sou · H0B395 · 2013-01-01 00:00:00 — I uppdraget ingick att bedöma om lagens tillämpningsområde var bestämt på ett ändamålsenligt sätt, bl.a. om definitionen i 1 § passar för moderna kunskapsföretag, om lagen i vissa fall skyddar hemlighållande av information som med ett mer objektivt synsätt inte är skyddsvärd och om lagens bestämmelser är tillräckliga för att skydda s.k. whistle-blowers. Utredningen skulle också med utgångspunkt i den s.k. Ericsson-domen (se ovan nämnda dom från ) överväga om lagens straffstadganden fått en ändamålsenlig utformning. Utredningen skulle i detta avseende analysera vilken vikt som vid utformningen av straff- bestämmelserna bör fästas vid det sätt på vilket en som röjer eller utnyttjar företagshemligheten har fått tillgång till denna. (Se SOU 2008:63 s. 54 f. och bilaga 1) Utredningens överväganden och förslag i sammandrag Utredningen diskuterade om lagen, framför allt dess definition av begreppet företagshemlighet, innebar särskilda svårigheter för kunskapsföretag att skydda sina företagshemligheter, eftersom dessa i betydande omfattning grundas på de anställdas kunskap. Utredningen konstaterade att också sådan kunskap kan omfattas av definitionen. Den ansåg att det som föreföll orsaka kunskaps- företagen problem var svårigheterna, i vissa fall, att dra en gräns mellan vad som är företagshemligheter och vad som i stället ska klassas som de anställdas personliga skicklighet, erfarenhet och kunskap. Utredningen avstod från en sådan gränsdragning då den enligt utredningen skulle begränsa de enskilda individernas möjligheter att fritt utnyttja sina erfarenheter och sitt kunnande och därmed motverka det samhällsekonomiska intresset av att låta kunskap flöda fritt. (Se a. bet. s. 89 ff.) Utredningen ansåg också att det inte finns någon annan rimlig eller möjlig lösning än att näringsidkaren får avgöra vilken information som ska vara hemlig och se till att den faktiskt hålls hemlig. Enligt utredningen är övriga förutsättningar för att lagen ska bli tillämplig tillräckliga för att lagen ska skydda endast information som ur objektiv synvinkel är skyddsvärd. (Se a. bet. s. 91 ff.) När det gällde frågan om lagens effekt på anställdas benägenhet att påtala allvarliga missförhållanden på arbetsplatsen fann utredningen att lagen inte i sig innebär något sådant hinder. Enligt utredningen utgör reglerna i 2 § första och andra styckena i lagen ett undantag från den tystnadsplikt som anställda har till följd av särskilt avtal eller på grund av sin allmänna lojalitetsplikt när det gäller sådan information som anges i bestämmelsen, dvs. informa- tion om sådant som kan misstänkas utgöra brott på vilket fängelse kan följa eller som kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. Utredningen fann att begreppet före- tagshemlighet inte omfattar information om ett förhållande som utgör brott eller som annars är från allmän synpunkt oacceptabelt. Utredningen föreslog dock i förtydligande syfte att det i 1 § införs ett nytt tredje stycke som innebär att information om ett förhållande som utgör brott eller annat allvarligt missförhållande aldrig är en företagshemlighet. (Se a. bet. s. 94 ff.) Utredningen föreslog också att det i lagen tas in ett klargörande av att lagen inte är tillämplig om detta skulle strida mot bestäm- melserna om tryck- och yttrandefrihet i tryckfrihetsförordningen eller i yttrandefrihetsgrundlagen. Utredningen har i denna del anfört bl.a. att näringsidkare vars företagshemligheter angrips kan drabbas av stora skador. De som arbetar i näringsidkarens verksamhet måste ofta ha tillgång till företagshemligheter för att kunna utföra sina arbetsuppgifter. Detta kan försätta näringsidkare i en sårbar situation. Utredningen fann att det i och för sig finns bestämmelser i som innebär att anställdas angrepp på företagshemligheter som de har tillgång till i sitt arbete är straffbara i vissa situationer. Det är dock inte sådana gärningar som dessa bestämmelser