sou · H0B394 · 2013-01-01 00:00:00 — Genom registreringen hindras att andra förväxlingsbara partibeteckningar registreras. Registrering av en partibeteckning för val till gäller också för val till landstings- och kommunfullmäktige i hela landet Anmälan om deltagande i val samt för val till . Registrering för val till gäller för val i det och val till kommunfullmäktige i de kommuner som ligger inom . I övriga fall gäller registreringen endast för det val som anmälan avser. En registrerad partibeteckning ska avregistreras om partiet begär det eller om partiet inte anmält kandidater för två ordinarie val i följd till , till landstings- eller kommunfullmäktige eller till (2 kap. 7 § vallagen). För att en registrerad partibeteckning ska bli skyddad i ett visst val – i den meningen att väljarna inte ska kunna nominera kandidater för partiet – måste partiet skriftligen anmäla samtliga sina kandidater till det valet. Tillsammans med anmälan ska partiet lämna en egenhändigt undertecknad förklaring från varje kandidat att han eller hon samtycker till anmälan (2 kap. 9 § vallagen). En anmälan av kandidater beaktas inte, om partiet inte kan visa att det har fått kandidaternas samtycke till att anmäla dem (2 kap. 12 § vallagen). Enligt 4 § valförordningen (2005:874) ska anmälan av kandidater enligt 2 kap. vallagen göras hos när det gäller val till och i övrigt hos . beslutar inför varje val när kandidaterna senast ska anmälas och kungör detta i Post- och och underrättar varje parti som registrerat sin partibeteckning om tidpunkten (2 kap. 3 § vallagen). Skyddet för partibeteckningen är så konstruerat att samtliga kandidater för ett parti måste anmälas i alla de val som partiet ställer upp i för att skydd ska uppstå. Andra namn än de anmälda beaktas inte för ett sådant parti. Skulle partiet inte både ha registrerat partibeteckning och anmält kandidater i ett val finns inget skydd för partibeteckningen i det valet. Flertalet av de valsedlar som används i de allmänna valen tillhandahålls genom försorg. Partierna går i valet fram med en eller flera officiella listor i varje valkrets. Har partiet skyddat sin partibeteckning genom registre- Anmälan om deltagande i val ring och anmälan av samtliga sina kandidater är den väljare som utnyttjar en sådan färdigtryckt valsedel i princip bunden att ansluta sig till den rangordning mellan kandidaterna som finns på valsedeln. Han eller hon kan inte förändra denna genom att numrera om kandidaterna, genom att stryka namn som finns tryckta på den eller genom att tillföra nya namn på kandidater. Skulle väljaren i stället för den förtryckta valsedeln använda en blank valsedel och på denna ange såväl partibeteckning som kandidatnamn bortser man från kandidatnamnen, även om de tillskrivna namnen är anmälda som kandidater och finns på partiets tryckta valsedlar. Detta gäller också om väljaren skulle använda en partimarkerad valsedel och på denna ange kandidatnamn. Det blir då i båda fallen en röst bara på partiet. Har partiet inte skyddat sin partibeteckning är däremot den väljare som utnyttjar partiets färdigtryckta valsedel inte bunden av att ansluta sig till den rangordning mellan kandidaterna som finns på valsedeln. Han eller hon kan då – med undantag för strykningar – förändra den genom att numrera om kandidaterna eller tillföra nya namn på kandidater. Väljaren kan också använda en blank valsedel och på denna ange såväl partibeteckning som nya kandidatnamn eller använda en partimarkerad valsedel och ange nya kandidatnamn. Det blir i samtliga fall – oavsett om väljaren med kryss markerar det tillskrivna namnet eller inte – en röst på partiet och en röst på personen (jmf 7 kap. 2 § andra och tredje styckena vallagen). I praktiken utnyttjar de allra flesta väljare de förtryckta valsedlar som partierna tillhandahåller. 