sou · H1B350 · 2013-07-10 00:00:00 — Genom införandet av ett nytt andra stycke utsträcks förbudet till att gälla även vid annonsering i samband med sådana databasöver- föringar som beskrivs i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen. Efter- som avsikten med den föreslagna utvidgningen endast är att upphä- va den i detta avseende nuvarande skillnaden mellan annonsering i tryckta medier och periodiska skrifter som publiceras på internet framgår av paragrafens lydelse att det utvidgade förbudet endast träffar sådan information som tillhandahålls av redaktioner för perio- diska skrifter. Annonser som tillhandahålls av andra aktörer faller alltså, oavsett i vilket medium annonseringen sker, även fortsätt- ningsvis utanför förbudet. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i avsnitt 11.5. Paragrafen föreskriver krav på informationstexter vid marknads- föring genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ordningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter. Genom det nya andra stycket utvidgas paragrafens tillämpnings- område på motsvarande sätt som i 7 kap. 4 § alkohollagen. Vi hän- visar till kommentaren till den paragrafen. Se även kommentaren till 14 § alkoholförordningen. Paragrafens tidigare andra stycke har överförts oförändrat till det nya tredje stycket. I paragrafen behandlas de sanktioner som kan tillgripas vid över- trädelser av de särskilda bestämmelserna om marknadsföring i 7 kap. alkohollagen. Genom tillägget utvidgas tillämpningsområdet för marknadsstörningsavgiften till att omfatta även överträdelser av för- budet i 7 kap. 1 § andra stycket alkohollagen mot att rikta mark- nadsföring av alkoholdrycker särskilt till eller skildra barn och ung- domar som inte har fyllt . Ett motsvarande tillägg görs sam- tidigt i 29 § andra stycket marknadsföringslagen. De i paragrafen gjorda hänvisningarna har justerats med anledning av ändringarna i 7 kap. 7 §. Följaktligen ska även underlåtenhet att iaktta det föreslagna kravet på informationstext i en annons i en tid- ning som ges ut på internet anses vara otillbörlig mot konsumenter vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 11.4.2. Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser som möjliggör för kom- munerna att vid tillsynen av den som har serveringstillstånd och av den som bedriver anmälningspliktig detaljhandel med eller ser- vering av folköl att ta ut en tillsynsavgift. Genom ändringen i tredje stycket ges kommunen rätt att ta ut en avgift för den tillsyn som kommunen föreslås få bedriva med stöd av 9 kap. 2 § alkohollagen av sådana yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner för vilka särskilda regler införs i 5 kap. 6 § alkohollagen. Rätten att ta ut avgift omfattar såväl anmälningsförfarandet som kostnaden för den löpande tillsynen. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om kommunens och polismyn- digheten tillsyn. Genom ändringen i andra stycket får nämnda myn- digheter till uppgift att, utöver serveringsbestämmelserna och reglerna om detaljhandel med folköl, utöva tillsyn även över efterlevnaden av de bestämmelser som föreslås införas i 5 kap. 6 § om yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner. Ändringen i första stycket får till följd att länsstyrelsernas till- synsfunktion enligt 9 kap. 1 § andra stycket utvidgas på motsvarande sätt. Länsstyrelsernas får sålunda i uppgift att granska kommuner- nas hantering av anmälningar och egenkontrollprogram (se 5 kap. 6 §) samt genomförda kontrollköp (se 9 kap. 15 a §). De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.4. I paragrafen införs ett nytt andra stycke som ger KO utökade möj- ligheter att självständigt meddela förbud vid överträdelser av bestäm- melserna om marknadsföring i 7 kap. alkohollagen. Motsvarande bestämmelse när det gäller överträdelser av tobakslagens regler om marknadsföring införs i 20 § tredje stycket tobakslagen. Vi