sou · H1B339 · 2013-06-03 00:00:00 — I ett meddelande (KOM [2001] 628 slutlig) angav kommissionen att den avsåg att lägga fram ett förslag till rambeslut om gemensamma definitioner, brottsbeskrivningar och påföljder för angrepp mot informationssystem. presen- terade kommissionen förslaget till rambeslut om angrepp mot infor- mationssystem. Under delar av 2002 och 2003 framförhandlades innehållet i rambeslutet om angrepp mot informationssystem. Vid rådet för rättsliga och inrikes frågor den 27–nåd- des en politisk överenskommelse om innehållet i rambeslutet. konvention om it- relaterad brottslighet har till stor del utgjort förebild för rambeslutet. Behovet av lagändringar för att genomföra rambeslutet över- vägdes i propositionen 2006/07:66 Angrepp mot informationssystem. I propositionen gjordes bedömningen att det för att fullt ut skulle uppfylla åtagandena enligt rambeslutet krävdes ett utvid- gat straffansvar i förhållande till gällande rätt på området. Data- intrångsbestämmelsen utvidgades därför till att omfatta dels den som olovligen blockerar en uppgift som är avsedd för automatiserad be- handling, dels den som olovligen allvarligt stör eller hindrar använd- ningen av en sådan uppgift. Kriminaliseringen innebar exempelvis att s.k. tillgänglighetsattacker blev straffbara. Vidare förtydligades dataintrångsbestämmelsen och moderniserades språkligt genom att uttrycket uppgift som är avsedd för automatiserad behandling ersatte det tidigare använda upptagningsbegreppet. Ändringarna trädde i kraft . Inom EU pågår förhandlingar om att ersätta rambeslutet med ett direktiv om angrepp mot informationssystem (och rådets direktiv om angrepp mot informationssystem och om ersättande av rambeslut /222/RIF). konvention om it-relaterad brottslighet har även utgjort förebild för direktivet. Direktivet syftar till att ytterligare närma medlemsstaternas straff- lagstiftning till varandra på området för angrepp mot informations- system och att ändra och utöka bestämmelserna i rambeslutet. Vidare är avsikten att förbättra samarbetet mellan myndigheter och brotts- bekämpande organ i medlemsstaterna. Förhandlingarna om direk- tivet är i allt väsentligt slutförda. Det återstår för EU:s institutioner att formellt anta den text som har godkänts av företrädare för rådet och (dok. 11399/12). Efter att direktivet antas har medlemsstaterna på sig att genomföra det. Direktivets bestämmelser, i synnerhet på straffrättens område, överensstämmer till stor del med dem som finns i kon- vention om it-relaterad brottslighet. De lagändringar som kan för- anledas av direktivet är därför sådana att de sannolikt behövs även för att tillträda konventionen. Mot denna bakgrund och med be- aktande av den tid som har på sig att genomföra direktivet efter att det antas, ingår det i vårt uppdrag att även analysera behovet av och lämna förslag till de författningsändringar som behövs för att genomföra det kommande men ännu inte formellt antagna direk- tivet om angrepp mot informationssystem. 4Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet 4.1Konventionens innehåll i korthet konvention om it-relaterad brottslighet (konven- tionen) har tre huvudsyften. Det första är att åstadkomma en till- närmning av ländernas nationella straffrätt beträffande vissa gär- ningar. Det andra är att säkerställa att det finns nationella process- rättsliga bestämmelser som tillgodoser behoven av att utreda och lagföra de brott som behandlas i konventionen och andra brott som begås med hjälp av datorer samt att kunna ta till vara bevisning i elektronisk form. Det tredje är att lägga grunden för ett snabbt och effektivt internationellt samarbete vid bekämpningen av it-relaterade brott. I konventionens preambel erinras om behovet av att säkerställa en lämplig avvägning mellan intresset av att lag och ordning upp- rätthålls och respekten för de grundläggande mänskliga rättig- heterna, bl.a. yttrandefriheten och informationsfriheten, så som de garanteras i bl.a. Europarådskonvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen) och om medborgerliga och politiska rättigheter. Konventionen är indelad i fyra kapitel. Dessa innehåller defini- tioner, bestämmelser om åtgärder som ska vidtas på nationell nivå, bestämmelser om internationellt samarbete och slutbestämmelser. Konventionstexten i svensk översättning är bifogad betänkandet som bilaga 3. Till konventionen har utarbetats en förklarande rapport som finns tillgänglig via bl.a. (). Den förklarande rapporten är vägledande vid tolkningen av kon- ventionen. Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet Kapitel I – Definitioner I artikel 1 a–d finns definitioner av vissa centrala begrepp som ska gälla vid tillämpningen av konventionen. De begrepp som defini- eras är datorsystem, datorbehandlingsbara uppgifter, tjänsteleverantör och trafikuppgifter. Konventionen innehåller inget krav på att defi- nitionerna ska införas i nationell rätt så länge det finns adekvata motsvarigheter där. Kapitel II – Åtgärder som ska vidtas på nationell nivå I kapitel II är bestämmelserna uppdelade i tre avsnitt. I avsnitt 1, som omfattar artiklarna 2–13, finns straffrättsliga bestämmelser, i avsnitt 2, som omfattar artiklarna 14–21, finns processrättsliga bestämmelser och i avsnitt 3 finns artikel 22, som gäller domsrätt. Avsnitt 1 inleds med artiklar som innehåller krav på kriminali- sering av vissa gärningar (artiklarna 2–10). I samtliga dessa bestäm- melser är det en förutsättning att gärningen har begåtts uppsåt- ligen. Vidare är det en förutsättning att det handlande som beskrivs har begåtts orättmätigt (without right). Syftet med detta är att markera att ett visst förfarande, som formellt faller in under beskriv- ningen av vad som ska vara kriminaliserat, ändå kan vara tillåtet. Ett handlande kan exempelvis stödjas på medgivande eller avtal eller på omständigheter som enligt den nationella rätten utesluter straff- rättsligt ansvar. Administrativa eller straffprocessuella ingripanden faller därför utanför, för att nämna några exempel. Hur uttrycket orättmätigt ska tolkas måste bestämmas med utgångspunkt i det sammanhang där uttrycket förekommer och de principer som gäller i den nationella rätten. Enligt artikel 2 ska intrång i hela eller en del av ett datorsystem straffbeläggas. Som villkor för kriminalisering får uppställas krav på att brottet har begåtts genom intrång i säkerhetsåtgärder med upp- såt att komma över datorbehandlingsbara uppgifter eller med annat brottsligt uppsåt eller mot ett datorsystem som är kopplat till ett annat datorsystem. Enligt artikel 3 ska avlyssning med tekniska hjälpmedel av icke allmänna överföringar av datorbehandlingsbara uppgifter till, från eller inom ett datorsystem, inklusive elektromagnetiska emissioner från ett datorsystem med sådana datorbehandlingsbara uppgifter, kriminaliseras. Som villkor för kriminalisering får uppställas krav på Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet att brottet har begåtts med brottsligt uppsåt eller mot ett dator- system som är kopplat till ett annat datorsystem. Enligt artikel 4 ska datastörning som består i att någon skadar, raderar, försämrar, ändrar eller undertrycker datorbehandlingsbara uppgifter kriminaliseras. Kriminaliseringen får inskränkas till gär- ningar som medför allvarlig skada. Enligt artikel 5 ska systemstörning som består i att någon allvar- ligt hindrar ett datorsystems drift genom att mata in, överföra, skada, radera, försämra, ändra eller undertrycka datorbehandlingsbara upp- gifter kriminaliseras. Artikel 6 anger att viss befattning med olika typer av verktyg ska utgöra ett brott, om gärningen begås i syfte att brott enligt artik- larna 2–5 ska begås. I artikel 7 behandlas datorrelaterad förfalskning. Kriminaliseringen ska omfatta brott som består i att mata in, ändra, radera eller under- trycka datorbehandlingsbara uppgifter så att resultatet