sou · H1B329 · 2013-04-29 00:00:00 — Övervägandena finns i avsnitt 8.5.2. Första stycket har ändrats så att en anmälan enligt bestämmelsen kan göras till dess att personen i fråga har fyllt . gällde att anmälan skulle ske innan personen hade fyllt . Den som vid förvärv av annat medborgarskap har förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § i den upphävda lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap återfår svenskt medborgarskap genom anmälan. Om den person som anmälan avser för anmälan står under annans vårdnad, görs anmälan i stället av den eller dem som är vårdnadshavare. Om anmälan avser ett barn som har fyllt och har utländskt medborgarskap, krävs för förvärv av svenskt medborgarskap att barnet samtycker därtill. Sådant samtycke behövs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Paragrafen, som är ny, ger vissa personer som förlorat sitt svenska medborgarskap en möjlighet att återfå det genom anmälan. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.2. Enligt första stycket ska den som vid förvärv av annat medborgarskap har förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § i den upphävda lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap kunna återfå svenskt medborgarskap genom anmälan. I den paragrafen angavs att svenskt medborgarskap förlorades av den som för- värvade utländskt medborgarskap efter ansökan eller uttryckligt samtycke och av den som förvärvade utländskt medborgarskap genom att inträda i allmän tjänst i annan stat. Enligt samma bestämmelse förlorades svenskt medborgarskap även av ett ogift barn , om barnets vårdnadshavare förvärvade utländskt medborgarskap på något av ovan nämnda sätt och därmed förlorade sitt svenska medborgarskap. Som ytterligare förutsättning gällde att barnet förvärvat samma utländska medborgarskap som biperson till vårdnadshavaren. Före förlorade ett ogift barn även svenskt medborgarskap om barnet blev utländsk medborgare genom att föräldrarna ingick äktenskap med varandra. Om ett sådant barn hade hemvist i förlorades dock medborgarskapet endast om barnet flyttade utomlands innan barnet fyllt och då hade utländskt medborgarskap. Nämnda personer kan således, med stöd av den nya 9 a §, återfå svenskt medborgarskap genom en anmälan. Det gäller även om personen i fråga tidigare haft en möjlighet att återfå sitt svenska medborgarskap (jfr övergångs- bestämmelserna till lagen [1979:139] om ändring i lagen [1950:382] om svenskt medborgarskap och den nu upphävda punkt 4 i övergångs- bestämmelserna till lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap). Av 22 § följer att en anmälan som huvudregel ska prövas av . Anmälningar som gäller en medborgare i , , eller ska dock prövas av . Av andra stycket framgår att om den person som anmälan avser för anmälan står under annans vårdnad, görs anmälan i stället av den eller dem som är vårdnadshavare. Om anmälan avser ett barn som har fyllt och har utländskt medborgarskap, krävs enligt tredje stycket för förvärv av svenskt medborgarskap att barnet samtycker därtill. Sådant samtycke behövs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande, t.ex. på grund av att kommunikation med barnet är utesluten på grund av en kroppslig sjukdom eller ett tillstånd som ligger sjukdomen nära (jfr prop. 1980/81:112 s. 6 f.). Om en utlänning blir svensk medborgare enligt 6, 7, 8, 9 eller 9 a §, förvärvar även hans eller hennes ogifta barn, som har hemvist här i landet och inte har fyllt , svenskt medborgarskap om utlänningen 1.ensam har vårdnaden om barnet, eller 2.har vårdnaden gemensamt med den andre föräldern och denne är svensk medborgare. Blir föräldrarna till ett ogift barn som har hemvist här i landet och som inte har fyllt svenska medborgare enligt 6, 7, 8, 9 eller 9 a §, förvärvar även barnet, om det står under bådas vårdnad, svenskt medborgarskap. Paragrafen reglerar förvärv av svenskt medborgarskap för ogifta barn till personer som förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3 och 