hänvisar till kommentaren för den bestämmelsen. Även paragrafens tredje stycke är nytt. Stycket, som har utformats med 26 § marknadsföringslagen som förlaga, stadgar att ett förbud eller åläggande enligt andra stycket ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Även i de fall KO meddelar förbud eller ålägganden finns sålunda en stark presumtion för att förena dessa med vite. I paragrafen regleras kommunernas möjlighet att genom avtal helt eller delvis överlåta författningsreglerade uppgifter till varandra. Bestämmelsen möjliggör sålunda samarbeten på nivå när det gäller tillsyn enligt alkohollagen. I vissa fall är emellertid möjlig- heten att överlåta befogenhet begränsad, bl.a. när det gäller rätten att meddela försäljningsförbud enligt 9 kap. 19 § i fråga om detalj- handel med eller servering av folköl (punkten 4). Som närmare redogörs för i kommentaren till 9 kap. 19 § föreslår vi att tillsynsmyndigheten ska ges möjlighet att förbjuda en närings- idkare som inte följer alkohollagens bestämmelser om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner att fortsätta med verk- samheten. I konsekvens härmed har punkten 5 justerats så att även sådana beslut undantas från det område enligt vilket kommunernas uppgifter kan överlåtas. I paragrafen har införts ett nytt tredje stycke som anger att en kommun som har mottagit en anmälan enligt 5 kap. 6 § första stycket ska skicka en kopia av anmälan till FHI. I konsekvens härmed ankommer det följaktligen också på kommunen att under- rätta FHI om sådana administrativa sanktioner som vidtas mot den näringsidkare som har gett in anmälan, t.ex. ett förbud (se kom- mentaren till 9 kap. 19 § andra stycket). Skyldigheten för FHI att med hjälp av automatiserad behandling föra ett centralt register för tillsyn, uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av statistik framgår av 13 kap. 1 §. Se även kommentaren till 7 kap. 14 a §. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen införs en skyldighet för den som yrkes- mässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner att till tillsyns- myndigheten lämna de uppgifter som är nödvändiga för att myndig- heten ska kunna föra statistik över verksamhet enligt alkohollagen (se kommentaren till 9 kap. 7 § angående kommunernas informa- tionsskyldighet). FHI föreslås få meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas för statistiska ändamål (se kommentaren till 4 § alkohol- förordningen). har FHI rätt att enligt med hjälp av automatiserad behandling föra ett centralt register för tillsyn, upp- följning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av statistik (se 13 kap. 1 § AL). Den nya bestämmelsen innebär att FHI:s register, som får innehålla uppgifter om den som har serveringstillstånd, tillverkare av sprit- och alkoholdrycker, parti- handlare samt den som bedriver handel med teknisk sprit (se prop. 2009/10:125 s. 176), också måste få innehålla uppgifter om de närings- idkare som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.3. Paragrafen är ny. I första stycket stadgas att tillsynsmyndighet har rätt att genom- föra kontrollköp för kontroll av att den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner förvissar sig om att mottagaren har uppnått den ålder som anges i 3 kap. 7 § första stycket. Kontroll- köp innebär att tillsynsmyndigheten initierar en situation där myn- dig person med ungdomligt utseende försöker handla och testar om leverans medges eller vägras när ålderskontroll av testpersonen inte låter sig göras eftersom denne uppger sig sakna legitimations- handling. De som är utvalda att utföra kontrollköpen är . Kontrollköpet ska således användas som en del i tillsynsmyndig- heternas kontroll av förvissandekravet i 3 kap. 8 § tredje stycket vid yrkesmässiga leveranser av alkoholdrycker till privatpersoner. Kon- trollköpet syftar alltså inte till att kontrollera försäljningen eller andra led i