blir icke autentiska uppgifter, om syftet är att dessa ska användas för rätts- liga ändamål som om de vore autentiska. Som villkor för straff- ansvar får uppställas krav på bedrägligt uppsåt eller liknande brotts- ligt uppsåt. Datorrelaterat bedrägeri regleras i artikel 8. Kriminaliseringen ska omfatta att någon förorsakar en annan person förlust av egen- dom genom att mata in, ändra, radera eller undertrycka dator- behandlingsbara uppgifter eller genom att störa ett datorsystems drift. En förutsättning för straffansvar ska vara att gärningen begås med bedrägligt eller annat brottsligt uppsåt att skaffa en ekono- misk förmån åt sig själv eller någon annan. Artikel 9 reglerar barnpornografibrott. De handlingar som ska kriminaliseras är bl.a. att på olika sätt med hjälp av datorsystem framställa, bjuda ut eller tillgängliggöra, sprida eller överföra, an- skaffa och inneha barnpornografi. Med barnpornografi avses i kon- ventionen pornografiskt material som visuellt avbildar en minder- årig som ägnar sig åt handlande med uttrycklig sexuell innebörd, en person som ser ut att vara minderårig som ägnar sig åt sådant hand- lande, och realistiska bilder som föreställer en minderårig som ägnar sig åt sådant handlande. Enligt artikel 10 ska olika former av intrång i upphovsrätt och till upphovsrätten närstående rättigheter straffbeläggas, om de be- gås i kommersiell skala och med hjälp av ett datorsystem. De upp- hovsrätter som avses i artikeln anges genom en hänvisning till vissa upphovsrättsliga konventioner. Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet I artikel 11 regleras försök och olika former av medhjälp till brott. Enligt artikel 12 åtar sig konventionsstaterna att under vissa förhållanden ställa juridiska personer till ansvar. Artikel 13 innehåller bestämmelser om påföljder och åtgärder. Varje konventionsstat ska se till att de brott som föreskrivs i kon- ventionen beläggs med effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. De juridiska personer som kan ställas till ansvar enligt artikel 12 ska på motsvarande sätt kunna bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande brottspåföljder eller andra sank- tioner. De processrättsliga reglerna i avsnitt 2 inleds med allmänna bestämmelser som är gemensamma för hela det processrättsliga av- snittet (artiklarna 14 och 15). Härefter följer bestämmelser om skynd- samt säkrande av lagrade uppgifter (artiklarna 16 och 17), skyldig- het att lämna uppgifter (artikel 18), husrannsakan och beslag (arti- kel 19) samt insamling i realtid av uppgifter (artiklarna 20 och 21). I artikel 14 anges tillämpningsområdet för de processrättsliga reglerna i konventionen. Syftet är att dessa ska tillämpas inte bara på brott enligt artiklarna 2–11 utan även på andra brott som har begåtts med hjälp av datorsystem samt på insamling av bevis i elek- tronisk form. Tillämpningsområdet är således betydligt vidare än enbart de brott som konventionen tar upp. Rättssäkerhetsgarantier och andra villkor behandlas i artikel 15. Enligt artikel 16 ska det vara möjligt att genom förelägganden eller på liknande sätt åstadkomma skyndsamt säkrande av särskilt angivna datorbehandlingsbara uppgifter, däribland trafikuppgifter. Enligt artikel 17 ska, i fråga om trafikuppgifter som ska säkras enligt artikel 16, sådant säkrande kunna åstadkommas även om flera tjänsteleverantörer har deltagit vid överföringen av meddelandet. I detta syfte ska det vara möjligt att se till att en tillräcklig mängd trafikuppgifter skyndsamt röjs för myndigheterna, så att de tjänste- leverantörer som har deltagit vid överföringen ska kunna identi- fieras. Enligt artikel 18 ska en person kunna föreläggas att lämna ut sär- skilt angivna datorbehandlingsbara uppgifter, som personen har i sin besittning eller har kontroll över, om dessa är lagrade i ett dator- system eller i ett medium för lagring av datainformation. Vidare ska en tjänsteleverantör kunna föreläggas