sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — I vissa fall ska verkställigheten av en svensk dom överföras till en annan medlemsstat som en konsekvens av en europeisk arresterings- order. Lagens förutsättningar gäller inte i dessa fall, men däremot lagens övriga bestämmelser. Erkännande och verkställighet i av en utländsk dom om frihetsberövande påföljd som har beslutats i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen En utländsk dom om frihetsberövande påföljd som sänds till för erkännande och verkställighet enligt rambeslutet ska tas emot och prövas av Kriminalvården, vid påföljd som kan antas verkställas som fängelse eller sluten ungdomsvård, och , vid påföljd som kan antas verkställas som rättspsykiatrisk vård. I fall där den dömde omfattas av det tvingande samarbetsområdet ska den utländska domen, om även övriga förutsättningar är upp- fyllda, erkännas och verkställas i . I andra fall får den be- höriga myndigheten pröva om den dömdes sociala återanpassning kan antas underlättas av ett överförande av verkställigheten hit. Ett överförande av verkställigheten förutsätter dessutom den dömdes samtycke om inte han eller hon är svensk medborgare och bosatt i , är utvisad hit eller har flytt hit. Ytterligare förutsättningar som ska vara uppfyllda är att den utländska domen ska ha vunnit laga kraft, att den dömde befinner sig i eller i den ut- färdande staten samt att det återstår av på- följden att avtjäna eller särskilda skäl talar för att verkställigheten ändå överförs. Av lagen framgår vidare nio punkter som utgör hinder mot erkännande och verkställighet. Dessa motsvaras av vägransgrunder som anges i artikel 9 i rambeslutet. Om det förekommer en sådan vägransgrund ska en begäran om erkännande och verkställighet av- slås. I enlighet med rambeslutet får vägran även ske om verkställig- heten av en utländsk dom skulle komma i konflikt med svensk grundlag eller med åtaganden enligt eller unionsrättens allmänna principer och stadgan om grundlägg- ande rättigheter. Det kan i vissa fall finnas anledning att av humani- tära skäl överföra verkställigheten av en utländsk dom till trots att det föreligger en vägransgrund. därför i lagen som gör det möjligt att erkänna och verkställa den utländska domen om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verk- ställigheten sker i . Lagen ger dessutom en möjlighet att, när den utländska domen avser två eller flera brott och hinder föreligger beträffande något av dessa, delvis erkänna och verkställa domen. I fall där svensk domstol i ett ärende om en europeisk arresterings- order beslutat att en utländsk dom ska verkställas i , ska den behöriga myndigheten inte pröva förutsättningarna enligt den nya lagen. Däremot ska lagens förfaranderegler gälla även i dessa ären- den. Den behöriga myndigheten har att fatta slutligt beslut senast efter det att en dom och intyg kom in till myndig- heten. Om det finns särskilda skäl får beslutet meddelas senare, t.ex. om det krävs komplettering. Om den behöriga myndigheten beslutar om att erkänna och verkställa den utländska domen ska detta ske genom en s.k. verkställbarhetsförklaring. I denna ska framgå om påföljden anpassas på något sätt eller om det ska ske en på- följdsomvandling vid domstol. Utgångspunkten är att den utländska påföljden inte ska anpassa. På motsvarande sätt som i lagen om internationell straffverkställighet kan den behöriga myndigheten om det krävs för att verkställighet ska kunna ske i meddela föreskrifter eller överlämna ärendet för påföljdsomvandling. I fall där den dömde befinner sig i den utfärdande staten har Kriminalvården att se till att han eller hon förs till . Enligt rambeslutet är det den utfärdande staten som står för kostnaderna för transporten. Verkställigheten i ska, om inte ny påföljd bestämts i , ske enligt vad som gäller vid motsvarande svensk påföljd. Verkställigheten kan komma att upphöra i vissa fall på grund av åtgärder av den utfärdande staten. Det handlar om att den utfärd- ande staten gör en återkallelse, meddelar den dömde nåd eller amnesti eller annat beslut som medför att påföljden inte längre får verkställas eller om den dömde avviker från verkställigheten och rätten att verkställa påföljden därför ska återgå till den utfärdande staten. Förslaget om en ny lag om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen En ny lag som genomför rambeslutet I betänkandes tredje del föreslår vi att rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder ska genomföras i en ny lag