sou · H1B317d3 · 2013-04-03 00:00:00 — Även om ingen part begärt huvudförhandling får hovrätten själv- mant hålla huvudförhandling när hovrätten anser att det behövs. Möjligheten finns framförallt för att parterna inte bör ha en ovill- korlig rätt att tvinga hovrätten att avgöra saken utan att ta emot sådan muntlig bevisning på nytt som hovrätten anser vara behövlig. Om en huvudförhandling hålls ska den muntliga bevisning som tagits upp i tingsrätten tas upp på nytt i hovrätten i behövliga delar, om det inte finns hinder för det. Bevisningen behöver dock enligt 26 kap. 15 § inte tas emot på nytt, om det utifrån det skriftliga rättegångsmaterialet i sin helhet inte kan finnas något rimligt tvivel om att tingsrätten bedömt bevisningen på riktigt sätt. Genom reformen som trädde i kraft infördes också en möjlighet att överklaga tingsrättens avgörande direkt till (prejudikatbesvär). Bestämmelserna finns i 30 a kap. . Prejudikatbesvär får inte anföras om inte ändringssökandens motpart har gett muntligt eller skriftligt sam- tycke till det i tingsrätten. får meddela tillstånd till prejudikatbesvär endast om det är viktigt att hänskjuta målet till med tanke på lagens tillämpning i andra liknande fall eller enhetligheten i rättstillämpningen. Om besvärstillstånd inte meddelas står tingsrättens avgörande fast. De viktigaste lagarna om förfarandet i brottmål är lov om rettergangs- måten i straffesaker (straffeprosessloven) och lov om domstolarna (domstolsloven). Domstolsloven är gemensam för tvistemål och brottmål. Den norska domstolsorganisationen liknar i allt väsentligt den svenska. De allmänna domstolarna är tingrettene, lagmannsrettene 4 Framställningen bygger i huvudsak på straffeprosessloven (nr 25), tillämpliga bestämmelser i domstolsloven (nr 5), propositionerna ot.prp.nr 11 (2007–2008, prop. 141 L (2009-2010) och den statliga utredningen 2006:10 samt uppgifter från norska . I de fall övrigt material har använts anges det genom särskilda hänvisningar. Den norska motsvarigheten till Åklagarmyndig- heten är . 1.3.2Lagföring utom domstol och medling Lagföring utom domstol kan ske genom föreläggande (forelegg). Bestämmelser om detta förfarande finns i 20 kap. straffeprosess- loven.5 Föreläggande kan användas om åklagaren anser att påföljden bör bestämmas till böter, förverkande eller förlust av körkortstillstånd. Föreläggandet utfärdas av åklagarmyndigheten. Innehållet mot- svarar ett svenskt ordningsbots- eller strafföreläggande. Föreläggan- det skickas till den misstänkte för att han eller hon ska ta ställning till om det godtas. Vanligtvis bör den misstänkte få en betänketid om tre–. Godkännande sker genom att den misstänkte undertecknar föreläggandet. Enligt en bestämmelse i straffeprosessloven kan ett föreläggande som utfärdats träda i stället för ett åtal (268 § straffeprosessloven). Det bör avse icke godkända förelägganden. För mindre förseelser finns det en motsvarighet till den svenska ordningsboten (forenklet forelegg). Det finns en möjlighet till medling i brottmål mellan den miss- tänkte och målsäganden, som i vissa fall kan ersätta en domstols- process. Medlingen sker vid konfliktrådet. I stället för att inleda en ordinär domstolsprocess kan åklagarmyndigheten överföra ett ärende till konfliktrådet för medling mellan den misstänkte och målsägan- den när det finns övertygande bevisning om den misstänktes skuld och det lämpar sig för att behandlas i konfliktrådet. Förfarandet är framförallt avsett att tillämpas i ärenden med unga lagöverträdare som rör brottslighet som inte är av så allvarlig art att ett ovillkorligt fängelsestraff är motiverat. Det krävs samtycke både från den miss- tänkte och från målsäganden. I princip bör parterna vara eniga om händelseförloppet. Om den misstänkte och målsäganden träffar ett avtal inför konfliktrådet får åklagaren bara gå vidare med saken om den misstänkte väsentligt bryter mot avtalet. 5 Närmare bestämmelser om förfarandet finns i forskrift om ordningen av påtalemyndig- heden (påtaleinstruksen) 28. nr 1679 kapittel 20. 