sou · H1B355 · 2013-09-06 00:00:00 — Innebörden av skydd enligt PBL är högst varierande beroende på hur skyddsbestämmelserna definierats i gällande detaljplan. Skyddets status hänger också sam- man med aktualiteten i detaljplanearbetet och tillgång på kunskaps- underlag. För bebyggelse utanför tätbebyggda områden kan områdesbestämmelser användas för att reglera bebyggelse och där- med ange kommunernas bevarandeambitioner för glesare bebyggda miljöer. På nivå togs bevarandeprogram för kulturmiljö- vården fram främst under 1980 och 1990-talen inför och strax efter införandet av PBL. Inte alla har antagits politiskt vilket ger dem en tveksam status och i många falla har uppdateringar uteblivit med bristande aktualitet som följd. Miljömålsuppföljningen har givit vid handen att många kommuner saknar kulturmiljökompetens och en stor andel av de program som finns är ålderstigna.104 Avsaknaden av 103Bebyggelseregistret upptar cirka 2200 anläggningar. Skillnaden beror troligen på en efter- släpning i registrering. Den indikatorsbaserade uppföljningen på Miljömålsportalen redovisar byggnadsminnen i antal skyddade byggnader. Redovisningen avser både byggnadsminnen enligt FSBM och KML. 104www.miljomal.nu/Miljomalen/15-God-bebyggd-miljo program är särskilt stor för bebyggelse utanför tätorterna. Konse- kvensen av bristen på kunskapsunderlag är också kännbar i stadskärnorna, där byggnadstrycket är högt och avvägningar mellan förnyelse och bevarandeintressen därmed för- svåras både i detaljplaneläggning och byggnadslovsgivning. Det har inte varit möjligt att analysera hur fördelningen av byggnader skyddade genom PBL förhåller sig mellan olika ägandekategorier i det här sammanhanget. Riksintresse för kulturmiljövården enligt MB (SFS 1998:808) är inget skydd i sig, utan representerar ett statligt anspråk. Hur de kulturhistoriska värdena inom sådana riksintressen ska tillgodoses ska redovisas av kommunerna i Översiktsplan. I många fall innebär det skyddsbestämmelser genom detaljplan eller områdesbestäm- melser. Genom MB kan områden med stora kulturhistoriska värden förklaras som kulturreservat. finns 39 kulturreservat och de utgörs av helhetsmiljöer där byggnader, anläggningar, forn- lämningar och grönt kulturarv illustrera värdefulla sammanhang. Det totala antalet byggnader inom dessa kulturreservat är okänt. Byggnader inom kulturreservat kan vara skyddade som byggnads- minnen enligt KML, omfattas av q-beteckning i detaljplan eller regleras genom områdesbestämmelser. Det innebär att det kan finnas skydd enligt flera lagstiftningar. Byggnaderna inom kultur- reservaten ägs i flera fall av enskilda, kommuner eller av stiftelser, museer eller liknande. Flertalet av kulturreservaten är tillkomna på statligt initiativ genom länsstyrelserna. Några kommuner har emellertid utnyttjat möjligheten att instifta kommunala kultur- reservat enligt MB. Exempelvis förklarades herrgårdsanläggningen Karlslund och landeriet Sommarro som kulturreservat . I båda fallen är kommunen till större del fastighetsägare. , Gäddeholm och Lögdö bruk är andra exempel på kommunala kulturreservat. Vidare finns kulturhistoriskt värdefull bebyggelse inom Naturreservat och Nationalparker som ägs och förvaltas statligt. De primära syftena med dessa skyddsformer är dock inte kulturmiljövårdande, varför vården av denna bebyggelse långt ifrån alltid sker utifrån ett kulturmiljöperspektiv och denna bebyggelse är heller inte alltid identifierad och erkänd som kulturhistoriskt värdefull. Analys av ägarkategorier för byggnadsminnen enligt KML Ägandet och förvaltandet av kulturmiljöer skyddade enligt KML fördelar sig i huvudsak på enskilda fastighetsägare, näringslivet inklusive statliga fastighetsbolag, kommuner, landsting, ideella för- eningar, stiftelser och samfund. En genomgång av ägande- situationen för byggnadsminnen enligt 3 kap.105 KML visar en stor spännvidd i ägandet. Huvuddelen av byggnadsminnesobjekten, , är i enskild ägo. Den näst största ägarkategorin, , är privata bolag och