sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Kravet på vilseledande innebär att det för varje bedrägeri måste kunna styrkas att målsäganden har blivit vilseledd att betala. Det medför att varje målsägande måste förhöras om varje enskild faktura och om skälet till att han eller hon betalat, trots att det i många fall framstår som uppenbart att det varit fråga om en bluffaktura. Eftersom ett karaktäristiskt drag för bluffaktu- ror är att de skickas ut i mycket stor omfattning (det kan röra sig om tusentals fakturor vid ett enda tillfälle), medför kravet på att åklagaren ska kunna styrka vilseledande i förhållande till varje måls- ägande och varje faktura att det krävs omfattande resurser för att utreda brotten och lagföra gärningsmännen. Utredningen och lag- föringen av systematiska eller på annat sätt omfattande bedrägerier blir genom detta mycket resurskrävande. Det leder i praktiken till att de brottsbekämpande myndigheterna prioriterar bort vissa brott, vilket i sin tur medför att en stor del av de systematiska bedrägeribrotten kommer att förbli obeivrade. Det kan visserligen hävdas att graden av kränkning i många fall av bedrägeri med hjälp av bluffakturor är liten, i synnerhet i de fall där bedrägeriet stannat vid ett försök. Om brotten inte beivras blir emellertid målsäganden hänvisad till att kräva skadestånd i den för tvistemål föreskrivna ordningen, vilket kan leda till betydande kostnader. Det finns också en risk att rättssystemets trovärdighet sätts i fara när en allt- för stor andel av brott av en viss typ lämnas obeivrade. Bluffakturor – ett stort problem Svårigheter att knyta gärningsmännen till brotten I de fall där brott begås i organiserad form ställs de brottsbekäm- pande myndigheterna alltid inför särskilda problem. Som tidigare nämnts finns det skäl att anta att bedrägeri med hjälp av bluffak- turor ofta begås av flera gärningsmän, ibland med hjälp av personer som inte ens vet om att de deltar i en bedrägeriverksamhet. Det finns i dessa fall uppenbara svårigheter att koppla gärningsmännen till brotten. I de fall där brottsligheten är organiserad, och där olika personer utför separata delar av gärningen, är det också svårare att visa att någon eller några gärningsmän uppfyller samtliga de rekvisit som krävs för ansvar för bedrägeri. En huvudman kan t.ex. invända att han eller hon haft för avsikt att driva en seriös verksamhet genom att sälja vissa varor eller tjänster och inte har haft något inflytande över, eller kunskap om, hur de provisionsavlönade säl- jarna har uttryckt sig i telefonsamtalen med kunderna. I dessa fall kan det vara svårt att visa att de enskilda säljarna har blivit styrda av en huvudgärningsman. Det är inte ens säkert att säljarna själva har någon klar bild av vem som står bakom instruktionerna om vad de ska säga till kunden. I andra fall kan säljarna vara rädda för att avslöja sådana uppgifter. Utredningsproblemen är i många avseen- den desamma som vid olika former av ekonomisk brottslighet. Geografisk spridning skapar samordningsproblem Ett särskilt problem är att det, tack vare internet, har blivit ännu enklare och mycket billigare att rikta massutskick till mottagare i hela landet. Det innebär att brotten kan hamna hos olika polis- distrikt och åklagarkammare, med delvis olika syn på hur utred- ningarna ska hanteras. Det är som regel svårt för de brotts- bekämpande myndigheterna att från början se sambandet mellan brotten. Det kan vara först som det framgår att det är fråga om systematiska brott. Det saknas också incita- ment att samordna utredningarna, trots att det skulle gagna hel- hetsbilden. som utredningen har arbetat har visser- ligen åtgärder vidtagits för att åstadkomma en nationell samord- ning inom polisen. Den nya polisorganisation som har beslutat om och som ska påbörja sin verksamhet kommer att förbättra möjligheterna att samordna brottsutred- ningar i olika delar av landet. Bluffakturor – ett stort problem arbetet med att bygga upp ett