sou · H1B37 · 2013-02-01 00:00:00 — Brå har inte någon statistik över användningen av skjutvapen vid exempelvis misshandel (som inte har dödlig utgång), framkallande av fara för annan eller olaga hot. Straffet för grova vapenbrott 2.4.3Användningen av skjutvapen vid anmälda försök till mord och dråp En sammanställning av Brås statistik över anmälda försök till mord och dråp med användning av skjutvapen för åren 2002–2011 har gjorts i figur 2.4 och i bilaga 2, tabell 4. Användningen av skjutvapen vid anmälda försök till mord och dråp Det totala antalet anmälda brott med användande av skjutvapen i denna kategori har varierat, från lägst 102 brott till högst 229 brott . Statistiken visar således på en tydlig ökning . På samma sätt som vid bedömandet av statistik över anmälda mord, dråp och misshandel med dödlig utgång måste beaktas att anmälningsbenägenheten har ökat samt att vissa händelser som vid anmälan bedöms som försök till mord eller dråp med användning av skjutvapen efter utredning visar sig avse andra brott, till exempel misshandel. Straffet för grova vapenbrott 2.4.4Användningen av skjutvapen vid anmälda rån och grova rån Statistiska uppgifter över användningen av skjutvapen vid anmälda rån och grova rån för åren 2002–2011 har sammanställts och tagits in i figur 2.5 och i bilaga 2, tabell 5. Användningen av skjutvapen vid anmälda rån och grova rån Av Brås statistik framgår att det totala antalet anmälda rån och grova rån har varierat och det kan varken konstateras någon varaktig ökning eller minskning av antalet anmälda brott av aktuellt slag. Andelen anmälda rån och grova rån som utfördes med hjälp av skjutvapen har följt ett liknande mönster. 2.4.5Polisens beslag av skjutvapen sammanställer statistik över polisens beslag av skjutvapen. En sammanställning av denna statistik för åren 2002– 2010 har tagits in i figur 2.6 och i bilaga 2, tabell 6. Straffet för grova vapenbrott Figur 2.6 Polisens beslag av skjutvapen Pistol, revolver Hagelgevär, kulgevär Gas- och startvapen* K-pist Automatkarbin Övriga * ingick inte gas- och startvapen i statistiken. Då konvertering av sådana vapen har uppmärksammats som ett särskilt problem i redovisas dessa dock särskilt efter 2007. **Ett nytt system för inregistrering av beslagtagna vapen togs i bruk . Visst informationstapp i samband med detta kan förklara nedgången 2002. Det totala antalet beslag ökade åren 2002–2005, men har därefter gradvis minskat till nivåer. De olika vapentyper som redovisas separat, pistol, revolver, hagelgevär, kulgevär, K-pist eller automatkarbin, följer alla samma mönster. Det bör i detta sammanhang anmärkas att antalet beslag är beroende av hur polisen prioriterar sin verksamhet. Syftet med den nationella trygghetsundersökningen (NTU) är att undersöka utsatthet för brott och människors upplevelse av trygghet och deras förtroende för rättsväsendet samt brottsoffers erfarenheter av kontakter med rättsväsendet. I undersökningen besvarade nära tre fjärdedelar av de 20 000 personer (16–) som tillfrågats de frågor som ställdes. Straffet för grova vapenbrott När det gäller utsatthet för brott svarade av de personer som tillfrågats i undersökningen att de utsatts för någon av brottstyperna misshandel, hot, sexualbrott, trakasserier och bedrägeri. Utsatthet för dessa brottstyper ligger enligt NTU 2011 på en tämligen stabil nivå över mätperioden –2011.5 När det gäller trygghet visar undersökningen att boende i huvudsakligen är trygga personer som i liten utsträckning oroar sig för att utsättas för olika typer av brott. Andelen personer som känner sig otrygga när de går ut var enligt undersökningen relativt oförändrad jämfört med föregående år, men har på minskat från år . Utvecklingen anges vara likartad när det gäller oro för att utsättas för olika typer av brott. Ändå upplever tre av fyra tillfrågade i NTU 2011 att brottsligheten i samhället ökar – tycker att den ökar kraftigt. Resultaten i NTU visar att ju mer konkret oro som efterfrågas, såsom otrygghet för