sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Som framgår av Departementspromemorian 1998:38 Trygghet och trivsel vid idrottsevenemang – om insatser mot idrotts- anknutet våld var hot och grövre trakasserier mot aktiva, ledare och domare ett relativt nytt element. Går vi sedan fram i tiden till redovisas i publikation Publikkultur och ordningsförhållanden i svensk fotboll säsongen 2004 (R. och A. Kuick) att dessa inslag ökat i omfattning. Andra källor anger att utvecklingen fortsatt att gå åt fel håll. En modern undersökning från området är den rapport (SvFF) redovisade 2010 Hot och påverkan inom svensk fotboll. Undersökningen genomfördes juni – . Totalt databearbetades 108 svar från domare och ord- förande/klubbchefer i Allsvenskan respektive Superettan. Svars- frekvensen växlade mellan drygt 60 och . Från undersökningen kan utläsas att i genomsnitt ansåg att hotbilden mot spelare, domare, tränare och styrelse- folk var ett stort eller mycket stort problem. Bland domarna var procenttalet påtagligt högre (). till någon annan som blivit utsatt för någon form av hot eller påverkan. Mest vanligt förekommande är muntliga hot som mer än hälften har erfarenhet av. Var fjärde tillfrågad har fått hot via sociala media som är en relativt ny kanal. Vad gäller ishockeyn är bilden liknande. Noteras bör här att för vissa klubbar som talar vi i stor utsträckning om samma individer som supportrar inom fotboll. I Svenska Hockeyligans (SHL) Strategi för hantering av ordningsstörningar anges som ett huvudområde beredskap mot framtida hot. Häri ingår att kartlägga och löpande följa hur situationen ser ut inom svensk ishockey gällande våld och hot om våld. Man har också utarbetat centrala riktlinjer som ska vara till stöd för klubbarna och domarna vid personhot. lär en gång ha sagt Jag fruktar tre avoga tidningar mer än tusen bajonetter! I den andan har jag försökt utröna hotbilden mot representanter för media. Även här kan finnas anledning att först göra vissa nedslag i det förflutna. Även våld, hot och trakasserier mot svenska politiker förekom- mer i stor utsträckning. Av en nyligen publicerad undersökning som Brå utfört på regeringens uppdrag (Brå rapport 2012:14) Politikernas trygghetsundersökning – Förtroendevaldas utsatthet och oro för hot, våld och trakasserier – framgår att var tredje riksdags- politiker varit utsatt för detta . Av utredningen framgår vidare att riksdagsledamöter är mer utsatta () än lokal- politiker (). Undersökningen har gjorts via enkäter till knappt 14 000 av landets förtroendevalda. Partierna drabbas i olika hög grad. Överlägset mest utsatt är . Tämligen få hoppar av. Mellan av de förtroendevalda har avsagt sig något uppdrag på grund av trakasserier. Säkerhetspolisen publicerade 2009 rapporten påverkan mot media. Uppdraget omfattade myndighetsföreträdare, journa- lister och förtroendevalda och bygger på en omfattande enkät- undersökning som genomfördes . Studien visar att det är relativt vanligt att journalister utsätts för hot och trakasserier med anledning av sin yrkesutövning. Det förekommer med viss regelbundenhet att såväl aktörer inom organiserad brottslighet som politisk extremism hotar och trakasserar journalister. Aktörer med hög kapacitet är medvetna om på vilken nivå hot och trakasserier kan ligga utan att bedömas som brottsliga. Att de anpassar sig efter detta försvårar rättsväsendets möjligheter att angripa problema- tiken. De våldsincidenter som inträffar uppstår huvudsakligen i stundens hetta. Beräknat våld, där våldsutövaren söker upp journalisten för detta syfte, är sällsynt. Mycket tyder på att risken för hot påverkar innehållet i media i vissa sammanhang. Det finns indikationer på en mer omedveten självcensur och att det görs en avvägning mellan risken för hot och samhällsintresset. Säkerhetspolisens rapport berör inte specifikt idrotten men jag tycker likväl det finns skäl att begrunda vissa av resultaten. Av en artikel som publicerades i tidskriften för sedan framgår att är oroat