sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — 5 § Om en svensk dom ska verkställas i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen, ska Kriminalvården se till att den dömde förs till den stat där på- följden ska verkställas. Om en utländsk dom ska verkställas i , ska Kriminalvården se till att den dömde förs hit. Vid verkställighet enligt första och andra styckena får Kriminalvården be- gära hjälp av polismyndigheten. Vid verkställighet enligt första stycket får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den dömde, dock längst . Paragrafen behandlar ansvaret för att se till att transporter sker från och till . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.7 och av- snitt 18.9. I första stycket anges att Kriminalvården ska se till att en person som enligt lagen ska verkställa en svensk dom om frihetsberövande påföljd i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen förs dit. I fall där påföljden avser överlämnande till rättspsykiatrisk vård ska underrätta Kriminalvården. Detta regleras i förord- ning. Överförande av den dömde och inom vilken tid detta ska ske regleras i 2 kap. 13 §. Samråd ska hållas med den behöriga myndig- heten i den verkställande staten inför överförandet. I anda stycket anges att Kriminalvården ska se till att en person som ska verkställa en utländsk dom om frihetsberövande påföljd i förs hit. Enligt artikel 24 i rambeslutet är det den utfärdande staten som ska stå för kostnader för överförande av den dömde till den verkställande staten. Uppgiften i denna del består därför i huvudsak av att samråda med den behöriga myndigheten i den verk- ställande staten om överförandet hit. I tredje stycket anges att Kriminalvården enligt första och andra styckena får begära hjälp av polismyndigheten. I fjärde stycket anges att polismyndigheten under vissa omstän- digheter får omhänderta och ta den som ska överföras i förvar. Tillstånd till transport genom 6 § Begärs tillstånd till transport genom av en dömd person som en- ligt rambeslutet ska överföras till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen, ska bevilja sådant tillstånd och ange under vilka villkor transporten får ske. Har tillstånd meddelats enligt första stycket får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som överförs, dock längst . För flygtransport utan planerad mellanlandning i krävs inte något tillstånd enligt första stycket. Om en oplanerad mellanlandning sker, får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genom- föras, omhänderta och ta i förvar den som överförs, dock längst till dess en be- gäran om tillstånd till transport har prövats. Om tillstånd till transport inte begärs från landningen, ska personen fri- ges. Paragrafen behandlar frågan om transitering av den som enligt ram- beslutet ska överföras mellan två medlemsstater. Transitering be- handlas i artikel 16 i rambeslutet och har utformats med 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder som förebild. Bestämmelsen behandlas i av- snitt 19.4. Enligt första stycket lämnar tillstånd till transitering. Transitering får inte vägras, men får i beslutet ange de förutsättningar som ska gälla för transiteringen, t.ex. tid och plats. Vidare ska den utfärdande staten informeras om det inte kan garanteras att den som överförs inte kommer lagföras eller, med undantag för transiteringen, kvarhållas eller på annat sätt få sin frihet inskränkt för ett brott som begicks eller en påföljd som dömts ut före hans eller hennes utresa från den utfärdande staten. Av 33 § nordiska verkställighetslagen framgår att tillstånd inte krävs vid transitering inom . Bestämmelsen ska därför inte tillämpas i förhållande till och . Enligt andra stycket får den polismyndighet som tar hand om transiteringen ta den som transiteras i förvar om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras. Här kan erinras om den proportionalitetsprincip som gäller enligt 8 § polislagen (1984:387). Av tredje stycket framgår att tillstånd inte behövs för flygtrans- port utan planerad mellanlandning i . Vid en oplanerad mellanlandning krävs emellertid tillstånd. I bestämmelsen regleras möjligheten att ta den transiterade i förvar till dess frågan om till- stånd till transitering har avgjorts. får omhänderta och ta personen som överförs i förvar i avvaktan på att en ansökan om tillstånd har prövats enligt första stycket. Förvar får bara komma i fråga om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genom- föras. Personen ska friges om tillstånd inte har begärts inom en frist . Tidsfristen motsvarar vad som anges i artikel 16.5 i rambeslutet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas inte vid handläggningen av ett ärende om överförande av internationell straffverkställighet enligt lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, om ärendet har inletts före ikraftträdandet. 