9.5.2. Bestämmelserna i första och andra stycket har ändrats så att även barn till den som förvärvar svenskt medborgarskap enligt 6 eller 9 a § förvärvar svenskt medborgarskap om de i paragrafen angivna villkoren är uppfyllda. Vidare har hänvisningarna till den numera upphävda 5 § tagits bort. Förvärv av svenskt medborgarskap efter ansökan (naturalisation) En utlänning kan efter ansökan beviljas svenskt medborgarskap (naturaliseras), om han eller hon har 1. styrkt sin identitet, 2. fyllt , 3. permanent uppehållstillstånd i , 4. hemvist här i landet a) i fråga om dansk, finländsk, isländsk eller norsk medborgare, b) i fråga om den som är statslös eller att bedöma som flykting enligt 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716), c) i fråga om övriga utlänningar, och 5. haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. En sökande som avses i första stycket 4 b eller c kan naturaliseras även om han eller hon haft hemvist här i landet kortare än vad som annars hade krävts, om han eller hon har 1.deltagit i utbildning i svenska för invandrare eller en motsvarande utbildning vid folkhögskola enligt 24 kap. skollagen (2010:800) och uppnått betyg för godkänt resultat på kurs D, eller 2.deltagit i annan utbildning, genomgått prövning eller annars genomgått prov och därigenom visat minst motsvarande kunskaper. I paragrafen anges de grundläggande förutsättningarna för att en person ska beviljas svenskt medborgarskap efter ansökan (naturalisation). Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Enligt andra stycket, som är nytt, kan en sökande som har en viss nivå av kunskaper i det svenska språket bli svensk medborgare genom naturalisation även om han eller hon haft hemvist i kortare än vad som annars hade krävts (språkbonus). Bestämmelsen gäller dels för statslösa och flyktingar enligt 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716), dels för medborgare i andra länder än , , eller . Av 11 § första stycket fjärde punkten framgår att nordiska medborgare även utan denna språkbonus kan beviljas svenskt medborgarskap hemvist i . Av första punkten framgår att en sökande uppfyller förut- sättningarna för språkbonus om han eller hon har deltagit i utbildning i svenska för invandrare (sfi) enligt 22 kap. skollagen (2010:800), eller en motsvarande utbildning vid folkhögskola enligt 24 kap. samma lag, och uppnått betyg för godkänt resultat på kurs D. På kurs D erbjuds den mest avancerade språkundervisningen inom sfi (se vidare avsnitt 7.7.3). Det ankommer på sökanden att visa att han eller hon har uppnått betyg för godkänt resultat på denna kurs. Av andra punkten framgår att förutsättningarna för språkbonus även är uppfyllda om sökanden har deltagit i annan utbildning, genomgått prövning eller annars genomgått prov och därigenom visat kunskaper som minst motsvarar det som krävs för att klara den utbildning som anges i första punkten. Med prövning avses en bedömning av individens kunskaper i förhållande till uppställda kunskapskrav, exempelvis de krav som gäller för betyg för godkänt resultat på kurs D inom sfi eller för kurser inom gymnasieskolan eller komvux. En prövning kan bestå av att individen visar sina kunskaper genom muntliga och skriftliga prov. Prövning kan dock även ske på annat sätt. För att genomgå prövning krävs inte att personen är antagen till utbildningen i fråga. Det finns också prov som inte sker inom ramen för en prövning. Även i fall som avses i denna punkt ankommer det på sökanden att styrka att han eller hon genom utbildningen, prövningen eller provet visat den aktuella kunskapsnivån. Det är alltså inte möjligt att uppfylla förutsättningarna för språkbonus genom att t.ex. infinna sig vid och demonstrera en viss nivå av kunskaper i det svenska språket. Vilka utbildningar, prövningar och prov som är på tillräckligt hög nivå får bedömas från fall till fall. Den som i eller grundsärskolan avslutat något av ämnena svenska eller svenska som andraspråk och uppnått något av betygen A, B, C, D