sou · H0B393d2 · 2013-01-01 00:00:00 — I förlängningen kan arbe- tet förhoppningsvis bidra till mer kompletta inlagor och ett minskat behov av kompletteringsåtgärder från hovrättens sida. När det är klart att en part begär förnyad bevisupptagning i hovrätten, i form av tilläggs- eller omförhör, måste hovrätten pröva framställningen och fatta ett beslut i frågan. Eventuellt föregås beslutet av skriftväxling med motparten. På de flesta hovrätter fattades beslutet tidigare vid en föredragning med tre ledamöter (bl.a. för att utveckla en enhetlig praxis inom hovrätten), men är det vanligare att frå- gan avgörs av en domare. Enligt vår bedömning är det en utveckling i rätt riktning. Eftersom det ofta rör sig om relativt enkla beslut framstår det som onödigt resurs- krävande att som regel ta i anspråk tre domare. Som påpekats ovan pågår det diskussioner såväl inom som mellan hovrätterna om tillämpningen av bestämmelserna. Det har framkommit att flera domare vid olika hovrätter förordar en mindre restriktiv tillämpning av bestämmelserna, d.v.s. att en motiverad framställning om förnyad bevisupptagning (i första hand tilläggsfrågor) ska kunna leda till bifall i fler fall. till samtliga hovrätter har antalet framställ- ningar varit relativt litet. har genomfört en undersökning beträffande omfattningen av förnyade förhör i brottmålen (tilläggsförhör eller omförhör). Undersökningen in- nebar att beredningschefsgruppen bl.a. fick i uppdrag att under en månad föra en förteckning över de beslut under beredningen som avsåg en begäran om förnyat förhör samt att samla in rapporter från ordförandena angående de fall då samma fråga har väckts under förhandlingen. Undersökningen visade att frågan om förny- at förhör i genomsnitt hade uppkommit i fem mål per avdelning. Möjligen är det rimligt att räkna med en förändring i riktning mot ett ökat antal framställningar, delvis med hänsyn till den nämnda utvecklingen mot en mindre restriktiv hållning från hovrätternas sida. En konsekvens av de ändrade reglerna för bevisupptagning i hovrätten kan antas vara att färre förhandlingar behöver ställas in. Statistiken över antalet inställda mö- ten i hovrätten visar att det har skett en sådan utveckling.6 Eftersom de flesta vitt- nen inte behöver inställa sig till hovrätten för ett förhör riskerar färre förhandling- ar att ställas in på grund av någons utevaro. En annan konsekvens är att det är enklare att planera en huvudförhandling i hovrätten och att beräkna hur mycket tid den kommer att ta i anspråk. Enligt en hovrätt har det inneburit mindre övertid för expeditionsvakterna. Överhuvudtaget är det enklare att förutse vad som kom- mer att hända i hovrätten, både för parterna och för domstolen. Ytterligare en påtalad förändring – som antas ha samband med reformen – är att det sker färre återkallelser i hovrätten än före reformen. Av statistiken över inställda möten i hovrätten framgår att 424 brottmålsförhandlingar och 67 tviste- målsförhandlingar ställdes in på grund av återkallel- ser. 2009 ställdes 384 brottmålsförhandlingar och 61 tviste- målsförhandlingar in av samma skäl. har 319 brottmålsförhandlingar och 15 6 Se tabell 1, bilaga 6. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG tvistemålsförhandlingar ställts in på grund av återkallel- ser. Den påstådda utvecklingen får alltså visst stöd i statistiken. Det kan i sammanhanget även nämnas att statistiken när det gäller överklagan- defrekvensen för brottmålen inte visar på någon märkbar förändring i och med reformen.7 En positiv effekt av de ändrade reglerna för bevisupptagning i hovrätten är att domskrivningen i hovrätten har underlättats. Det förekommer mer sällan nya uppgifter i hovrätten som behöver redovisas i domen. En utveckling som talar i motsats riktning är emellertid att ändringsfrekvensen har ökat för vissa hov- rätter, vilket innebär att hovrätten oftare ändrar något i tingsrättens dom och därmed skriver mer . Statistiken visar dock att ändringsfrekvensen totalt sett för samtliga hovrätter inte har ökat i och med reformen. Andelen brottmål och tvistemål som har registrerats som ändrade i uppgick till totalt . 