sou · H1B355 · 2013-09-06 00:00:00 — med bibehållen ägobild, kvarvarande ekonomibyggnader och torp, liksom pågående jordbruksverksamhet. Geografisk och historisk representativitet har också ingått i bedömningen. Några exempel på förvärvshistorik utgörs av reformation (), reduktion (Landsberga) och vederlagsgods (Lillö). Exempel på användning är kungsgård (), landshövdingebostad () och militärt boställe (). Dessa gårdar utgör en del av berättelsen om statens jordinnehav under historien. Klostrens indragning till kronan ger den historiska kopplingen och motiverar därmed att Alvastra, och kvarstår i statlig ägo. , som ingår i dispositionsrätten, ger tillsammans med Grips- holms och en samlad miljö med slott, park och djurgård som fortsatt bör förvaltas av staten. anlades , har varit betes- mark och är naturreservat med ett bestånd dovhjortar. Fastigheter som utredningen sammantaget föreslår bör kvarstå i statlig ägo av kulturhistoriska skäl är: och kungsgårdar, , AB Fjällägenheterna Åkernäs och Örnbo, , AC Fjällägenheten Dainanäs, , AC Landsberga översteboställe, , C Lilla Kungsladugården, , D Stora Kungsladugården, , D klosteranläggning, , E Herrsäters majorsboställe, , E Alvastra kungsgård, , E Visingsborg, , F Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Lillö, , M Uranienborg kungsgård, , M Kastellegården översteboställe, , O översteboställe, , U Fastigheter som utredningen bedömer att staten inte bör ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för av kulturhistoriska skäl är: Viby by, , AB Ådön kaptensboställe, , D Rönö kungsgård (ruin), , E Hjälmshult, , M och kungsgård, , M Höjentorp kungsgård, , O Torpet Rågskärs bebyggelse på utanför ingår i ett naturreservat och bör därför kvarstå i statlig förvaltning, även om utredningen bedömer att de kulturhistoriska skälen inte är motivet. 4.2.7Gods, herrgårdar och bruksmiljöer I statens ägo finns ett antal herrgårdar, gods och bruk. Dessa har köpts av eller donerats till staten men ingen av fastigheterna i denna kategori, utom , har tillkommit genom statlig verksamhet. För flera av dem gäller att de byggts av privatpersoner och köpts in av staten som landområden för försvarsändamål, Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter exempelvis som övningsfält kopplade till regementen. Dessa gods och herrgårdars kulturhistoriska koppling till staten är därmed svag och möjligheten att tillgängliggöra dem är dessutom i vissa fall begränsad. De större gods eller slott som finns i denna kategori visar på adelssläkters byggenskap . Det finns dock flera väl- bevarade miljöer i landet som kan visa upp liknande kultur- historiska värden. Bogesunds slottsegendom exproprierades genom en särskild lag 1946, lex Bogesund. Egendomen hotades av förfall, genom förvärvet undanröjdes hinder för fortsatta expansion och ett betydelsefullt rekreationsområde i stadens närhet tillskapades. Egendomen blev byggnadsminne och kom först under och därefter SFVs förvaltning. Egen- domen omfattar stora arealer, bland annat sex arrendegårdar.23 Markerna med sitt unika kulturlandskap övervägs få skydd som naturreservat. Det kända barockslottet köptes av den norska legationen och användes för utbildning av norsk militär personal. Efter en omfattande brand och stora skador blev svenska staten ägare genom en donation 1951 med som förvaltare. En rad restaureringsinsatser har skett genom olika projekt.24 Salsta slott har anor från medeltiden och är känt som ett av de bäst bevarade barockslotten. historia illustre- rar adelns omfattande byggande, egendomen visar också på en historia med ägarbyten, restaureringar och tillkomst av nya stil- inredningar. I vissa perioder stod obebott. kunde inte ägarna bära de stora underhållskostnaderna och egen- domen med tegelbruk såldes till . byggnads- minnesförklarades , förvaltningen övertogs av SFV.25 Dessa egendomars anknytning till den statliga berättelsen är, som tidigare nämnts, svag. Undantaget bland dessa gods- och slottsmiljöer är , som behandlas närmare under gruppen kulturinstitutioner och ingår i myndigheten maren och med Stiftelsen . Det medeltida Utö hus utgör på flera sätt en unik och kultur- historiskt intressant byggnad. Gården uppfördes som borg och 23Statens fastighetsverk (1977). Bogesund – det olycksaliga . 