sou · H0B393d2 · 2013-01-01 00:00:00 — Möjligheten till videokonferens förutsätter naturligtvis att tekniken finns tillgänglig på domstolarna. Några domstolar saknar fortfarande videokonferensutrustning. Av dem som har tillgång till sådan utrustning har många uttryckt att tekniken skul- le behöva installeras i fler salar för att tillgodose tingsrätternas behov. Det varierar mellan domstolarna hur ofta videokonferensutrustningen används. Vissa har uppgett att det förekommer i princip och andra att det endast sker vid enstaka tillfällen. Flera har rapporterat att användningen ökar successivt. Framförallt används videokonferens i brottmål när en förhörsperson befinner sig på annan ort eller när det finns en hotbild kring t.ex. en målsägande. Det är också vanligt att det används vid omhäktningsförhandlingar. Det är inte lika vanligt med videokonferens i tvistemål men förekommer bl.a. vid konkursförhandlingar och edgångssammanträden. Enligt tingsrätternas enkätsvar förekommer det ganska ofta att någon närvarar per telefon vid en förhandling. Särskilt vanligt är det för ombud vid muntlig förbere- delse i s.k. inkassomål. Flera tingsrätter har framhållit att tillämpningen av be- stämmelserna inte har förändrats i och med EMR, utan att närvaro per telefon fö- rekom i lika stor utsträckning även före reformen. Några har dock uppgett att an- vändningen har minskat sedan möjligheten till videokonferens infördes. Ett par tingsrätter har förklarat att de upplever det som positivt att även en tilltalad i ett brottmål numera kan höras per telefon. Tingsrätterna har också tillfrågats om vilka konsekvenser de bedömer att möjlighe- ten till video- och telefonkonferens har inneburit för domstolarna ur ett resursper- spektiv. Ungefär hälften av domstolarna har uppgett att möjligheterna underlättar utsättningen av mål och kan leda till, eller redan har lett till, färre inställda förhand- lingar. Nästan lika många tingsrätter har framhållit det administrativa merarbete som uppkommer i samband med en videokonferens, både för den domstol som håller videokonferensen och för den domstol som tar emot förhörspersonen i sina lokaler och ordnar med en videouppkoppling. Av svaren framgår att det främst är sekreterare och expeditionsvakter som berörs. Drygt en fjärdedel av tingsrätterna har angett att de nya bestämmelserna inte har någon eller endast marginell betydelse från resurssynpunkt. Ett par tingsrätter har framhållit att en videokonferens kan innebära att tingsrätten slipper vidta särskilda säkerhetsarrangemang, vilket är resursbesparande. En tingsrätt har påtalat det ar- bete som besparas kanslipersonalen när en förhandling kan bli av i stället för att ställas in och sättas ut på nytt. 4.2.2Möjligheten att i vissa fall avvisa bevis Genom reformen har även tingsrätternas möjlighet att avvisa bevisning ökat. En- kätsvaren visar dock att den nya bestämmelsen generellt sett tillämpas mycket säl- EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER De flesta tingsrätter har uppgett att det aldrig har skett eller att det har skett vid enstaka tillfällen. 4.2.3Möjligheten att hänvisa till processmaterial De nya bestämmelserna avseende möjligheten att presentera processmaterial ge- nom hänvisning har haft viss betydelse för det praktiska arbetet vid tingsrätterna. Av tingsrätternas uppgifter framgår att det vid de flesta tingsrätter förekommer re- lativt ofta att hänvisning sker till skriftligt material under en förhandling. I disposi- tiva tvistemål sker hänvisning bl.a. till i målen upprättade sammanställningar och till skriftlig bevisning. I familjemål är det vanligt med hänvisning till vårdnadsut- redningar. Även i brottmål förekommer hänvisning, dock inte lika ofta som i tvis- temål. Till exempel är det inte ovanligt att hänvisning sker till personalia i brottmå- len och till skriftlig bevisning i mer omfattande eko-mål. Flera tingsrätter har pekat på en utveckling mot en ökad tillämpning av bestäm- melserna om hänvisning. Ett