nationellt bedrägericentrum knutet till i . Dess uppgift kommer bl.a. att vara att sprida kunskap om nya företeelser och att bidra till att effektiva arbetsmetoder får en snabb spridning. Vilka effekter det arbetet kan få för utredningen av bedrägeribrott kan inte bedömas . Få lagföringar och dåligt genomslag för systematisk brottslighet Kravet på att åklagaren ska kunna styrka vilseledande skapar, som nämnts, utredningsproblem i sig. Det förhållandet att brotten i många fall bygger på massutskick medför att det finns många potentiella målsägande. Få av dem som inte betalar bluffakturorna anmäler brotten. Som tidigare nämnts anses mörkertalet vara mycket stort. En låg anmälningsbenägenhet påverkar möjligheten att få grepp om den totala brottsligheten. Särskilt i de fall där brotten har stannat vid försök kan målsäganden vara mindre intresserad av att behöva inställa sig till både polisförhör och förhör i domstol. Det kan inverka negativt både och på förutsätt- ningarna att få brottsligheten allsidigt belyst. Eftersom reglerna om bedrägeri tar sin utgångspunkt i enskilda brott fungerar de mindre väl vid brott som utförs systematiskt och organiserat och där brotten, betraktade vart och ett för sig, kanske inte ter sig särskilt allvarliga. Bedrägerier som avser mindre belopp prioriteras också av natur- liga skäl lägre av de brottsbekämpande myndigheterna än enstaka bedrägerier där det redan från början står klart att bedrägeriet avser betydande belopp. Som framgått är det ofta en del i brottsplanen vid bluffakturering att se till att det belopp som ska betalas är för- hållandevis lågt, för att undvika närmare kontroller. Det bidrar också till att minska anmälningsbenägenheten. Vidare bör nämnas att reglerna i 23 kap. 4 a § RB om förunder- sökningsbegränsning också kan bidra till att åklagaren har svårt att visa systematiken i brottsligheten. Med förundersökningsbegräns- ning avses ett beslut att antingen begränsa en redan inledd förun- dersökning till enbart vissa gärningar eller att besluta att inte inleda förundersökning, även om det finns skäl att anta att brott har be- gåtts. Reglerna om förundersökningsbegränsning är nära förknip- pade med reglerna i 20 kap. 7 § RB om rätt för åklagare att besluta att underlåta åtal. Vad som är av särskilt intresse här är de fall där Bluffakturor – ett stort problem en person begår många brott eller begår systematiska eller upprepade brott. Om det inte krävs att alla brotten utreds för att den misstänkte ska få en adekvat påföljd, brukar förundersök- ningsbegränsning tillämpas för övriga brott. Särskilt vid sådana brott som är aktuella finns det en risk att förundersökningsbe- gränsning kan leda till att det systematiska i brottsligheten inte kommer fram i tillräcklig utsträckning. I de fall där rätten och åkla- garen inte har samma syn på vad som är bevisat kan en begränsning av åtalet till bara vissa gärningar inverka menligt på möjligheterna att rubricera vissa brott som grova och på möjligheterna att beakta systematiska inslag som försvårande vid straffmätningen. 9.9En ny straffbestämmelse behövs 9.9.1Viss form av bedrägeri kräver särskild lagstiftning Utredningens bedömning: Det behövs en mer effektiv straff- sanktion för att komma till rätta med problemet med bluffaktu- ror. Fakturabedrägerier som begås systematiskt kan inte på ett effektivt sätt bekämpas genom att straffansvar återinförs i mark- nadsföringslagen. Att införa användning av bluffakturor som försvårande omständighet i bedrägeriparagrafen skulle inte heller få avsedd effekt, eller att utöka straffansvaret för svindleri. Utredningens förslag: En ny straffbestämmelse, som tar sikte på systematiskt bedrägeri med bluffakturor ska införas. Brottet ska bara finnas i en grov form och benämnas grovt fordringsbe- drägeri. Skälen för utredningens bedömning och förslag En mer effektiv straffrättslig reaktion behövs Som framgått av den tidigare redovisningen kan bedrägeri med hjälp av bluffakturor som begås systematiskt