3.Lagen ska inte tillämpas i förhållande till en medlemsstat inom Europeiska unionen som när ärendet inleds inte genomfört rådets rambeslut /909/RIF om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 26.1 och 26.2. Lagen föreslås enligt punkten 1 träda i kraft . Av punkten 2 följer att äldre bestämmelser i internationella verk- ställighetslagen ska tillämpas på ärenden som inletts före den nya lagen träder i kraft. Tillämpningen av den nya lagen utgår enligt punkten 3 ifrån att den andra medlemsstaten också har genomfört rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder. Detta innebär att för det fall den andra medlemsstaten vid ikraftträdandet inte har genomfört rambeslutet får den nya lagen om internationell straffverkställighet i stället tillämpas. 28.3Förslaget till lag (2014:000) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen Lagen är ny. Den genomför rådets rambeslut /947/RIF om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder (rambeslutet om erkännande och verkställig- het av frivårdspåföljder). Vidare genomför lagen artikel 6 i rådets rambeslut /299/RIF om ändring av rambesluten /584/RIF, 2005/214/RIF, 2006/783/RIF, 2008/909/RIF och 2008/947/RIF och om stärkande av medborgarnas processuella rättigheter och främjande av tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på ett avgörande när den berörda personen inte var personligen närvarande vid förhandlingen (rambeslutet om verkställighet av utevarodomar). De allmänna övervägandena om behovet av en ny lag finns i avsnitt 21.1. 1 kap. Allmänna bestämmelser Lagens innehåll och tillämpningsområde 1 § Denna lag innehåller bestämmelser för genomförande av rådets rambeslut /947/RIF av om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder (rambeslutet),3 ändrat genom 3 EUT L 337, 16.12.2008 s. 102 (Celex 32008F0947). rådets rambeslut /299/RIF om verkställighet av utevarodomar.4 Bestäm- melserna avser –erkännande och verkställighet av en svensk dom om frivårdspåföljd i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen (2 kap.), –erkännande och verkställighet i av en utländsk dom om fri- vårdspåföljd (3 kap.), och –övriga bestämmelser (4 kap.). I paragrafen anges att genom denna lag genomförs rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder samt artikel 6 i rambeslutet om verkställighet av utevarodomar. Härigenom tydlig- görs att lagens bestämmelser ska tolkas mot bakgrund av ram- beslutens beaktandesatser och artiklar. Vidare anges i paragrafen lagens innehåll. Lagen är indelad i fyra kapitel: Allmänna bestäm- melser (1 kap.), Erkännande och verkställighet av en svensk dom om frivårdspåföljd i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen (2 kap.), Erkännande och verkställighet i av en utländsk dom om frivårdspåföljd (3 kap.) och Övriga bestämmelser (4 kap.). 2 § Bestämmelser om överförande av övervakning av villkorligt dömda m.m. och av villkorligt frigivna m.m. mellan de nordiska staterna finns i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angå- ende verkställighet av straff m.m. Bestämmelser om överförande av verkställighet av kriminalvård i frihet mellan och en stat utanför Europeiska unionen finns i lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet. I paragrafen informeras om att det finns särskilda bestämmelser om överförande av verkställighet av vissa frivårdspåföljder mellan och en annan nordisk stat eller en stat utanför Europeiska unionen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 21.1. I första stycket lämnas upplysning om lagen (1963:193) om sam- arbete med , , och angående verk- ställighet av straff m.m. Rambeslutet utesluter inte att bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser tillämpas i den mån dessa bidrar till att ytterligare förenkla eller underlätta förfaranden för verkställighet av påföljder (artikel 23.2–4). 