försäljningskedjan, utan endast leveransen av alkohol- drycker till privatpersoner. Befogenheten att utföra kontrollköp gäller samtliga de myndig- heter som har att utöva tillsyn enligt alkohollagen. Formellt omfattar den således FHI, länsstyrelserna, kommunerna och polisen. Som utvecklats i avsnitt 17.4 är dock avsikten att den faktiska tillsynen gentemot näringsidkare primärt ska utövas av i kommunerna efter- som det är dessa som i praktiken kommer att ha förutsättningar att tillämpa bestämmelsen. I paragrafens andra stycke stadgas att kontrollköp får genom- föras utan att näringsidkaren underrättas i förväg. I kontrollköpet som metod ligger att hela köpet måste genomföras utan att tillsyns- myndigheten ger sig till känna för att få någon effekt. Bestämmelsen ger alltså tillsynsmyndigheten rätt att genomföra kontrollköpet dolt för den näringsidkare som ombesörjer leveransen. Bestämmelsen föreskriver vidare att tillsynsmyndigheten efter ett genom- fört kontrollköp ska underrätta näringsidkaren om detta. Eftersom kontrollen endast genomförs gentemot den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner behöver följaktligen någon underrättelse inte ske till säljaren eller till de aktörer som eventuellt är inblandande i den föregående försäljnings- och trans- portkedjan. I kontrollköpet som metod ligger att tillsynsmyndig- heten efter ett genomfört köp gör en individuell uppföljning mot den som åtgärden riktats mot, dvs. den näringsidkare som yrkes- mässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner. För att säkerställa en likformig tillämpning av reglerna om kon- trollköp anges i tredje stycket att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska bemyndigas att meddela föreskrifter om genomförandet av kontrollköp. De närmare skälen för förslaget utvecklas i avsnitt 17.6.2. Genom det nya andra stycket införs en möjlighet för tillsynsmyn- digheten att genom administrativa sanktioner – förbud eller varning – ingripa mot en näringsidkare som inte följer alkohollagens be- stämmelser om yrkesmässig leverans av alkoholdrycker. Sank- tionerna kan meddelas av den kommun till vilken anmälan av verksamheten har gjorts (se kommentaren till 5 kap. 6 § första stycket samt till 9 kap. 2 och 6 §§). Räckvidden av ett meddelat förbud är därmed inte geografiskt avgränsat till den eller de kom- muner där de yrkesmässiga leveranserna rent faktiskt bedrivs. Ett förbud träffar endast yrkesmässiga leveranser av alkohol- drycker. I den mån näringsidkaren bedriver även annan verksamhet eller levererar även andra varor än alkoholdrycker omfattas dessa verksamheter inte av förbudet. Det tidigare andra stycket har flyttats till tredje stycket. Lagtexten har kompletterats med en hänvisning till det nya andra stycket. Vidare har lagtexten justerats så att vad som tidigare endast gällt för försäljningsförbud utsträcks till att gälla vid sådana förbud mot yrkesmässig leveransverksamhet som införs genom andra stycket. Fjärde stycket motsvarar innehållsmässigt det tidigare tredje stycket. Som en konsekvens av införandet av det nya andra stycket har emellertid den i fjärde stycket gjorda hänvisningen justerats. Av paragrafens femte stycke, som är nytt, framgår att det i första hand ankommer på den kommun där näringsidkaren har sitt säte att besluta om administrativa sanktioner enligt andra stycket vid över- trädelser av lagens bestämmer om yrkesmässig leverans av alkohol- drycker. Om näringsidkaren saknar säte i landet beslutar om sådana förelägganden. Sanktionsbestämmelsen korre- sponderar sålunda i detta avseende med den föreslagna anmälnings- plikten enligt 5 kap. 6 § första stycket. Beslut om förbud eller varning kan överklagas hos allmän för- valtningsdomstol (se 10 kap. 1 §). Överträdelser av ett förbud meddelat enligt andra stycket är straffsanktionerade (se ändringen i 11 kap. 9 § andra stycket). De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.7. Genom