4.5I vilken utsträckning skyddar sig partierna mot den fria nomineringsrätten? författningsutredning drar i sitt betänkande Offentliga valförberedelser (SOU 2001:99 s. 36) slutsatsen att väljarens fria nomineringsrätt reellt sett är avskaffad såvitt avser de mer inflytelserika partierna genom det skydd partierna erhåller genom att registrera sina partibeteckningar och anmäla kandidaterna. En första fråga är då i vilken utsträckning partierna genom registrerings- och anmälningsförfarandet utesluter eller lämnar utrymme för väljarnas att nominera kandidater för partiet. Enligt använder sig riksdagspartierna nästan undantagslöst av möjligheten att skydda sina partibeteckningar och Anmälan om deltagande i val sina kandidater i riksdagsval genom att registrera sin partibeteckning och anmäla samtliga sina kandidater. Vid riksdagsvalet hade samtliga riksdagspartier använt sig av den möjligheten i samtliga riksdagsvalkretsar. Vid riksdagsvalet hade partierna också, med ett undantag, gjort detsamma. Undantaget var som inte hade skyddat sitt partinamn och sina kandidater i läns valkrets. Vid valet var bilden densamma. Vid det valet hade avstått från skyddet i läns valkrets. Vid riksdagsval hade , och avstått från skyddet i läns valkrets. Vid det valet hade avstått från skyddet också i läns valkrets. När det gäller valen till är bilden densamma, med ett undantag. Samtliga riksdagspartier, utom , har vid valen 1998–2010 skyddat sina partibeteckningar och sina kandidater i samtliga landsting. använde sig i landstingsvalet av skyddet i 6 av 20 landsting, i valet i 1 av 20 landsting, i valet i 6 av 20 landsting och i valet i 1 av 20 landsting. Nämnas ska också att i landstingsvalet inte hade skyddat sitt partinamn och sina kandidater i läns landsting. I valen till kommunfullmäktige ändras bilden något. Socialdemokraterna skyddar genomgående sin partibeteckning och sina kandidater. Enda undantaget är valet då man inte hade skyddat sin partibeteckning och sina kandidater i en kommun. Även , och skyddar nästan undantagslöst sina partibeteckningar och kandidater. , skyddar i något mindre utsträckning sina partibeteckningar och kandidater. För gäller det motsatta. Här är det mera undantag att man skyddar sin partibeteckning och sina kandidater. Se följande fyra tabeller för valen till kommunfullmäktige åren 1998–2010. Anmälan om deltagande i val Den ska i sammanhanget framhållas att den fria nomineringsrätten får verklig betydelse för personvalet i de fall då ett parti inte har gått fram med någon tryckt namnvalsedel i valet. I ett sådant fall kan det räcka med en enda personröst för att bli invald. (SOU 1987:6) ansåg att väljarna måste veta vilka partier som ställer upp i valet för att de ska ha möjlighet att träffa ett rationellt partival. Kommittén föreslog därför att de partier som önskar delta i allmänna val skulle anmäla sitt deltagande senast en månad före valet. Partier som inte anmälde sig skulle inte få delta i mandatfördelningen. Det föreslagna systemet med en obligatorisk förhandsanmälan skulle enligt kommittén ersätta ordningen med frivillig registrering av partibeteckning. Kommittén föreslog att dåvarande lydelse av 3 kap. 7 § första stycket regeringsformen skulle ändras enligt följande. Anmälan om deltagande i val Mandaten fördelas mellan de partier som inom den tid och på det sätt som anges i lag anmält sitt deltagande i valet. Som skäl för en obligatorisk förhandsanmälan anfördes i huvudsak följande (betänkandet s. 149 f.). Av samma anledning som vi inte ansåg oss kunna föreslå en reglering av partiernas nomineringar vill vi inte införa ett partibegrepp som förutsätter en myndighetskontroll av partiernas politiska verksamhet. Att de partier som ställer upp i valet inför väljarna presenterar sin politik och därigenom det program de går till val på ligger i sakens natur och en föreskrift om detta framstår som onödig. För att väljarna ska ha möjlighet att träffa ett rationellt partival måste de dock veta vilka partier som ställer upp i valet. Att i regeringsformen föreskriva att ett parti för att få delta i mandatfördelningen efter ett val i förväg ska ha anmält sitt deltagande i valet innebär inte på något