingå i rätten. Bestämmelser om domförhet vid behandling av vissa mål finns i fastig- hetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (2003:389) om elektronisk kommu- nikation och lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Bestämmelser om domförhet vid behandling av mål om laglighets- prövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) finns i 13 a §. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd är kammarrätten domför med två lagfarna ledamöter, om de är ense om slutet. Detsamma gäller vid behandling av andra frågor i mål där prövningstillstånd krävs för prövning av ett överklagande, om frågorna behandlas före eller i samband med frågan om Vid behandling av en fråga om avvisning av ett över- klagande på grund av att det har kommit in för sent är kammarrätten domför med två lagfarna ledamöter, om de är ense om slutet. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är kammarrätten dom- för med en lagfaren ledamot. Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren ledamot i kammarrätten eller, om åtgärderna inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna ledamöter, av en annan anställd i kammarrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om detta. Paragrafen innehåller bestämmelser om kammarrättens domförhet. Förslaget behandlas i avsnitt 4.10. Bestämmelserna i det tidigare andra, tredje, fjärde och femte stycket tas bort till följd av att nämndemän inte längre ska med- verka i kammarrätt. När en kammarrätt slutligt avgör mål om laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) i sak ska den bestå av tre lagfarna ledamöter och två sådana särskilda ledamöter som anges i 13 b §. Om en av de särskilda ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. En kammarrätt är domför utan de särskilda ledamöterna vid prövning av mål som är av enkel beskaffenhet. Paragrafen innehåller bestämmelser om kammarrättens domförhet i mål om laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen. Det första och tredje stycket justeras språkligt till följd av att det tidigare fjärde stycket i 12 § tas bort. Inga ändringar i sak är av- sedda. Detta innebär att särskilda ledamöter även framöver ska delta när en kammarrätt slutligt avgör dessa mål om de inte är av enkel beskaffenhet. Förvaltningsrätten ska bestå av en lagfaren domare om inte annat följer av 17 a, 18, 18 b eller 18 c § eller av annan författning. Om domförhet vid behandling av mål om fastighetstaxering, av vissa mål om elektronisk kommunikation och av mål om granskning av film och video- gram finns bestämmelser i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation och lagen (2010:1882) om ålders- gränser för film som ska visas offentligt. Paragrafen reglerar när en förvaltningsrätt är domför. Förslaget be- handlas i avsnitt 4.8.3. Av första stycket, som har ny lydelse, framgår att förvaltnings- rätten som huvudregel ska bestå av en lagfaren domare. Bestäm- melsen om domförhet i förvaltningsrätt motsvarar därmed vad som gäller för tingsrätt (1 kap. 3 § RB).