om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Euro- peiska unionen. I praktiken är ett samarbete kring överförande av frivårdspåföljder, utöver samarbetet mellan de nordiska länderna, nytt. Mot bakgrund härav har en utgångspunkt varit att inte till en början göra lagens tillämpningsområde alltför brett. Detta moti- veras även av det pågående reformarbetet när det gäller det svenska påföljdssystemet som föreslagits av . Den nya lagen ska tillämpas på svenska och utländska domar och beslut som innebär påföljd som utgör alternativ till frihets- berövande påföljder och inte är böter, eller fängelse sedan den dömde har villkorligt frigivits. De svenska påföljder som ska kunna över- föras för verkställighet i en annan medlemsstat är villkorlig dom, skyddstillsyn, ungdomstjänst, och fängelse sedan den dömde har villkorligt frigivits. När det gäller frågan om vilka utländska på- följder som omfattas får detta avgöras utifrån de definitioner som finns i artikel 2.1. i rambeslutet. Ett av rambeslutens syfte är att undvika situationer där utlän- ningar döms till fängelse bara därför att en frivårdspåföljd inte framstår som verkställbar. För att domstolen i ett enskilt fall ska kunna välja en frivårdspåföljd i stället för ett kortare fängelsestraff krävs det att Kriminalvården och den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten samråder redan under personutredningsstadiet. På motsvarande sätt som rambeslutet om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder innebär detta rambeslut att det ska ske direktkommunikation mellan de behöriga myndighet- erna och att ett intyg, med all relevant information, ska bifogas till en dom som översänds för erkännande och verkställighet. Erkännande och verkställighet av en svensk dom om frivårdspåföljd i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen Kriminalvården får enligt lagen sända över en svensk dom till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet om domen har vunnit laga kraft, den dömde är bosatt i den verkställande staten och har återvänt eller vill återvända dit, det kan antas att den dömdes sociala återanpassning underlättas av att verkställigheten överförs dit och ett överförande är lämpligt. Om den dömde inte är bosatt i den verkställande staten kan ett översändande ändå ske om den andra medlemsstaten lämnar sitt medgivande. I samband med att den verkställande staten erkänner domen övergår behörigheten att verkställa påföljden samt att fatta följd- beslut med anledning av denna till den verkställande staten. Följd- beslut som fattas i den verkställande staten ska äga giltighet i . Den verkställande staten har emellertid en möjlighet att hänskjuta ett ärende om en åtgärd till . Denna möjlighet beror på vilka förklaringar den andra medlemsstaten lämnat. återfår i ett sådant fall behörigheten att fatta beslut med anledning av domen. Kriminalvården ska överlämna ett hänskjutet ärende till övervak- ningsnämnden. I vissa fall kan det uppkomma en sådan situation som gör att Kriminalvården vill återföra behörigheten att verkställa påföljden och fatta följdbeslut till . En återkallelse kan göras fram till dess verkställigheten påbörjats i den andra staten. Därutöver kan en återkallelse ske om den dömde åtalas för annan brottslighet i . Efter en återkallelse ska verkställigheten fortsätta i och en svensk domstol har möjlighet att beakta domen vid bestämmande av påföljd i ett nytt brottmål. Verkställigheten ska även fortsätta om den verkställande staten återför behörigheten att verkställa på- följden till . Erkännande och verkställighet i av en dom om frivårdspåföljd som beslutats i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen En utländsk dom om frivårdspåföljd som sänds till för er- kännande och verkställighet ska tas emot och prövas av Kriminal- vården. Erkännande och verkställighet ska ske om domen har vunnit laga kraft, den dömde är bosatt i och har eller vill återvända hit, och den övervakningsåtgärd som anges i domen omfattas av artikel 4.1 i rambeslutet. Även om den dömde inte är bosatt i får en utländsk dom erkännas och verkställas om det kan antas att den dömdes sociala återanpassning underlättas av att verkställig- heten överförs hit. Av lagen framgår vidare åtta punkter som utgör hinder mot er- kännande och verkställighet. Dessa motsvaras av vägransgrunder som anges i artikel 11 i rambeslutet. Om det förekommer en sådan vägransgrund ska en begäran om erkännande och verkställighet avslås. I enlighet med rambeslutet får vägran även ske om verk- ställigheten av en utländsk