egen del och oro att själv utsättas för brott, desto färre är det som uppger att de känner oro. Det är även enligt undersökningen tämligen ovanligt att otryggheten leder till att man väljer att ta en annan väg utomhus eller att oro för brott påverkar livskvaliteten.6 2.4.7Brås kartläggning av brottslighet och trygghet i , och Brå har på uppdrag från regeringen kartlagt situationen avseende brottslighet och trygghet i , och Göteborg.7 I kartläggningen, som redovisades , lyfts särskilt fram grov och organiserad brottslighet och vapenanvändning. Studien bygger bland annat på officiell kriminalstatistik avseende anmälda och ouppklarade brott samt uppgifter från NTU, , och . För att få en beskrivning av den organiserade brottsligheten har i huvudsak ett 60-tal poliser och analytiker inom kriminalunderrättelsetjänsten intervjuats. Av Brås kartläggning framgår bland annat följande. 5NTU, rapport 2012:2 s. 12. 6NTU, rapport 2012:2 s. 13. 7Brottslighet och trygghet i , och . Straffet för grova vapenbrott Högre brotts- och otrygghetsnivåer i storstäderna De tre storstäderna har enligt både NTU och statistiken över polisanmälda brott högre brottslighet än övriga landet (räknat per invånare). Att brottsligheten är högre i storstäderna har inte ändrats och så ser situationen också ut i andra jämförbara länder. Även andelen otrygga och andelen med lågt förtroende för rättsväsendet är högre i storstäderna, även om avvikelsen från riksgenomsnittet i dessa avseenden är relativt liten. Enligt kartläggningen är det svårt att dra definitiva slutsatser om i vilken stad brottsnivåerna egentligen är högst, även om mycket pekar på att det är i . Det är också i som den uppmätta otryggheten är högst och förtroendet för rättsväsendet är lägst, även om skillnaderna gentemot de andra storstäderna är små. Situationen avseende dödligt våld, där uppgifter är tillgängliga på länsnivå, är av särskilt intresse. Statistiska uppgifter över andelen fall av dödligt våld med skjutvapen i procent och andelen fall av dödligt våld inom ramen för kriminella konflikter i procent har sammanställts och tagits in i figur 2.7 och 2.8. Figur 2.7 Andel fall av dödligt våld med skjutvapen i procent8 8 Antal fall gäller genomsnittet för –2004, 2005–2007 och 2008–2010. Straffet för grova vapenbrott Figur 2.8 Andel fall av dödligt våld inom ramen för kriminella konflikter i procent9 Statistiken i figur 2.7 visar att det dödliga våldet med skjutvapen i län åren 2008–2010 är markant högre än i riket som helhet. När det gäller åren 2002–2007 är det dödliga våldet med skjutvapen högre i alla de tre storstadslänen jämfört med riket som helhet. Även den andel av det dödliga våldet som bedöms ha skett i kriminella miljöer är högre i de tre storstadslänen med undantag för åren 2008–2010 (se figur 2.8). Generellt inte någon ökad risk för allmänheten att drabbas av brott Även frågan om det finns en uppåtgående trend när det gäller utsatthet för brott, det vill säga om brottsproblemen tilltar, behandlas i kartläggningen. När det gäller våldsbrott har de ökat något i och i , enligt resultaten från NTU.10 Nivåerna för våldsbrott i den andra datakällan – statistiken över anmälda brott – har ökat . När uppgifterna från NTU och statistiken över anmälda brott analyseras tillsammans finner Brå att den breda allmänhetens utsatthet för våldsbrott har ökat något i och , men inte i . 9Antal fall gäller genomsnittet för –2004, 2005–2007 och 2008–2010. 