utgöra både otillåtna marknadsföringsåtgärder enligt marknadsföringslagen och bedräge- ribrott enligt 9 kap. BrB. Marknadsföringslagens bestämmelser beaktar visserligen den samlade negativa effekten på marknaden men de sanktioner som står till buds för att förebygga och beivra Bluffakturor – ett stort problem förfarandena är långt ifrån tillräckliga. Dessutom kan marknads- störningsavgift enbart åläggas näringsidkare. Straffansvaret för bedrägeri täcker visserligen de flesta förfaran- den som brukar ingå i systematiskt fakturabedrägeri, men bedräge- ribrottet är konstruerat så att brottslighetens samlade negativa effekt för samhället inte kan beaktas vid rubriceringen av brotten och inte heller får tillräckligt genomslag vid straffmätningen. För att komma till rätta med det samhällsproblem som fakturabedräge- rierna har blivit krävs en mer effektiv straffrättslig reaktion som på ett adekvat sätt svarar mot brottslighetens planmässighet och sam- lade effekt. Frågan är då hur detta ska åstadkommas. Straffansvar i marknadsföringslagen? En möjlighet att åstadkomma mer effektiva sanktioner mot om- fattande fakturabedrägeri skulle kunna vara att återinföra straff- bestämmelser i lagstiftningen om marknadsföring. Detta alternativ framstår dock av många skäl som mindre lämpligt. Marknadsfö- ringslagen omfattar ett stort antal handlingsdirigerande regler som syftar till att motverka otillbörlig marknadsföring. Dessa bör, av de skäl som angavs när man övergick till marknadsstörningsav- gift och vite som sanktioner mot otillbörlig marknadsföring (se avsnitt 9.7.2), inte förenas med straffhot. Även om en tänkt straff- bestämmelse skulle kunna begränsas till vissa specifika överträdel- ser skulle ett återinförande av straffbestämmelser i marknadsfö- ringslagen kräva genomgripande förändringar av lagens materiella och processuella regler. Sådana förändringar ligger utanför utred- ningens direktiv och skulle knappast heller bli tillräckligt effektiva. Bör reglerna om bedrägeri ändras? Eftersom förfarandet vid fakturabedrägeri i och för sig uppfyller rekvisiten för straffansvar för bedrägeri, ligger det nära till hands att se om den bestämmelsen kan ändras så att lagföringen under- lättas. Det finns en specialform av bedrägeri – s.k. auto- matbedrägeri – som har en särskild reglering, men det hänger sam- man med att bedrägeriet görs utan att någon fysisk person vilseleds. I de fallen var det alltså nödvändigt att komplettera den grund- läggande bestämmelsen om bedrägeri med delvis andra handlings- Bluffakturor – ett stort problem Svindleri är som tidigare nämnts också en specialform av bedrägeri med särskilda rekvisit. Vidare bör nämnas den särskilda form av bedrägligt beteende som brukar benämnas snyltning. Den förutsätter inte något vilseledande, men däremot är föremålet för bedrägeriet begränsat till vissa tjänster som tillhandahålls under förutsättning av kontant betalning. Även i det fallet har det alltså ansetts nödvändigt att komplettera den grundläggande bestämmel- sen om bedrägeri. När det gäller bedrägeri med hjälp av bluffakturor är problemen inte i första hand förknippade med brister i de enskilda rekvisiten för bedrägeri. Det är snarare det förhållandet att de flesta av brot- ten stannar på försöksstadiet, i kombination med den mycket stora mängden, ofta samtidiga, brott som vart och ett är förhållandevis begränsat vad gäller den ekonomiska skadan, som gör det nödvän- digt att söka efter en annan lösning där effekterna av den totala brottsligheten kan beaktas. Att inom ramen för bedrägeribestäm- melsen skapa ett särskilt brott med i princip samma rekvisit men som är begränsat till vissa särskilda beteenden är därför inte något realistiskt alternativ. En möjlighet som har framkastats är att användande av bluff- fakturor skulle kunna anges i 9 kap. 3 § BrB som en försvårande omständighet som bör medföra att ett bedrägeri bedöms som grovt. Av praxisgenomgången kan den slutsatsen dras att rekvisit av det slaget