sätt ett ingrepp i partiernas inre liv. En sådan anmälan förutsätter inte heller någon statlig kontroll av partierna eftersom varje anmälan kan godtas av centrala valmyndigheten utan någon prövning. Genom att kräva av partierna att de på förhand ska anmäla sitt deltagande i ett val för att få delta i mandatfördelningen, får väljarna kunskap om vilka alternativ som står dem till buds. Detta gäller inte främst riksdagsvalen, där informationen är god, utan i ännu högre grad de allmänna valen på lägre nivåer. Kommittén noterade i det sammanhanget – som en konsekvens av att valsedlar för partier som inte i förväg anmält sitt deltagande i valet skulle ogiltigförklaras – att röster som avges under olika mer eller mindre parodiska partibeteckningar inte längre skulle komma att godkännas. Enligt kommittén måste detta ses som en fördel. Att i det officiella valresultatet tvingas redovisa dessa partier kunde vara ägnat att dra löje över valen. Som skäl för att det med förslaget om obligatorisk förhandsanmälan inte längre förelåg något behov av en partidefinition i grundlagen anfördes i huvudsak följande (betänkandet s. 149 f.). En föreskrift om obligatorisk förhandsanmälan innebär vidare att något behov av en partidefinition i grundlag inte längre föreligger. De partier som vid anmälan uppges vara partier får av valmyndigheterna betraktas som partier oberoende av om de utgör organisationer eller inte och oberoende av om de fått några röster eller inte. Valsedlar som upptar partier som inte anmälts ska underkännas även om partierna med vanligt språkbruk är att betrakta som partier. Kommittén diskuterade även frågan om samma skydd mot förväxlingsbara partibeteckningar som följde med systemet med regi- Anmälan om deltagande i val strering av partibeteckning skulle kunna upprätthållas om man tillät vem som helst att inför ett val anmäla vilken partibeteckning som helst. Kommittén noterade inledningsvis att reglerna gav partierna möjlighet om de så önskade att registrera sina partibeteckningar, inte partierna, att en partibeteckning inte fick inregistreras om den kunde antas leda till förväxling med någon annan redan inregistrerad eller avregistrerad beteckning, att inget hindrade ett parti att gå fram i valet under en sådan förväxlingsbar partibeteckning, men att det i så fall tvingades avstå från det skydd för sin beteckning det innebar att kunna anmäla kandidater. Kommitténs slutsats blev att det intresse ett parti har av att inte något annat parti uppträder under en förväxlingsbar partibeteckning i realiteten skyddas genom att det andra partiet inte kan anmäla kandidater. Enligt kommitténs mening skulle samma skydd mot förväxlingsbara partibeteckningar kunna upprätthållas genom att man inte skulle få anmäla kandidater till skydd för en partibeteckning som kunde förväxlas med beteckningen för något annat parti som redan hade anmält sitt deltagande eller som med anledning av en tidigare gjord anmälan, kunde förväntas komma att anmäla sitt deltagande. För att minska risken för förväxling med beteckningen för ett parti som anmält sig till tidigare val men som ställer upp under en ny beteckning eller inte ställer upp alls, borde inte heller kandidater få anmälas till skydd för en partibeteckning som kunde antas leda till förväxling med en beteckning under vilken något annat parti anmält sitt deltagande vid något av de två senaste valen. Kommitténs förslag om införande av ett obligatoriskt anmälningsförfarande lades till grund för en proposition. Följande skäl för och mot kommitténs förslag redovisades av regeringen (prop. 1987/88:22 s. 44 f.). Bland fördelarna noterades att väljarna på förhand får veta vilka alternativ som presenteras i valet. En ytterligare vinst med kommitténs förslag var att man slapp den partidefinition i grundlagen som mindre väl återspeglade realiteterna i den politiska processen. En förhandsanmälan skulle också innebära att registreringen av partibeteckning kunde undvaras och den med den förbundna åsiktsregistreringen