problem som har lyfts fram - och som synes begränsa användandet av hänvis- ningsmöjligheten - är hur och när nämnden ska ta del av det skriftliga materialet. Flera domstolar har uppgett att de är tveksamma till att skicka ut material till nämnden före förhandlingen. Det kan t.ex. vara ett mycket omfattande skriftligt material eller handlingar som innehåller känsliga uppgifter. Det finns emellertid även flera domstolar som regelmässigt skickar ut till exempel personutredningar i brottmål och vårdnadsutredningar i familjemål till nämnden inför en förhandling. Enligt många tingsrätter - ungefär hälften av de som har besvarat enkäten - har möjligheten till hänvisning lett till kortare förhandlingar. Ungefär lika många har emellertid angett att tidsvinsterna är marginella. Av de tingsrätter som har angett att förhandlingstiderna har påverkats i positiv riktning har flera uppgett att tids- vinsterna i många fall kan vara betydande. Det är ett påtalat faktum att den tid som sparas in vid förhandlingen måste ställas mot tiden det tar för ledamöterna att gå igenom materialet vid något annat tillfälle. Någon tingsrätt har dessutom angett att en hänvisning sällan sker i stora och komplicerade mål, eftersom materialet i dessa oftast är så svåröverskådligt att do- maren då inte har samma möjlighet att ta till sig materialet. Som redovisats närmare i avsnitten 3.2.4 och 3.2.5 har reformen inneburit en rad förändringar när det gäller tvistemålshanteringen vid tingsrätterna. En förändring i och med reformen är att en part som ska höras i rättegången kan föreläggas att inställa sig till sammanträdet vid äventyr av att målet förfaller eller tredskodom meddelas. Det är alltså inte tillräckligt att ett ombud för parten in- ställer sig. De flesta tingsrätter som har svarat på enkäten har uppgett att de nya bestämmelserna inte har inneburit några konsekvenser för det praktiska arbetet. Endast ett fåtal har angett att antalet tredskodomar har ökat. Ett par tingsrätter har uppgett att bestämmelserna har haft betydelse som påtryckningsmedel när en part inte medverkar till att driva målet fram mot ett avgörande. Av några svar framgår att det nya kallelsesättet inte alltid används trots att det är befogat. Som förklaring till det har tingsrätterna bl.a. hänvisat till bristande rutiner och dåligt fungerande delegation. DV-RAPPORT 2010:3 EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER Genom reformen har tingsrättens skyldighet att upprätta sammanställningar av parternas ståndpunkter skärpts. ska en sådan upprättas om det är till för- del för handläggningen av målet. Av enkätsvaren framgår att rutinerna för när och hur sammanställningar upprättas skiljer sig åt mellan tingsrätterna, och ibland även inom en tingsrätt. På flera dom- stolar pågår det diskussioner om användningen av sammanställningar i målen och åsikterna om huruvida nyttan med en sammanställning uppväger den arbetsinsats som krävs för att upprätta densamma går isär. Vissa domare har över huvud taget inte ändrat sitt arbetssätt, utan fortsätter att upprätta ganska omfattande protokoll från den muntliga förberedelsen och s.k. tryck inför huvudförhandlingen. De flesta har emellertid uppgett att sammanställ- ningar upprättas och i flertalet fall sker det i samband med den muntliga förbere- delsen och då som en del av protokollet från sammanträdet. Flertalet av de doma- re som använder sig av sammanställningar har uppgett att upprättandet av sam- manställningarna utgör en tillkommande arbetsuppgift som är arbetsbelastande för notarierna och domarna. Det har även framkommit att vissa domare ifrågasätter om det är en lämplig arbetsuppgift för en notarie, eftersom det förutsätter kunskap och erfarenhet som inte alla notarier har. Endast en tingsrätt har påtalat att parter- na ofta lämnar underlag till tingsrätten för sammanställningar. Flera av de tingsrätter som upprättar sammanställningar har framhållit nyttan med arbetet och i enkätsvaren beskrivit