ekonomiska föreningar. Genom- gången visar att gränserna mellan enskilda personer och bolag ibland är flytande. Bolagsägda fastigheter kan exempelvis utgöras av herrgårdsanläggningar som drivs och förvaltas i bolagsform. Inom gruppen återfinns också hela spännvidden från enskilda näringsid- kare till stora bolag. I synnerhet de större bolagens fastighetsinne- hav påverkas starkt av omstrukturering och globalisering. ansluts till nationella koncerner och tidigare svenskt ägda företag ansluts till internationella koncerner. Med förlust av den lokala och nationella anknytningen ökar risken för ett minskat intresse för ansvarstagande för kulturarvet ur ett svenskt perspek- tiv. Bland näringslivets aktörer finns också statliga bolag. Fastig- heter som tillkommit på initiativ av statliga verk har bolagiserats och i flera fall sålts vidare till enskilda fastighetsägare. Därför är representationen av byggnadsminnen enligt KML med bakgrund i statlig verksamhet relativt stor, även om det statliga sambandet i form av ägande gått förlorad. Andelen byggnadsminnen som ägs av statliga bolag är . När statliga byggnads- minnesmärken bolagiseras ska de överföras till KML enligt särskilt beslut. Byggnadsminnen ägda av statliga bolag är särskilt vanliga i län där staten traditionellt har haft stark närvaro genom myndig- heter eller militär representation. En stor del av dessa objekt utgörs också av järnvägsstationer, något exempel finns i de flesta län. Men denna kategori består enligt bebyggelseregistret av betydligt fler objekt än det sammanlagda antal byggnadsminnen som enligt läns- styrelserna redovisningar ägs av statliga bolag, vilket tyder på att många järnvägsmiljöer sålts av. Det ska poängteras att även om de 105 Enkät har sänts ut till samtliga 21 länsstyrelser . Svars- frekvensen har varit men för 20 av de sammanlagt 2251 redovisade byggnads- minnena enligt KML saknas uppgift om aktuellt ägandeförhållande och i 2 fall är ägar- sammansättningen så komplicerad att en specifik kategori inte kunnat anges. De procent- satser som anges är avrundade till närmaste heltal. flesta järnvägsstationerna ägdes av staten vid tiden för bolagise- ringen har flera stationsbyggnader tillkommit i anslutning till enskilda järnvägar som senare införlivats i . En genomgång av redovisade kategorier i bebyggelseregistret visar också att det bland byggnadsminnen enligt KML förekommer en stor mängd anläggningar som kulturhistoriskt har en tydlig kopp- ling till verksamhet med statligt anknytning, exempelvis bebyggelse för tele- och postkommunikation. Ett par av landets mest anmärk- ningsvärda kraftanläggningar, och Olidan, är genom bolagi- sering byggnadsminnen enligt KML. Även förekomsten av bygg- nader med anknytning till militärväsende är stort. Andra exempel på statliga verksamheter som återfinns ibland byggnads- minnen enligt KML är fängelser, utbildningsbyggnader på olika nivåer, fyrar, boställen, kronobrännerier och kronomagasin. En stor ägarkategori är kommunerna som innehar av byggnadsminnena enligt KML. Till primärkommunernas innehav av byggnadsminnen kommer också objekt som ägs av kommunala bolag. Det kommunala innehavet uppgår till av bygg- nadsminnena om också de kommunala bolagens ägande räknas. Att andelen är så stor är intressant, eftersom det finns en föreställning om att kommunerna har en avvaktande inställning till byggnads- minnesförklaringar, vilka kan sägas innebär en statlig inblandning i den kommunala handlingsfriheten. Kommunernas innehav är starkt knutet till dess verksamheter och ansvarsområden. Dessa utgörs dels av förvaltningsbyggnader av olika slag, exempelvis stadshus dels av t.ex. skolor, idrottsanläggningar och samlingslokaler. Flera kommuner har också stora innehav av kulturhistorisk bebyggelse av andra slag. Det kan exempelvis röra sig om kulturkvarter såsom Rademachersmedjorna i och . Även de kommunala bostadsbolagen har sannolikt stora bestånd av kultur- historiskt värdefull bebyggelse. förvaltar förutom själva kyrkobyggnaderna, andra byggnader i anslutning till kyrkotomten.106 Kyrkan äger också byggnader som skyddas enligt Kulturminneslagens tredje kapitel. Andelen av byggnadsminnen som ägs av är . En stor del av de kyrkligt ägda byggnads- minnena utgörs av prästgårdar eftersom dessa i allmänhet inte ingår i kyrkotomten utan kan förses med skydd enligt KML kap 3. 