främst haft för ögonen. Svårigheterna att bedöma om ett visst angrepp på en företagshemlighet är straffbart enligt och den inom straffrätten gällande legalitetsprincipen ledde utredningen fram till slutsatsen att det finns ett behov av att utvidga straffansvaret enligt lagen om skydd för företagshemligheter. Den föreslagna utvidg- ningen är avsedd att omfatta vissa obehöriga röjanden och utnytt- janden av företagshemligheter som görs av personer med lovlig tillgång till hemligheten. Bestämmelsen, som föreslagits utgöra en ny 3 a §, har följande lydelse: Den som med uppsåt olovligen röjer eller i näringsverksamhet olov- ligen utnyttjar en näringsidkares företagshemlighet som han eller hon har fått del av med anledning av att han eller hon på grund av anställning, uppdrag eller liknande grund har deltagit i näringsidkarens verksamhet ska dömas för olovligt röjande eller olovligt utnyttjande av företagshemlighet till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Är brott som avses i första stycket grovt, ska dömas till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Om gärningen har ägt rum sedan grunden för deltagandet i verk- samheten upphörde ska dömas till ansvar endast om gärningsmannen har agerat särskilt illojalt eller om gärningen är att bedöma som grovt brott. Har gärningen ägt rum förflutit efter det att grunden för deltagandet i verksamheten upphörde ska inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt första eller andra stycket ska dock inte dömas, om gärningen är belagd med strängare straff i . För försök eller förberedelse till olovligt röjande eller olovligt utnyttjande av företagshemlighet ska dömas till ansvar enligt 23 kap. . Vad gäller straffansvaret har utredningen också föreslagit en ändring av 4 § av innebörden att den som anskaffar en företags- hemlighet från någon som gör sig skyldig till brott enligt den föreslagna bestämmelsen i 3 a § ska kunna dömas för olovlig befattning med företagshemlighet. För en närmare redogörelse för utredningens överväganden i dessa delar hänvisas till SOU 2008:63 s. 103–185. Som en följd av den nya straffbestämmelsen i 3 a § har utredningen föreslagit en ändring av skadeståndsbestämmelsen (5 §) av innebörd att också den som gör sig skyldig till brott enligt 3 a § ska kunna åläggas skadeståndsansvar för de skador brottet orsakat, vid oaktsamhetsbrott dock endast – när det gäller anställda – om för- farandet ägt rum under pågående anställning. (Se a. bet. s. 211 ff.) Utredningen har också föreslagit att det införs bestämmelser om en särskild bevissäkringsåtgärd, bevisundersökning (a. bet. s. 260 ff.) Utredningens förslag bereds inom . Det ingår i utredningsuppdraget att undersöka och beskriva vilket skydd några andra med jämförbara länder, i första hand de nordiska, har mot främmande makts underrättelseverksamhet och hur deras straffbestämmelser är utformade. Utredningen har sökt information om rättsreglerna i ett ganska betydande antal stater: , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Den följande redovisningen begränsas dock till de nordiska länderna, , , , Storbritan- nien, och . Arbetet har bedrivits främst genom undersökning av lagstift- ning och i förekommande fall förarbeten, rättspraxis och doktrin till den del sådant material stått att finna genom officiella webb- platser och biblioteksresurser inom . Denna undersökning har när det gäller , och kompletterats med skriftliga frågor till företrädare för berörda departement. Skrivelserna har varit ställda direkt till berörda tjäns- temän och de svar dessa lämnat representerar således inte någon formell ståndpunkt från de berörda ländernas sida. Vad gäller materialinsamlingen i övrigt bör beaktas att materialet funnits tillgängligt på originalspråk, i något fall kompletterat av mer eller mindre officiella översättningar till engelska. Det kan inte uteslutas att i något fall språkförbistring lett till missuppfattning om innehållet i enskilda bestämmelser. Det