sammanställningarnas positiva effekter för mål- hanteringen. Bland annat innebär sammanställningen ett klarläggande av parternas ståndpunkter och kan främja en förlikning. Sammanställningarna kan också bidra till minskad skriftväxling efter den muntliga förberedelsen och till att nya omstän- digheter och ny bevisning inte åberopas i ett sent skede i processen. Som berörts i tidigare avsnitt kan sammanställningen även användas för hänvisning vid huvud- förhandlingen och därigenom bidra till minskad förhandlingstid. Dessutom kan den tjäna som underlag vid domskrivningen. Generellt sett är tingsrätterna mer positiva till den förändring som avser upprät- tande av tidsplaner i tvistemålen. Även tidsplanen upprättas ofta i samband med den muntliga förberedelsen och innebär enligt domstolarna visst merarbete för notarierna och domarna. Flera tingsrätter har angett att reformen inte har lett till några förändringar i ar- betsrutinerna kring tvistemålen. I vissa fall innebär det att tingsrätterna redan tidi- gare tillämpade en ordning där tidsplaner regelmässigt upprättades, och i andra fall att man sällan upprättar tidsplaner även efter reformen. Omfattningen av tidsplanerna varierar mellan tingsrätterna. I flera fall utgörs tids- planen endast av en notering i protokollet från den muntliga förberedelsen om huvudförhandlingen ska hållas. Det finns emellertid exempel på betydligt mer utförliga tidsplaner som bl.a. omfattar uppgifter om eventuella före- lägganden till parterna och tidpunkter för bevisuppgifter. En tingsrätt har angett i sitt enkätsvar att en tidsplan rutinmässigt upprättas vid den muntliga förberedelsen och innebär att tid och sal för huvudförhandlingen bokas i samråd med parterna, att parterna även kallas till huvudförhandlingen samt att de förelägganden som eventuellt kan behövas inför huvudförhandlingen utfär- das. Tingsrätten har enbart positiva erfarenheter av det skärpta kravet på tidspla- ner i tvistemål och anger att det har lett till kortare handläggningstider och även i EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER övrigt haft positiva effekter på planeringen av domstolens arbete. Endast undan- tagsvis har den upprättade tidsplanen inte kunna hållas på grund av hinder på domstolens eller parternas sida. En annan tingsrätt har angett att tidsplanerna hjälper till att fokusera på målets av- görande redan tidigt i processen. Tidsplanerna upprättas vid den tingsrätten i sam- band med den muntliga förberedelsen. Tingsrätten har dock påtalat att vissa prak- tiska problem, t.ex. svårigheter att med säkerhet kunna säga när tingsrätten har re- surser för en tresits, medför att det ibland inte går att bestämma för huvud- förhandling redan när tidsplanen upprättas. Några tingsrätter har förklarat att arbetet med tidsplaner har förkortat handlägg- ningstiderna och att det innebär lättnader för beredningspersonalen. Andra tings- rätter har påtalat att det saknas en effektiv påföljd att ta till när parterna ändå inte bemödar sig om att följa tidsplanen. Inte så sällan krävs det att tidsplanerna revide- ras under processens gång. Parternas medverkan i processen I enkäten har tingsrätterna även tillfrågats om reformen har inneburit att parterna medverkar bättre till att föra målet fram mot ett avgörande. Flertalet tingsrätter har svarat att reformen inte har inneburit någon förändring. Tiotalet tingsrätter har emellertid angett att förändringarna har fört med sig en effektivare handläggning av tvistemålen, bl.a. genom att parterna har blivit mer aktiva i processen och an- stånden minskat. En tingsrätt har svarat att det skärpta kravet på tidsplaner definitivt har inneburit att parterna generellt sett i större utsträckning medverkar till att föra målet fram mot ett avgörande. Genom att parterna under sammanträdet får hållpunkterna in- för huvudförhandlingen fastlagda har de även större möjligheter att efterkomma föreläggandena inom den utsatta tiden. Advokaterna i domkretsen har förklarat