1.3.3Ansvarsfördelningen mellan åklagaren och domstolen Åtalets betydelse och rättens utredningsskyldighet Förfarandet i brottmål är ackusatoriskt i den mening att åklagaren bestämmer vad som ska behandlas i domstol. Detta kommer till ut- tryck i 63 § straffeprosessloven. Enligt denna bestämmelse träder domstolen in i förfarandet efter begäran från en åtalsberättigad och domstolens verksamhet upphör om begäran tas tillbaka. Enligt 38 § straffeprosessloven får rätten inte döma över andra omständigheter än som angetts i åtalet. Domstolen är dock, liksom i , obunden när gäller rubriceringen av gärningen och rätten är inte bunden av åklagarens påföljdsförslag. Det finns även bestäm- melser som medger att rätten har en roll vid utredningen av sak- omständigheterna. Ett exempel på detta är 248 § straffeprosess- loven. Enligt denna bestämmelse kan rätten innan åtal är väckt, efter begäran från åklagarmyndigheten, överta ledningen av förundersök- ningen om det finns särskilda skäl. Rätten ska då genomföra nöd- vändiga undersökningar. Under huvudförhandlingen ska rätten verka för att saken blir fullständigt belyst. Rätten kan för att uppfylla detta besluta att in- hämta ny bevisning (294 § straffeprosessloven). Åklagaren ska enligt en uttrycklig regel lägga ned åtalet om det efter bevisupptagningen vid huvudförhandlingen står klart för åkla- garen att bevisningen inte är tillräcklig för en fällande dom (304 § straffeprosessloven). Bestämmelsen, som trädde i kraft , motiverades i förarbetena med att den tydliggjorde åklagarens redan gällande objektivitetsplikt (prop. 141 L 2009–2010 s. 92 f.). Bestämmelser om förberedelser inför huvudförhandling finns i 21 kap. straffeprosessloven. När åklagarmyndigheten har beslutat att väcka åtal skickar myndigheten en kopia av åtalsbeslutet till domstolen med uppgift om den bevisning som åklagaren önskar åberopa. skickas en kopia av åtalsbeslutet och bevisuppgiften till den miss- tänkte eller dennes försvarare, liksom uppgift om när svarandesidan ska redovisa sin bevisföring. Försvararen ska tillsammans med den tilltalade utan dröjsmål lägga upp riktlinjerna för försvaret. Har den tilltalade ingen försvarare ska åklagaren i stället ge honom eller henne uppgift om de bevis som åklagaren stöder sin talan på. de ska uppmanas att senast uppge om han eller hon anser att det bör föras andra bevis än de som åklagaren åberopat. När tidsfristen löpt ut sänder åklagaren dokumenten till domstolen med uppgift om att möjliga nya bevis kan komma från den tilltalade. Det finns möjlighet att hålla sammanträden innan huvudförhand- lingen för att behandla preliminärfrågor och i vissa fall för bevis- upptagning. Rätten ska bestämma tid och plats för huvud- förhandlingen. Det ska ske senast från det att målet kom in till domstolen om det inte föreligger särskilda förhållanden. För vissa mål gäller särskilda tidsfrister för när huvudförhandling ska hållas. ansvarar för att kallelse till huvudförhand- ling delges tilltalade, vittnen och sakkunniga. Kallelsen till den tilltalade kan sändas till den offentlige försvararen med anmodan om att denne ska sköta delgivningen med den tilltalade. Försvaren ska senast innan huvudförhandlingen underrätta åklagar- myndigheten om delgivning har skett. Bestämmelser om delgivning av stämning och kallelse till huvud- förhandling finns i 9 kap. domstolsloven. De vanligaste formerna för delgivning är postdelgivning och personlig delgivning. Om en person som delgetts kallelse uteblir från huvudförhand- lingen kan rätten, liksom i , besluta om vite eller hämtning. Under vissa förhållanden kan förhörspersonens utsaga under förundersökningen läsas upp vid huvudförhandlingen. Motsvarigheten till målsägande kallas i för fornærmede. Enligt norsk straffprocessrätt anses målsäganden traditionellt inte vara part i brottmålet när åklagaren för talan. Målsäganden ses som ett bevismedel och kan höras som vittne under ed. Målsägandens ställning i den norska