har slutligen inte heller i fråga om all undersökt lagtext varit möjligt att säkerställa att denna representerar den senast gällande lydelsen. Straffbestämmelser som rör spioneri och annan underrättelseverk- samhet finns i 12 kap. i den danska straffeloven (Borgerlig Straf- felov nr. 126 af 15. ; namnändrad till Straffelov genom lov nr. 6 af 3. januar 1992 om æendring av straffeloven og retsplejeloven).1 Detta kapitel har rubriken mod statens selvstændighet og sikkerhed. De brott för vilka det stadgas straff i 12 kap. har karakteriserats som handlingar som angriper eller hotar statens yttre säkerhet.2 I de flesta fall gäller att åtal kräver beslut av landets justitieminister. Bestämmelser av intresse i detta sammanhang finns också i militær straffelov (lov nr. 530 af 24. ). Denna lag gäller främst för militär personal, men under väpnad konflikt också för civila (§§ 1 och 2). Lagen gäller också i fråga om lagöverträdelser som begås mot andra länders militära styrkor som samverkar med danska militära styrkor (§ 4). Huvudbestämmelsen om spioneri finns i § 107 i strafflagen. Bestämmelsen har följande lydelse. Den, som i fremmed magts eller organisations tjeneste eller til brug for personer, der virker i sådan tjeneste, udforsker eller giver meddelelse om forhold, som af hensyn til danske stats- eller samfundsinteresser skal holdes hemmelige, straffes, hvad enten meddelelsen er rigtig eller ej, for spionage med fængsel indtil . Såfremt det drejer sig om de i § 109 nævnte forhold, eller handlingen finder sted under krig eller besættelse, kan straffen stige indtil fængsel på livstid. Gärningsobjekt enligt bestämmelsen är förhållanden som ska hållas hemliga med hänsyn till danska stats- eller samhällsintressen. Detta begrepp omfattar först och främst militära hemligheter och stats- hemligheter (se § 109), men också hemligheter av en lägre klassifi- kationsgrad som gäller statens förbindelser med främmande makt 1Denna framställning bygger på lagens lydelse enligt lovbekentgørelse nr. 1235 af 26. . 2Greve m.fl., Kommenteret straffelov, Speciel del, nionde omarbetade upplagan, , 2008, s. 1 (cit. Kommenteret Straffelov). samt förhållanden som rör ekonomi, handelspolitik och försörj- ning. Också upplysningar rörande bundsförvanters förhållanden som ska hållas hemliga inte endast av hänsyn till främmande makt i fråga utan också till danska statsintressen omfattas av bestäm- melsen.3 Den brottsliga handlingen består i att utforska nämnda förhål- landen eller att lämna uppgifter om dem. Uppdragsgivare vid gärningar av nu nämnt slag är typiskt sett främmande makts underrättelsetjänst. Det är dock ingen förut- sättning för straffansvar att det kan bevisas att mottagaren av upp- gifterna står i främmande makts tjänst – det är tillräckligt att upp- lysningarna är avsedda för en främmande organisation. Också sådana organisationer som inte har koppling till en stat täcks av gärningsbeskrivningen. Bestämmelsen i § 107 i straffeloven kompletteras av § 29 första stycket i militær straffelov. Bestämmelsen har följande lydelse. For spionage straffes med fængsel indtil på livstid den, der hemmeligt eller under falsk påskud tilvejebringer eller søger at tilvejebringe oplysninger på det militære forsvars operationsfelt for at meddele dem til fjenden. Något krav på att uppgifterna ska ha varit hemliga uppställs inte, inte heller att ett röjande av uppgifterna ska kunna skada försvars- förmågan eller liknande. Eftersom bestämmelsen avser ett hand- lande där avsikten är att meddela uppgifter till fienden kan det antas att gärningen ansetts som i så hög grad klandervärd att det inte därutöver bör gälla ett krav på skada eller fara för skada på något försvars- eller säkerhetsrelaterat intresse. Annan olaglig underrättelseverksamhet än spioneri kan vara straff- belagd genom § 108 som har följande lydelse: Den, som, uden at forholdet falder ind under § 107, i øvrigt foretager noget, hvorved fremmed efterretningsvæsen sættes i stand til eller hjælpes til umiddelbart eller middelbart at virke inden for den danske stats område, straffes med fængsel indtil . Såfremt det drejer sig om efterretninger vedrørende militære anliggender, eller virksomheden finder sted under krig eller besættelse, kan straffen stige indtil fængsel . 