eller E bör dock anses ha tillräckliga kunskaper. Detsamma bör gälla den som har uppnått betyg för godkänt resultat i någon av gymnasieskolans eller gymnasiesärskolans kurser i svenska eller svenska som andraspråk. Även den som uppnått sådant betyg i svenska eller svenska som andraspråk inom vuxenutbildning bör anses ha tillräckliga kunskaper, oavsett om utbildningen är på grund- läggande nivå (dvs. i princip motsvarar ) eller på gymnasial nivå. Den angivna kunskapsnivån bör även anses vara uppfylld av den som med godkänt resultat genomfört en kurs eller längre utbildning på högskolenivå, med svenska som undervisnings- språk. Detsamma bör gälla den som klarat Tisus (Test i svenska för universitets- och högskolestudier), vilket är ett prov i det svenska språket som ger högskolebehörighet. Språkbonusen innebär att den som är statslös eller flykting kan beviljas svenskt medborgarskap hemvist i samt att den som är medborgare i ett icke-nordiskt land kan beviljas svenskt medborgarskap hemvist i . Enligt huvudregeln krävs fyra respektive hemvist i . Möjligheten till språkbonus påverkar inte övriga krav för naturalisation. Även de sökande som uppfyller förutsättningarna för språkbonus ska alltså ha styrkt sin identitet, fyllt , ha permanent uppehållstillstånd eller uppehållsrätt (se 20 §) i samt ha haft och kunna förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt för att kunna naturaliseras (se dock 12 § angående möjligheten till dispens). Om kraven för naturalisation i 11 § inte är uppfyllda får, om inte annat följer av andra stycket, sökanden ändå naturaliseras, om 1.sökanden har varit svensk medborgare, 2.sökanden är gift eller sambo med en svensk medborgare, eller 3.det annars finns särskilda skäl till det. En sökande som inte kan styrka sin identitet enligt 11 § första stycket 1 får naturaliseras, endast om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. En sökande som uppfyller förutsättningarna i 11 § andra stycket 1 eller 2 får dock naturaliseras även om han eller hon haft hemvist här i landet endast . Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag, s.k. dispens, från de naturalisationsvillkor som anges i 11 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Ändringarna i första stycket och andra stycket första meningen är redaktionella. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Andra stycket första meningen innehåller en bestämmelse som innebär att dispens från kravet att sökanden ska ha styrkt sin identitet endast får ges om sökanden har hemvist i och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Den bestämmelsen har kompletterats med en ny bestämmelse i andra meningen som innebär att språkbonusen gäller även i dessa fall. En sökande som uppfyller förutsättningarna i 11 § andra stycket första eller andra punkten får alltså beviljas dispens från kravet att sökanden ska ha styrkt sin identitet, om han eller hon har hemvist i och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Detta gäller även om personen uppger sig vara nordisk medborgare (jfr 11 § andra stycket). I praktiken torde det dock vara osannolikt att en nordisk medborgare inte kan styrka sin identitet. Vissa bestämmelser rörande de nordiska länderna och övriga EES-länder En medborgare i en avtalsstat förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon 2.har hemvist här i landet , och 3.under denna tid inte har dömts till frihetsberövande påföljd. Vid sådant förvärv av medborgarskap tillämpas 10 § när det gäller medborgarens barn. Enligt paragrafen kan medborgare i , , och under vissa förutsättningar förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan. Övervägandena finns i avsnitt 9.6.1. I paragrafen uppställdes tidigare krav på att sökanden skulle ha förvärvat sitt medborgarskap i , , eller på annat sätt än efter ansökan (naturalisation). Ändringen innebär att det kravet utgår. Även den som har förvärvat sitt medborgarskap i ett annat nordiskt land genom naturalisation kan alltså, under de förutsättningar