24Johansson, A. (2012) Den glömda armén. – 1939–1945. 25Statens fastighetsverk (2001). Ett Upplandsslott från stormaktstiden. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter sätesgård för släkten på i och var efter 1600- talet endast bebodd. Borgen är en av de få välbevarade medeltida profana byggnaderna i landet och övertogs till följd av det höga kulturhistoriska värdet genom en donation 1937 till . Fastigheten saknar dock anknytning till statliga verksamheter, vilket enligt utredningens bedömning inne- bär att det inte finns motiv för ett fortsatt statligt ägande. Hovdala slott i har anor från snapphanetiden. Egendomen exproprierades av staten 1944 för att användas som militärt övningsområde, vilket ledde till att ett stort antal arrendegårdar och byggnader revs. Huvudbyggnader är väl renoverade och förvaltas av SFV. Markerna har övertagits av kom- munen.26 Ytterligare några kulturmiljöer som förvaltas av myndig- heter har svag koppling till den statliga historien. Järnbruken har varit betydelsefulla genom sina bidrag till utveckling, men initiativen till dessa bruk har varit privata. Malingsbo herrgård i karolinerstil hör till järnbrukets storhetstid . Åtskilliga av ekonomibyggnaderna är borta. För Lövstabruk och finns villkor i samband med donationer till staten. Miljöerna i sig uppvisar stora kultur- historiska värden och har utvecklats till populära besöksmål. Bygg- naderna vid Lövstabruk övergick i statens ägo 1997 och stiftelsen står för verksamhet och drift. med till- hörande skog och jordbruk donerades till staten 1994. Delar av bruksmiljön i förvaltas av SFV till följd av ett riksdagsbeslut i samband med att överlämnade dessa till staten. Staten äger endast äldre bostadshus och andra bruksbyggnader. På bruksområdet ligger dagens produktions- anläggning, som är i privat ägo. Kungliga Myntkabinettet med disponerar ett antal byggnader för sin verk- samhet, som skildrar pappersbruket och sedeltryckeriets historia. Utredningen menar att den av staten förvaltade bruksmiljön där- med motiverar ett fortsatt ägande. Sammanfattningsvis innebär det att utredningen föreslår att staten av kulturhistoriska skäl fortsatt ska äga och förvalta: 26 (2002). Hovdala slott i västra . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Vissa ytterligare fastigheter bör enligt utredningens bedömning under nuvarande förhållanden kvarstå i statlig förvaltning av verk- samhetsskäl, även om ett fortsatt ägande inte främst motiveras av kulturhistoriska skäl och utredningens samlade urvalskriterier. Det gäller främst önskemål om en sammanhållen förvaltning för objekt som ingår i militära anläggningar och övningsområden så länge den militära verksamheten pågår samt byggnadsminnet Sträntemölla kvarn, som ingår i ett naturreservat där staten är markägare. Utredningen erfar vidare att förutsättningarna kring donationen av enligt SFV innebär svårigheter då det gäller möjlig- heterna att genomföra en avyttring. Fastigheter som av verksamhetsskäl och gällande förutsättningar bör kvarstå i statlig ägo: och jordbruksmark, , AB (militärt område) Granhammars herrgård, , AB (militärt område) , , G (donationsförutsättningar) Sträntemölla kvarn, , M (naturreservat) , , R (militärt område) Villingsbergs herrgård, , T (militärt område) Fastigheter som utredningen bedömer att staten inte bör ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för av kulturhistoriska eller verksam- hetsskäl: Bogesunds slott, , AB Utö hus, , C Lövstabruk, , C Salsta slott och kronomark, , C Hovdala slott, , M masugn, , T Malingsbo herrgård, , Utredningens förslag kring denna typ av fastigheter överensstäm- mer till vissa delar med den tidigare , Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter som också förordade avyttring av bland annat och masugn. I det nu aktuella utredningsarbetet har större vikt lagts vid att objekten bör anknyta till den statliga historien för att också långsiktigt inrymmas i ett statligt bestånd av kultur- fastigheter. Fastigheterna och objekten inom denna kategori berättar om statens övergripande roll och ansvar för infrastrukturbyggandet. Stora satsningar gjordes då järnvägs- näten byggdes ut. Flera olika slag av kulturhistoriskt skyddade stationsmiljöer med stationshus, vattentorn och lokstallar fanns tidigare i statens bestånd. Ägobilden förändrades och ett stort antal kulturhistoriskt värdefulla stationshus bolagiserades i som en följd av fastighetsreformen 2000/2001. Byggnaderna övergick från att vara statliga byggnadsminnen (SBM) till att bli byggnadsminnen enligt kulturminneslagen. Kvar i statens och bestånd och skyddade som SBM finns ännu viss bebyggelse, flera perrongtak, några vattentorn, ställverk m.m. bedriver till följd av ett särskilt regeringsuppdrag till tidigare ett avvecklingsprojekt fram , som bland annat berör vissa kulturhistoriska miljöer och byggnads- minnen. I norr tillkom 1888–1902 mellan och för att möjliggöra transport av malm till isfria hamnar . påbörjades för att knyta ihop med . Utefter banorna finns stationsmiljöer, trans- formatoranläggningar m.m. som berättar om de stora investeringar som gjordes. har en betydande plats i den industri- historiska utvecklingen men är i aktivt bruk och inte möjlig att tillgängliggöra till alla delar. disponeras av de 15 kommunerna längs banan genom . Bolaget ska utveckla och driva verksamhet för kommunernas och näringens behov. En rad andra bansträckor utgör museijärnvägar och drivs ofta av föreningar och sällskap. I flera fall fungerar de som populära besöksmål, där allmänheten ges möjlighet att färdas kortare sträckor med äldre typer av tåg och vagnar. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter I enlighet med utredningens grundsyn om fördelar med en sammanhållen förvaltning av vissa omfattande och komplexa miljöer, bör en statlig förvaltning av de kulturhistoriskt värdefulla objekten inom järnvägsområdet fortsatt ske genom försorg. Det gäller viss bebyggelse, främst längs , samt de vattentorn, perrongtak och övriga objekt som fortsatt dispone- ras i verksamheten eller anknyter till befintliga miljöer, spår- och stationsområden. Inom trafikområdet är en fortsatt förvaltning under den tekniskt ansvariga myndigheten särskilt motiverad för objekt som behövs för driften, har högt teknikinnehåll eller innebär tillgäng- lighetsproblem. Det gäller till exempel byggnader i anslutning till järnvägens spårområden och de brokonstruktioner som klassats som statliga byggnadsminnen. Avgörande i sammanhanget är att den förvaltande myndigheten ges resurser och uppdrag att ansvara för sådana byggnadsminnen och andra kulturhistoriskt värdefulla fastigheter och byggnader. Samråd om fortsatt förvaltning ska tas med RAÄ och SFV när anläggningarna slutligt tas ur bruk. Utred- ningen återkommer till dessa frågor i ett senare avsnitt. Broar som utredningen av kulturhistoriska skäl bedömer bör kvarstå i statlig ägo och i förvaltning under är: , , förvaltas av RAÄ med hjälp av fondmedel för- valtade av . Bron är dock samfälligt ägd och ingår inte i den statligt ägda gruppen fastigheter. Bron bör därför närmast diskuteras med avseende på hur den fortsatta skötseln ska kunna övertas av samfälligheten och finansieringen regleras.27 Utredningen erfar vidare att ytterligare fyra järnvägsbroar, i över , diskuteras av berörda myndigheter för fortsatt skydd. Eftersom de f.n. inte utgör byggnadsminnen har utredningen valt att lägga dem utanför urvalsramen. 27 Finansiering av driften bör även fortsatt kunna ske genom nyttjande av . Brons ägoförhållande klargörs i skrivelse till utredningen från (2012). Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter kanal- och slussområde hör till de miljöer som kan prioriteras inom den statliga portföljen av kulturhistoriskt värde- fulla trafikanläggningar med sjöfartsanknytning. Förvaltning sker nu genom , vilket enligt utredningens bedömning också fortsatt är en lämplig form. Utredningen bedömer att följande objekt inte fortsatt behöver ägas av staten av kulturhistoriska skäl, några av dessa behövs inte heller i verksamhet (*): Östra transformatorhus, , BD * Stenbackens omformarstation, , BD (kvar i drift) Vassijaure transformatorstation, , BD * , C *(numera bostadshus) Lokstall och vattentorn, , M * Transformatorhus, , M (kvar i drift) f d ställverk, , Z * Stenbackens omformarstation och transformatorhuset i behövs i drift och kan kvarstå i statlig förvaltning av detta skäl. De svårigheter som tidigare beskrivits i kapitel 2 rörande fastighetsbildning och alternativt nyttjande av byggnader på järnvägsfastigheter i anslutning till spårområden, innebär att en föreslagen avyttring av objekt som inte bör ägas av staten av kulturhistoriska skäl och inte längre behövs för driften kan vara betydande. Det kan innebära att avyttring visar sig svår att genomföra för några av ovanstående objekt.28 Inom flygtrafikens område saknas objekt i statlig myndighets- förvaltning. Den civila flygledningen förstatligades , kort därefter utvecklades en motsvarighet inom de militära flottiljerna. Staten tog genom ett samlat ansvar för dessa frågor. Ansvaret för flygtrafiktjänster och flyg- platser delades därefter 2010, då flygplatserna överfördes till det statliga bolaget . Av 40-talet civila flygplatser har flygplatsbyggnader erhållit skydd som byggnadsminne enligt kulturminneslagen. 28 Objekten i bedöms därför behöva kvarstå i statlig ägo t.v. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Det statliga ansvaret för att säkra fartygstrafiken längs Sveriges kuster visar således på en lång kontinuitet. Ansvaret ligger numera på Sjöfarts- verket, som bildades , bland annat genom sammanslagning av tidigare och samt delar av Kommers- kollegium och . Fyrar och lots- platser ska ses som delar i ett större kommunikationsnät på vattnet. Ett representativt urval fyrar föreslås kvarstå i statlig ägo med hänvisning till både geografisk spridning och fyrteknisk historia och speglar utvecklingen under . Södra delen av täcktes tidigt av fyrar, då Hansan krävde detta för sin sjöfart. äldsta fyrar övertogs från danskarna efter freden . och Kullen (ingår inte i utredningens urvalsram) samt Nidingen hör till dessa och den första svenskbyggda fyren är Landsort från 1651.29 upphörde regleringen av inrikes sjötrafik vilket öppnade upp för ångbåtstrafik längs , utefter kusterna mot , och . Fyrar uppfördes även för att betjäna sjöfarten på och . grundades av privata intressenter, det dröjde dock till in innan fyrar och större sjömärken anlades i någon större utsträckning. Tillgänglighet, ägoförhållanden och komplexitet i anslutning till olika fyrplatser utgör viktiga variabler vid det urval som utred- ningen gjort. I gruppen ingår även båkar som var ett billigare alternativ till fyrplatserna. Vissa fyrplatser i norr, som Malören, användes bara och behövde inte bebyggelse för åretruntboende. Flera av fyrplatserna ingår i större kulturmiljöer och känsliga naturområden. Fastighetsinnehavet kan vara splittrat på flera ägar- kategorier. Det kan innebära svårigheter att ta ett samlat ansvar för förvaltning och tillgänglighet.30 Intresset för dessa miljöer är ofta stort. Inom gruppen finns fyrplatser som är mer otillgängliga och där staten i första hand bör ta långsiktigt ansvar av kulturhistoriska skäl. Dessa fyrar är också viktiga för att berätta historia. 29Svenska (2007). 30Statens fastighetsverk (2009). , del 1, s. 39. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter De båkar, fyrar och fyrplatser som prioriteras av kultur- historiska skäl bör föras över till den myndighet som förvaltar statens kulturhistoriskt mest värdefulla fastigheter, . Vissa av objekten har fortsatt nautisk funktion eller annan komplicerad teknik (till exempel sjökabel31) vilket gör att samverkan med kan erfordras. För- delarna med ett mer samlat geografiskt och verksamhetsmässigt förvaltningsansvar innebär vidare att det fortsatta ansvaret för ägande och förvaltning av fyrar och fyrplatser i anslutning till försvarsfastigheter respektive skyddade områden enligt i statlig ägo bör övervägas i relation till berörda myndigheter innan slutlig ställning tas. Det gäller då närmast den myndighet som kan komma att få ansvaret för försvarsfastigheter respektive Natur- vårdsverket. Följande fastigheter med fyrar och båkar samt anknytande byggnader utgör ett urval som kan visa på ett omfattande system längs Sveriges kuster. Utredningen bedömer att staten av kultur- historiska skäl bör ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för:32 Måsknuv klocktorn, , AB båk, , AB (ofri grund) Söderarms fyrplats, , AB Understens fyrplats, , AB Landsorts fyrplats, , AB Klövholmens fyr, , AB (ofri grund) /båk, , AB Malörens fyrplats, , BD Rödkallens fyrplats, , BD Hävringe båk, , D Bokö fyr, , D norra uddes fyr, Långe , , H uddes fyr, Långe , , H 31Berör i förvaltningshänseende frågor om kompetens, koncession och driftansvar. 32I det fall staten endast äger byggnad och inte är markägare innebär detta ett begränsat ägaransvar. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Spårö båk, , H (ofri grund) , I (nationalpark) När fyrplats, , I (naturreservat) , , I (naturreservat) Utklippans fyrplats, , K Sandhammarens fyrplats, , M Nidingens fyr, , N Vinga fyrplats och båk, , O Vanäs fyr och brygga, , O Vissa byggnadsminnesskyddade fyrar behöver inte ägas och förvaltas inom staten av kulturhistoriska skäl men bedöms i dags- läget olämpliga att avyttra av verksamhetsskäl. De föreslås därför, så länge nuvarande verksamhet fortgår, kvarstå i statlig ägo. Det gäller bland annat: Kapelluddens fyrplats, , H Faluddens fyr, , I Ytterligare fyrar kan behöva kvarstå hos staten tills de inte längre behövs i verksamheten. De fyrar och fyrplatser som inte föreslås ägas av staten av kulturhistoriska skäl är fyrar som redan har representation i den grupp där utredningen föreslår fortsatt statligt ägande och förvaltning. Flera av fyr- platserna kan bevaras utifrån annan lagstiftning och ha goda möjlig- heter att utvecklas med annan ägare än staten. Några av fyrarna är populära och välkända besöksmål (Rataskär), i vissa fall med- möjligheter till boende (och Tylön). Utredningen bedömer därför att det inte finns kulturhistoriska skäl för ett fortsatt långsiktigt statligt ägaransvar för nedanstående fyrplatser: fyr, , AB (ofri grund) Rataskärs fyrplats, , AC Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Bredskärssund nedre fyr, , AC (ofri grund) Holmögadd fyrplats, , AC Djurstens fyr, , C fyr, , H kassunfyr, M (ofri grund) inre fyr, M Tylöns fyrplats, , N fyr, , O (ofri grund) Bönans fyr, , X Storjungfruns fyrplats, , X (ofri grund) Den tekniska utvecklingen inom sjöfarten innebär att de gamla fyrplatserna successivt mister sin ursprungliga betydelse, där Sjö- fartsverkets fyrar släcks och finansiella möjligheter till fortsatt underhåll saknas. Det innebär också att förutsättningarna relativt snart bör prövas av ansvariga myndigheter att skydda och inom staten behålla ytterligare fyrar och miljöer som inte förklarats för byggnadsminnen och därför inte ingått i utredningens prövning, till exempel Kullens fyr i och vissa fyrar kring och . fyrar har en annan organisatorisk bakgrund och hänger samman med den ökade sjöfarten på vattenvägarna och den viktiga trafiken på samt med . Utredningen har tagit del av det tidigare samordnade bevarande- initiativ som togs från RAÄ, SFV och kring ett system av så kallade nationalarvsfyrar, som ett komplement till dagens system av fyrar som skyddas genom beslut enligt FSBM33. Överlappet mellan dessa två bedömningssystem visade sig vara förhållandevis litet. Detta talar ytterligare för