över arbetsmiljön för sina medlemmar. Man menar att flera händelser visar att journalister hotas och riskerar att utsättas för våld. Man ger exempel på att slagsmål uppstått i det område på en idrottsplats där sportjournalister arbetar. Det före- kommer relativt ofta att sportjournalister placeras mitt i ett område med hängivna fans, vars aggressivitet lätt riktas mot dessa. En enkät gjort visar att av med- lemmarna har blivit hotade . Bland kvällstidnings- journalisterna är siffran . Hoten kom främst via telefon, mail och kommentarer på nätet. av hoten hade fram- förts vid ett fysiskt möte. För de kvinnliga reportrarnas del hand- lade det ofta om olika former av sexuella trakasserier. Innan jag går in på den kartläggning som gjorts kan det finnas skäl att kort nämna något om den våldsanvändning som förekom- mer mellan spelare på idrottsplanen/rinken. Denna hanteras rätts- ligt sett annorlunda än annat våld i samhället. Inte sällan torde det förekomma gärningar som tekniskt sett faller under beskrivningen av misshandel i , ändå åtalas berörda personer endast undantagsvis. Som framgår av en uppsats från juridiska fakulteten i : Våld inom idrott – ingen rättslig angelägenhet? (2009) är samtycke i (BrB) 24:7 den ansvarsgrund som traditionellt sett diskuteras mest i samband med idrottsrelaterat våld. Härtill kommer ett antal oskrivna ansvarsfrihetsgrunder som utvecklats som komplement till de lagstadgade grunderna för ansvarsfrihet. Våld mellan spelare utgör ett straffrättsligt specialfall. Att det finns en gräns för tillåtet våld är uppenbart. Troligen går denna gräns vid var en deltagare kan förutse som del av spelet inom ramen för spelets idé. För egen del vill jag göra den kommentaren att överträdelser i form av oacceptabelt våld på plan/rink måste fördömas också av ansvariga ledare och kommentatorer. Här uppträder vissa aktörer med ibland alltför slaka mustascher. Spelarna har också ett individuellt ansvar. Överträdelser i form av otillåtet våld på matcharenan har självfallet en negativ effekt vad avser att beivra vanligt läktarvåld. Denna fråga ligger dock utanför mitt egentliga utredningsuppdrag. har omtanken om och intresset för brottsdrabbade stadigt växt. Den ökade fokuseringen på denna grupp har bland annat tillfört ny och viktig kunskap om brottslig- hetens karaktär. Exempel på sådan kunskap är hur riskerna varierar mellan olika platser, individer och grupper i samhället. Några faktorer som påverkar risken att utsättas för brott är bland annat arbete, fritidsintressen, bostadsort och umgänge. När det gäller våldsbrott finns det ett antal grupper som drabbas mer än befolkningen i övrigt och därför kan beskrivas som särskilt utsatta. Det handlar om yngre män som utsätts för våld på allmän plats (se t.ex. m.fl., 2008), ensamstående mödrar som drabbas av våld i hemmet (Estrada & , 2004), marginali- serade och socialt exkluderade grupper såsom hemlösa (Löfvenberg & , 1999), vräkta (Flyghed & , 1993), tunga miss- brukare (, 2003) samt hårt kriminellt belastade personer (, 1999). Andra som drabbas av våld i större utsträck- ning än andra är vissa yrkesgrupper, till exempel poliser och väktare (Häll, 2004), personal inom hälso- och sjukvården (Arbetsmiljö- verket, 2010) samt restauranganställda (Brå, 2005). saknas emellertid mycket kunskap om olika yrkes- gruppers utsatthet för brott, bland annat eftersom den officiella brottsstatistiken inte innehåller denna typ av information. Erfaren- heterna visar också att många brott som riktar sig mot anställda aldrig anmäls (se t.ex. , 2000). Skälen till detta kan, liksom för brott som riktar sig mot allmänheten, bland annat handla om att den drabbade inte ser det inträffade som tillräckligt allvarligt eller har en bild av att anmälan ändå inte leder någon vart. Det kan även finnas en uppfattning, både inom organisationen och hos den enskilde individen, att man ska tåla mer än andra. Oavsett vilken typ av brott det handlar om är det av utom- ordentlig vikt att alla anställda känner