som anges i paragrafen, förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan. Ändringen har stöd i det senaste avtalet mellan , , , och om medborgarskap (SÖ 2012:6). Vad som föreskrivs i denna lag om krav på permanent uppehålls- tillstånd gäller inte för den som är medborgare i , , eller . I fråga om medborgare i övriga länder inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och sådana familjemedlemmar som avses i 3 a kap. 2 § utlänningslagen (2005:716) ska vid tillämpningen av denna lag uppehållsrätt likställas med ett permanent uppehållstillstånd. Paragrafen innehåller undantag från kravet på permanent uppehålls- tillstånd i 2, 6–9 och 11 §§, för EES-medborgare och vissa av deras familjemedlemmar. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.2. Enligt första stycket, som är oförändrat, gäller lagens krav på permanent uppehållstillstånd inte för nordiska medborgare. Andra stycket gäller övriga EES-medborgare och familjemedlemmar som avses i 3 a kap. 2 § utlänningslagen (2005:716). I stycket angavs tidigare att permanent uppehållsrätt skulle likställas med ett permanent uppehållstillstånd. Det innebar att dessa personer skulle anses uppfylla lagens krav på permanent uppehållstillstånd om de hade permanent uppehållsrätt i , vilket i regel förutsätter att man har vistats lagligt i utan avbrott under (se 3 a kap. utlänningslagen och 3 a kap. 5 och 6 §§ utlännings- förordningen [2006:97]). Ändringen innebär att det inte längre krävs att dessa personers uppehållsrätt i är permanent. Om de har uppehållsrätt i och övriga förutsättningar för medborgarskap är uppfyllda (inklusive eventuella krav på hemvist i ), kan de alltså beviljas svenskt medborgarskap trots att deras uppehållsrätt i ännu inte är permanent. Det innebär bl.a. att dessa personer kan beviljas svenskt medborgarskap genom naturalisation efter tre eller , om de kan uppvisa sådana språkkunskaper som anges i 11 § andra stycket (språkbonus). prövar ärenden enligt denna lag, om inte annat framgår av andra stycket. Anmälningar enligt 7, 8, 9, 9 a, 18 eller 19 § som gäller en medborgare i , , eller prövas av . Regeringen meddelar föreskrifter om vilka länsstyrelser som ansvarar för uppgifterna enligt andra stycket. Av paragrafen framgår att prövar anmälningar som gäller nordiska medborgare samt att prövar övriga ärenden enligt lagen. Ändringen i paragrafen är föranledd av att det genom 9 a § införs en ny möjlighet att återfå svenskt medborgarskap genom anmälan. Ändringen innebär att även sådana anmälningar ska prövas av om de gäller nordiska medborgare samt att övriga ärenden ska prövas av . Av 3 § medborgarskapsförordningen (2001:218) framgår vilken länsstyrelse som är behörig när anmälan ska prövas av . Varje kommun ska anordna en ceremoni som markerar det svenska medborgarskapets betydelse (medborgarskapsceremoni) och erbjuda nya svenska medborgare att närvara vid denna. Kommunens skyldighet omfattar personer som är folkbokförda i kommunen och som förvärvat svenskt medborgarskap efter födelsen. Skyldigheten omfattar inte personer som har erbjudits att närvara vid en medborgarskapsceremoni. Vid en medborgarskapsceremoni ska innehållet i 1 § första stycket förmedlas till de närvarande. Paragrafen, som är ny, reglerar kommunernas skyldighet att anordna medborgarskapsceremonier. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Av första stycket framgår att varje kommun ska anordna en ceremoni som markerar det svenska medborgarskapets betydelse. Kravet att varje kommun ska anordna en ceremoni innebär att alla kommuner ska anordna minst en medborgarskapsceremoni varje kalenderår. Det finns dock inte något hinder mot att en kommun anordnar flera ceremonier . Vidare anges att ceremonin ska syfta till att markera det svenska medborgarskapets betydelse. Det innebär att ceremonin ska vara inriktad på att välkomna de nya medborgarna som svenska medborgare och högtidlighålla medborgarskapsförvärvet. Kommunerna har dock, utöver vad som framgår av andra stycket, stor