av de personer som biträder en sådan ansökan om registrering. En annan fördel var att de röster som avges under mer eller mindre parodiska partibeteckningar inte längre skulle komma att godkännas. Anmälan om deltagande i val Bland nackdelarna noterades att det inte längre skulle bli möjligt för nya politiska formationer som utkristalliserar sig under slutet av en valrörelse att göra sig gällande i valet. Man kunde inte heller utesluta att ett parti skulle försitta tiden för anmälan. En annan svaghet var att en partibeteckning skulle kunna förhandsanmälas av vem som helst och på så sätt beröva andra partier möjligheten att anmäla kandidater till skydd för samma beteckning. En olägenhet var också risken för att partibeteckningar som kan förväxlas skulle kunna komma till användning i val. Regeringen gjorde bedömningen att fördelarna med kommitténs förslag vägde över, jämfört med den dåvarande ordningen, och tillstyrkte – fastän med viss tvekan – förslaget. Vid riksdagsbehandlingen föreslog (bet. KU 1987/88:32 s. 16 f.) att skulle avslå förslaget om obligatorisk förhandsanmälan. Följande skäl anfördes. Ett krav på förhandsanmälan för partier som avser att delta i ett allmänt val skulle innebära att väljarna före valet fick veta vilka röstningsalternativ som föreligger. Det är heller ingen tvekan om att förslaget skulle ha en rad klara fördelar i ordningshänseende. Å andra sidan kan det inte förnekas att förslaget betyder en viss inskränkning i nomineringsrätten genom att partier som uppkommer eller bestämmer sig för att delta efter anmälningstidens utgång inte får ställa upp. Denna inskränkning uppvägs i propositionen inte heller av den utökning av nomineringsrätten som skulle ha blivit följden om kommitténs förslag om ökat personval genomförts. följde utskottet (rskr. 1987/88:182). (SOU 1993:21) föreslog att varje parti som önskade delta i de allmänna valen måste anmäla sitt deltagande före valdagen. Valsedlar för partier som inte hade anmält sitt deltagande skulle betraktas som ogiltiga. Som skäl för en obligatorisk förhandsanmälan anfördes i huvudsak följande (betänkandet s. 148 f.). Ett krav på förhandsanmälan skulle medföra att röster på partier som inte anmält sitt deltagande i en viss valkrets inte får delta i mandatfördelningen där. En sådan ordning skulle innebära vissa fördelar i ordningshänseende. De valadministrativa myndigheterna skulle kunna bortse från valsedlar med parodisk partibeteckning och slippa redovisa dem i det officiella valresultatet, vilket också torde leda till vissa bespa- Anmälan om deltagande i val På det kommunala planet skulle man kunna komma till rätta med problemet att mandat förblir obesatta, vilket emellanåt inträffar som en följd av att ett parti erhåller många röster i en valkrets utan att ha några kandidater där. Slutligen skulle förhandsanmälan av partier rent allmänt innebära att väljarna och massmedia före valet fick kännedom om vilka alternativ som finns. Mot denna bakgrund föreslog kommittén att det i dåvarande 3 kap. 7 § första stycket regeringsformen skulle införas en föreskrift om obligatorisk anmälan för att få delta i val med följande lydelse. Mandaten fördelas mellan de partier som inom den tid och på det sätt som anges i lag anmält sitt deltagande i valet. Kommitténs förslag behandlades i prop. 1996/97:70 (se vidare under avsnittet 4.6.3). Nomineringsrätts- och valkretskommittén föreslog i sitt första betänkande Vissa valfrågor (SOU 1995:143) i första hand en ordning med fullständiga offentliga valförberedelser omfattande anmälan både av partier och av kandidater. Som alternativ föreslogs ett tydligare straffansvar för missbruk av den fria nomineringsrätten. I sitt slutbetänkande Utvärderat personval (SOU 1996:66) kopplade kommittén ihop frågan om den fria nomineringsrätten med personvalsinslaget. Kommittén föreslog där en frivillig reglering om anmälan av kandidater för partier som registrerat partibeteckning. Grunddragen i den modell som byggde på fullständiga