som regel får ett tydligt genomslag. Det är därför rim- ligt att utgå från att även ett rekvisit som innebär att användande av bluffakturor kan utgöra skäl att bedöma ett bedrägeri som grovt skulle ge den effekten. Ett sådant rekvisit skulle emellertid kunna få till följd att användning av bluffakturor, oavsett omständighe- terna i övrigt och oberoende av belopp, skulle hänföras till en högre straffskala. En så kraftig straffskärpning framstår inte som motive- rad. Om man jämför med vad som enligt nuvarande praxis krävs för att ett bedrägeri som utförts med hjälp av falska handlingar ska bedömas som grovt, nämligen att brottet avser minst ett halvt pris- basbelopp enligt 2 kap. 6–7 §§ socialförsäkringsbalken, kan kon- stateras att åtskilliga fall av fakturabedrägeri inte når upp till detta. Det är också svårt att hävda att det är motiverat med en lägre vär- degräns för just dessa brott. En sådan ändring skulle därför inte få avsedd effekt. För det första skulle det inte innebära några skillnader i förhållande till när det gäller behovet av att utreda brotten. För det andra skulle många bedrägerier med hjälp av bluffakturor ändå inte nå Bluffakturor – ett stort problem upp till tröskeln för grovt brott, eftersom de ofta avser mindre summor. Som regel utgör omständigheterna rörande var och en av de fakturor som ingår i ett fakturabedrägeri inte heller skäl att bedöma brottet som grovt. Det är sambanden mellan brotten och deras kumulativa effekt som gör att det finns ett påtagligt behov av att i straffrättsligt hänseende kunna bedöma den brottsliga verk- samheten som ett samlat förfarande. Bör straffansvaret för svindleri utvidgas? Ett annat alternativ skulle kunna vara att utöka tillämpningsom- rådet för svindleri. Svindleri är som tidigare nämnts en specialbe- stämmelse som i vissa fall ersätter straffansvaret för försök till be- drägeri. Syftet med den tidiga kriminaliseringen är att kunna in- gripa mot bedrägliga förfaranden som kan få allvarliga konsekven- ser för marknaden redan innan någon förlust har orsakats. Det finns vissa likheter mellan det skydd som bestämmelsen om svind- leri avser att skapa och det skydd som krävs mot organiserade utskick av bluffakturor. Vid konkurrens mellan fullbordat bedrä- geri och svindleri döms emellertid i stället för bedrägeri. Om man skulle utöka tillämpningsområdet för svindleri skulle problemen med utredning och lagföring kvarstå i de fall där bluffakturorna betalats eller punkten för försök till bedrägeri uppnåtts. Det huvudsakliga skälet mot att vidga tillämpningsområdet för svindleri är dock det brottets speciella inriktning mot sådana bedrä- gliga förfaranden som kan påverka framför allt aktiemarknaden och liknande marknader och som riskerar att få allvarliga samhällskon- sekvenser. Att ändra den bestämmelsen så att den också rymmer systematiska bedrägeribrott av nu aktuellt slag riskerar att urvattna svindleribegreppet. Straffskalan för svindleri av normalgraden skulle också behöva ses över, eftersom den är för låg i förhållande till straffvärdet för de brott som den nya straffbestämmelsen tar sikte på. En straffskärpning skulle bli tillämplig på alla svindleri- brott, vilket inte ter sig motiverat. Bluffakturor – ett stort problem En ny straffbestämmelse om grovt fordringsbedrägeri Mot den nu angivna bakgrunden framstår en ny straffbestämmelse som tar hänsyn till de särskilda problem som systematiska faktura- bedrägerier ger upphov till som den mest rimliga lösningen. Även om flertalet brott sannolikt stannar vid försök utgör förfarandet i sig en sådan samhällsfara att särskild kriminalisering är motiverad. Dessutom kan lagföring och beivrande av omfattande bedrägeri- brott effektiviseras om en särskild straffbestämmelse som tar sikte på sådana brott införs. Ökade möjligheter att betrakta ett samman- satt brottsförfarande som ett särskilt brott skulle bidra till att brottsutredningarna i större utsträckning inriktas på sambandet mellan olika gärningar, vilket