10Även om nivåerna i är lägre än . Straffet för grova vapenbrott sett kraftigare ökningarna i statistiken över anmälda brott torde enligt Brå hänga samman med en ökande benägenhet att anmäla brott. Denna ökande benägenhet gäller enligt Brå såväl allmänheten som offentliga verksamheter och polisen. Av NTU framgår att upplevelser av otrygghet generellt sett minskat i de tre storstäderna. Nivåerna i bland annat var exempelvis påfallande lägre än . Situationen med flera grova våldsbrott i och kan komma att förändra siffrorna . Oroande tecken i fråga om den organiserade brottsligheten För att få en bild av den organiserade brottsligheten har intervjuer med i huvudsak poliser och analytiker inom kriminalunderrättelsetjänsten genomförts. Genom intervjuerna framkommer att skjutningar har blivit allt vanligare i de tre städerna. Många skjutningar sker enligt intervjupersonerna som en markering utan syfte att skada någon. Skjutningar och skottlossning mellan personer äger också rum spontant vid konfrontationer, medan planerade avrättningar är mer ovanliga. Särskilt i och har tillgången till vapen ökat . Smugglingsmetoder och rutter varierar, men de flesta vapnen antas komma från . Till synes enligt kartläggningen vägarna vara fler för införsel av vapen och variationen av typ och fabrikat är också större. Den samlade bilden enligt kartläggningen är att den organiserade brottslighetens karaktär och utveckling ser ganska lika ut i de tre städerna. I alla städerna finns ett mönster att allt fler personer med en kriminell livsstil sluter sig samman i grupperingar, både för att skydda sig och öka den möjliga vinningen av brott. Detta ökar risken för konfrontationer och konflikter, både inom och mellan grupperna. De konflikter som uppstår kan få allvarliga konsekvenser, särskilt med hänsyn till att allt fler är beväpnade. Överhuvudtaget uppges tillgången på vapen vara god i samtliga tre storstäder och antalet skjutningar har ökat i alla tre. Den inte särskilt oroande utvecklingen när det gäller allmänhetens utsatthet för brott och upplevelser av otrygghet motsäger enligt Brås bedömning inte att den organiserade brottsligheten i särskilda kriminella miljöer kan öka. Enligt kartläggningen fångas denna typ av brottslighet troligen mindre väl i NTU och statistiken över an- Straffet för grova vapenbrott Kriminellt aktiva personer och personer i deras omedelbara närhet medverkar troligen i liten utsträckning i frågeundersökningar som NTU och de brott som begås inom dessa kretsar anmäls mer sällan till polisen. Om sådana brott anmäls är det svårt att i statistiken särskilja dem från andra anmälda brott. Sammanfattningsvis framför Brå att det ännu är okänt hur brottsnivåerna har utvecklats under och , alltså sedan de många uppmärksammade grova våldsdåden i . Utifrån de intervjuer som genomförts vill Brå även lyfta fram det tilltagande problemet med organiserad brottslighet i de tre städerna, inklusive en ökad vapenanvändning. Brås uppgift med kartläggningen har inte varit att föreslå åtgärder för förbättringar men i den samlade bedömningen pekar man ändå på flera olika utvecklingsområden. Ett av dessa områden är åtgärder mot tillgången till skjutvapen. Skjutvapen uppfattas enligt kartläggningen som lätta att få tag på i de tre storstäderna. Tillgången till vapen ökar enligt Brås bedömning risken att konflikter mellan personer i kriminella grupperingar får en allvarlig utgång. Därför menar att det är angeläget med åtgärder som tar sikte på att minska vapentillgången. 2.4.8Att minska införseln av illegala skjutvapen Regeringen gav i uppdrag till och att minska införseln av illegala skjutvapen till . och fick i uppdrag att gemensamt kartlägga införselns omfattning och de tillvägagångssätt som används. Med utgångspunkt i kartläggningen skulle underrättelsesamarbetet mellan berörda myndigheter fördjupas, samarbetet med behöriga myndigheter i andra länder vidareutvecklas och kontrollverksamheten effektiviseras genom fler gemensamma operativa insatser. I slutrapporten minska införseln av illegala skjutvapen – och ,11 drogs bland annat följande slutsatser (se s. 18 f.). Under det informationsutbyte som ägt rum inom internationella och nationella fora har det inte framkommit indikationer 11 Slutrapport öppen version . Straffet för grova vapenbrott på organiserade nätverk, specialiserade på vapensmuggling som bedriver verksamhet riktad mot . analyser av inhemskt material har inte heller påvisat några klara centralfigurer eller nätverk som bedriver smuggling av skjutvapen och mot vilka ett