sig trygga och förvissade om att de vid behov får adekvat hjälp, stöd och skydd från arbets- givaren. Huruvida arbetsgivaren förmår att leva upp till detta kan antas återspegla sig i mötet med medborgarna i form av det omhändertagande och den förståelse som vederbörande får. Syftet med den undersökning som redovisas i det följande är att studera förekomsten av våld, hot och trakasserier mot funktionärer, anställda och ideella krafter inom idrotten. En viktig frågeställning i detta sammanhang är bland annat de drabbades uppfattning av syftet med angreppet. Handlar det om en planerad händelse som genom- förs i syfte att påverka någon i dennes yrkesutövning eller är det enbart ett uttryck för frustration. En annan viktig frågeställning är de drabbades uppfattning om arbetsgivarens, föreningens och förbundets hjälp, stöd och skydd när något inträffat. gav jag som omnämndes inledningsvis i uppdrag till den oberoende Stiftelsen att kartlägga före- komsten av idrottsrelaterat våld. Kartläggningen skulle omfatta våld, hot och trakasserier mot funktionärer, anställda och ideella krafter inom fotboll och ishockey i de två högsta divisionerna inom herridrotten. I uppdraget ingick att genomföra dels en enkätundersökning med cirka 1 000 personer, dels djupintervjuer med cirka 20 per- soner. Till uppdraget hörde även att lämna förslag till åtgärder för att motverka våld, hot och trakasserier inom idrotten. I bilaga 5 Kartläggning av våld, hot och trakasserier (powerpoint- presentation) redovisas mera utförligt resultaten från undersök- ningen samt den referenslista som stiftelsen åberopar. Inledningsvis utarbetades ett frågeformulär i dialog med repre- sentanter för bland annat och Svenska Hockeyligan. Vid utformningen av frågeformuläret beaktades erfarenheter från tidigare undersökningar om utsatthet för brott och otillåten påverkan (se t.ex. Brå 2005; , 2010; , 2009). Frågeformuläret innehåller sammanlagt 69 frågor som rör bak- grundsförhållanden som till exempel ålder, kön, verksam inom fotboll eller ishockey, funktion och antal år på aktuell funktion. Fler- talet frågor behandlar dock respondenternas erfarenheter av våld, hot och trakasserier . Frågorna rör bland annat var händelserna inträffade, om händelserna syftade till att påverka yrkesutövningen, om händelserna har koppling till organiserad brottslighet, om det i föreningen finns rutiner för hur dylika händelser ska rapporteras samt om händelserna har polisanmälts. Kartläggningen omfattar samtliga domare samt ett stort antal anställda1 och ideella krafter2 i 18 föreningar i de två högsta division- erna inom fotbollen och ishockeyn i . De föreningar som ingår i kartläggningen har valts ut genom en process i två steg. Till att börja med gjordes en kategorisering utifrån föreningarnas omsättning och publiksnitt i tre nivåer (stora, mellanstora och mindre föreningar). Därefter genomfördes ett slump- mässigt urval av åtta stora, sju mellanstora och tre mindre föreningar. Av föreningarna representerar tolv fotbollen (Allsvenskan, 10 st. och Superettan, 2 st.) och sex ishockeyn (Elitserien, 5 st. och Allsvenskan 1 st.). Kartläggningen genomfördes genom ett fråge- formulär som skickades ut till 1 295 personer inom ovanstående kategorier. Två olika tillvägagångssätt tillämpades. När det gäller domare skickades ett frågeformulär till respektive domares hem- adress, medan övriga fick frågeformuläret av respektive förening. I båda fallen var avsändaren Utredningen om nationell samordning mot brottslighet i samband med idrottsarrangemang. Två påminnelser skickades ut via , Hockey- ligan och föreningarna till samtliga berörda med en uppmaning om att svara på frågeformuläret om man ännu inte gjort detta. 1Begreppet anställda omfattar sex kategorier: 1) styrelseledamot, , klubbdirektör och sportchef, 2) säkerhetschef och evenemangsansvarig, 3) övrig kanslipersonal och anställda, 4) tränare, lagledare, läkare m.fl. kring laget, 5) spelare, samt 6) ordningsvakter. 