4 Rådets rambeslut /299/RIF av om ändring av rambesluten /584/RIF, 2005/214/RIF, 2006/783/RIF, 2008/909/RIF och 2008/947/RIF och om stärkande av medborgarnas processuella rättigheter och främjande av tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på ett avgörande när den berörda personen inte var personligen närvarande vid förhandlingen, EUT L 81, 27.3.2009 s. 24 (Celex 32009F0299). och , har lämnat en underrättelse om att den nordiska överenskommelsen ska fortsätta att tillämpas. Den nordiska verkställighetslagen gäller därför alltjämt vid sidan av den nya lagen. I förhållande till och ska därför den nordiska verkställighetslagen tillämpa vid överförande av sådana frivårdspåföljder som omfattas av den lagen och den nya lagen som genomför rambeslutet vid överförande av andra frivårdspåföljder som därutöver omfattas av denna lag. I andra stycket lämnas upplysning om lagen (1978:801) om inter- nationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet. I förhållandet mellan medlemsstaterna inom Europeiska unionen ersätter ram- beslutet övervakningskonventionen (artikel 23.1). Detta innebär att övervakningskonventionen, som regleras genom lagen om inter- nationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet, inte längre ska tillämpas mellan medlemsstaterna inom Europeiska unionen. Definition av en svensk dom om frivårdspåföljd 3 § Med en svensk dom om frivårdspåföljd avses i denna lag en av svensk domstol meddelad dom som innebär 4.fängelse sedan den dömde har villkorligt frigivits. Med frivårdspåföljd avses i denna lag även en anvisning eller en föreskrift enligt som påförts den dömde med stöd av domen. Paragrafen innehåller en definition av vad som avses med en svensk dom om frivårdspåföljd, dvs. vilka svenska frivårdspåföljder som omfattas av lagens tillämpningsområde och som kan bli föremål för verkställighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Den allmänna motiveringen till bestämmelsen finns i avsnitt 21.3.1. Enligt punkten 1 omfattas en av svensk domstol meddelad dom som innebär villkorlig dom. Detta innebär påföljd enligt 27 kap. . Villkorlig dom är förenad med ett allmänt skötsam- hetskrav. Villkorlig dom kan förenas med en föreskrift om sam- hällstjänst eller att fullgöra skadeståndsskyldighet. Lagen är avsedd att framför allt tillämpas på villkorlig dom i förening med samhälls- tjänst. Lagen kan även tillämpas när det finns en föreskrift om att den dömde ska fullgöra skadeståndsskyldighet och Kriminalvården har kännedom om påföljden i det enskilda fallet. Definitionen är dock inte begränsad till dessa fall utan omfattar även en villkorlig dom som inte förenats med någon föreskrift eller endast med böter. I praktiken torde det inte bli aktuellt att överföra verkställigheten av en villkorlig dom i dessa fall. Enligt punkten 2 omfattas en av svensk domstol meddelad dom som innebär skyddstillsyn. Detta innebär påföljd enligt 28 kap. . Skyddstillsynen, som innebär en prövotid och övervakning , kan vara förenad med vissa särskilda föreskrifter, föreskrift om samhällstjänst och föreskrift med särskild behandlingsplan. En skyddstillsyn kan även dömas ut i förening med böter eller fängelse. Lagens tillämpningsområde är inte begränsad till vissa fall av skyddstillsyn. Däremot torde verk- ställigheten av en skyddstillsyn med föreskrift med särskild be- handlingsplan inte vara aktuell att överföra till en annan medlems- stat. I de fall skyddstillsynen är förenad med böter får den delen prövas enligt lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen. I fall där skyddstillsynen är förenad med fängelse är det möjligt att pröva den delen enligt den här föreslagna lagen (2014:000) om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Punkten 3 omfattar en av svensk domstol meddelad dom som innebär ungdomstjänst. Tillämpningsområdet avser ungdomstjänst som dömts ut som självständig påföljd enligt 32 kap. 2 § brotts- balken. Ungdomsvård ska inte omfattas av lagens tillämpnings- område och således inte heller ungdomstjänst som dömts ut i förening med en sådan påföljd enligt 32 kap. 3 § . Enligt punkten 4 omfattas en av svensk domstol meddelad dom som innebär fängelse sedan den dömde har villkorligt frigivits. Bestämmelser härom finns i 26 kap. . Villkorlig frigiv- ning är förenad med ett allmänt skötsamhetskrav. Den frigivne kan åläggas föreskrifter om vad han eller hon har att iaktta under prövo- tiden samt kan ställas under övervakning. Lagen är framför allt avsedd att tillämpas när den villkorliga frigivningen har förenats med föreskrifter eller den frigivne är ställd under övervakning. Lagens tillämpningsområde omfattar i och för sig även villkorlig frigivning utan föreskrifter. I praktiken torde det dock inte vara aktuellt att överföra verkställigheten i sådana fall. I andra stycket tydliggörs att även anvisningar och föreskrifter som meddelats i domen eller i ett efterföljande beslut ska omfattas av lagens tillämpningsområde. Det är fråga om sådana anvisningar eller föreskrifter som kan meddelas enligt och mot- svarar övervakningsåtgärder enligt rambeslutet. Kriminalvården och övervakningsnämnden har möjlighet att fatta beslut om föreskrifter med anledning av domen. Sådana beslut omfattas av begreppet dom i lagen. Definition av en utländsk dom om frivårdspåföljd 4 § Med en utländsk dom om frivårdspåföljd avses i denna lag en dom eller ett beslut om en sådan påföljd som anges i artikel 2.1 i rambeslutet, som har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen efter ett straffrättsligt förfarande. Med frivårdspåföljd avses i denna lag även beviljande av villkorlig frigivning eller krav och anvisningar som påförts den dömde med stöd av domen och som har meddelats av en behörig myndighet i en annan medlems- stat inom Europeiska unionen. Paragrafen innehåller en definition av vilka utländska domar om frivårdspåföljd som faller inom lagens tillämpningsområde och som således kan bli föremål för erkännande och verkställighet i . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 21.3.2. Bestämmelsen i första stycket innebär att utdömande av påföljd som har meddelats av andra myndigheter än domstolar faller utan- för lagens tillämpningsområde. Eftersom avgörandet enligt ram- beslutet ska rikta sig mot en fysisk person som begått brott är det fråga om dom efter ett straffrättsligt förfarande. Fråga om vilka utländska frivårdspåföljder som omfattas av lagens tillämpnings- område får avgöras utifrån rambeslutets definitioner i artikel 2. Vilken påföljd det är fråga om kommer i det enskilda fallet framgå av det intyg som ska skickas med domen. Det torde normalt inte finnas anledning för den behöriga myndigheten i den verkställande staten att ifrågasätta en sådan bedömning. Vid tveksamheter bör samråd hållas mellan de behöriga myndigheterna. I andra stycket framgår att lagens tillämpningsområde även omfattar beslut om beviljande av villkorlig frigivning och om krav och anvisningar som ålagts den dömde med domen som grund. Sådana beslut kan fattas av domstol eller en behörig myndighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Den närmare pröv- ningen av vilka s.k. övervakningsåtgärder som omfattas av lagen ska göras utifrån 3 kap. 1 §. Definition av utfärdande stat och verkställande stat 5 § Med utfärdande stat avses den medlemsstat där domen meddelats. Med verkställande stat avses den medlemsstat till vilken domen översänds för erkännande och verkställighet. I paragrafen definieras vad som avses med utfärdande stat respek- tive verkställande stat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 21.3. I lagen används på samma sätt som i rambeslutet begreppen utfärdande stat dvs. den medlemsstat där domen meddelats, och verkställande stat. Till skillnad mot definitionen i rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder definieras i rambeslutet verkställande stat som den medlemsstat i vilken över- vakningsåtgärderna och de alternativa påföljderna övervakas till följd av ett beslut i enlighet med artikel 8. Någon reell skillnad mellan definitionerna föreligger inte i praktiken. Vi har därför valt att använda samma definition som i lagen om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, dvs. den medlemsstat till vilken en dom översänds för erkännande och verkställighet. 6 § Kriminalvården prövar om en svensk dom om frivårdspåföljd ska sändas över till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen för erkännande och verkställighet i den staten och om en utländsk dom om frivårdspåföljd ska erkännas och verkställas i . I paragrafen anges att Kriminalvården är behörig myndighet att pröva frågor om en svensk dom om frivårdspåföljd ska sändas över till en annan medlemsstat inom EU för erkännande och verkställig- het i den staten samt om en utländsk dom om frivårdspåföljd ska erkännas och verkställas i . Bestämmelsen behandlas i av- snitt 21.5. Föreskrifter om verkställigheten av denna lag 7 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om verkställigheten av denna lag. I paragrafen lämnas en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kommer att meddela verk- ställighetsföreskrifter. Det kan t.ex. röra sig om bestämmelser av- seende vissa formkrav, samråd och underrättelser. Erkännande och verkställighet av en svensk dom om frivårdspåföljd i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen 1 § En svensk dom får sändas över till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen för erkännande och verkställighet om 1.domen har vunnit laga kraft, 2.den dömde är bosatt i den verkställande staten och har återvänt eller vill återvända dit, 3.det kan antas att den dömdes sociala återanpassning underlättas av att verkställigheten överförs dit, och 4.det kan anses lämpligt att verkställigheten överförs dit. Även om den dömde inte är bosatt i den verkställande staten får domen översändas dit om den behöriga myndigheten i den staten har lämnat sitt medgivande. I paragrafen anges vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att Kriminalvården ska få sända över