straffprocessen tilldrog sig uppmärksamhet . Professor , som disputerade med en avhandling som bl.a. berörde målsägandens ställning i rättsprocessen6 fick i uppdrag av det norska justitiedepar- 6 , Mellom tvekamp og inkvisisjon. Straffeprosessens grunnstruktur belyst ved fornærmedes stillning, 1999. tementet att skriva en översikt av rättsläget gällande målsägandens rättsliga ställning i de nordiska länderna. Robberstads rapport7 publi- cerades . Den utgjorde i sin tur underlag för ytterligare utred- ning8 och sedermera lagstiftning som syftade till att stärka målsägan- des och efterlevandes ställning i processen. De nya bestämmelserna trädde i kraft 2008.9 Målsägandens ställning vid allmänt åtal I 28 kap straffeprosessloven finns bestämmelser om enskilt åtal (privat straffesak). En målsägande kan föra talan i en privat straffesak om åklagaren beslutat att inte föra talan eller för sådana brott då åklagaren får väcka åtal endast om det är påkallat av allmän hänsyn. Särskilda regler gäller för handläggningen av sådana mål och de behandlas inte vidare i denna promemoria. Enligt huvudregeln kan målsäganden inte biträda åklagarens åtal.10 Utgångspunkten att målsäganden inte är part i brottmålet när åklagaren för talan har behållits i den nya lagstiftningen. Detta moti- veras med att det bör vara offentliga myndigheter som har ansvaret för statens straffrättskipning, i vilket innefattas undersökningen av om brott begåtts, åtalsbeslutet, befogenheten att utföra talan om straffansvar i domstol och ta ställning till om en dom i fråga om straffansvar bör överklagas (NOU 2006:10 s. 126 och Ot.prp.nr 11 2007–2008 s. 25 f.). Däremot betonas att en målsägande i vissa fall har berättigade intressen av information och delaktighet även i behandlingen av ansvarsfrågan. Med utgångspunkt i dessa över- väganden ges vissa målsägande i de nya bestämmelserna stärkta rättigheter i straffprocessen utan att i formell mening vara part. 7Robberstad, Kontradiksjon og Verdighet: komperativ fremstillning av fornæmedes stillning i de nordiske land med sikte på forslag om styrkning av fornæmedes rettigheter i straffeprosessen. 8NOU 2006:10, Fornærmede i straffeprosessen – nytt perspektiv og nye rettigheter. 9Lov nr 5. Proposition: Ot.prp.nr 11 2007-2008, Om lov om endringer i straffeprosessloven mv. (styrket stillning for fornærmde og etterlatte). 10Om åklagaren efter begäran av målsäganden har väckt åtal för ett brott där det för åtal krävs att det är påkallat av allmän hänsyn kan dock målsäganden biträda åtalet. Målsäganden får då samma ställning som om han eller hon fört enskilt åtal förutom att målsäganden ändå kan höras som vittne (404 § retsplejeloven). Stärkta processuella rättigheter till vissa grupper av målsägande De stärkta processuella rättigheterna gäller endast för målsägande som målsägandebiträde (bistandsadvokat) förordnas för. Detta moti- veras med att de målen är av sådant allvar eller sådan art att måls- äganden berörs på ett sådant sätt att det är motiverat att målsäganden har särskilda rättigheter. Vidare anges att det av praktiska skäl även medför att målsäganden får möjlighet att utöva rättigheterna genom att ett rättsligt biträde har förordnats (a. prop. s. 28). I vissa fall ges också stärkta processuella rättigheter till efterlevande till en person som dödats till följd av en straffbar handling. Översikt av de särskilda rättigheterna i processen I olika bestämmelser i straffeprosessloven ges målsägande med bistandsadvokat (fornærmede med bistandsadvokat) respektive efter- levande (etterlatte) särskilda processuella rättigheter. Nedan görs en översiktlig sammanställning av några av de särskilda rättigheter som dessa personkategorier har enligt straffeprosessloven. Rätt till löpande information om saken såvida det inte är olämp- ligt. Rätt att närvara vid sammanträden inför rätten och att få informa- tion om sådana sammanträden genom bistandsadvokaten. Rättigheter i samband med förberedelsen inför huvudförhandlingen Rätt att få information