2Med ideella krafter avses publikvärdar och styrelseledamöter. I denna rapport kommer begreppen våld, hot och trakasserier att användas. En samlingsbeteckning på dessa olika påverkansformer av kvalificerad art är otillåten påverkan. Med otillåten påverkan avses allvarliga trakasserier och hot samt våldssituationer mot person eller egendom, som utöver att vara ett stort arbetsmiljöproblem riskerar att påverka den enskilde personens arbete och som därför i för- längningen kan utgöra ett hot mot demokratin (se Brå 2005 för en utförligare definition och diskussion om otillåten påverkan). Med våld avses slag, sparkar eller annan typ av fysiskt våld som riktats mot funktionärer (domare), anställda och ideella krafter inom idrotten med anledning av deras arbete eller engagemang. Våld är, fysiskt sett, den grövsta formen av otillåten påverkan. Det kan vara våld, till exempel misshandel, mot en enskild anställd, en anhörig eller en kollega. Det kan även handla om våld mot egen- dom, till exempel skadegörelse. Hot definieras i rapporten som allt från att någon har uttalat ett konkret hot, till att någon mottagit ett SMS-meddelande om att egendom ska skadas om personen inte fattar ett visst beslut eller förhåller sig passiv. Hot är en form av otillåten påverkan som alltid handlar om straffbara gärningar. Det kan till exempel handla om olaga hot eller utpressning. Med trakasserier avses obehagliga telefonsamtal, tecken på kart- läggning eller att oönskade varor har beställts i syfte att hämnas eller av annat skäl väcka obehag. Observera att trakasserier är en form av påverkan som inte alltid är straffbar men som går ut på att hota en person med subtila metoder där syftet är att påverka eller reagera på något som inträffat. I vissa situationer kan emellertid trakasserierna betraktas som ofredande och/eller olaga förföljelse. De händelser som beskrivs är de drabbades subjektiva upplevelser. När det talas om exempelvis förekomsten av hot från personer med koppling till den organiserade brottsligheten eller gängbrottslighet behöver det således inte genomgående handla om händelser som juridiskt kan definieras som olaga hot. I den fortsatta framställningen används begreppet händelser för att beskriva de fall av våld, hot och trakasserier som rapporteras och begreppet gärningspersoner om de som står får dessa händelser. De frågor avseende erfarenheter av våld, hot och trakasserier som har ställts i denna undersökning avser händelser som inträffat . Av sammanlagt 1 295 utskickade frågeformulär svarade 713 per- soner helt anonymt på frågor om sina erfarenheter av våld, hot och trakasserier . Detta motsvarar en svars- frekvens på (se tabell 14.1). Svarsfrekvensen är något lägre än för andra liknande undersökningar där man studerat olika yrkesgruppers utsatthet för brott (se till exempel BRÅ 2005, , 2010). Orsakerna till det förhållandevis stora bortfallet är flera. När det gäller spelare finns det inom både fotbollen och ishockeyn en stor del med utländsk bakgrund som inte behärskar svenska och som därför inte deltagit3 . Beträffande ishockeyn kan en orsak till bort- fallet också vara att säsongen ännu inte börjat, vilket innebär att vissa spelare, ledare och andra runt klubbarna inte haft möjlighet att besvara frågeformuläret inom angiven tidsram. Vidare samman- föll undersökningen med ett längre avbrott för i fotboll, vilket sannolikt påverkar svarsfrekvensen negativt då många ledare, spelare, domare med flera kategorier inom fotbollen var på semester. Det finns däremot inga tydliga indikationer på att de som har besvarat frågeformuläret skiljer sig på något avgörande sätt från dem som inte har svarat.4 Av de 713 personer som ingår i materialet är män och kvinnor. Medelåldern är och i genomsnitt har de som deltagit i undersökningen varit aktiva i nuvarande funktion. Majoriteten () är verksamma inom fotbollen, medan cirka en tredjedel () är verksamma inom ishockeyn. av dem som deltagit i undersökningen är verksamma både inom fotbollen och inom ishockeyn. Denna kategori utgörs främst av ordningsvakter och publikvärdar. 