ändringen införs en möjlighet att överklaga de förbud som KO föreslås få meddela enligt 9 kap. 3 § andra stycket. En mot- svarande bestämmelse införs i 20 § tredje stycket tobakslagen. Vi hänvisar till kommentaren för den paragrafen. Genom ändringen i första stycket kopplas en straffsanktion till de i 3 kap. 7 och 8 §§ föreslagna förbuden mot att i vissa närmare angivna fall leverera alkoholdrycker till privatpersoner. Det straffbara om- rådet överensstämmer därmed i detta avseende med vad som gäller vid försäljning eller utlämnande enligt nämnda bestämmelser. Den som fysiskt levererar alkoholdryckerna är personligt ansvarig. I paragrafens andra stycke har hänvisningen i punkten 3 justerats som en följd av införandet av ett nytt andra stycke i 9 kap. 19 §. Genom punkten 4, som är ny, kopplas en straffsanktion till över- trädelser av sådana förbud mot yrkesmässig leverans av alkohol- drycker som tillsynsmyndigheten föreslås få meddela med stöd av 9 kap. 19 § andra stycket. Sådana förfaranden behandlas därmed straffrättsligt på samma sätt som t.ex. överträdelser av försälj- ningsförbud vid detaljhandel med folköl. Bestämmelsen innebär vidare att en näringsidkare som bedriver yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till konsumenter utan att ha iakttagit anmälnings- plikten i 5 kap. 6 § första stycket döms för olovlig dryckeshante- ring. I dessa fall träffar straffansvaret den som har ansvaret för att reglerna om anmälningsplikt och verksamhetsförbud följs. Punkten 5 motsvarar den tidigare punkten 4. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.5.1 och 17.7. 20.4Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:267) med instruktion för Genom paragrafen, som är ny, införs en skyldighet för FHI att löpande samråda med på de områden där myndig- heterna har ett gemensamt tillsynsansvar. Motsvarande skyldighet för att samråda med FHI införs i 6 § förordningen (2009:607) med instruktion för . Samrådsskyldigheten behandlas närmare i avsnitt 11.3. 20.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:607) med instruktion för Genom paragrafen, som är ny, införs en skyldighet för Konsument- verket att löpande samråda med FHI på de områden där myndig- heterna har ett gemensamt tillsynsansvar. Motsvarande skyldighet för FHI att samråda med införs i 3 a § förord- ningen (2009:267) med instruktion för . Vi hänvisar till kommentaren för den paragrafen. 20.6Förslaget till förordning om ändring i alkoholförordningen (2010:1636) Paragrafen har till en början justerats så att FHI:s nuvarande möjlig- het att meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska finnas i en anmälan enligt 5 kap. 5 § samt 8 kap. 3, 4, 6 eller 7 § alkohollagen utsträcks till att också avse anmälningar avseende yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner enligt 6 kap. 6 § första stycket. Justeringen kommer till utryck punkten 1. De närmare skälen för förslaget i denna del utvecklas i av- snitt 17.5.3. Som framgår av kommentaren till 9 kap. 14 § har vi föreslagit att en skyldighet ska införas för den som yrkesmässigt levererar alko- holdrycker till privatpersoner att till tillsynsmyndigheten lämna de uppgifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna föra stati- stik över verksamheten. Genom ändringen i punkten 5 utsträcks FHI:s nuvarande rätt att i vissa närmare angivna fall meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas för statistiska ändamål till att omfatta även verksamhet som innefattar yrkesmässig leverans av alkoholdrycker till privatpersoner. De närmare skälen för vårt förslag i denna del utvecklas i av- snitt 17.6.3. Paragrafen innehåller föreskrifter om den närmare utformningen av sådana informationstexter som, enligt 7 kap. 7 § första stycket alko- hollagen, ska återges vid marknadsföring genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra skrifter på vilka tryck- frihetsförordningen är tillämplig, och som