i sig kan antas leda till att kopplingen mellan olika gärningsmän och deras delaktighet lättare kan ledas i bevis. En sådan lösning skulle också medföra att den totala omfatt- ningen av brottsligheten kommer att utredas i större utsträckning än . Utredningen föreslår därför att det införs ett nytt brott som tar sikte på systematiska fakturabedrägerier. Det nya brottet bör benämnas grovt fordringsbedrägeri. På samma sätt som när det gäller exempelvis grov kvinnofridskränk- ning och grov fridskränkning bör det inte införas något brott av normalgraden. Ett förfarande som inte är av någon större omfatt- ning utgör inte ett så stort hot mot samhället att en särskild straff- bestämmelse är motiverad. Vid enstaka eller ett fåtal bedrägerier har den enskilde redan ett tillräckligt straffrättsligt skydd genom bestämmelserna om bedrägeri. Den nya straffbestämmelsen avser i första hand att värna den enskildes intresse men också att skydda intresset av tillit till närings- livet och dess fakturerings- och betalningsrutiner. Det nära sam- bandet med övriga straffbestämmelser i 9 kap. BrB gör det naturligt att placera bestämmelsen i det kapitlet. 9.9.2Vad ska straffansvaret omfatta? Utredningens förslag: Straffansvaret ska omfatta betalnings- uppmaningar och liknande meddelanden som i vilseledande syfte riktas till en vidare krets av mottagare och som avser bety- dande värde. Bluffakturor – ett stort problem Skälen för utredningens förslag Betalningsuppmaningar och liknande meddelanden Det är framför allt omfattande utskick av bluffakturor och liknande betalningsuppmaningar som vållar sådana problem vid utredning och lagföring att det är motiverat med en särskild straffbestäm- melse. Eftersom betalningsuppmaningar dominerar bland de sys- tematiska brott som bestämmelsen har till syfte att motverka bör det nämnas särskilt i straffbestämmelsen. Även andra liknande meddelanden bör dock omfattas av bestämmelsen. Som exempel kan nämnas olika typer av erbjudanden som utformats som faktu- ror och som därmed ger sken av att det föreligger en betalnings- skyldighet – och som därför ofta leder till betalning – men som på ett undanskymt ställe innehåller information om att det i själva verket är fråga om ett erbjudande. Däremot bör inte meddelanden som framstår som erbjudanden men som finstilt på ett undanskymt ställe upplyser om att den som undertecknar handlingen ådrar sig betalningsskyldighet för någon vara eller tjänst omfattas av straffansvaret. Inte heller andra med- delanden som enbart går ut på att vilseleda mottagaren att ingå ett avtal bör omfattas av straffbestämmelsen. Betalningsuppmaningen behöver emellertid inte bestå i en fak- tura. Även vissa andra former av systematiska bedrägerier genom riktade meddelanden bör kunna falla under den nya straffbestäm- melsen. Som exempel kan nämnas utskick som innehåller påståen- den om att mottagaren har vunnit i ett lotteri, fått ett stort arv eller på annat sätt kan förvänta en större summa pengar under förutsätt- ning att han eller hon betalar en viss avgift för att få ut pengarna. Den föreslagna bestämmelsen innebär att brottet kan begås genom vilken form av betalningsuppmaning eller liknande med- delande som helst, och att de kan vara såväl muntliga som skriftliga. Straffansvaret kommer dock främst att träffa gärningar som består i massutskick per post eller genom e-post. Meddelanden som har riktats till mottagarna Fullbordanspunkten bör läggas tidigt, redan då gärningsmannen riktar meddelandena till mottagarna. Det innebär att bestämmelsen kommer att omfatta även sådana gärningar som hade kunnat bestraffas som försök till bedrägeri. Bluffakturor – ett stort problem markerar att det för straffbarhet är tillräckligt att gärningsmannen har avsänt eller på annat sätt förmedlat meddelandet. Något krav på att mottagaren ska ha tagit del av eller ens mottagit meddelandet bör inte ställas upp. Det innebär att det i många fall bör vara till- räckligt med skriftlig bevisning, i form av