dom skulle komma i konflikt med svensk grundlag eller med åtaganden enligt eller unionsrättens allmänna principer och stadgan om grundlägg- ande rättigheter. I undantagsfall får verkställighet ske här trots före- komsten av en vägransgrund. I lagen finns även en fakultativ väg- ransgrund som innebär att begäran får avslås om påföljden har en kortare varaktighet än . Kriminalvården har att fatta slutligt beslut senast efter det att begäran kom in till myndigheten. Om det finns sär- skilda skäl får beslut meddelas senare, t.ex. om det krävs komplet- tering. Ett beslut om att överta verkställigheten sker genom en s.k. verkställbarhetsförklaring. Rambeslutet innebär att som verkställande staten är skyldig att ta emot och verkställa de övervakningsåtgärder som anges i artikel 4.1. i rambeslutet. Vilken övervakningsåtgärd det är fråga om och varaktigheten av denna ska framgå av intyget, vilka uppgifter ska fogas till verkställbarhetsförklaringen. Oavsett vilken övervakningsåtgärd det är fråga om ska den verkställas genom en tillämpning av bestämmelserna i 26 kap. 12–18 §§, 27 kap. 4 och 5 §§ och 28 kap. 5 a § . Om den dömde allvarligt åsido- sätter sina åligganden eller åtalas för annan brottslighet ska Krimi- nalvården återföra behörigheten att verkställa påföljden till den ut- färdande staten. Detta gäller även om den dömde avviker från eller är bosatt här. I dessa fall ska således verk- ställigheten upphöra i . Så är också fallet om den utfärdande staten gjort en återkallelse, eller meddelat ett beslut som innebär att påföljden inte längre får verkställas. De tre nya lagarna och föreslagna ändringar i andra författningar föreslås träda i kraft . Rambesluten innebär ökade möjligheter att överföra straffverk- ställighet, vilket bl.a. hänger samman med de tvingande samarbets- områdena, direktkommunikation mellan de behöriga myndigheterna och tidsfrister för beslutsfattande. Antalet ärenden om överförande av straffverkställighet kan därför antas öka. Detta gäller särskilt vid överförande av verkställighet av svenska domar till en annan med- lemsstat inom EU. Vi bedömer att förslagen sammantaget inte kommer innebära några kostnadsökningar för det allmänna. Mycket talar i stället för att förslagen totalt sett kan innebära be- sparingar för . The transfer of enforcement of sentences between different coun- tries has long been part of international penal law cooperation. This cooperation builds on various intergovernmental agreements such as conventions and bilateral agreements. has also decided to cooperate in this area without an agreement in place, under certain conditions. Cooperation in the Nordic region is based on legislative harmonisation built on discretionary adaptation, and between EU Member States cooperation has been developed through various framework decisions. The fundamental aim of cooperation is to facilitate the social rehabilitation of sentenced persons by enabling sentences to be enforced in the country where the sen- tenced person is a citizen or resident. There are both criminal policy grounds and humanitarian grounds for this. In the case of fines and forfeiture, cooperation primarily aims to facilitate effec- tive law enforcement. The remit in brief Several framework decisions have been adopted in the EU in this area, and two of them are part of the inquirys remit. These are Council Framework Decision 2008/909/JHA, on recognition and enforcement of custodial sentences, and Council Framework Decision 2008/947/JHA, on recognition and enforcement of pro- bation sentences. The Riksdag has approved accession to these decisions.1 The inquirys remit is to propose how these Framework Decisions should be implemented in Swedish law. The amendments enacted through Council Framework Decision 1 Government bill 2007/08:84 and Government bill 2008/09:19. 2009/299/JHA on enforcement of judgments in absentia must be taken into account in the implementation. The Framework De- cisions are based on the principle of mutual recognition of judicial decisions. This cooperation implies an undertaking as an executing State to recognise and enforce the judgments of other Member States within a specific scope, and therefore differs from traditional cooperation. The remit also includes reviewing the Act on International Co- operation in the Enforcement of Criminal Judgments (1972:260) and proposing clearer and more effective regulation. The Act, which covers both custodial sentences and fines and forfeiture, was originally developed to enable accession to