om åtalet och möjlighet att föreslå kom- pletterande bevisning i skuldfrågan. Åklagaren ska underrätta om att åtal har väckts och att målsäganden kan få tillgång till åtals- beslutet. Åklagaren ska bestämma en frist inom vilken målsägande och efterlevande med bistandsadvokat ska få möjlig- het att lämna förslag på kompletterande bevisning. Om åklagaren avslår begäran om kompletterande bevisning kan frågan, efter begäran, prövas av rätten. Rätt att få insyn i handlingarna om det kan ske utan fara för tredje man. Rätt att få information om tidpunkt för sammanträden och huvud- förhandling. Rätt att närvara vid huvudförhandlingen. Målsägande med bistandsadvokat ska som huvudregel få uttala sig vid huvudförhandlingen före den tilltalade. Bistandsadvokaten har rätt att ställa kompletterande frågor till den tilltalade, vittnen och sakkunniga och att göra ett slutanförande. Efterlevande som inte ska vittna har rätt att uttala sig om kon- sekvenserna av den åtalade handlingen (victim impact statement) även om de inte för skadeståndstalan. Andra målsäganden och efterlevande har rätt att uttala sig om konsekvenserna av den åtala- de handlingen när de hörs antingen som vittnen i skuldfrågan eller i anledning av skadeståndstalan. Särskilt om mål som avgörs efter förenklat förfarande (tillståelsedom) Om den tilltalade erkänner kan målet avgöras i en förenklad ordning (s.k. tillståelsedom, se nedan). Bistandsadvokaten ska underrättas om att åklagaren har begärt att saken avgörs på detta sätt och om tidpunkt för sammanträdet. Målsägande med bistandsadvokat har rätt att klaga på innehållet i åklagarens begäran om straffansvar till överordnad åklagare (59 a § straffeprosessloven). Bistandsadvokaten har rätt att uttala sig vid sammanträdet inför rätten. Ingen rätt att överklaga i ansvarsfrågan Frågan om målsägande skulle ha rätt att överklaga beträffande skuld- eller påföljdsfrågan övervägdes i lagstiftningsarbetet. Såväl utred- ningen som det norska stannade för att det inte borde införas någon sådan rätt. Målsägandens rätt att framställa privaträttsliga anspråk vid allmänt åtal Liksom i kan målsägandens enskilda anspråk (sivile krav) behandlas inom ramen för brottmålet. Om målsäganden inte har bistandsadvokat kan åklagaren på be- gäran av målsäganden föra dennes enskilda anspråk. Möjligheterna för åklagaren att avstå från att föra talan liknar de som gäller enligt de svenska bestämmelserna. Om bistandsadvokat har förordnats har denne ansvaret för att föra talan om enskilda anspråk. Målsäganden kan då inte begära att åklagaren ska föra talan. Målsägande med bistandsadvokat kan föra talan om enskilda anspråk även om saken avgörs genom tillståelse- dom. En målsägande kan också föra talan om enskilt anspråk på egen hand om huvudförhandling ska hållas i målet. Rätten kan besluta att det enskilda anspråket inte ska behandlas i samband med brott- målet om det är uppenbart att det är mest ändamålsenligt att behandla kravet i civilprocessens former. Målsägandebiträde (bistandsadvokat) Målsägande har ovillkorlig rätt till bistandsadvokat i ärenden som gäller vissa brott, bl.a. flera sexualbrott, våld i nära relationer, ären- den om överträdelser av besöksförbud, människohandel och köns- stympning. Dessutom har målsäganden rätt till bistandsadvokat om det finns grund att tro att denne till följd av den aktuella gärningen lidit betydande skada på liv eller hälsa (legeme eller helbred). Rätten kan också i andra fall förordna en bistandsadvokat om det är moti- verat med hänsyn till sakens art och allvar, till de berörda eller andra särskilda skäl. Under vissa förutsättningar kan också bistandsadvokat förordnas för efterlevande till en person som har dödats till följd av en straff- bar handling. Bistandsadvokaten förordnas av rätten. Bistandsadvokatens gene- rella rättigheter och skyldigheter är angivna i 107 c § straffeprosess- loven. Bistandsadvokaten ska ta tillvara målsägandens och efter- levandes intressen i samband med förundersökningen och