3 Se till det sagda Kommenteret Straffelov, s. 14. Denna straffbestämmelse omfattar både gärningar som innebär att främmande underrättelsetjänst får stöd att bedriva verksamhet på danskt område och gärningar där någon exempelvis på sätt som anges i § 107 anskaffar andra uppgifter än sådana som avses i den bestämmelsen. Den första gärningstypen avser andra gärningar än anskaffande eller tillhandahållande av uppgifter. Den omfattar åtgärder som innebär att en främmande stats underrättelsetjänst kan verka i . Exempel på åtgärder som omfattas av straffansvaret är anskaffande av täckadresser, falska identiteter eller liknande. Det är alltså bland annat olika stödåtgärder som avses. Bestämmelsen förefaller också tillämplig om någon erbjuder sig att stå till förfo- gande för en främmande underrättelsetjänst, t.ex. genom att utföra spioneri eller sådana åtgärder som nämnts. Den andra gärningsformen kan alltså avse anskaffande av upp- gifter som inte ska hållas hemliga av hänsyn till danska stats- eller samhällsintressen. Bestämmelsen omfattar inte bara uklassifi- cerede uppgifter av militär betydelse eller uppgifter om samhälls- ekonomiska eller andra statliga angelägenheter utan också uppgifter om enskilda personer eller grupper av personer som finns i landet, t.ex. flyktingar. Bestämmelsen avser typiskt sett hemligt och systematiskt anskaffande eller tillhandahållande av uppgifter till förmån för främmande underrättelseverksamhet och som kan vara till fara för danska eller främmande stats- eller samhällsintressen eller enskilda personers liv eller säkerhet.4 Enligt andra stycket döms efter en strängare straffskala bland annat om verksamheten rör militära angelägenheter. I anslutning till det senast sagda finns det anledning att kort redogöra för ytterligare en bestämmelse i den militära strafflagen, nämligen § 32, som har följande lydelse. Den, der forsætligt røber en militær hemmelighed, hvis avsløring kan skade landets forsvar, hvis fremmede magter eller styrker får kendskab , straffes med fængsel indtil . Straffen kan stige til fængsel , når forholdet er af særlig grov karakter, navnlig når det har medført betydelig skade eller fare. Begås handlingen under væbnet konflikt eller under udsigt , kan straffen stige til fængsel på livstid. Den, der uberettiget skaffer sig oplysning om sådanne hemmeligheder, straffes med bøde eller fængsel indtil . Sker det under væbnet konflikt eller under udsigt , kan straffen stige til fængsel . 4 Se Kommenteret Straffelov s. 16. Den, der groft uagtsomt overtræder stk. 1 eller 2, straffes med bøde eller fængsel indtil . Sker det under væbnet konflikt eller under udsigt , kan straffen stige til fængsel . Bestämmelsen omfattar både röjande och anskaffande av uppgifter. Det framgår direkt av lagtexten att röjandet är straffbart om det sker uppsåtligen. Vad som krävs i subjektivt hänseende när det gäller anskaffning av uppgifter framgår dock inte. Enligt § 6 i lagen bestraffas överträdelser av lagen endast om de begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, om inte något annat är särskilt före- skrivet. Med hänsyn till att grovt oaktsamma överträdelser av första och andra stycket straffbeläggs genom bestämmelsens tredje stycke får anses följa av det sagda att gärningen i andra stycket förutsätter uppsåt hos gärningsmannen. Kravet på uppsåt enligt det första stycket förefaller inte omfatta att gärningsmannen ska ha avsett att gå främmande makt tillhanda. Det är i stället tillräckligt att uppgifterna röjs uppsåtligen och att de är av sådan karaktär att det kan vara till skada för landets försvar om främmande makt får vetskap om dem. Det är möjligt att gär- ningsmannens uppsåt ska täcka dessa förhållanden. Som framgått redan av inledningen gäller denna bestämmelse i fredstid endast tjänstgörande militär personal (§ 1). 