2009 var andelen och är andelen . Det kan även ifrågasättas om den förändring som har visat sig i statistiken för vissa domstolar beror på reformen eller har helt andra förklaringar. Enligt vår bedömning är det senare mer troligt. Som framgått har sekreterarna i hovrätten både blivit av med arbetsuppgifter och fått tillkommande arbetsuppgifter som en följd av de nu behandlade förändringar- na. Enligt vår bedömning är det emellertid tydligt att förändringarna har lett till en totalt sett minskad arbetsbörda för sekreterarna på hovrätterna. Som tidigare nämnts har reformen också fått till följd att flera hovrätter har reducerat antalet sekreterartjänster. Inte vid någon av hovrätterna har det framställts som ett pro- blem, utan den befintliga personalstyrkan förefaller väl klara av de löpande arbets- uppgifterna. Förklaringen ligger antagligen i att antalet kallade personer har mins- kat kraftigt i hovrätten liksom de arbetsuppgifter som är relaterade till en inställel- se. De arbetsuppgifter som har tillkommit för sekreterarna efter reformen är inte så omfattande och arbetskrävande att de väger upp den arbetsbesparing som re- formen i denna del har gett upphov till för sekreterarna. När det gäller kompletteringarna av bevisuppgifterna kan det förväntas ske en utveckling i positiv riktning. Sannolikt kommer ombudens kunskap om EMR och om vad en bevisuppgift i hovrätten ska innehålla successivt att öka bl.a. som en följd av hovrätternas arbete med informationsutbyte med aktörerna. Å andra sidan kan möjligen antalet framställningar komma att öka . Som redan har framhållits anser vi att de kvalitetskontroller av videoförhören som sekreterarna utför är alltför omfattande. Enligt vår bedömning motiverar inte resultatet av kontrollerna de resurser som tas i anspråk för att utföra dem. Kontrollerna bör kraftigt reduceras i omfattning och utföras på ett mer enhet- ligt sätt inom domstolarna. Vidare bör eventuellt dubbelarbete uppmärksam- mas och undvikas. I ett längre perspektiv anser vi att det även finns skäl att överväga om kontrollerna över huvudtaget bör utföras annat än när det är sär- skilt motiverat, t.ex. i särskilt omfattande mål eller när en förhandling ska hållas på annan ort. Mot den tid som sekreterarna lägger ned och de resurser som kontrollerna krä- ver ska naturligtvis vägas den nytta som kontrollerna trots allt medför när ett fel upptäcks. Alternativet hade i de flesta fallen varit att felet hade upptäckts 7 Se tabell 7, bilaga 5. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG vid förhandlingen och föranlett att den hade fått ställas in. Det förhållandet förändrar emellertid inte vår tidigare redovisade bedömning, nämligen att kon- trollerna är omotiverat omfattande och att nyttan med arbetsuppgiften som så- dan kan ifrågasättas. Vår bedömning är vidare att det förhållandet att den mesta muntliga bevisning- en läggs fram genom en uppspelning av videoförhöret från tingsrätten har medfört viss arbetslättnad även för domarna, men att förändringarna inte har haft någon stor betydelse för domarnas totala arbetsbelastning. Det är visserli- gen resursbesparande att arbetet med tilltrosfrågorna har minskat. För domar- nas del har de nya bestämmelserna om förnyad bevisupptagning i hovrätten emellertid även inneburit en ny form av preliminärfrågor som förekommer med jämna mellanrum. En annan omständighet som ska beaktas är att förändringarna kan antas bidra till ett minskat antal inställda förhandlingar. Hovrätterna själva har ifrågasatt om det förhållandet har någon betydelse från resurssynpunkt för domstolarna (men väl för parterna, andra aktörer och rättsväsendet i stort). Vi tror emeller- tid att det är resursbesparande även för domstolarna att en förhandling blir av och att ett mål kan avgöras som planerat. Inför en förhandling har både sekre- terare och domare lagt ner arbete för att planera och förbereda förhandlingen. Det