the 1970 Convention on the International Validity of Criminal Judgments. It has subsequently been expanded and adapted to the various new international undertakings and agreements entered into by . This has re- sulted in structural problems, making the Act difficult to navigate and apply at present. We propose that the two Framework Decisions each be implemen- ted in a new Act, and that the Act on International Cooperation in the Enforcement of Criminal Judgments be replaced with a new Act. We consider that this division among different Acts is most effective in light of the differences between traditional cooperation and EU cooperation, which is based on the principle of mutual re- cognition. Furthermore, there are significant differences between the Framework Decisions concerning the procedures for the transfer of custodial and probation sentences. One starting point in drafting the Acts has been to find, as far as possible, common solutions to similar issues and to create a uni- form, coherent and clear regulatory framework. This applies for example to the decision-making processes in the different Acts. Another starting point for the new regulations has been enabling the enforcement of sentences to be transferred from and to to the greatest possible extent. The aim is to achieve a procedure that is efficient but also legally secure, and that takes account of the interests of the individual. In drafting our proposals, con- sideration was also given to interest as a State in avoiding enforcing judgements and decisions that contravene fundamental Swedish penal law principles. However, in certain individual cases such interests may need to be weighed against humanitarian grounds, i.e. the interest of allowing the sentenced person to serve his or her sentence in . A new decision-making process We propose a common decision-making process to apply in all en- forcement matters covered by the remit. At present, the Government plays a major role in international penal law cooperation outside the Nordic region. When custodial sentences are enforced in , the Government is the decision- making instance, and when sentences are enforced abroad, Swedish enforcement authorities decisions can be appealed to the Govern- ment. The development towards decentralisation speaks in favour of shifting decision-making to the level of government agencies and courts. This was also an explicit starting point of the inquirys terms of reference. In our assessment, if the Governments role is reduced, the procedures could be streamlined and enforcement could be transferred to a greater extent than previously. We there- fore propose that the decision-making process for enforcement in of foreign judgments be shifted from the Government to government agency/court level. In our opinion, the enforcing authorities are best placed to act as decision-making bodies. This concerns the Swedish Prison and for custodial sentences that can be expected to be enforced by means of imprisonment or institutional youth care and for probation sentences, for sentences that can be expected to be enforced by means of forensic mental care, and the Enforcement Authority for fines and forfeiture. These agencies already take decisions on the enforce- ment of Swedish judgments abroad. The proposals offer a compre- hensive solution that can result in streamlining and effective use of resources. In order to fulfil the requirement of a legally secure procedure, it should be possible to appeal the enforcing authorities decisions to a court. For the choice of superior instance, we propose that appeals should be addressed to a general court. It is primarily the general courts that deal with matters of international penal law cooperation. It should be possible to appeal to District Court against decisions of the Swedish Prison and Probation Ser- vice and . It should be possible to appeal to a district court against decisions of the En- forcement Authority, in accordance with Chapter 18, Section 1 of the Debt Enforcement Code. Proposal for a new Act on international enforcement of sentences Under our proposal, the Act on International Cooperation in the Enforcement of Criminal Judgments will be replaced with a new Act on international enforcement of sentences. The new Act will be applicable to the extent required by any international agreement that is binding on . This kind of convention-neutral formu- lation means that the Act can also be applied to international agree- ments entered into in the future. The