behovet av att se över situationen för fyrplatserna och de fyrar som kommer att avveck- las. Frågan om ett särskilt ansvarstagande från de intresseföreningar och privata initiativ som tagits kring fyrarna och bevarandet av deras historia utgör ytterligare en fråga att pröva då det gäller statens framtida roll i förvaltningen. Utredningen har bland annat tagit del av ett förslag från privata intressenter om bildandet av en 33 Förordning (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter nationell fyrstiftelse, där ett mer omfattande bestånd av fyrar föreslås ingå. Målsättningen är att på detta sätt bevara och under- hålla ett särpräglat kulturarv. En sådan lösning beskrivs ge förut- sättningar för utveckling och tillgänglighet under former som inte alltid möjliggörs inom ramen för en statlig förvaltning. Frågan berör såväl framtida ägoförhållanden som tänkbara alternativa dispositionsformer. Utredningen har inte prövat förutsättningarna för en mer eller mindre omfattande sådan privatiserad förvaltning av kulturhistoriskt prioriterade fyrplatser och de kapitaliserings- alternativ, bland annat med inslag av sponsring, som en sådan lösning skulle innebära. Utredningen bedömer utifrån nuvarande situation att de prioriterade objekten ovan bör kvarstå i statlig ägo. Frågan om former för ett ökat ansvarstagande från det civila samhället för- tjänar dock en närmare diskussion och beredning. Denna grupp fastigheter representeras av ett antal statliga kultur- institutioner och bör därför kvarstå i statlig förvaltning. Bygg- naderna används i de flesta fall i sina ursprungliga funktioner och visar stora investeringar i institutionell kultur och utbildning. Operabyggnaden och Dramatiska teatern initierades med privata medel men överlämnades direkt efter färdigställandet till staten för fortsatt förvaltning. Även största kultur- historiska museum, , grundlades liksom på privat initiativ av och drivs i stiftelseform . Tidens ledande arkitekter och konstnärer engagerade sig i de storslagna projekten. Upphovsmannen till , prins , hade tidigt tanken att visa sin privata konstsamling för en större allmänhet. Anläggningen med park och konstsamling donerades till svenska folket och ingår numera i myndigheten . , uppfört av bankmannen , har likheter med . Båda bygg- naderna uppfördes med privata medel och av samma arkitekt, . berättar dock mer om det stora kapital som byggdes upp av enskilda personer och som tog en aktiv del i samhällets kulturliv. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter drivs av en stiftelse och kopplingen till staten är svagare. bedöms inte behöva ägas av staten av kulturhistoriska skäl, men hör i likhet med de övriga stiftelseägda fastigheterna till de etablerade nationella kulturinstitutionerna. hör till myndigheten och med stiftelsen . med inventarier inköptes av staten 1967, är ett statligt museum och föreslås av utredningen kvarstå i statlig ägo. Ytterligare fastigheter som staten bör ta ett fortsatt långsiktigt ansvar för av kulturhistoriska skäl är , , och . på i invigdes med donationsmedel i en nyritad byggnad . Samlingarna hade inrymts i olika provisoriska lokaler. Förslag om en ändrad förvaltning av fördes fram budgetproposition, vilket föranledde att besluta att fastigheten kunde överföras till berörd stiftelse.34 Fastig- heten ingår därmed inte i utredningens urvalsram, men ingår verk- samhetsmässigt i myndigheten med och Stiftelsen . Flera statliga museer är inrymda i byggnader som är skyddade som statliga byggnadsminnen men representerar i utredningens tematiska översikt de ursprungliga statliga verksamheterna. Det gäller bland annat , , Livrustkam- maren och Musik- och . Grunden för utbildningsväsendet låg inom klostren och kyrkans verksamheter, där kyrkomiljöerna i och de medeltida klostermiljöerna utgör exempel på tidiga läromiljöer. inrättades tidigt som ett katolskt lärosäte, har sina rötter i det danska verksam- het och blev svenskt universitet efter freden i .