med avseende på ord- ningen för utgivningen är jämförbara med periodiska skrifter. Vi har föreslaget att kravet på informationstexter ska utsträckas till att gälla även för annonsering i samband med sådana databas- överföringar som beskrivs i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen (se kommentaren till 7 kap. 7 andra stycket alkohollagen). Efter- som föreskrifterna är utformade utifrån utgångspunkten att kravet på informationstexter endast gäller för tryckta medier föranleder utredningens förslag vissa tekniska anpassningar av den nuvarande terminologin. Ändringarna kommer till uttryck i första stycket. Genom det nya andra stycket klargörs att det nuvarande kravet på att informationstexten ska täcka minst tjugo procent av annonsens yta inte ska gälla vid annonsering i tidningar som ges ut på internet (i den mån dessa inte omfattas av bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket TF). Därmed inte sagt att det i 7 kap. 7 § första stycket alko- hollagen föreskrivna kravet på att alkoholannonser på ett tydligt sätt ska återge en informationstext, ska efterges eller reduceras. Frågan om en enskild informationstext är tillräckligt tydlig bör, när det gäller annonsering i samband med sådana databasöverföringar som beskrivs i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen, besvaras utifrån en mer nyanserad bedömning där informationstextens storlek bör vara en av flera faktorer att beakta. De närmare skälen för vårt förslag i denna del utvecklas i av- snitt 11.5. av experten , chefsjurist Mitt särskilda yttrande avser utredningens förslag på tillsyn vid ut- lämning i samband med e-handel och hemleverans av alkohol- drycker till konsumenter (kapitel 17 och tillhörande författnings- förslag). Den kartläggning som utredningen har gjort visar att den kommer- siella e-handeln med alkoholdrycker till svenska konsumenter fortsätter att öka. Det finns enligt min uppfattning all anledning att anta att denna utveckling kommer att accelerera, om inte regel- verket tydliggörs och en effektiv tillsyn bedrivs. Detta visar inte minst den undersökning som Systembolaget har låtit genomföra och som omnämns i betänkandet.1 Den förväntade utvecklingen är också kopplad till att det på detta område, som utredningen påtalar, förekommer marknadsföring som inte är förenlig med de svenska marknadsföringsreglerna. Jag menar att det här finns skäl att dra paralleller till utvecklingen på den svenska spelmarknaden med ett ökande antal oreglerade aktörer, där det på flera håll har ifrågasatts om det svenska spelmonopolet och den aktuella lagstiftningen står i proportion till sitt syfte att begränsa spelandet.2 En stor del av den kommersiella verksamhet kring svensk privat- införsel som bedrivs är av en helt annan karaktär än den ren- odlade transporttjänst som prövades i den s.k. Rosengrendomen3, 1Carin och , Försäljning av alkohol på nätet, . 2Se t.ex. för europapolitiska studier (SIEPS), EU och svenska monopol – teori, verklighet och framtid (2005:6), s. 87 f och , Staten på spelmarknaden – når man målen? (RIR 2012:15), s. 89 f. 3Mål C-170/04, m.fl. mot Riksåklagaren. som låg till grund för införandet av privatinförselundantaget 2008. Verksamheter kring privatinförsel i bedrivs istället på ett sätt som uppvisar påtagliga likheter med detaljhandel. Utredningen har konstaterat att det råder stor osäkerhet beträffande lagligheten av flera av de verksam- heter och affärsupplägg som förekommer på den svenska mark- naden. Jag instämmer huvudsakligen i utredningens beskrivning av de alkoholpolitiska och andra problem som är förknippade med den växande kommersiella e-handelsverksamheten. Jag instämmer också i slutsatsen att regelverket bör ses över. En sådan översyn är enligt min mening en förutsättning för att den svenska ansvarsfulla alkoholpolitiken ska kunna upprätthållas. Tyvärr finner utredningen att en översyn av regelverket inte ryms inom uppdraget. Min