4.2.4Röjande av uppgifter om statens hemliga förhandlingar m.m. Det finns andra fall än de som omfattas av §§ 107 och 108 där sta- tens intressen kan vara berörda på ett sätt som kan föranleda straffansvar om uppgifter som rör intressena avslöjas. I § 109 i strafflagen stadgas följande. Den, som røber eller videregiver meddelelse om statens hemmelige underhandlinger, rådslagninger eller beslutninger i sager, hvorpå sta- tens sikkerhed eller rettigheter i forhold til fremmede stater beror, eller som angår betydelige samfundsøkonomiske interesser over for udlandet, straffes med fængsel indtil . Foretages de nævnte handlinger uagtsomt, er straffen bøder eller fængsel indtil . Denna bestämmelse utgör en kvalificerad variant av överträdelse av tystnadsplikt i allmän tjänst. Bestämmelsen ger också vägledning för tolkningen av begreppet danska stats- eller samhällsintressen i § 107. Det följer av bestämmelsen att sådana intressen kan vara underhandlingar, överläggningar och beslut i frågor med anknyt- ning till säkerhet eller rättigheter i förhållande till andra stater. Det krävs inte för straffansvar att gärningsmannen haft något särskilt syfte med röjandet, t.ex. att tillhandagå viss intressent. I likhet med § 107 krävs inte uttryckligen att gärningen medfört fara för skada på nämnda intressen. Uttrycket på vilka statens säkerhet eller rättigheter eller förhållande till främmande stater beror kan möjligen innefatta ett sådant krav. Om uppgifter av denna bety- delse röjs torde typiskt sett i vart fall fara för olägenhet uppkomma. Bestämmelsen tycks till skillnad från § 107 bara tillämplig i fråga om riktiga uppgifter. 4.2.5Vissa andra olovliga förfoganden över handlingar m.m. Den som förfalskar, förstör eller bortskaffar en handling eller något annat föremål, som har betydelse för statens säkerhet eller rättigheter gentemot andra stater, döms enligt § 110 till fängelse i högst . Begås gärningen av oaktsamhet döms enligt bestäm- melsens andra stycke till fängelse i högst . Denna bestämmelse avser alltså otillåtna förfoganden över dokument och andra föremål. Med sistnämnda begrepp avses saker av liknande betydelse för statens säkerhet som handlingar, t.ex. en vapenmodell.5 Bestämmelsen motsvarar, i vart fall delvis, 19 kap. 5 § andra meningen . Genom § 110 a straffbeläggs i vissa fall att beskriva, fotografera eller på annat sätt avbilda bl.a. militära anläggningar och förråd. Straffet är böter eller fängelse i högst . En förutsättning för ansvar är att gärningsmannen har insett eller borde ha insett att anläggningen är sådan att allmänheten inte har tillträde till den. 5 Kommenteret straffelov, s. 19. Bestämmelser om spioneri, annan olaglig underrättelseverksamhet och befattning med hemliga uppgifter i vissa fall finns i 12 kap. strafflagen, som handlar om landsförräderibrott. Dessa bestämmelser genomgick en ganska omfattande revide- ring . Revisionen föranleddes av att kapitlet i sin dåvarande lydelse hade fått sin utformning strax före och under . De särskilda förhållanden som rådde då bidrog till att lagstiftningen fick ett innehåll som de vid revi- sionstidpunkten oavbrutna fredsförhållandena inte längre kunde anses motivera. Det fanns också behov av att justera bestämmelserna från redaktionella synpunkter. Förarbetena till de nya bestämmelserna utgörs bl.a. av propo- sition RP 94/1993 rd. Huvudbestämmelsen om spioneri finns i 12 kap. 5 § och har föl- jande lydelse: Den som i avsikt att gynna en främmande stat eller skada skaffar uppgifter om en sådan omständighet beträffande för- svar eller annan beredskap för undantagsförhållanden, utri- kesrelationer, statshushållning, utrikeshandel eller energiförsörjning eller om någon annan därmed jämförbar på säkerhet inver- kande omständighet som, om den kommer till en främmande