3I de skriftliga instruktioner som lämnades till föreningarna inför undersökningens genom- förande ombads de i mån av tid och möjlighet att bistå spelare med utländsk bakgrund att besvara frågorna, den låga svarsfrekvensen bland spelare indikerar dock att så inte alltid skett. 4Särskilt allvarliga konsekvenser kan bortfall av detta slag få om skälet till att personer väljer att medverka eller inte hänger samman med det man vill undersöka. Låt säga att de som saknar erfarenheter av våld, hot och trakasserier i detta fall skulle ha valt att inte medverka eftersom de inte anser att frågorna berör dem. Då skulle undersökningen innehålla opropor- tionerligt många som hade varit utsatta, vilket skulle ge en missvisande bild av problemets omfattning (däremot inte nödvändigtvis en missvisande bild av problemets karaktär). I detta fall är risken den motsatta, eftersom några av de grupper med lägst svarsfrekvens (ordningsvakter och publikvärdar respektive domare) tillhör de grupper som uppger högst utsatthet för våld, hot och trakasserier. av de tillfrågade uppger att de har utsatts för våld, hot eller trakasserier med anledning av sitt arbete eller engagemang inom fotbollen eller ishockeyn. Förhållandevis många av de tillfrågade uppger att de har utsatts för någon form av våld, hot eller trakasserier med anledning av sitt arbete eller engagemang inom fotbollen eller ishockeyn i . Det handlar i första hand om hot, men det förekommer även trakasserier och våld. En analys visar att det inte är någon skillnad vad gäller utsatthet inom fotbollen och ishockeyn. Däremot finns stora skillnader mellan olika kategorier av funktionärer, anställda och ideellt arbet- ande. Av tabell 14.2 framgår att den grupp som är mest utsatt är led- ningen i föreningarna, i form av VD, sportchef och klubbdirektör. Även domare samt ordningsvakter och publikvärdar uppvisar en hög utsatthet. Värt att notera är att av ordnings- vakterna och publikvärdarna uppger att de utsatts för våld medan av domarna beskriver att de har utsatts för trakasserier. En analys av vilka aktörer som ligger bakom dessa händelser visar att det i första hand () är anhängare till det egna laget. En mindre del av händelserna () bedöms ha kopplingar till organiserad brottslighet och/eller gängbrottslighet. En person som har ställt upp på en fördjupad intervju beskriver problematiken på följande sätt: Tyvärr är det ganska vanligt med olika former av våld, hot och trakas- serier. En förutsättning för att klara sig i yrket är att man kan hantera det. Jag triggas nästan av hatet och ångesten det innebär. sätter jag mig inte i vissa situationer, exempelvis gå ut och dricka öl efter en storförlust på hemmaplan. Även om det finns mycket som förenar våld, hot och trakasserier finns det specifika omständigheter vid dessa olika situationer. I detta avsnitt beskrivs brotten var för sig för att ge en bild av hän- delsernas närmare karaktär. Våld uppkommer ofta i stundens frustration. Våld mot funktionärer, anställda och ideellt engagerade är som framgått tidigare inte särskilt vanligt även om det förekommer. Endast ett mindre antal fall () där personer med koppling till organiserad brottslighet och/eller gängbrottslighet har rap- Däremot beskriver många av de drabbade () att våldsverkaren var påverkad av alkohol eller droger. Värt att uppmärksamma är att så gott som samtliga vålds- händelser har inträffat på eller på väg till och från matcharenan. En våldssituation kan exempelvis se ut på följande sätt: Jag arbetade som vanligt med visitering av egna supportrar. En del av dessa bestämde sig för att storma insläppet och vi blev då totalt omkullkastade och fick motta knytnävsslag på armarna med svullnad och blåmärken som konsekvens. Till slut kunde vi stänga grindarna. Det är ytterst ovanligt med mer beräknat våld där en gärnings- person söker upp en funktionär etc. med syfte att utsätta denne för våld. Ingen av de personer som uppger att de har