offentliga valförberedelser var i korthet att partierna måste anmäla sitt deltagande i val. Dessutom måste samtliga kandidater anmälas för att de skulle beaktas vid mandatfördelningen. Valsedlarna skulle tryckas i central regi. Härigenom skulle man enligt kommittén uppnå ett effektivt skydd mot missbruket. Som skäl för ett obligatoriskt anmälningsförfarande anfördes i huvudsak följande (betänkandet s. 146 f.). Beträffande ett obligatoriskt anmälningsförfarande för partierna har framhållits att en reglering inte får inverka på partiernas inre arbete i form av statlig kontroll. Det förslag vi diskuterar här innebär att den direkta följden blir en betydande inskränkning i den fria nomineringsrätten. I viss mening kan sägas att detta kommer att Anmälan om deltagande i val påverka det egentliga partiarbetet. Emellertid kan det inte sägas medföra någon egentlig insyn i partiernas inre arbete. Partiernas nomineringsförfarande lämnas utan reglering. Det är endast anmälan av de nominerade kandidaterna som regleras. Motsvarande synsätt kan anläggas på frågan om anmälan ska ange en partibeteckning av ord och att den inte ska vara förväxlingsbar med redan anmäld beteckning. En obligatorisk anmälan för partier för att få delta i mandatfördelningen medför därför inte någon insyn eller kontroll av partiernas inre arbete från statsmakternas sida på ett sådant sätt att det skulle strida mot föreningsfriheten i 2 kap. regeringsformen. Mot denna bakgrund föreslog kommittén att det i dåvarande 3 kap. 7 § första stycket första meningen regeringsformen skulle införas en föreskrift om obligatorisk anmälan för att få delta i val med följande lydelse. Mandaten fördelas mellan de partier som inom den tid och på det sätt som anges i lag anmält sitt deltagande i valet. Kommittén anförde vidare att avsikten inte var att begreppet parti skulle syfta endast på organisationer som t.ex. hade antagit stadgar och utsett styrelse utan att även löst organiserade väljargrupper skulle kunna anmäla sitt deltagande i val. Den alternativa modellen byggde också på obligatorisk anmälan av partier, dock utan krav på anmälan av kandidater, men kompletterad med ett straffrättsligt ansvar för den som på ett uppenbart vilseledande sätt utnyttjade en partibeteckning. Till detta kopplades valrättsliga konsekvenser som skulle förhindra att personer utan anknytning till ett parti skulle kunna ta sig in i den valda församlingen under det partiets beteckning. Enligt kommittén innebar detta att den då gällande ordningen, med registrering av partibeteckning och anmälan av två kandidatnamn, kunde utmönstras och ersättas med en obligatorisk anmälan om deltagande för partier. Enligt kommittén skulle användningen av s.k. piratlistor väsentligen försvåras och problemen kring de mindre seriösa partibeteckningarna försvinna. I sitt slutbetänkande Utvärderat personval noterade kommittén att det förslag som kommittén i första hand hade förordat i betänkandet Vissa valfrågor och som bl.a. förutsatte att alla kandidater föranmäldes endast kunde genomföras efter grundlagsändringar. Kommittén ansåg det därför nödvändigt att föreslå en frivillig reglering av anmälan av kandidater års val. Anmälan om deltagande i val och Nomineringsrätts- och valkretskommitténs förslag behandlades i propositionen /97:70 Ny vallag. Regeringen framhöll, efter att närmare ha gått igenom skälen för och emot den fria nomineringsrätten, följande (prop. s. 126 f.). Principen om den fria nomineringsrätten utgör en viktig del av det svenska valsystemet vars betydelse inte ska underskattas. Emellertid saknas skäl att anta att en inskränkning i form av frivillig anmälan av kandidater allvarligt skulle påverka t.ex. valdeltagandet. En sådan inskränkning av den fria nomineringsrätten ska vägas mot de fördelar som systemet medför i form av ordning vid valen. Det är också väsentligt att, så som varit fallet utomlands , skapa så goda förutsättningar som möjligt för det ökade inslaget av personval. Slutligen är det av