frihet att själva bestämma ceremoniernas närmare innehåll och att anpassa dem efter i kommunerna skiftande förutsättningar och förhållanden. Bilaga 3 innehåller exempel på hur en medborgarskapsceremoni kan genomföras. Av första stycket framgår även att vissa närmare angivna personer ska erbjudas att närvara vid ceremonierna. Att de ska erbjudas att närvara innebär att var och en av dem ska bjudas in till ceremonin. Det är alltså inte tillräckligt att de på annat sätt, exempelvis genom annonser eller reklam, kan få kännedom om att en ceremoni ska äga rum, utan det krävs en personlig inbjudan. Av uttrycket erbjudas att närvara följer vidare att de inbjudna inte är skyldiga att delta. De som ska bjudas in till en ceremoni är personer som har förvärvat svenskt medborgarskap efter födelsen och som inte har bjudits in till en ceremoni. Skyldigheten omfattar alltså personer som förvärvat medborgarskap genom naturalisation, anmälan, adoption eller föräldrarnas äktenskap (s.k. legitimation). Genom att skyldigheten omfattar personer som förvärvat medborgarskap och inte har inbjudits till en ceremoni, säkerställs att även personer som, t.ex. på grund av att en ceremoni äger rum efter medborgarskapsförvärvet eller inflyttning till kommunen, inte får en inbjudan till denna i vart fall bjuds in till nästa års ceremoni. Ansvaret mellan kommunerna är fördelat på så sätt att de ska bjuda in personer som är folkbokförda i respektive kommun. Det saknar betydelse om personen i fråga var folkbokförd i en annan kommun när svenskt medborgarskap förvärvades. Om en person folkbokförts i en annan kommun efter förvärvet av medborgarskap, övergår skyldigheten alltså på den nya kommunen. Även i denna situation gäller att skyldigheten inte omfattar personer som har erbjudits att närvara vid en medborgarskapsceremoni. Om den tidigare kommunen har erbjudit medborgaren att närvara vid en ceremoni som denne var folkbokförd där, finns alltså ingen skyldighet för den nya kommunen att bjuda in medborgaren till ytterligare en ceremoni. För att inte behöva undersöka hur det förhåller sig med detta kan dock en kommun välja att bjuda in även dessa personer till en ceremoni. Det finns alltså inte något hinder mot att den nya kommunen bjuder in även personer som tidigare erbjudits att närvara vid en ceremoni i någon annan kommun. Om ingen som är folkbokförd i kommunen har förvärvat svenskt medborgarskap efter födelsen , eller om alla dessa personer redan har erbjudits att närvara vid en ceremoni, föreligger självfallet inte någon skyldighet för kommunen att anordna en ceremoni . Av andra stycket framgår att innehållet i 1 § första stycket ska förmedlas till de närvarande vid ceremonierna. Vid samtliga medborgarskapsceremonier ska det alltså förmedlas att det svenska medborgarskapet är det viktigaste rättsliga förhållandet mellan medborgaren och staten. Det ska också förmedlas att medborgar- skapet innebär friheter, rättigheter och skyldigheter samt att medborgarskapet är en grund för folkstyrelsen och står för samhörighet med . Kommunerna får dock själva avgöra om detta budskap ska förmedlas genom att 1 § första stycket läses upp, eller om innebörden av den bestämmelsen ska utvecklas närmare i ett tal eller motsvarande. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De upphävda 4 och 5 §§ gäller fortfarande för barn som har fötts före . Vid förvärv av medborgarskap enligt den upphävda 5 § tillämpas 10 § när det gäller medborgarens barn. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av första punkten framgår att lagen träder i kraft . Enligt andra punkten gäller de upphävda 4 och 5 §§ även efter nämnda datum för barn som fötts före ikraftträdandet. Av bestämmelsen framgår vidare att vid förvärv av medborgarskap enligt den upphävda 5 § tillämpas 10 § när det gäller medborgarens barn. Syftet med övergångsbestämmelserna är att säkerställa att barn som fötts före ikraftträdandet och inte har förvärvat svenskt medborgarskap, även framöver kan utnyttja möjligheten att förvärva medborgarskap enligt de upphävda bestämmelserna. Övergångsbestämmelserna påverkar inte tillämpningsområdet för bestämmelsen i den nya 4 § (tidigare 3 §). Även ett barn som fötts före ikraftträdandet kan alltså förvärva svenskt medborgarskap genom adoption enligt den nya 4 §. Övergångsbestämmelserna innebär att om en svensk man ingår äktenskap med en utländsk kvinna, blir ett barn till makarna, som fötts före ikraftträdandet och före äktenskapet och som inte har förvärvat svenskt medborgarskap vid födelsen enligt den tidigare 1 §, även framöver svensk medborgare om barnet är ogift och inte har fyllt . Bestämmelserna innebär även att ett barn, som är fött utomlands och inte har förvärvat svenskt medborgarskap vid födelsen enligt den tidigare 1 § eller genom föräldrarnas äktenskap enligt den upphävda 4 §, men vars far eller förälder enligt 1 kap. 9 § sedan barnets födelse är svensk medborgare, även framöver kan förvärva svenskt medborgarskap genom att anmälan härom görs innan barnet har fyllt . Av övergångsbestämmelserna framgår slutligen att vid förvärv av medborgarskap enligt den upphävda 5 § tillämpas 10 § när det gäller medborgarens barn. Om ett barn som förvärvar medborgarskap enligt den upphävda 5 § själv har barn, blir alltså även det barnet under vissa förutsättningar svensk medborgare. Bertossi, och , Abdellali, Country report: , , , , EUDO Citizenship Observatory, 2013 Bevelander, , Voting Participation of Natives and Immigrants in – a Cohort Analysis of the 2002, 2006 and 2010 Elections, (ännu inte publicerad) Bevelander, och , , Är det lönsamt att bli medborgare? Finns det en positiv effekt av att bli medborgare på inkomster, och när faller den ut?, Rapport för Arbetsmarknads- departementet, 2012 Dronkers, och , , Explaining access to citizenship in Europe: How citizenship policies affect naturalization rates, European Union Politics, 13(3), 2012 , , The Impact of Naturalisation on Labour Market Outcomes in , i Naturalisation: A Passport for the Better Integration of Immigrants?, , 2011 , och , , The value of earning for learning: performance bonuses in immigrant language training, IFAU, working paper 2012:24 , och , , Ekonomiska drivkrafter och studieresultat – effekter av Sfi-bonus, IFAU, rapport 2012:27 Heilbronner, , Country Report: , , , , EUDO Citizenship Observatory, 2012 , ; Stjernquist, ; , ; , och , , Grundlagarna, tredje upplagan, Juridik, 2012 Honohan, , The Theory and Politics of Ius , , , , EUDO Citizenship Observatory, 2010 , , Vem ska få bli svensk medborgare? En analys av medborgarskapets betydelse för integrationen, Timbro, rapport , , Gillar vi olika? Hur den svenska likhetsnormen hindrar integrationen, Timbro, 2012 Joppke, , Citizenship and Immigration, Polity, 2010 Just, och , ., Immigrants, Citizenship and Political Action in Europe, , volym 42 (3), 2012 , och , , Citizenship and the Socio-economic Integration of Immigrants and their Children – An Overview across European Union and Countries, i Naturalisation: A Passport for the Better Integration of Immigrants?, , 2011 Lokrantz , , Medborgarskapet i och , Räckvidd och rättigheter, , 2004 , och , Per, Språk, krav och medborgarskap – Underlagsrapport nr 14 till , 2008 , och , , Utbildning och kunskaper i svenska – framgångsfaktorer för invandrade?, SNS, 2006 Sandesjö, och , , Nya medborgarskapslagen med kommentarer, andra upplagan, Juridik, 2009 Sawyer, och , , Country Report: , , , , EUDO Citizenship Observatory, 2012 Shachar, , The Birthright Lottery, Citizenship and Global Inequality, , 2009. Szabó, , Vägen mot medborgarskap, studier i medborgarskapsbyte och integration, Arena, 1997 Viblemo, ; , ; Ersbøll, ; , ; Aagedal, ; Slottved, och , , Rettigheter og tillhørighet, Evaluering av statsborgerregelverket, , 2010 Wahlbäck, och , , Lagen om svenskt medborgarskap med förklarande anmärkningar, P.A. & Söners Förlag, 1952 Warnling-Nerep, ; , ; Roca, Veloz och Reichel, , Statsrättens grunder, fjärde upplagan, Juridik, 2011