sig nöjda med tingsrättens tidsplaner. Enligt tingsrätten är det troligt att även parter som inte företräds av processvana ombud uppskattar den tydliga planering som förfarandet innebär och även i övrigt uppskattar att tingsrätten i ett tidigt skede ger besked om vad som förväntas av dem och . En annan tingsrätt har angett att parterna och deras ombud inte sällan frångår tidsplanerna även om planeringen har gjorts med goda tidsmarginaler. Tingsrät- ten har vidare noterat en tendens hos vissa ombud att motarbeta upprättade tidsplaner. Reformen har även inneburit en ökad möjlighet att åberopa s.k. vittnesattester. I ett tvistemål får numera en skriftlig berättelse åberopas som bevis i rättegången om parterna godtar det och det inte är uppenbart olämpligt. I praktiken synes möj- ligheten ha utnyttjats endast vid ett fåtal tillfällen och den har därför inte inneburit några märkbara konsekvenser för tingsrätterna. Några tingsrätter har dock uppgett att möjligheten har använts någon enstaka gång i familjemål och framhållit att det här finns en outnyttjad potential. När det gäller möjligheten att avgöra vissa brottmål på handlingarna (se ovan av- snitt 3.2.6) har majoriteten av tingsrätterna uttryckt sig positiva till reformen. Rent praktiskt har de nya bestämmelserna inneburit att de s.k. notariemålen i mycket stor utsträckning avgörs utan huvudförhandling och utan nämnd. DV-RAPPORT 2010:3 EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER De flesta tingsrätter har uppgett att förändringen har inneburit en påtaglig effekti- visering av arbetet och resursbesparingar för domstolen. För notariernas del har det inneburit mindre förhandlingstid, vilket enligt många påverkar utbildningen i negativ riktning. Det förhållandet att fler mål avgörs på handlingarna medför att förhandlingssalarna kan utnyttjas för andra mål. Reformen innebär också att färre personer kallas till förhandlingar, och därmed mindre sammanhängande administ- rativt arbete (kallelser, delgivningar, telefonsamtal etc.). En sammantagen positiv effekt är enligt tingsrätterna att målen kan avgöras snabbare. 4.2.6Kravet på prövningstillstånd i hovrätten Reformen innebär att det numera krävs prövningstillstånd i hovrätten för alla do- mar och beslut i tvistemål och domstolsärenden. Tingsrätterna har tillfrågats om förändringen har haft några konsekvenser för dem och i så fall på vilket sätt. Det vanligaste svaret är att antalet tresitsar har ökat. Flera har angett att ombuden rutinmässigt begär tresits, ibland med direkt hänvisning till reformen. Förändring- en uppges vara resurskrävande för tingsrätterna och innebär att det blir svårare att planera huvudförhandling i målen. En annan konsekvens är att flera tingsrätter förordnar notarier att delta i tresitsar i större utsträckning . Vid flera tingsrätter förs interna diskussioner om hur problemet ska kunna motverkas. Vissa har kommit fram till interna riktlinjer för hur en begäran om tresits ska behandlas och i vilka fall en sådan bör kunna avslås. Enligt flera tingsrätter åberopar parterna mer bevisning i målen . Inla- gorna är mer omfattande, fler frågor ställs till förhörspersonerna och förhand- lingarna blir längre. Någon tingsrätt har angett att parterna oftare begär nämnd i familjemål. En annan har noterat att parterna i familjemålen tenderare att åter- komma med en ny talan snabbare och i fler fall . Det i sin tur påverkar tingsrättens måltillströmning. I enkäten har tingsrätterna även ombetts att ange vilken påverkan de tror att refor- men kan ha på huvudförhandlings- och omloppstiderna samt för deras resursbehov. När det gäller huvudförhandlingarnas längd har i princip lika många tingsrätter an- gett att förhandlingarna kommer att bli längre som att de kommer att bli kortare. Det finns inte heller någon enhetlig linje när det gäller tingsrätterna uppfattning om vilken betydelse reformen har för omloppstiderna, alltså hur snabbt målen kan avgöras. Flera tingsrätter har påtalat att