106 Vad som omfattas av begreppet kyrkotomt enligt KML kap. 4 är inte fast reglerat. I huvudsak består bebyggelsen av gravkapell, församlingsbyggnader, förrådsbyggnader, stallar och andra ekonomibyggnader som krävts för kyrkans bruk och underhåll. Denna fastighetsgrupp är stadd i en omfattande privatisering. Inom kyrkan pågår en diskussion om kyrkornas framtida förvaltnings- form där det lokala engagemanget utmanas av en regional nivå. Denna diskussion kan också påverka det framtida beståndet av kyrkligt ägda kulturmiljöer när kyrkor och andra gudstjänstlokaler tas ur bruk. Försäljning av kyrkligt ägda lokaler förekommer i ökande omfattning. Dessa skyddas dock med nu gällande lagstift- ning under Kulturminneslagens fjärde kapitel om de är uppförda och skyddet följer med även efter försäljningen. Det innebär att det finns bebyggelse enligt KML kap 4 som inte längre ägs av kyrkan. För yngre kyrkliga anläggningar som avyttras och som inte omfattats av särskilt beslut enligt KML finns emellertid inget automatiskt skydd. Stiftelser, ideella organisationer och samfund är en stor fastig- hetsägargrupp med varierande resurstillgång. I gruppen återfinns t.ex. hembygdsgårdar, föreningsbyggnader så som folkets hus och bebyggelse, men också enskilda fastigheter som donerats till eller ombildats till stiftelser exempelvis Hildasholm i och i . Också i denna ägar- grupp är de ekonomiska och juridiska förutsättningarna för fastig- hetsförvaltningen mycket varierande och särskilt de mindre ideella föreningarna har en utsatt position. De ideellt ägda byggnads- minnena utgör . I sammanhanget är det intressant att konstatera att andelen byggnadsminnen som representerar övriga religiösa samfund är mycket låg. Endast 15 byggnadsminnen av landets cirka 2 250 byggnadsminnen representerar andra sam- fund än . I bebyggelseregistret finns endast en byggnad, en synagoga, som representerar ett icke kristet samfund. Ägandeförhållandena beträffande ett antal byggnadsminnen är oklart och i några fall är ägandet uppsplittrat på flera parter/ägar- kategorier. Detta förhållande är särskilt vanligt i större anlägg- ningar. Ett par sådana exempel är Lövsta bruk, där SFV är delägare, och A 8 i där privata bolag, kommunala bolag, statliga bolag och enskilda personer finns bland fastighetsägarna. I andra fall kan flera enskilda ägare knytas till en enskild anläggning. I några fall står samfälligheter som ägare. Också ägarnas juridiska och ekono- miska status är mycket varierande. Ett hållbart urval? Den kulturpolitiska grunden för att bidra till vård, bevarande och utveckling av kulturarvet är att kulturarvet är en viktig samhällelig resurs. Genom kunskap om, erfarenhet av och delaktighet i kultur- arvet genereras social och kulturell kompetens. Kulturarvet är viktigt för att skapa ett hållbart och solidariskt samhälle. I ett sådant samhälle ska utrymme finnas för kulturell mångfald och olika samhällsgruppers och generationers delaktighet i samhälls- processerna. Med en sådan utgångspunkt finns anledning att reflek- tera över vad de kulturmiljöer som officiellt erkänts genom att skydd upprättats eller andra former av samhälleligt engagemang uttryckts. Vad är det för berättelser som förmedlas genom det befintliga urvalet av skyddad bebyggelse och vilka berättelser skulle behöva berättas för att uppfylla de kulturpolitiska målen med kulturmiljöarbetet? I ett sådant perspektiv behövs en normkritisk analys av utvecklingen av den bevarandekanon som legat till grund för det nuvarande beståndet av skyddad bebyggelse. Beståndet av byggnadsminnen enligt KML har kritiserats för att representera en föråldrad syn på kulturarvet.107 