de fakturor som skickats ut eller den information som finns hos gärningsmannen, t.ex. på hans eller hennes dator, för att styrka att handlingsrekvisitet är uppfyllt. Då behöver inte varje person som står angiven som mot- tagare förhöras, för att kontrollera om han eller hon har tagit del av meddelandet och vilseletts av detta. Mottagare av betalningsuppmaningarna kan vara såväl företag som privatpersoner. Betalningsuppmaningar som riktas till företag, vilket torde vara vanligast, tas normalt emot och hanteras av någon ekonomiansvarig. Det bör inte ställas krav på att meddelandet ska vara ställt till någon med viss ställning inom ett företag eller att mottagaren ska vara en namngiven fysisk person. Skälet till detta är att den som står bakom meddelandena troligen i de flesta fall inte bryr sig om vem mottagaren är. Sådana förfaranden som enbart är riktade till allmänheten bör dock inte omfattas av straffansvaret. Exempel på en form av bedrä- geri som därmed faller utanför tillämpningsområdet är s.k. annons- bedrägeri, där gärningsmannen annonserar ut en vara som inte finns eller som gärningsmannen inte har för avsikt att leverera. I de fallen får de nuvarande bedrägeribestämmelserna anses ge ett till- räckligt skydd. Syfte att vilseleda till förmögenhetsöverföring Endast sådana betalningsuppmaningar och andra meddelanden som riktas till mottagare i syfte att vilseleda dem till en förmögenhets- överföring bör omfattas av straffansvaret. I många fall är det uppen- bart att gärningsmannen har haft ett sådant syfte. Det kan t.ex. redan på grund av fakturans utformning stå klart att den inte har sin grund i något rättsförhållande mellan parterna. Om gärnings- mannen inte tillhandahåller sådana tjänster eller säljer sådana varor som fakturan avser är det också tydligt att det rör sig om en faktura som skickats för att vilseleda mottagaren. I andra fall kan det krävas mera utredning för att visa att det är fråga om bluffakturor. För ansvar bör vidare krävas att det vilseledande som meddelan- det syftar till att åstadkomma, på samma sätt som gäller för bedrä- Bluffakturor – ett stort problem geri, ska leda till en disposition som innebär för gärnings- mannen och skada för mottagaren eller någon i vars ställe denne är. Sådana förfaranden som enbart går ut på att vilseleda mottagaren att ingå ett avtal är även av detta skäl uteslutna från bestämmelsens tillämpningsområde. Ett vanligt förfarande, som kommer att falla utanför det straff- bara området, är utskick av blanketter med uppmaning till företag att fylla i rätt företagsuppgifter och skriva under. Sådana blanketter ger ofta sken av att komma från ett etablerat katalogföretag. På en undanskymd plats brukar det emellertid framgå att mottagaren genom att skriva under blanketten godkänner ett avtal om att upp- gifterna mot en avgift publiceras på visst sätt. Även om det har funnits vilseledande moment när avtalet ingicks har detta inte i sig lett till någon förmögenhetsöverföring. Förfarandet bör därför inte omfattas av den nya bestämmelsen. När en betal- ningsuppmaning senare sänds ut syftar den vanligtvis inte till att vidmakthålla något vilseledande utan att försöka att pressa fram betalning genom att den hänvisar till avtalet och innehåller hot om rättsliga åtgärder om betalning uteblir. Den enskilde har kvar sina möjligheter att bestrida avtalet på civilrättslig väg. I de inte ovanliga fall där det inte kan uteslutas att gärningsman- nen har levererat den vara eller tjänst som fakturan avser kan det vara svårare att avgöra om det har funnits ett syfte att vilseleda. I dessa fall kan det egentliga vilseledandet ha ägt rum i ett tidigare skede, nämligen vid det tillfälle då det avtal som skulden grundar sig på påstås ha träffats. Den nya straffbestämmelsen bör, som nämnts, inte träffa sådana förfaranden som går ut på att vilseleda mottagaren att ingå avtal. Sådana förfaranden utgör ingen betal- ningsuppmaning och innebär inte heller någon förmögenhetsöver- föring.