stats kännedom, kan skada försvar, säkerhet, utrikesrelationer eller samhällsekonomi, skall för spioneri dömas till fängelse i minst ett och högst . För spioneri döms också den som för att gynna en främmande stat eller för att skada förmedlar, lämnar, röjer eller offentliggör en uppgift som avses i 1 mom. Försök är straffbart. Den som hör till fiendens krigsmakt får dömas för spioneri endast om han med hemlighållande av att han hör till fiendens krigsmakt vistas i eller på finska försvarsmaktens krigsoperationsområde. Han får inte dömas för annat spioneri än det han ertappas med. Bestämmelsen är avsedd att omfatta sådant spioneri som i lagförar- betena delas in i militärt, politiskt och vetenskapligt-tekniskt-eko- nomiskt spioneri. Föremål för det militära spionaget är bl.a. de väpnade styrkornas numerär, gruppering, beväpning och övrig utrustning, deras led- ning och planer samt statens militära potential som helhet. När det gäller det politiska spionaget utgörs brottsföremålet av politiskt betydelsefulla omständigheter som statsledningen vill hemlighålla för främmande stater och som inte behandlas i offen- tligheten eller inom ramen för det sedvanliga umgänget mellan stater. Exempel på sådana omständigheter är detaljer i relationen mellan och andra stater, förberedelser inför politiskt vik- tiga beslut som, om de avslöjas för andra stater i ett alltför tidigt skede kan vara till skada för . Det vetenskapliga-tekniska-ekonomiska spionaget har som sitt föremål uppgifter om landets ekonomi samt om dess vetenskapliga och tekniska kunnande som, om de avslöjas för främmande stater, kan skada landet och därför bör hållas hemliga. I förarbetena beto- nas att brottsföremålet är uppgifter som på grund av sin betydelse för landet måste hemlighållas för främmande stater. Betydelsen för landet och att en främmande stats institutioner är direkt eller indi- rekt involverade i spioneriet, skiljer denna typ av spioneri från företagsspioneri. Sådant spioneri kännetecknas enligt förarbetena av att ett företag spionerar på ett annat företags eller motsvarande subjekts företagshemligheter, t.ex. produktionsmetoder, produkt- utveckling, ekonomiska planer eller kontrakt. Brottsföremålet är – anges det i förarbetena – uppgifter, varmed avses fakta, skrifter, ritningar, modeller m.m. Det krävs därutöver att uppgifterna ska hållas hemliga för främmande stater (i förar- betena används också begreppet statshemligheter). Det avgö- rande för om uppgifterna ska hållas hemliga är deras betydelse. Det är inte något krav att det gäller sekretess för uppgiften. En uppgift som i princip vem som helst kan få reda på är inte hemlig i bestämmelsens mening. Det framhålls dock i förarbetena att information som i och för sig finns tillgänglig i öppna källor genom systematisk sammanställning kan utgöra uppgifter som ska hållas hemliga för andra stater. Enligt bestämmelsen gäller ett men-rekvisit. Ansvar kommer därmed bara i fråga i de fall främmande stats kännedom om upp- giften kan skada försvar, säkerhet, utrikesrelationer eller samhällsekonomi. Det framgår av utformningen av rekvisitet att någon faktisk skada inte behöver ha uppkommit. Den närmare innebörden av begreppet säkerhet är inte helt klar. Det förefaller dock riktigt att förstå men-rekvisitet så, att försvar och säkerhet är två sidoställda intressen som skyddas, dvs. säkerhet är något annat, eller i vart fall mer, än försvar. Underhandskontakter som utredningen haft med företrädare för har gett vid handen att spioneribe- stämmelsen kan vara tillämplig om gärningen begås inom ramen för en internationell militär insats som deltar i. En straffrätts- ligt relevant effekt av ett uppenbarande av uppgiften i fråga kan vara att utrikesrelationer skadas. Även om en gärningsman har saknat uppsåt att skada eller gynna en främmande stat, kan straffansvar komma i fråga. I 12 kap. 7 § finns under brottsbeteckningen röjande av statshemlighet en så lydande gärningsbeskrivning.