Resurser har saknats för att uppdatera beståndet i samma takt som det vidgade synsättet på kulturarv etablerats. Arbetet med byggnadsminnena har dock vitaliserats . I många län finns strategier utarbetade för framtida byggnadsminnesförklaringar och har tagit fram ett inriktningsdokument som betonar vikten av de berättelser som förmedlas genom byggnadsminnen.108 Framgången för dessa strategier är dock beroende av länsstyrelsernas förmåga att förhandla med olika ägarkategorier och inte minst att resurser finns tillgängliga för de utfästelser och åtaganden som implicit följer med byggnadsminneskyddet. visar en motsvarande brist på representation av många typer av miljöer som skulle öka rele- vansen för fler medborgare.109 Även om utgångspunkten för vad som bör ingå i beståndet av statligt ägda kulturfastigheter är statens utveckling och verksamhetsfält är vissa kategorier underrepre- senterade. Den vidgade roll som staten succesivt intagit i spårens av modernitetens genomslag i statsförvaltningen är bristfälligt belyst. 107Se exempelvis , A. (2007). 108RAÄ (2011). 109Bergström, U. och , M. (2009). Se även Statens fastighetsverks Kulturfastighets- utredning (2009-10), del 1–2. Den utveckling som inleds mot ökad byrå- kratisering, statligt organiserad och institutionaliserad vård och omhändertagande lyser med få undantag med sin frånvaro i det nuvarande fastighetsbeståndet. Det finns med största sannolikhet ytterligare fastigheter i statlig ägo och förvaltning som borde bedömas ur kulturhistoriskt perspektiv för att förbättra möjlig- heten att illustrera detta. Genom sådana kompletteringar skulle möjligheten att bättre illustrera statens kulturhistoriska utveckling utifrån gender-, generations och intersektionalitetsperspektiv öka. Framför allt torde det ännu vara möjligt att skapa ett representativt urval av fastigheter med stora kulturhistoriska värden som visar den statliga expansionen efter och statens ambition att manifestera sin verksamhet genom högkvalitativt byggande, utsmyckad med offentlig konst. De analyser som gjorts av plan- och bygglagens skydd visar också en övervikt av bebyggelse tillkommen före andra världs- kriget, medan större delen av dagens byggnadsbestånd är till- kommen efter 1945. Få riksintressen för kulturmiljövården enligt har tillkommit sedan det första utpekandet och liksom byggnadsminnesfördelningen har riksintressena kritiserats för att representera en föråldrad syn på vad kulturmiljöerna kan och ska representera. Riksintressesystemet är föremål för flera projekt på nationell nivå och i flera län har arbetet med fördjupade beskrivningar och uppdateringar inletts på regionala initiativ. Det måste också konstaterats att kultur- reservatens representation kan kritiserats utifrån ett hållbarhets- perspektiv. Övervikten av agrara reservat med ålderdomliga struk- turer är stor. Syftet med införande av reservaten var visserligen att införa ett skydd för miljöer där de kulturhistoriska värdena var knutna både till landskap och bebyggelse och de gröna kultur- värdena måste därför ges stort utrymme i sådana reservat. Men ska skyddet få en strategisk funktion för kulturmiljöarbetet krävs att också sociala och ekonomiska aspekter på kulturhistorisk håll- barhet beaktas. Ett särskilt problemkomplex är samverkan mellan kultur- och naturskyddslagstiftningen. samverkar dessa intres- sen, men det finns också flera exempel på konkurrerande skydds- behov, där en större flexibilitet i respektive system och/eller en samordning av dessa skulle ge fördelar för så väl kultur- som natur- värden och upplevelsen av dessa. ratificerade den Europeiska landskapskonventionen, enligt vilken bland annat kulturhistoriska och biologiska värden ska jämställas med ekono- miska intressen vid tillämpning av nationell lagstiftning. En viktig fråga om helhetsperspektiv är huruvida alla kompo- nenter i en kulturmiljö försetts med legalt skydd eller om det endast är vissa enheter. Problemet med att äldre byggnadsminnes- märkesbeslut endast omfattat