brottsbekämpande arbete kan riktas. Vapensmugglingen tycks inte heller ske i sådan stor skala eller så kontinuerligt att man generellt sett kan hålla ärenden igång mot en förväntad smuggling. Den illegala införseln av skjutvapen bedöms primärt ha sitt ursprung på västra där tillgången till skjutvapen är god. Fortsatt arbete riktat mot västra bedöms utgöra en viktig del i arbetet mot illegala skjutvapen. Det inte möjligt att uppskatta om införseln av illegala skjutvapen ökat . Beväpningen bland kriminella bedöms öka men i vilken grad det sker via skjutvapen som redan finns i eller som förs in illegalt är svårt att avgöra. Kriminella använder skjutvapen i ökad utsträckning; i vilken omfattning samma skjutvapen används eller lånas mellan personer är mer oklart. För att visa på utvecklingen av rättspraxis när det gäller straffmätningen för grova vapenbrott redogör utredningen i avsnitt 2.5.1 för den praxisgenomgång som genomförde över åren 2004–2006. Det har inte genomförts någon likande genomgång därefter. Utredningen har bedömt att det inom ramen för uppdraget inte finns utrymme att göra en påföljdsinventering för tiden . I syfte att komplettera den bild av domstolarnas straffmätningspraxis som ges i sammanställning redogör utredningen i avsnitt 2.5.2 för hur påföljder för grova vapenbrott fördelas enligt lagföringsstatistik för åren 2007–2011. Inom drevs ett projekt med inriktningen att analysera domar avseende de illegala vapeninnehav som anses innebära en särskilt hög risk för att vapnen ska komma till brottslig användning, det vill säga innehav av enhands- och automatvapen. Granskningen har gällt grunderna för brottsrubriceringen vapenbrott av normalgraden eller grovt vapenbrott och straffmätnings- Straffet för grova vapenbrott har genomfört en praxisgenomgång av närmare 150 tingsrätts- och hovrättsavgöranden (se RättsPM 2007:5 och 2007:6). Sammanställningen bygger dels på refererade rättsfall, dels på inhämtade hovrätts- och tingsrättsdomar. Förteckningen ger enligt promemorian dock inte en fullständig bild över alla avgöranden rörande vapenbrott och grovt vapenbrott. Detta beror främst på att ett stort antal vapenbrott förekommer tillsammans med annan omfattande grov brottslighet och att de särskilda vapenbrottsfrågorna mera sällan närmare behandlas i domar avseende olika andra typer av grova brott. I genomgången finns 27 överrättsavgöranden som avser olovligt innehav av pistol, revolver, kulsprutepistol och vissa andra särskilt farliga vapen (brottskod 4007, olovligt innehav av pistol, revolver eller kulsprutepistol). Vidare finns uppgifter från ett drygt hundratal tingsrättsdomar registrerade som avser brott med ovanstående brottskod. har successivt tillförts till och med november . Av genomgången framgår att det finns en stor likformighet när det gäller straffvärdebedömningen för grova vapenbrott och att påföljden för grovt vapenbrott regelmässigt stannar vid eller endast obetydligt överstiger straffminimum på sex månaders fängelse. Följande hovrättsdomar utgör exempel på en sådan straffmätning. I rättsfallet RH 1998:76 dömdes den tilltalade för grovt vapenbrott bestående i innehav (på restaurang) av en skarpladdad Magnumrevolver kaliber .357. Påföljden bestämdes till fängelse . Ett annat exempel på straffmätningen ger rättsfallet RH 2004:100 där den tilltalade i sin bostad innehaft ett laddat avsågat hagelgevär, kaliber 16. Hovrätten dömde den tilltalade för grovt vapenbrott till fängelse . I rättsfallet RH 2004:102 dömdes den tilltalade för grovt vapenbrott bestående i att under bilfärd innehaft ett avsågat hagelgevär med ammunition (vapnet inte laddat, okänd kaliber). Hovrätten bestämde påföljden till fängelse . Brå publicerar statistik över lagförda brott. I statistiken redovisas antalet personer som har befunnits skyldiga till brott genom fällande dom vid tingsrätt12 eller genom strafföreläggande eller åtals- 12 Det bör noteras att statistiken alltså inte tar någon hänsyn till om domen ändrats i högre instans. Straffet