att lämna ut abonnentuppgifter. I artikel 19 regleras husrannsakan och beslag av lagrade dator- behandlingsbara uppgifter. Det ska bl.a. vara möjligt att vid en hus- Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet rannsakan av ett visst datorsystem skyndsamt utvidga husrann- sakan till ett annat datorsystem, om det finns anledning att tro att den information som eftersöks finns i det andra systemet. Vidare ska behörig myndighet, i den mån det är skäligt, kunna förelägga en person som har kunskap om ett visst datorsystem och dess säker- hetsfunktioner att lämna upplysningar om detta för att möjliggöra husrannsakan. I artikel 20 regleras insamling i realtid av trafikuppgifter. Artikel 21 reglerar avlyssning av innehållsuppgifter. Konventions- staterna åtar sig att i fråga om vissa allvarliga brott, som bestäms i den nationella lagstiftningen, kunna insamla eller ta upp innehållet i särskilt angivna meddelanden, som överförs med hjälp av dator- system. I avsnitt 3, som enbart innehåller artikel 22, finns regler om doms- rätt. Kapitel III – Internationellt samarbete Bestämmelserna om internationellt samarbete utgör en betydande del av konventionen. Kapitlet är uppdelat i två avsnitt: ett allmänt avsnitt där de grundläggande principerna för samarbetet läggs fast (artiklarna 23–28) och ett med särskilda bestämmelser om rättslig hjälp med olika former av åtgärder (artiklarna 29–35). Artiklarna om internationellt samarbete har, om inte annat anges, ett vidare tillämpningsområde än enbart de brott som anges i artiklarna 2–11, nämligen i fråga om utredning och lagföring av alla typer av datorrelaterade brott och brott som har begåtts med hjälp av datorsystem samt insamling av bevis i elektronisk form om brott. I artikel 23 läggs de allmänna principerna för det internationella samarbetet fast. Med utgångspunkt i konventionen, internationella överenskommelser om rättsligt samarbete och andra överenskom- melser samt den nationella lagstiftningen ska parterna i största möjliga utsträckning samarbeta med varandra för att utreda eller lagföra brott som har nämnts eller för att samla in bevis i elek- tronisk form om brott. Utlämning behandlas i artikel 24. Artikeln reglerar endast ut- lämning i de fall där det inte finns ett utlämningsavtal mellan staterna eller om staterna, trots att det finns ett sådant avtal, väljer att helt eller delvis använda bestämmelserna i artikeln i stället. Vidare reg- leras enbart utlämning för brott som anges i artiklarna 2–11. Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet De allmänna principerna för rättslig hjälp behandlas i artikel 25. Konventionsstaterna ska i största möjliga utsträckning ge varandra hjälp för att utreda och lagföra brott som är it-relaterade samt för att samla in bevis i elektronisk form om brott. Artikeln innehåller också detaljregler om kommunikationen mellan parterna. I artikel 26 finns bestämmelser om informationsutbyte på eget initiativ, dvs. informationsutbyte som inte sker med anledning av en ansökan om rättslig hjälp eller annan framställning. Artiklarna 27 och 28 behandlar förfarandet vid framställning om rättslig hjälp när det saknas tillämpliga internationella avtal. Även om det finns ett sådant avtal kan parterna enas om att artikel 27 helt eller delvis ska tillämpas. Av artikel 27 framgår bl.a. att parterna ska peka ut en eller flera centralmyndigheter som ska ansvara för att sända och ta emot fram- ställningar om rättslig hjälp, verkställa sådana framställningar eller lämna över framställningarna till rätt myndighet. Centralmyndig- heterna ska kommunicera direkt med varandra. Rättslig hjälp ska som huvudregel ges i enlighet med det för- farande som anges av den ansökande staten. I artikel 28 finns bestämmelser om sekretess och användnings- begränsning. I artikel 29 regleras rättslig hjälp med skyndsamt säkrande av lagrade datorbehandlingsbara uppgifter. En konventionsstat får an- moda en annan konventionsstat