vikt för mandatfördelningen mellan partierna, men framför allt också för mandatfördelningen inom partierna att sammanräkningen kan ske på ett så enkelt sätt som möjligt. Vid en avvägning av skälen för och emot en inskränkning av den fria nomineringsrätten finner regeringen att den frivilliga ordningen som Nomineringsrätts- och valkretskommittén föreslagit i betänkandet Utvärderat personval (SOU 1996:66) har sådana fördelar att den mot bakgrund av det införda personvalsinslaget uppväger den inskränkning av den fria nomineringsrätten som anmälningsförfarandet medför. Det bör alltså införas en ordning där samtliga kandidater ska anmälas för partier som valt att registrera sin partibeteckning. Genom att välja en ordning med frivillig anmälan av samtliga kandidater, undviker man också de mera långtgående inskränkningar av den fria nomineringsrätten som Nomineringsrätts- och valkretskommittén föreslog i sitt första betänkande. Ett utökat straffrättsligt ansvar behövs inte heller. Det blir inte heller nödvändigt med en ordning där partierna ska anmäla sig i förväg som föreslog (SOU 1932:21). Vid riksdagsbehandlingen uttalade (bet. 1996/97:KU16 s. 30 f.) följande. Utskottet delar regeringens uppfattning att den frivilliga ordningen för anmälan av kandidater som föreslås har sådana fördelar att den mot bakgrund av det införda personvalsinslaget uppväger den inskränkning i den fria nomineringsrätten som anmälningsförfarandet medför. Ut- skottet tillstyrker därför det föreslagna regelsystemet. Utskottet vill erinra om att den fria nomineringsrätten fortfarande gäller beträffande de partier som valt att inte anmäla några kandidater. följde utskottet (rskr. 1996/97:177). Anmälan om deltagande i val En utgångspunkt författningsutredning (SOU 2001:99) var att valsystemets grundläggande funktioner borde ytterligare befästas. Väljarna borde därför enligt utredningen ha rimliga möjligheter att se vilka partier som deltar och som kan inverka på valresultatet. Av samma skäl var det också enligt utredningen högst angeläget att partierna kunde ta ställning till de politiska program som andra partier går till val på. Vidare borde valresultatet kunna påverkas endast av röster på partier som eftersträvar representation i den församling som valet avser. Utredningen ansåg därför att det skulle införas ett system där de partier som ville ställa upp i ett val måste anmäla detta före valet. var det viktigt att en ordning med förhandsanmälan inte fick leda till några större eller praktiskt betydelsefulla inskränkningar i väljarnas möjlighet att även före ett val kunna bilda ett parti som kan delta i mandatfördelningen. Utredningen bedömde, i likhet med tidigare utredningar inom området, att det inte är möjligt att införa ett sådant system utan att ändra partibegreppet i regeringsformen. Förutom ändringar i vallagen föreslog utredningen därför också en justering av 3 kap. 7 § regeringsformen. I huvudsak innebar utredningens förslag följande. Endast de partier som har gjort en förhandsanmälan får delta i fördelningen av mandat. Därigenom får väljarna möjlighet att bilda sig en uppfattning om vilka partier och kandidater som ställer upp i valet. Det ger också ett effektivt skydd mot ofrivillig kandidatur. Härigenom befästs också valsystemets grundläggande funktion, att valresultatet bör kunna påverkas endast av röster på partier som eftersträvar representation i den församling som valet avser. Partier som redan är representerade i en vald församling ska dock inte behöva anmäla sitt deltagande i kommande val till den församlingen eller till andra församlingar på underliggande nivåer. Samtliga kandidater till valet eller valen måste dock alltid anmälas. För riksdagsvalet ska anmälan kunna ske fram april/maj valåret. Samma anmälningsfrist ska också gälla för landstings- och kommunvalen för partier som redan är representerade i fullmäktige. Övriga partier i landstings- och kommunvalen ska kunna göra en förhandsanmälan ända fram till en månad före valdagen.