huvud- förhandlingen. Bistandsadvokaten ska också ge den hjälp och det stöd som är rimligt i samband med brottmålet. ska underrättas om – och ha rätt att närvara – vid alla samman- träden inför rätten och vid polisens förhör med målsägande och efterlevande under förundersökningen. Vid förhör med målsägande och efterlevande har bistandsadvokaten rätt att ställa kompletteran- de frågor. Vidare har bistandsadvokaten rätt att uttala sig om pro- cessuella frågor som angår målsäganden eller efterlevande. I övrigt är bistandsadvokatens rättigheter och skyldigheter preciserade i de olika bestämmelser som ger målsägande med bistandsadvokat sär- skilda rättigheter i processen. 1.3.5Förenklade förfaranden och utevarohandläggning Förenklat förfarande vid erkända brott Rätten kan efter begäran från åklagaren meddela dom efter ett förenklat förfarande utan åtal och huvudförhandling (tillståelsedom). Förfarandet bygger på att den misstänkte erkänner och samtycker till att frågan avgörs på detta sätt. Den misstänkte ska under för- undersökningen informeras om denna möjlighet. Om målet avgörs på detta sätt består rätten av en juristdomare. Förfarandet kan tillämpas vid brott som inte kan ge fängelse . För att tillståelsedom ska få meddelas måste den misstänkte ha erkänt (gitt en oforbeholden tilståelse) inför rätten och erkän- nandet måste styrkas av övriga omständigheter. Rätten får inte vara tveksam till att avgöra skuldfrågan på detta sätt. Om den tilltalade har försvarare ska denna också få tillfälle att uttala sig innan saken avgörs. Om det finns ett målsägandebiträde ska denne underrättas om åklagarens begäran om tillståelsedom och om tiden för samman- trädet inför rätten. Målsägandebiträdet ska få tillfälle att uttala sig innan saken avgörs. Sammanträdet inför rätten kan hållas genom videokonferens om den misstänkte samtycker till det och det inte är olämpligt. –2010 var ungefär hälften av alla domar som med- delades i brottmål tilståelsedommer.11 De vanligaste brotten har varit rattfylleri, mindre allvarliga narkotikabrott 11 Statistik från norska Domstolsadminstrasjonen hämtad från de norska domstolarnas målhanteringssystem , motsvarande statistikuppgifter för åren 2006–2009 finns redovisade i Domstolsadminstrasjonens rapport , Oppfølgingsundersøkelse om domstolenes bruk av strafferabatt ved tilståelser, , s. 8. med straffskalan böter eller fängelse upp till och hastighets- överträdelser.12 I sammanhanget ska påpekas att det i finns bestämmelser om straffrabatt för misstänkta som medverkat vid utredningen av brottet. Enligt 59 § straffeloven ska domstolen vid straffmätningen beakta om den tilltalade har erkänt brottet (avgitt en uforbeholden tilståelse). Detta gäller både om målet avgörs genom tillståelsedom eller efter huvudförhandling. Rätten har möjlighet att gå under de föreskrivna strafflatituderna och bestämma en lägre påföljd. Enligt 40 § straffeprosessloven ska domstolen i domen ange om straff- lindringsgrunden har använts och vilken betydelse erkännandet har haft vid straffmätningen. Huvudförhandling i den tilltalades utevaro13 Huvudregeln är att brottmål ska avgöras efter en förhandling som den tilltalade närvarar vid. Möjligheten att avgöra ett brottmål efter huvudförhandling i den tilltalades utevaro regleras i 281 § straffe- prosessloven. Ett generellt villkor är att den tilltalade stämts och kallats till rätten på ett riktigt sätt.14 I övrigt gäller följande förut- sättningar för att målet ska kunna avgöras i den tilltalades utevaro. 1.Det måste gälla en straffbar handling där åklagaren inte kommer att göra gällande att påföljden ska bestämmas till fängelse. Inför rättens beslut om huvudförhandling ska hållas bör det alltså krävas att åklagaren anger en ståndpunkt i påföljds- frågan eller i varje fall att åklagaren anger om det enligt dennes uppfattning finns förutsättningar att avgöra målet i den tilltalades utevaro. Domstolen är inte bunden av åklagarens inställning i på- följdsfrågan. Om rätten anser att åklagarens uppfattning om den förväntade påföljden är för mild kan alltså rätten välja att ställa in förhandlingen. 