att genom föreläggande eller på annat sätt skyndsamt säkra uppgifter som lagrats med hjälp av ett datorsystem inom dennas territorium och vilka den ansökande staten avser att begära rättslig hjälp med åtkomst till. Säkrandet ska gälla om minst , för att göra det möj- ligt för den begärande parten att överlämna en framställning om rättslig hjälp med husrannsakan, beslag eller annan liknande åtgärd eller med röjande av uppgifterna. När en sådan framställning mot- tagits ska uppgifterna bevaras till dess att ställning har tagits till framställningen. Om det, vid verkställandet av rättslig hjälp med att säkra trafik- uppgifter enligt artikel 29, upptäcks att en tjänsteleverantör i en annan stat har medverkat i överföringen av ett särskilt angivet med- delande, ska den anmodade staten enligt artikel 30 skyndsamt för den ansökande staten röja en tillräcklig mängd trafikuppgifter för att tjänsteleverantören i fråga och den väg som meddelandet har överförts ska kunna identifieras. SOU 2013:39 Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet Artiklarna 31–34 behandlar ömsesidig hjälp med utrednings- befogenheter. Enligt artikel 31 får en konventionsstat begära rättslig hjälp med husrannsakan, beslag eller andra liknande åtgärder i syfte att säkra och röja uppgifter som lagrats med hjälp av ett datorsystem i den anmodade staten, bl.a. uppgifter som har säkrats enligt artikel 29. Åtkomst till lagrade datorbehandlingsbara uppgifter som är all- mänt tillgängliga eller som är åtkomliga med stöd av samtycke behandlas i artikel 32. En konventionsstat har rätt att, utan rättslig hjälp, skaffa sig tillgång till sådan lagrad information som är allmänt tillgänglig, oavsett var denna finns rent geografiskt. På motsvarande sätt ska en konventionsstat, genom ett datorsystem inom det egna territoriet, kunna skaffa sig åtkomst till eller ta emot sådana lagrade datorbehandlingsbara uppgifter som finns hos en annan konven- tionsstat, om det sker med stöd av ett lagenligt och frivilligt sam- tycke av en person som har rätt att röja uppgifterna. Artikel 33 behandlar rättslig hjälp med insamling i realtid av trafikuppgifter. Konventionsstaterna ska lämna rättslig hjälp med insamling i realtid av trafikuppgifter rörande sådana särskilt angivna meddelanden som överförs med hjälp av datorsystem inom staternas territorium. För hjälpen ska gälla de villkor och förfaranden som anges i den nationella rätten. Rättslig hjälp ska dock åtminstone omfatta sådana brott för vilka trafikuppgifter skulle kunna samlas in i realtid i ett motsvarande nationellt förfarande. I artikel 34 behandlas rättslig hjälp med avlyssning av innehålls- uppgifter i särskilt angivna meddelanden. Konventionsstaterna åtar sig att, så långt den nationella lagstiftningen och tillämpliga över- enskommelser medger det, tillhandahålla rättslig hjälp med sådan avlyssning. Enligt artikel 35 ska parterna peka ut en nationell kontaktpunkt, som kan nås dygnet runt , för att säkerställa omedelbar hjälp i frågor som rör it-relaterade brott samt för in- samling av bevisning i elektronisk form om brott. Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet Kapitel IV – Slutbestämmelser I det avslutande kapitlet finns ett antal bestämmelser av formell karaktär. I artikel 36 regleras frågan om undertecknande och ikraftträd- ande. I artikel 37 föreskrivs ordningen för hur stat som inte är medlem i och som inte har deltagit i utarbetandet av konven- tionen kan ansluta sig till den. I artikel 38 ges en konventionsstat möjlighet att ange för vilket eller vilka territorier konventionen ska gälla. Artikel 39 behandlar konventionens verkan bl.a. i relation till andra internationella instrument. I artikel 40 anges uttömmande i vilken utsträckning en konven- tionsstat kan utnyttja rätten att uppställa ytterligare rekvisit. Artikel 41 behandlar federala stater. Artikel 42 behandlar uttömmande rätten för konventionsstater att göra förbehåll. Enligt