vissa objekt inom en helhetsmiljö i förhållande till dagens betoning av värdet i miljöer där en strukturs hela komplexitet kan illustreras påtalades i Kulturfastighetsutred- ningen . Ett särskilt belysande exempel är Bodens fästnings- anläggning, där enstaka byggnader och anläggningar är skyddade men inte helhetsmiljön och de ingående försvarslinjerna. Helhets- tänkandet kan utsträckas till ett systemtänkande. I kulturfastig- hetsutredningen tillämpades ett sådant förhållningssätt. Endast högt kulturhistoriskt värde hos ett enskilt objekt fick då vika för ett system av miljöer som illustrerade en helhet i bruk eller utveck- ling. Förutom vad de skyddade kulturmiljöerna representerar per skyddskategori finns alltså behov av att göra bedömningar utifrån helheten och utifrån hur olika skyddssystem samverkar. Det finns komplex av fastigheter som tillsammans utgör helhetsmiljöer men där olika regelverk tillämpas beroende av ägandeform eller tilläm- pad skyddsform. Samverkan mellan systemen kan också avse en helhetsbedömning på nationell nivå av vad som bör skyddas för att på ett bättre sätt uppfylla de kulturpolitiska målen. Referenslistan omfattar de källhänvisningar som görs i noterna till betänkandet samt i bilaga 5, Bakgrundsteckning av . Betänkande (1915). Angående omorganisation av Överintendents- ämbetet m.m. avgivet . SOU 1922:11–12. Betänkande med förslag till lag angående kultur- minnesvård samt organisation av kulturminnesvården, Del I–II. Betänkande med förslag till reviderad fornminnes- lagstiftning. SOU 1972:66–67. Ny kulturpolitik 1972. Kulturhistorisk bebyggelse: Värd att vårda. Förarbete, Kulturminneslag – sammanförd och bear- betad lagstiftning om kulturminnen. Statens fastigheter och lokaler – ny organisation. Lokalförsörjning och fastighetsägande: en ut- värdering av statens fastighetsorganisation. Förslag till förbättrat skydd för kultur- historiskt värdefull bebyggelse. Bortom Vi och Dom: Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. En reformerad budgetlag. En effektivare förvaltning av statens fastigheter. Staten som fastighetsägare och hyresgäst. Kulturmiljöarbete i en ny tid. Statens regionala förvaltning – förslag till en ange- lägen reform. Angående omorganisation och lönereglering för samt angående länsarkitekter m.m. Förslag till lag om fornminnen. Fråga om delning av Byggnadsstyrelseorganisa- tionen m.m. 1975/76:135. Om den statliga kulturpolitiken 3. 1984/85:179. Förslag till lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål. 1987/88:104. 1991/92:44. Om riktlinjer för den statliga fastighetsförvalt- ningen och ombildningen av , m.m. samt bet. 1991/92:FiU8, rskr. 1991/92:107. 1991/92:134. Om riktlinjer för överföringen av verksamheten vid domänverken till aktiebolagsform. 1992/93:37. Om ny organisation för förvaltning av statens fastigheter och lokaler, m.m., med bilaga 1, samt 1992/93:FiU8. 1997/98:116. Staten och trossamfunden – bestämmelser om och andra trossamfund. 1997/98:117. Framtidsformer – Handlingsprogram för arkitektur, formgivning och design. 1997/98:137. Förvaltning av statens fastigheter och statliga myndigheters lokalförsörjning, m.m. 1998/99:114. Kulturarv – kulturmiljöer och kulturföremål. 2009/10:3. Tid för kultur, samt bet. 2009/10:KrU5, rskr. 2009/10:145. 2009/10:175. Offentlig förvaltning för demokrati, delaktig- het och tillväxt. 2012/13:1. Budgetpropositionen , UO 2. 2012/13:96. Lag (1942:350) om fornminnen. Lag (1942:354) om skydd för kulturhistoriskt märkliga byggnader. Byggnadslag (1947:385). Lag (1960:690) om byggnadsminnen. Fastighetsbildningslag (1970:988). Jordabalk (1970:994). Väglagen (1971:948). Skogsvårdslag (1979:429). Lag (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., NRL. Lag (1988:950) om kulturminnen m.m. /Kulturmiljölag (1998:950), KML. Miljöbalk (1998:808), MB. Lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Plan- och bygglag (2010:900), PBL. Budgetlag (2011:203). Lag (2011:745) med instruktion för . Lag (2012:439) om ändring