för grova vapenbrott underlåtelse från åklagare. Av lagföringsstatistiken framgår bland annat fördelningen av påföljder och längden på utdömda fängelsestraff. Uppgifterna rör endast huvudbrottet, vilket innebär att endast det brott som har strängast straffskala redovisas i statistiken när en person döms för flera brott . Den redovisade påföljden kan således avse flera brott än vapenbrottet och det kan finnas vapenbrott som inte upptas i statistiken då något annat brott utgör huvudbrott. I det följande redovisas en sammanställning av Brås statistik över lagförda vapenbrott för åren 2007–2011 i syfte att komplettera praxisgenomgång för åren 2004–2006. Mot bakgrund av att minimistraffet för grovt vapenbrott är sex månaders fängelse har utredningen valt att endast redovisa påföljder från och med sex månaders fängelse. Lagförda brott mot vapenlagen och vapenförordningen Mer än 6, Mer än 12, Mer än 24, Brott mot vapenlagen och mot vapenförordningen redovisas tillsammans i en post i lagföringsstatistiken. I det urval av uppgifter som redovisas ingår inte brott mot vapenförordningen, som är bötesbrott. Utöver grovt vapenbrott kan dock såväl vapenbrott av normalgraden som brott mot 9 kap. 1 a § vapenlagen (bland annat brott mot bestämmelser om märkning av vapen) ingå, eftersom straffskalan för de båda senare brotten sträcker sig till fängelse . Uppgifterna om lagförda brott med en fängelsetid om högst kan alltså avse annat än grovt vapenbrott. Mot bakgrund av den svenska straffmätningstraditionen och praxisgenomgång förefaller det dock troligt att de flesta lagförda brott där påföljden uppgår eller mer är grova vapenbrott. Av statistiken över de lagförda brotten framgår att straffmätningen i huvudsak var koncentrerad till fängelse och upp till . Inom den post som innehåller brott som straffmätts Straffet för grova vapenbrott till fängelse men mindre än redovisas dock inte närmare hur antalet brott fördelats inom det angivna tidsspannet. Det går därför inte att genom lagföringsstatistiken verifiera den slutsats som kan dras av praxisgenomgång, det vill säga att påföljden för grovt vapenbrott regelmässigt stannar vid eller endast obetydligt överstiger straffminimum. Lagföringsstatistiken visar snarare på en större differentiering av straffmätningen än vad som framgår av praxisgenomgången genom att ett inte obetydligt antal brott straffmätts till fängelse i exakt och men mindre än . Denna avvikelse från resultatet av praxisgenomgången kan dock i vart fall till viss del förklaras av att uppgifterna i lagföringsstatistiken i ett antal fall torde avse påföljd även för andra brott än det huvudbrott som brottet mot vapenlagen utgör. 2.5.3Straffmätning i övre delen av straffskalan Av lagföringsstatistiken framgår att det – 2011 endast i enstaka fall dömdes till fängelse . Ut- redningen känner inte till om det maximala straffet för grovt vapenbrott, det vill säga fängelse , överhuvudtaget har dömts ut. Det står dock klart att det ibland förekommer domar där straffet bestäms i den övre delen av straffskalan. I nedanstående tre rättsfall finns exempel på omständigheter som har medfört att straffvärdet för grovt vapenbrott bedömts som långt högre än normalt. I ett avgörande från (mål nummer B 475–02, avgörandedatum 2002–06–06) dömdes den tilltalade för bland annat grovt vapenbrott bestående i innehav av minst 100 pistoler och revolvrar samt fyra kulsprutepistoler (den tilltalade dömdes även för övergrepp i rättssak).13 Påföljden bestämdes till fängelse och med motiveringen att den omfattande vapenbrottsligheten krävde ett långt fängelsestraff och att det därtill också var frågan om allvarliga övergrepp i rättssak. I ett avgörande från (mål nummer B 1641–05, avgörandedatum 2005–09–07) dömdes en man för grovt vapenbrott, grov smuggling och brott mot vapenlagen till fängelse. Det grova vapenbrottet innefattade olaga innehav av 36 skjutvapen, 17 lådor, 49 pipor, 27 slutstycken, sju ljuddämpare, tre trummor, 13 Målet överklagades till , som