en svensk dom om frivårds- påföljd till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.1. Av första stycket punkten 1 följer att domen ska ha vunnit laga kraft. Detta krav motsvaras av artikel 2.1 och 2.5 i rambeslutet. Genom lagens definition av en svensk dom om frivårdspåföljd, se 1 kap. 3 §, följer att detta gäller såväl domen som eventuella efter- följande beslut till följd av domen. I punkten 2 anges det anknytningskrav som gäller som huvud- regel för ett överförande. Den dömde ska dels vara bosatt i den verkställande staten, dels ha återvänt eller vilja återvända dit. Kravet motsvaras av artikel 5.1 i rambeslutet och avser det s.k. tvingande samarbetsområdet. Bosättningen i den andra medlemsstaten ska ha viss stadigvarande karaktär för att kravet ska vara uppfyllt. Faktorer som bör vägas in vid en prövning av bosättningen är var den dömde är folkbokförd och om han eller hon har tillstånd att uppehålla sig i den andra staten. Vidare bör den dömdes egna uppgifter vägas in tillsammans med omständigheter som om den dömde har en bostad i den andra staten samt anställnings- och familjeförhållanden där. I punkten 3 ställs ett krav på att den dömdes sociala återanpass- ning kan antas underlättas av ett överförande av verkställigheten. Detta motsvarar ett av de grundläggande syftena med rambeslutet enligt artikel 1.1. Vid prövningen av den sociala återanpassningen ska en helhetsbedömning göras av anknytningsfaktorer till de olika staterna. Faktorer som har relevans är den dömdes medborgarskap, hemvisttid i de olika staterna, nuvarande bostadsförhållanden samt familje- och arbetsförhållanden. I de fall anknytningskravet enligt punkten 2 är uppfyllt råder en stark presumtion för att även kravet på social återanpassning är uppfyllt. När det gäller dömda som har annan anknytning till den verkställande staten, se andra stycket, kan även andra omständigheter vägas in vid bedömningen av den sociala återanpassningen. Det kan här handla om anknytning till den verkställande staten genom att den dömde där erbjudits ett anställningskontrakt, avser att studera där eller att han eller hon har en familjemedlem som har hemvist där. Särskild hänsyn bör här tas till om det finns minderåriga barn i den verkställande staten. Den dömdes inställning ska tillmätas stor relevans i de allra flesta fall. Det föreligger emellertid inte hinder att överföra verkställigheten mot den dömdes samtycke i fall där han eller hon redan förflyttat sig till den andra medlemsstaten. I de allra flesta fall kan dom- stolens val av frivårdspåföljd i sig antas innebära att den dömdes sociala återanpassning underlättas. Om en förutsättning för påföljds- valet varit att denna kan verkställas i den dömdes hemland, ska Kriminalvården ta särskild hänsyn till detta. Endast om förhållan- dena förändrats på ett avgörande sätt kan det finnas anledning att göra en annan bedömning i frågan om ett överförande bör ske. I punkten 4 anges ett krav på att ett överförande av verkställig- heten ska anses lämpligt. I vissa ärenden kan det framkomma om- ständigheter som gör att Kriminalvården, trots att övriga förutsätt- ningar enligt lagen är uppfyllda, bör överväga om ett överförande av verkställigheten till den andra medlemsstaten är lämpligt. Lämplig- heten kan exempelvis ifrågasättas när det gäller vissa påföljder eller föreskrifter. Det måste föreligga praktiska möjligheter för den andra medlemsstaten att verkställa påföljden. Detta är t.ex. inte möjligt vid en skyddstillsyn med kontraktsvård. I andra fall kan det finnas anledning att ta hänsyn till hur den svenska påföljden kommer att anpassas i den verkställande staten. En annan faktor som kan vara relevant i lämplighetsbedömningen är påföljdens var- Här bör beaktas hur av prövotiden som återstår och vilken verkställighet som eventuellt redan skett av meddelade föreskrifter. I andra stycket framgår ett alternativt anknytningskrav. Detta innebär att den dömde har en annan anknytning till den verkställ- ande staten än bosättning där. Ett översändande av domen kan vara aktuellt i ett sådant fall om den verkställande staten lämnat sitt med- givande och övriga förutsättningar enligt bestämmelsen är uppfyllda. Översändande av en svensk dom om frivårdspåföljd 2 § Kriminalvården prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och beslutar om en svensk dom ska sändas över till en annan med- lemsstat för erkännande och verkställighet. I paragrafen anges att det är Kriminalvården som i ett ärende ska pröva om förutsättningarna enligt lagen är uppfyllda och besluta om den svenska domen ska översändas till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet. Bestämmelsen behandlas i av- snitt 22.2.2.