2.Det krävs att den tilltalades närvaro inte är nödvändig för sakens upplysning. Det avgörande är vilken bevisning som finns i målet. Bland annat har det betydelse om det i förundersökningsmateria- 12Uppgift från norska Domstolsadminstrasjonen. 13Redogörelsen för de norska utevarobestämmelserna är i huvudsak hämtad från prome- förhandlingar i brottmål II, sjunde promemorian från arbetsgrupp för processrättsliga frågor, s. 81–82. 14Det finns ett undantag för tilltalade som avvikit efter att stämningen delgetts som mot- svarar regeln i 46 kap. 15 a § första stycket andra punkten. let finns en förklaring från den tilltalade som kan läsas upp. Om det finns en sådan och det inte finns omständigheter som tyder på att han eller hon har ändrat sig eller har något nytt att anföra talar det för att målet bör avgöras. Vidare har det betydelse om den tilltalade har försvarare. 3.Den tilltalade måste ha samtyckt till att saken behandlas i hans eller hennes frånvaro eller uteblivit utan att det är sannolikt att han eller hon har laga förfall. Målet kan också avgöras i den till- talades utevaro om han eller hon eller avvikit efter delgivningen av åtalsbeslutet. Samtycke till att målet avgörs i utevaro kan lämnas till polisen under förundersökningen eller till rätten. Frikännande dom eller beslut om att avvisa åtal kan alltid meddelas efter en förhandling i den tilltalades utevaro. Den tilltalade kan begära återvinning av en utevarodom. Det krävs att den tilltalade gör sannolikt att han eller hon hade laga för- fall och att denne inte kan lastas för att inte ha meddelat förhindret . På samma sätt kan målet tas upp på nytt om den tilltalade gör sannolikt att han eller hon inte hade avvikit. Om den tilltalade sam- tyckte till att målet avgjordes kan domen däremot inte återvinnas. En begäran om ny behandling av målet ska ges in inom över- klagandetiden och frågan om det ska ske en ny behandling avgörs på handlingarna av en domare. Om målet tas upp igen sätts det ut till huvudförhandling på nytt och kommer den tilltalade inte till den nya förhandlingen står den första domen fast. Den tilltalade kan också överklaga utevarodomen på vanligt sätt. Om domen både begärs återvunnen och överklagas, avgörs frågan om återvinning först. För att ett mål ska kunna avgöras genom tilståelsedom krävs att den tilltalade förklarar sig skyldig inför rätten. Om den tilltalade uteblir kan målet alltså inte avgöras på detta sätt. Begränsning av bevisning i erkända mål Om den tilltalade erkänner åtalet fullt ut (gir en fullstendig tilståelse) bestämmer rätten i vilken utsträckning ytterligare bevisning i skuld- frågan ska föras. Rätten får dock endast besluta att bevisning som är tillgänglig inte får föras om bevisningen gäller ett förhållande som är utan betydelse för domens innehåll, gäller ett förhållande som redan är tillräckligt bevisat eller bevisning som uppenbart inte har någon bevisverkan. Huvudregeln är att brottmål avgörs i tingretten med en juristdomare och två lekmannadomare (meddommere). I särskilt omfattande mål kan rätten bestå av två juristdomare och tre meddommere. Mål om brott som kan straffas med böter eller fängelse högst kan av- göras av en ensam juristdomare. Om det finns behov av det kan rätten utse meddommere med särskild fackkunskap (fagkyndige med- dommere). När lagmansretten avgör ett brottmål ingår enligt huvudregeln fyra lekmannadomare i rätten om överklagandet gäller skuldfrågan. Särskilt allvarliga brott avgörs i skuldfrågan i lagmansretten av en jury som består av lekmän (lagrette). Rätten till prövning i överrätt är begränsad i vissa fall. Det uttrycks med att det krävs samtycke från rätten. Samtycke till överklagande krävs vid bötesbrott. Dessutom kan samtycke till överklagande nekas när rätten finner det klart att överklagandet inte skulle ha framgång, dock inte om det för brottet är föreskrivet ett fängelsestraff som överstiger .