inte meddelade prövningstillstånd (se mål nummer B 2608–02, avgörandedatum 2002–08–20). Straffet för grova vapenbrott ett eldrör och 32 stommar till skjutvapen samt uppskattningsvis 2 500 patroner till handvapen. Gärningsmannen dömdes även för att ha smugglat stommar, pipor och slutstycken till två pistoler av märket , pipor till 21 pistoler av märket , pipor, stommar och slutstycken till åtta pistoler av märket , en pipa, ett slutstycke, en stomme till en pistol av märket , ett slutstycke och en låda till ett automatvapen av märket , en stomme och två trummor till revolver, två slutstycken till gevär av märket och tre pipor till vapen med kaliber 7.65. Vid bedömningen av straffvärdet för de grova vapenbrotten beaktade hovrätten särskilt den mängd vapen och vapendelar som hanterats, att det varit fråga om försäljning, vapnets farlighet och användningsområde samt risken för att de skulle komma till brottslig användning. Hovrätten konstaterade att smugglingsbrotten skulle ses som en integrerad del i vapenbrotten, varför de inte i nämnvärd mån påverkade straffvärdet. Vid en samlad bedömning och med beaktande av att maximistraffet för grovt vapenbrott är fängelse , sänkte hovrätten straffet från fängelse och till . I ett avgörande från Hovrätten för (mål nummer B 4950–11, avgörandedatum 2012–01–20) dömdes den tilltalade för bland annat vapenbrott och grovt vapenbrott till fängelse och (den tilltalade dömdes även för fyra fall av grovt häleri och häleri ). Vapenbrottet bestod i att den tilltalad på allmän plats innehaft en pistol och en ljuddämpare och det grova vapenbrottet bestod i innehav och förvaring av 23 pistoler, 13 ljuddämpare, ett magasin och omkring 850 skarpa patroner i en lägenhet. Hovrätten anförde att det främst var det grova vapenbrottet som var av intresse vid straffvärdebedömningen. I domen konstaterades att det var fråga om innehav av en mängd livsfarliga vapen utan legalt användningsområde samt att antalet vapen med råge översteg den mängd vid vilken ett vapenbrott normalt sett bedöms som grovt. Hovrätten bedömde att både mängden pistoler och det faktum att de förvarades lätt åtkomliga i en lägenhet tillsammans med skarpa patroner tydde på att avsikten var att vapnen skulle komma till brottslig användning. Hovrätten ansåg mot bakgrund av detta att straffvärdet för det grova vapenbrottet uppgick till . Straffet för grova vapenbrott Det torde numera råda ganska stor enighet om att straff ska bestämmas enligt proportionalitets- och ekvivalensprinciperna.14 Straffnivån bör ses som ett mått på hur förkastlig den kriminaliserade gärningen är. Inom straffsystemet bör därför råda en proportionalitet som innebär att svårare brott bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott ger lika strängt straff. har beskrivit de straffteoretiska grunderna för påföljdssystemet på följande sätt i delbetänkandet Straffskalan för mord (SOU 2007:90 s. 127). Proportionalitets- och ekvivalensprinciperna inom straffrätten kan kortfattat beskrivas så att straff ska utdömas i relation till brottets svårhet, vilket innebär att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott och att brott som är lika svåra ska bestraffas lika strängt. Det straff som döms ut för ett visst brott ska således indikera hur svår gärningen är i förhållande till andra brott. I det svenska påföljdssystemet kommer detta till uttryck i 29 kap. 1 § BrB, där det sägs att straffet ska bestämmas efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. En utgångspunkt för bedömningen av ett brotts straffvärde är straffskalan för brottet. Straffskalan kan sägas ange brottets abstrakta straffvärde, dvs. hur lagstiftaren värderar brottstypens svårhet i relation till andra brott. Domstolen ska alltså med utgångspunkt i straffskalan för brottet, och med tillämpning av proportionalitets- och ekvivalensprinciperna, fastställa det konkreta straffvärdet med beaktande av bl.a. vilka försvårande och förmildrande omständigheter som föreligger i det enskilda fallet.