är inte säkert att nyttan av det arbetet kan tas tillvara vid en senare för- handling. Dessutom har både lokaler och personalresurser bokats upp. En faktor som talar i den andra riktningen, d.v.s. att hovrättens behov av re- surser har ökat, är att den genomsnittliga förhandlingstiden för vissa förhand- lingstyper har ökat något (t.ex. de medellånga tvistemålsförhandlingarna). Å andra sidan har den genomsnittliga förhandlingstiden för andra typer av för- handlingar minskat (t.ex. de lite längre tvistemålsförhandlingarna). Det ska också beaktas att det totala antalet tvistemålsförhandlingar har minskat som en följd av de nya bestämmelserna om prövningstillstånd, se mer avsnitt 5.7. Vår samlade bedömning är att det förhållandet att det numera som regel inte hålls några nya förhör i hovrätten inte kan sägas ha gett upphov till några märkbara förändringar när det gäller förhandlingstiderna i hovrätten totalt sett. Av domstolarnas uppgifter framgår att ett tilläggsförhör, när ett sådant väl kommer till stånd, sällan vållar hovrätterna några verkliga bekymmer eller har någon större inverkan . Eftersom framställningen ofta av- ser en målsägande eller en tilltalad som ändå finns närvarande under förhand- lingen, har det som regel inte heller inneburit att någon förhandling har behövt ställas in. I de fall det har avsett en person som inte har kallats till förhandling- en, har tilläggsfrågorna ofta kunnat ställas per telefon. Det har även i flera fall förekommit att en framställning har frånfallits efter att en uppspelning av för- höret från tingsrätten har skett vid förhandlingen eftersom förhöret då har uppfattats som komplett. I förhandlingssituationen synes de nya bestämmel- serna alltså inte ha haft någon stor betydelse från resurssynpunkt. Sammanfattningsvis är det vår bedömning att sekreterarnas arbetsmängd har minskat (eller i vart fall borde ha minskat) på ett märkbart sätt och att bestäm- melserna därför har gett upphov till ett minskat resursbehov för hovrätterna. När det gäller domarnas arbetsmängd har de nya bestämmelserna både lett till arbetslättnader och nya arbetsuppgifter. Totalt sett när det gäller de nu behand- lade delarna av reformen är det vår bedömning att domarnas arbetsmängd i princip är oförändrad. Förändringarna i arbetsuppgifter för domarnas del har således i vart fall saknat betydelse från resurssynpunkt. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG Hovrätterna bör överväga att kraftigt begränsa kvalitetskontrollerna av video- inspelningarna från tingsrätterna. Kontrollerna bör göras mindre omfattande och bara utföras när en huvudförhandling är aktuell i målet. Dessutom bör eventuella dubbelkontroller undvikas. Hovrätterna bör vidare överväga att anta enhetliga riktlinjer för hur och i vilka fall kontrollerna ska ske. Vi anser att hovrätterna i vart fall även bör överväga att avskaffa kontrollerna utom i mål där det är särskilt påkallat. Det arbete som sker vid vissa hovrätter för att skapa en dialog med brukarna, bl.a. i syfte att förbättra kvaliteten på inlagorna i hovrätten, bör fortsätta och spridas till andra hovrätter. Hovrätterna bör inrätta enhetliga och effektiva rutiner för hur preliminärfrå- gorna avseende förnyad bevisupptagning bereds och avgörs inom hovrätten. Det kan även finnas skäl att överväga en ökad användning av elektroniska ru- tiner under beredningen. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG 5.4.1Domstolarnas användning av hänvisning Möjligheten att hänvisa till skriftligt material används både i tingsrätt och hov- rätt. I vilka situationer det sker och hur ofta det förekommer varierar dock mel- lan domstolarna. Vissa domstolar förefaller väl tillvarata möjligheten att hänvisa och är positiva till ordningen, medan andra är mindre benägna att utnyttja möj- ligheten och mer tveksamma till vilka vinster hänvisning kan ge upphov till i processen. Vid våra möten på domstolarna har flera domare ifrågasatt nyttan med hänvisning, framförallt i mål med omfattande skriftlig