uppfattning är dock att för att säkerställa en effektiv tillsyn inom e-handel och hemleverans av alkoholdrycker måste det först klargöras vad som är tillåtet respek- tive otillåtet i förhållande till svensk lagstiftning som rör försälj- ning till konsument i , dvs. räckvidden av det s.k. privat- införselundantaget i 3 kap. 9 § första stycket jämfört med 4 kap. 4 § andra stycket 7 alkohollagen. Jag menar att det är sannolikt att den rådande situationen med avsaknad av tillsyn och myndighets- ingripanden delvis kan hänföras till de juridiska tolkningsproblem som dagens materiella regler ger upphov till. En grundläggande förutsättning för en effektiv och verkningsfull tillsyn av e-handel och hemleverans med alkoholdrycker är att det finns ett tydligt regelverk. Utredningen föreslår anmälningsskyldighet och tillsyn när det gäller enbart det sista ledet i e-handelsverksamheten, dvs. utläm- nandet till konsument, utan att klargöra var gränserna går för lagligheten i den kommersiella e-handelsverksamheten som sådan. Förslaget omhändertar därför inte huvudproblematiken med en växande kommersiell verksamhet som innebär både rättssäker- hetsproblem och riskerar att undergräva en av hörnstenarna i svensk alkoholpolitik, dvs. Det betyder också att denna verksamhet även fortsättningsvis till stor del kommer att stå helt utan tillsyn. Jag menar att förslaget dessutom innebär att tillsyn kan komma att bedrivas över verksamhet som, vid en senare prövning, i grunden kan visa sig vara olaglig. Detta innebär alltså en risk att olaglig alkoholhantering indirekt ges obefogad legitimitet. Här ska på- pekas att det i realiteten ofta är samma aktör som agerar i flera led. Resultatet blir alltså att tillsynen riskerar att motverka sitt grund- läggande syfte, dvs. att säkerställa regelefterlevnad. Uppgiften att bedriva den typen av tillsyn lär bli vansklig för de tilltänkta till- synsmyndigheterna, , länsstyrelserna och kom- munerna. Förslaget kommer dock att välkomnas av de aktörer som – såsom utredningen beskriver – söker legitimera en verksamhet vars laglighet är omstridd med formuleringar om att försäljningen är laglig eller med hänvisningar till att företaget är registrerat hos (trots att inte gör någon prövning eller utövar tillsyn av verksamheten utifrån reglerna i alkohollagen). Jag anser också att förslaget innebär att möjligheten att långsiktigt upprätthålla detaljhandelsmonopolet både politiskt och EU-rättsligt påverkas negativt. Förslaget riskerar alltså att förstärka de alkohol- politiska problem som redan finns med den nuvarande situationen. De allvarliga alkoholpolitiska konsekvenser som förslaget riskerar att få kan enligt min mening inte uppvägas av de eventuella fördelar som kortsiktigt skulle kunna nås med ett system för tillsyn över enbart det sista ledet i den verksamhet som de facto sker på den svenska marknaden. Ett förslag om tillsyn över enbart utlämningen av alkoholdrycker kan enligt min uppfattning endast baseras på ett tydliggörande av att de övriga leden av e-handeln som sker i inte är lagliga. Det är beklagligt att utredningen inte har ansett att ett klargörande av det tillåtna området för alla led i e-handelskedjan kunnat ske inom uppdraget. I avsaknad av det arbetet borde utredningen enligt min uppfattning ha konstaterat att det med nuvarande uppdrags- formulering inte går att fullgöra syftet med uppdraget och avstått från att lämna förslag om tillsyn. Tillsyn av marknadsföring av alkoholdrycker och tobak samt tillsyn och ålderskontroll vid e-handel och hemleverans av alkoholdrycker En särskild utredare ska bl.a. -göra en kartläggning av omfattningen, inriktningen och formerna av sådan marknadsföring av alkoholdrycker som riktar sig till konsumenter, -kartlägga i vilken omfattning barn och ungdomar exponeras för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier och tv (inklusive beställ-tv) samt klarlägga vilka metoder som används,