utsatts för våld har utsatts för denna typ av mer beräknande våld. Det handlar således i stor utsträckning snarare om våld som uppstår i stundens frustration. Det våld som drabbat de som ingår i undersökningen är i de flesta fall av lindrig karaktär. Få har varit tvungna att uppsöka läkare, sjuksköterska eller tandläkare och ännu färre har blivit sjuk- skrivna eller oförmögna att utföra sina vanliga sysslor. En tredjedel uppger dock att våldshändelsen medförde synliga märken eller kroppsskada. De flesta hot upplevs som obehagliga men inte särskilt skrämmande. Hot är som framgått betydligt vanligare än våld. Nästan var tionde person som besvarat frågeformuläret uppger att de har fått ta emot någon form av hot med anledning av sitt arbete eller engagemang inom fotbollen och/eller ishockeyn i . Som tidigare nämnts är det i första hand enskilda personer som ligger bakom hoten men i drygt en femtedel av fallen förekommer även hot från personer med koppling till organiserad brottslighet och/eller gängbrottslighet. Som framgår av tabell 14.3 framförs de flesta hot antingen vid personlig kontakt eller via e-post, SMS- och MMS-meddelanden. Majoriteten av hoten inträffade på matcharenan, men i nästan en tiondel av fallen framfördes hoten på personens fritid. Det före- kommer också att hoten framförs via sociala media. Hoten är av mycket skiftande karaktär. Det handlar både om direkta hot om våld, till och med dödshot, och om mer subtila hot. Det senare är vanligast och handlar exempelvis om att personen får ett julkort hemskickat till sig från anhängare till en förening. En person beskriver det hot han mottagit på följande sätt: Det är vanligt med hot från läktaren i samband med match. Det kan handla om hot i samband med periodpaus i stil med jag ska söka upp dig, din jävel. Personligen har jag alltid tagit sådant som tomma hot. Jag är däremot noga med att aldrig lämna en arena ensam. En annan person som fått motta flera hot beskriver situationen på liknande sätt: Det handlar om så kallade supportrar som skriker vi ska plocka dig, vi vet vad du bor, du ska dö, och annat. Skrik förekommer från läktaren men upplevs mest påtagligt när det sker i samband med avresa från arenan. Konsekvensen är att jag privat är noga med vilka idrotts- evenemang jag besöker och i vilka områden jag rör mig . I vissa fall riktar sig hoten mot personens familj. En spelare beskriver detta på följande sätt: Jag har fått mail med fabricerade saker som jag påståtts gjort. Min familj blandades in och mailaren hotade med att det skulle ske saker. 5 I vissa fall har hotet framförts på olika sätt, varför andelarna inte summerar till . Många olika sätt att trakassera förekommer av de som deltagit i undersökningen beskriver att de utsatts för trakasserier med anledning av sitt arbete eller engagemang inom fotbollen eller ishockeyn i . Som framgår av tabell 14.4 är den vanligaste formen av trakasserier att någon spridit information om personen på internet, och att det sker i sådan omfattning och på sådant sätt att det är frågan om tra- kasserier. En person som vid upprepade tillfällen blivit trakasserad beskriver situationen på följande sätt: blev jag uppringd då det på en hemsida påstods att jag höll på ett annat lag. En annan person beskriver hur han trakasserats genom att någon beställt varor i hans namn: har saker beställts i mitt namn med antydningar om att det ska gå dåligt för mig. Precis som vad gäller våld och hot är det framför allt enskilda personer som ligger bakom händelserna. I endast enstaka fall före- faller det vara personer med koppling till organiserad brottslighet och/eller gängbrottslighet som står för trakasserierna. 6 Observera att trakasserier ofta avser upprepade handlingar. En och samma person kan således ha drabbats av flera olika former av trakasserier. Andelarna summerar således inte till . De flesta upplever trakasserierna som obehagliga men inte särskilt skrämmande. Många beskriver ändå hur trakasserierna påverkar dem i deras dagliga liv.