bevisning. Många domare menar tvärtom att det är mer resurseffektivt att materialet genomgås vid förhandlingen tillsammans med parterna och ombuden eftersom dessa väl kän- ner till innehållet och kan bidra med läsanvisningar. På liknande grunder har även hänvisning i hovrätten till ljud- och bildupptagningar från tingsrätten ifrå- gasatts. Det har bl.a. framförts att det är lika resurskrävande för domarna att ta del av förhören enskilt som vid en förhandling. Ytterligare en faktor som sannolikt har hållit tillbaka användningen av hänvis- ning är problemet med att i förväg skicka ut material till nämnden. Det hör till saken att nämndemännen inte tillerkänns något inläsningsarvode. Flera domsto- lar anser vidare att det även av andra skäl är olämpligt att material skickas ut till nämnden före förhandlingen. Till exempel kan handlingarna innehålla känsliga uppgifter som bör hanteras med försiktighet. Det kan också röra sig om mycket omfattande material som det tar tid och resurser för domstolen att kopiera och tillsända nämnden. Vi har förståelse för domstolarnas synpunkter och delar uppfattningen att hän- visning inte i alla situationer är det mest resurseffektiva sättet för rätten att ta till sig processmaterialet. För brottmålens del framgår det dessutom av förarbe- tena att möjligheten till hänvisning ska tillämpas med viss försiktighet. Där framgår också att parterna bör ha ett stort inflytande över frågan om hänvis- ning ska ske. Vi anser emellertid att det finns fog för domstolarna att överväga en användning av hänvisning i fler situationer än vad som sker . Även när hänvisning tillämpas vid en förhandling kan parterna lämna läsanvisningar till rätten. Fördelen med hänvisning är för övrigt att det ger utrymme att fokusera på sådana frågor som parterna särskilt vill lyfta fram vid en muntlig genomgång (jfr prop. s. 146). Det är viktigt att frågan om hänvisning hålls aktuell och att de tillfällen som lämpar sig för hänvisning tas tillvara. Det gäller även hänvisning till ljud- och bildupptag- ningar från förhör i tingsrätten, vilket enligt vad som har framkommit under ut- redningen i princip endast har förekommit vid en hovrätt . Om det rör sig om ett omfattande mål med ett antal aktörer och många förhör under flera för- handlingsdagar bör en sådan hänvisning i allmänhet underlätta vid planeringen och utsättningen av målet. Vår bedömning är att hänvisning kan bidra till en effektivare och kortare för- handling. Det frigör i sin tur domar-, protokollförar- och lokalresurser. Även om framförallt vissa tingsrätter har uppgett att möjligheten till hänvisning re- dan har lett till betydande tidsvinster i de mål det har förekommit, synes an- vändningen inte ha lett till några märkbara resursbesparingar för dom- ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG stolarna totalt sett. Det går inte heller att av statistiken dra några säkra slutsat- ser om användningen har haft någon påverkan på förhandlingstiderna.8 Sammanfattningsvis är det vår bedömning att domstolarna använder hänvis- ningsmöjligheten i viss utsträckning men att en ökad användning är befogad samt att hänvisning när det har använts i vissa fall har lett till kortare förhand- lingar. Av det underlag som vi har haft tillgång till är det svårt att dra några ge- nerella slutsatser när det gäller vilka konsekvenser som användningen av hän- visning har medfört för domstolarnas resursbehov. Vår bedömning är dock att möjligheten till hänvisning har haft mindre betydelse i det avseendet, men att en ökad användning av hänvisning kan leda till vissa resursbe- sparingar både för tingsrätterna och för hovrätterna. 8 Vid en jämförelse mellan 2008, 2009 och 2010 har den totala genomsnittli- ga förhandlingstiden för brottmål och tvistemål ökat något i tingsrätten (). I hovrätten visar samma jäm- förelse att den totala genomsnittliga förhandlingstiden för brottmål och tvistemål har minskat något (under der ). ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG Domstolarna bör arbeta för att hålla frågan om hänvisning levande och sträva efter att ta tillvara de situationer när hänvisning lämpar sig och kan bidra till processekonomiska fördelar. Domstolarna bör diskutera användningen av hän- visning och utbyta erfarenheter såväl inom domstolen som mellan domstolarna i syfte att bilda en mer enhetlig tillämpning av bestämmelserna. Inom domstolarna bör det finnas enhetliga och effektiva rutiner för hur frågan om hänvisning fångas upp och bereds. Enligt förarbetena ska frågan om hän- visning i allmänhet vara avgjord före huvudförhandlingen. Det är ock- så av betydelse att det tydligt dokumenteras när hänvisning sker och vilket ma- terial som hänvisningen avser (se prop. s. 254). ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG 5.5Förändringar i tvistemålshanteringen vid tingsrätterna Av uppgifterna från tingsrätterna framgår att det ibland saknas rutiner för att an- vända det nya kallelsesättet i samband med en förhandling. Parter som ska höras i tvistemålen och alltså ska inställa sig personligen kallas inte regelmässigt vid även- tyr av att talan annars förfaller eller tredskodom meddelas. Om parterna inte har kallats på det sättet kan en personlig frånvaro naturligtvis inte medföra någon så- dan påföljd. Några domare har uppgett att de har varit med om sådana situationer, där möjligheten att avgöra målet alltså har gått förlorad på grund av att de nya be- stämmelserna inte har iakttagits. Varje sådant fall bör självfallet undvikas. Andra domare har rapporterat om fall när kallelsesättet har använts och resultatet har bli- vit att tredskodom har meddelats. Ser man på saken ur ett större perspektiv före- faller de ändrade bestämmelserna emellertid inte ha inneburit några märkbara för- ändringar för verksamheten i tingsrätterna. Det har framgått tydligt att rutinerna för hur och när samman- ställningar upprättas skiljer sig åt mellan tingsrätterna. Användningen kan också variera inom en domstol. Vid ett antal domstolar arbetar vissa domare vidare i en- lighet med gamla rutiner och utan hänsyn till reformen. Det innebär vanligen att relativt omfattande protokoll upprättas efter den muntliga förberedelsen och att s.k. tryck upprättas och sammanställs senare i processen, vanligtvis före huvudförhandlingen. Inte sällan innehåller dessa handlingar till stor del sam- ma uppgifter. I vissa fall får parterna ta del av trycket och eventuellt även lämna synpunkter på innehållet. Vid andra domstolar har domarna tagit till sig reformen fullt ut och sammanställ- ningar upprättas regelmässigt. En tingsrätt har t.ex. redovisat att sammanställningar numera upprättas i direkt anslutning till muntlig förberedelse, genom att protokoll från den muntliga förberedelsen utformas som ett s.k. tryck. Av trycket framgår yr- kanden, inställning, grunder och sakomständigheter. En annan tingsrätt har uppgett att särskilda mallar har tagits fram för arbetet. Det rör sig dels om en mall för proto- kollet från den muntliga förberedelsen, dels om en mall för sammanställningen. Själ- va protokollet innehåller endast ett begränsat antal uppgifter (t.ex. tidsplan och upp- gift om rättens sammansättning) och hänvisar i sin tur till sammanställningen, som bl.a. innehåller huvudförhandlingsplan, yrkanden och inställningar samt grunder och bevisning. Flera domare vid den tingsrätten upprättar en kortare sammanställning redan före den muntliga förberedelsen och det är sedan notariens uppgift att komplettera sammanställningen efter sammanträdet. På så sätt delar ordföranden och protokollföraren på arbetet. De domstolar som har redovisat fungerande rutiner för upprättande av samman- ställningar är genomgående mycket positiva till förändringen och uppger att ar- betssättet gynnar målens handläggning. Det finns emellertid även domare som har uttryckt negativa åsikter om arbetet med att upprätta sammanställningar. Dels för att det anses alltför tidskrävande i förhållande till nyttan med arbetet, dels för att arbetsuppgiften anses fordra kun- skap och erfarenhet som notarierna (som förväntas utföra arbetsuppgiften) inte alltid har. På grund av det senare måste domarna avsätta tid för att utbilda notari- erna och engagera sig i arbetet för att resultatet ska bli bra, vilket skapar merarbete för domarna. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG Det är vår bedömning att det finns skäl för samtliga tingsrätter att tillämpa ett ar- betssätt som innebär att sammanställningar oftare upprättas i enlighet med vad som ovan har beskrivits. Om en sammanställning upprättas i ett tidigt skede av processen och successivt fylls på med uppgifter, kan de uppgifter som noteras i målet återanvändas och risken för dubbelarbete minskar. Visserligen fordrar det att någon, företrädesvis en domare, lägger ner visst arbetet på att urskilja vad målet egentligen handlar om och i vart fall påbörjar upprättandet av sammanställningen. Med hänsyn till de positiva uppgifter som i princip samtliga tingsrätter som tillämpar ett sådant arbetssätt har lämnat anser vi oss ha ett gott underlag för att ändå förorda det. Förutom att det är arbetsbesparande för domstolarna på det sätt som har be- skrivits, har upprättandet av en sammanställning flera positiva effekter för målets handläggning. Till exempel blir det tydligt för parterna hur rätten har uppfattat de- ras talan, vilket inte minst är bra när parten saknar ombud. Flera tingsrätter har uppgett att sammanställningarna underlättar förlikningsdiskussioner, att de låser fast parternas talan och att färre nya omständigheter förs in i målet i ett sent ske- de av processen. Dessutom kan sammanställningen hänvisas till vid förhandlingen och ligga till grund för domskrivningen. Totalt sett kan upprättandet av en sam- manställning enligt vår bedömning bidra till en mer effektiv hantering av målen och till att målen avgörs snabbare. Det framstår som en god ordning att sammanställningen som regel upprättas in- för den muntliga förberedelsen och helst av den domare som kommer att vara ordförande vid sammanträdet. Vi är emellertid medvetna om att tiden inte alltid räcker till för att handlägga alla mål på ett sådant sätt. Att upprätta en samman- ställning är emellertid ett utmärkt sätt för ordföranden att komma väl förberedd till den muntliga förberedelsen, vilket krävs för en effektiv tvistemålshantering. Med hänsyn till det tror vi att momentet med att upprätta ett s.k. skelett till en sammanställning inte innebär särskilt mycket merarbete för domaren. Som fram- hållits ovan bidrar det också till en balans när det gäller arbetsfördelningen mel- lan domare och notarier. För notariernas del torde arbetsmängden i princip vara densamma som före re- formen, eftersom den tid som går åt till att upprätta protokoll från den muntliga förberedelsen och tryck inför huvudförhandling måste anses jämförbar med tiden för att upprätta ett s.k. sammanställningsprotokoll. Vi tror alltså att det arbete som domstolen lägger ner för att upprätta s.k. samman- ställningar mer än väl uppvägs av den nytta och de tidsbesparingar som samman- ställningen kan leda till senare i processen. Även när det gäller tidsplaner varierar arbetssätten mellan domstolarna. Vissa do- mare har över huvudtaget inte förändrat sitt arbetssätt efter reformen. Det kan i bästa fall innebära att enklare tidsplaner upprättades redan tidigare. I de fall det in- nebär att tidsplaner inte alls upprättas är det givetvis mindre bra. Som redovisas nedan i avsnitt 5.5.4 är det vår bedömning att tidsplanerna, helst i kombination med en sammanställning, effektiviserar målens handläggning. Vad upprättandet av en tidsplan innebär i praktiken kan också variera. För att fullt ut uppnå fördelarna med en tidsplan bör den omfatta mer än enbart tiden för hu- vudförhandling. Flera av de tingsrätter som upprättar mer omfattande tidsplaner är mycket positiva till arbetssättet och menar att det för med sig en uppstramning av processen. Till exempel blir anstånden färre och i viss mån minskar även bered- ningsarbetet för kansliet. ÖVERVÄGANDEN, SLUTSATSER OCH FÖRSLAG