i väglagen. Kungörelse (1920:744) med föreskrifter rörande det offentliga byggnadsväsendet. Förordning (1988:1188) om kulturminnen m.m. Förordning (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m., FSBM. Förordning (1993:379) om bidrag för kulturmiljövård. Förordning (1993:527) om förvaltning av statens fastigheter m.m. Förordning (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. Donationsförordning (1998:140). Förordning (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. Förordning (1999:527) om förvaltning av statliga fastigheter, m.m. Förordning (2002:920) om bidrag till arbetslivsmuseer. Förordning (2007:757) med instruktion för . Förordning (2007:758) med instruktion för . Förordning (2007:1161) med instruktion för . Förordning (2007:1184) med instruktion för Riksantikvarie- ämbetet. Förordning (2010:185) med instruktion för . Förordning (2010:1121) om bidrag till förvaltning av värdefulla kulturmiljöer. Förordning (2012:989) med instruktion för . Förordning (2013:558) om statliga byggnadsminnen. Regleringsbrev för avseende , N2007/9939/IR, N2007/10256/. Regleringsbrev för avseende . S2012/9065/. Regleringsbrev för avseende , M2012/3408/S, M2012/572/S, M2012/1089/Nm m.fl. Regleringsbrev för avseende , Ku2012/1078/KA, Ku2012/1484/KA, Ku2012/1898/RFS. Regleringsbrev för avseende inom UO 22, N2012/6388/TE, N2012/6343/KLS. Regleringsbrev för avseende Statens fastighets- verk. S2012/9065/. Regleringsbrev för avseende inom UO 22, N2013/1977/TE. Skyddet för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse m.m. Tilläggsdirektiv till utredningen angående skyddet för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse m.m. Regeringsuppdrag (2008). Uppdrag till att lämna förslag till vilka fastigheter, inklusive s.k. bidragsfastig- heter, som bör förvaltas långsiktigt inom staten. Fi2008/3577. Översyn av statens fastighetsförvaltning. Översyn av förordningarna om statens fastighets- förvaltning. Tilläggsdirektiv till Utredningen om en översyn av förordningarna om statens fastighetsförvaltning. Tilläggsdirektiv till Utredningen om översyn av statens fastighetsförvaltning. Översyn av lagstiftning och nationella mål. Omstrukturering av statens bestånd av försvars- fastigheter. Omstrukturering av statens bestånd av vissa kultur- fastigheter. Tilläggsdirektiv till Utredningen om omstrukture- ring av statens bestånd av vissa kulturfastigheter. Publikationer och skrivelser från (2012). (2012). Promemoria, dnr 1684/2012-2. Publikationer, skrivelser m.m. från (1993). Unnerbäck, A. Kulturhistorisk värdering av bebyggelse. (1998). Handläggningsordning för statliga byggnadsminnen. (1999). Kulturarvet och miljön. Redovisning av regeringsuppdrag Ku98/1908/Ka med anledning av propositionen Svenska miljömål (1997/98:145). (2002). Unnerbäck, A. Kulturhistorisk värdering av bebyggelse. (2007). Fördjupad utvärdering – kulturmiljö och kulturhistoriska värden. (2008). Förslag till nya kriterier för statens ägande och förvaltning av kulturfastigheter. , Dnr 101-2002-2008. (2008). Förslag till nya kriterier för statens ägande och förvaltning av kulturfastigheter. Återrapportering enligt regeringsuppdrag . (2009). Beslut ang. upphävandet av för- teckning över § 12 och § 14 byggnader enligt förordningen (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m. gällande Ban- verkets byggnader. Riksantikvaren och (2009). Kulturmiljö- analys – en vägledning för användning av DIVE-analys. (2010). (2011). Inriktningsdoku- ment för byggnadsminnen. (2012). Anslaget 7:2 Bidrag till kulturmiljö- vård – en handläggning. (2012). Fornminnesinformationssystemet (FMIS). (2012). Förenklad beredning av statliga byggnadsminnen. Dnr 301-1635-2011, . (2012). Fredengren, C. et al. (red.). I valet och kvalet. Grundläggande frågor kring värdering och urval av kulturarv. (2012). Klargörande av ägoförhållanden för fastigheter som förvaltar. Underlag till utredningen, Dnr 201-3532-2012, . (2012). Kulturmiljövårdens riksintressen i allas intresse. (2012).