reformen har medfört konsekvenser som innebär en påverkan av omloppstiderna i både positiv och negativ riktning. Till ex- empel innebär det förhållandet att parterna oftare begär tresits i tvistemålen att det som regel tar att få till stånd en huvudförhandling, vilket i sin tur bidrar till att det tar att avgöra målen. Å andra sidan kan notariemålen som av- görs på handlingarna avgöras snabbare . Det först nämnda förhållandet kan också i viss mån motverkas av en allmän uppstramning av tvistemålsprocessen med hjälp av sammanställningar och tidsplaner. Av de svar som tingsrätterna har lämnat i enkäten går det alltså inte att utläsa en gemensam uppfattning i frågan om vilken betydelse reformen kan ha haft eller kommer att ha för förhandlings- och omloppstiderna. När det gäller reformens betydelse för resursbehovet har några tingsrätter angett att notarierna har fått fler arbetsuppgifter och att behovet av notarier därför har ökat. Några tingsrätter har påtalat att behovet av domare har ökat som en följd av att antalet tresitsar har ökat liksom huvudförhandlingarnas längd. EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER rätter har angett att de teknikansvarigas arbetsuppgifter har ökat och att behovet av intern teknisk support har ökat som en följd av reformen. Det finns även de tingsrätter som anser att reformen har bidragit till att domstolens behov av resur- ser har minskat något. De flesta har dock uppgett att reformen har haft li- ten eller ingen betydelse för tingsrättens resursbehov. 4.3.1Ljud- och bildteknik i rättegången Teknikens funktion och tillgänglighet Ett syfte med reformen var att åstadkomma ett bättre utnyttjande av den moderna tekniken. Flera av reformens delar har således inneburit en ökad teknikanvändning för domstolarna (se ovan avsnitten 3.3.3 och 3.3.4). Genom våra frågor till hovrät- terna har vi bl.a. försökt ta reda på vad förändringarna har inneburit för den prak- tiska verksamheten vid hovrätterna och vilken betydelse de har haft för hovrätter- nas resursbehov. Av betydelse i sammanhanget är hur väl tekniken har fungerat och hur tillgänglig tekniken är för domstolarna. När det gäller tekniken för uppspelning i hovrätten av videoförhör från tingsrätten har hovrätterna uppgett att tekniken i huvudsak ha fungerat tillfredsställande. Flera hovrätter har dock påtalat vissa återkommande problem, t.ex. att spellistor hänger sig eller att ljud och bild inte är synkroniserat. Ett antal hovrätter har även påtalat vissa tekniska brister hos inspelningsutrustningen i tingsrätten. Som exempel kan nämnas att det saknas möjlighet att spela in sådant som visas på en objektkamera under förhandlingen i tingsrätten, och att ljudupp- tagningen inte fungerar tillfredsställande i samband med telefonförhör eller vid tolkning. Se nedan avsnitt 4.3.2 angående andra brister som har sin grund i hand- havandefel. När det gäller den teknik som används i samband med en videokonferens har många hovrätter uppgett att tekniken inte är tillräckligt tillgänglig, d.v.s. tekniken är instal- lerad i för få salar. I några fall har det dessutom rapporterats att den teknik som finns har fungerat dåligt, vilket har lett till att förhandlingar har fått ställas in. Sammanfattningsvis ger enkätsvaren och övriga uppgifter från hovrätterna bilden av att tekniken har fungerat väl när det gäller uppspelningen av förhör från tings- rätterna, att den har fungerat mindre väl när det gäller videokonferensutrustningen samt att i princip samtliga hovrätter upplever att tillgången på videokonferensut- rusning är otillräcklig. Arbetsuppgifter kopplade till teknikanvändningen Med den nya tekniken har vissa arbetsuppgifter tillkommit, bortfallit eller föränd- rats. Flera hovrätter har till exempel uttryckt ett ökat behov av särskild protokoll- förare, särskilt i mål där tekniken för videokonferens ska användas. Enligt hovrät- terna är en orsak till utvecklingen att den nya tekniken har inneburit fler moment för den som ska