artikel 43 kan ett förbehåll enligt arti- kel 42 återtas helt eller delvis. Frågan om hur förslag till ändringar i konventionen väcks och hur en sådan fråga ska behandlas regleras i artikel 44. Hur tvister angående tolkningen av konventionen ska lösas an- ges i artikel 45. I artikel 46 regleras frågan om samråd med anledning av genom- förande och tillämpning av konventionen, utbyte av information om viktiga rättsliga, politiska eller tekniska utvecklingsrön angå- ende it-relaterad brottslighet och insamling av bevis i elektronisk form. Rätten till uppsägning av konventionen behandlas i artikel 47. Artikel 48, slutligen, anger de meddelanden (om undertecknande, deponering av olika instrument, ikraftträdande osv.) som ska läm- nas från generalsekreterare till bl.a. de fördragsslutande staterna. 4.2Tilläggsprotokollets innehåll i korthet Tilläggsprotokollet till konventionen om it-relaterad brottslighet behandlar frågor om kriminalisering av gärningar av rasistisk och främlingsfientlig natur som begåtts med hjälp av ett datorsystem. Protokollet har två syften. Det ena är att åstadkomma en tillnärm- Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet ning av den materiella straffrätten i fråga om de nämnda brotten. Det andra är att förbättra det internationella samarbetet vid bekämp- ning av sådana brott. I protokollets preambel uttrycks oro för risken för att dator- system kan missbrukas för att sprida rasistisk och främlingsfientlig propaganda. Det framhålls att gärningar av rasistisk och främlings- fientlig natur utgör en kränkning av de mänskliga rättigheterna och ett hot mot rättssamhället. erkänns att yttrandefriheten utgör en av de viktigaste grundvalarna i ett demokratiskt samhälle och en grundläggande förutsättning för samhällets framåtskridande och varje människas utveckling. Vidare betonas behovet av att säker- ställa en lämplig avvägning mellan yttrandefriheten och bekämpning av gärningar av rasistisk eller främlingsfientlig natur. Det framhålls också att tilläggsprotokollet inte avser att påverka redan etablerade principer om yttrandefrihet i nationella rättssystem. Tilläggsprotokollet är, liksom konventionen, indelad i fyra kapitel. Dessa innehåller gemensamma bestämmelser, bestämmelser om åtgärder som ska vidtas på nationell nivå, bestämmelser om för- hållandet mellan konventionen och tilläggsprotokollet samt slut- bestämmelser. Protokollstexten i svensk översättning är bifogad betänkandet som bilaga 4. Till tilläggsprotokollet har, på samma sätt som till kon- ventionen, utarbetats en förklarande rapport som finns tillgänglig via bl.a. (). Kapitel I – Gemensamma bestämmelser I artikel 1 anges syftet med tilläggsprotokollet, som är att komplettera bestämmelserna i konventionen vad gäller kriminalisering av gär- ningar av rasistisk och främlingsfientlig natur begångna med hjälp av datorsystem. Artikel 2 innehåller en definition av rasistiskt och främlings- fientligt material. Med detta avses i protokollet skrivet material, bild eller annan framställning av idéer eller teorier som förespråkar, främjar eller uppmuntrar till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse, om detta kännetecken tas som förevändning. Vidare slås det fast att de uttryck och termer som används i protokollet ska tolkas på samma sätt som i konventionen. Innehållet i konventionen, tilläggsprotokollet och direktivet Kapitel II – Åtgärder som ska vidtas på nationell nivå Kapitel II innehåller bestämmelser med krav på kriminalisering av vissa gärningar. I samtliga dessa bestämmelser är det en förutsätt- ning att gärningen har begåtts uppsåtligen. På samma sätt som i konventionen är det vidare en förutsättning att det handlande som beskrivs har begåtts orättmätigt (without right). I motsats till vad som är fallet med de gärningar som behandlas i konventionen ställs det inga krav på att de gärningar som behandlas i tilläggs- protokollet ska vara straffbara på försöksstadiet.