sköta protokollföraruppgifterna (starta utrustningen, spela upp videoförhören, justera bildkvalitet och ljud, hålla koll och hantera problem etc.). Vid någon hovrätt har domarna emellertid även påpekat att reformen har innebu- rit ett förändrat arbetssätt i andra avseenden vid hovrätten och att detta har med- fört en ökad tillgång på protokollförare, vilket i sin tur kan bidra till en ökad benä- genhet att använda sådana. I våra samtal med personal vid hovrätterna har fram- DV-RAPPORT 2010:3 EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER kommit att det ändå i praktiken ofta är ledamöterna själva som sköter protokollfö- ringen vid förhandlingarna. Den nya tekniken uppges även ha inneburit ett ökat krav på teknisk kompetens hos personalen i allmänhet och särskilt hos expeditionsvakterna och IT- handläggarna, som utgör de personalkategorier som i första hand anlitas för att lösa tekniska problem i samband med förhandlingarna. Flera hovrätter har uppgett att de teknikansvariga utför en daglig kontroll av utrustningen. En hovrätt har be- skrivit att expeditionsvakterna numera har en schemalagd övervakning av tekniken och en ökad bemanning vid förhandlingsstart för att kunna hjälpa till med tekniska frågor. En annan hovrätt saknar både IT-handläggare och tekniskt kunnig expedi- tionsvakt. Vid hovrätten har i stället ett par sekreterare fått särskild utbildning för att hantera de tekniska problem som kan uppstå, men deras kunskap upplevs inte som tillräcklig för att fullt ut tillgodose det behov som finns av teknisk kompetens vid domstolen. Begäran om att få ta del av en videoupptagning En annan för hovrätterna tillkommande uppgift består i att handlägga framställ- ningar om att få ta del av videoinspelningar av ett förhör från tingsrätterna och i förekommande fall ordna sådana uppspelningar. Eftersom det råder sekretess för bildupptagningen måste inte sällan särskilda arrangemang vidtas från hovrättens sida, t.ex. kan någon person från hovrätten behöva närvara under uppspelningen. Av hovrätternas uppgifter framgår emellertid att det sällan förekommer att någon begär att få ta del av en bildupptagning och handläggningen av sådana framställ- ningar vållar därför inte hovrätterna några egentliga bekymmer. Som har beskrivits närmare i avsnitten 3.2.2 och 3.3.4 har reformen inneburit att det är möjligt för parter och andra aktörer att delta i ett sammanträde med hjälp av videokonferens. Av hovrätternas uppgifter framgår att det varierar mellan hovrätterna hur ofta och i vilka situationer man använder möjligheten till video- konferens. Någon hovrätt har angett att videokonferens används i mycket stor utsträckning, medan någon annan har angett att det praktiskt taget aldrig före- kommer. Som redan påtalats har i princip samtliga hovrätter hänvisat till bristen på tillgänglig teknisk utrustning som en återhållande faktor när det gäller före- komsten av videokonferens. Vid några hovrätter har såväl ledamöter som sekreterare påpekat det administrati- va merarbete som uppkommer i samband med en videokonferens. Om en sådan påkallas med kort varsel kan t.ex. salsbyten behöva ske för att få tillgång till en sal där tekniken finns installerad. Utgångspunkten är fortfarande att parterna ska närvara i förhandlingssalen och de flesta hovrätter håller relativt hårt på den principen. Det förekommer ändå att t.ex. en åklagare tillåts att närvara via videolänk i ett enklare brottmål. Frågan kan också aktualiseras för någon av parterna vid en häktningsförhandling. Annars utnyttjas möjligheten främst när det gäller förhörspersoner med lång resväg. Dessutom har någon hovrätt aktualiserat frågan om ett målsägandebiträde med lång resväg re- gelmässigt ska kunna kallas att närvara via videolänk i de fall hans eller hennes hu- vudman inte ska höras på nytt. Någon hovrätt har berört frågan om hovrättens tingsresor. Skälet för tingsresorna är bl.a. att parter och ombud inte ska behöva resa långt till en förhandling i hovrätten.