Act is primarily applicable to cooperation in this area with States outside the Nordic region and the EU. As previously, it will be possible to apply the Act without an agreement. We propose that this should be possible where there are special grounds to do so, which effectively corre- sponds to the general practice already in place. The Act lays down a number of general rules, but deviations may occur if required by an international agreement that is binding on . Like the Act on International Cooperation in the Enforcement of Criminal Judgments, it is proposed that the new Act cover custodial sentences, fines and forfeiture. Unlike the old Act, the new Act deals with custodial sentences separately from fines and forfeiture. The Swedish custodial sentences for which the option of enforcement in another State is proposed are imprisonment, committal to forensic mental care, and institutional youth care. As mentioned above, a new decision-making procedure is pro- posed whereby the Swedish Prison and , and the Enforcement Authority would be the competent authorities for the transfer of enforcement of sentences both to and from . We propose that the current option for the competent authority to submit a matter to the Government for a decision be retained. We propose that this possibility apply across the board, meaning that it may also be applied to the transfer of enforcement to . It is pro- posed that this possibility only apply where there are special grounds, e.g. when there is no agreement between States and particular con- sideration should be afforded to relations with the other State. The Convention on the International Validity of Criminal Judgments sets certain procedural requirements, e.g. a review by a prosecutor or court is required, and in cases to be transferred the foreign judgment must be replaced with a Swedish judgment. In practice, the Convention has very seldom been applied. The new Act therefore contains special provisions on the procedure for applying the Convention. These provisions largely correspond to those applicable today under the Act on International Cooperation in the Enforcement of Criminal Judgments. Petitions and other documents under the Act should still be submitted via the . Direct communication is permitted if it is allowed under the international agreement adduced in the individual case. Enforcement of a Swedish criminal judgment abroad For custodial sentences, we propose that the Act make it clearer when a Swedish criminal judgment can be enforced in another State. These conditions are, however, already applied in practice. Some- times, the international agreement applied in a given case may mean that other conditions apply. As a general rule, the sentenced person must be a citizen or resident of the other State and it must be possible to assume that his or her social rehabilitation will be facili- tated by transferring enforcement to that State. The other States permission and the consent of the sentenced person are also usually required. Furthermore, the judgment must have become final and non-appealable, the sentenced person must be in or in the other State, and there must be at least six months of the sentence left to serve or special grounds for transferring enforcement there anyway. It is also a requirement that it can be considered appropriate to transfer enforcement to the other State. This can include con- sidering any adaptation of the sentence in the other State or what form enforcement may take there. Enforcement may never be transferred if the conditions are such that there is an impediment under the Aliens Act (2005:719) to enforcing a refusal-of-entry or expulsion order to the State in question, or if it would contravene the or Convention for the Pro- tection of Human Rights and Fundamental Freedoms. For transfers of Swedish criminal sentences of fines or forfeiture, the conditions may be assessed based on the agreements applied in a given case. In all cases, however, the judgment must have become final and non-appealable and the transfer of enforcement must be deemed to be advantageous. One new aspect in the new Act is that the Enforcement Authority is given the option of submitting an application for enforcement of Swedish criminal judgments to several States at the same time, in so far as this is possible under the appli- cable agreement. Moreover, enforcement may continue in even after an application has been made to another State, if this is possible under the relevant agreement. In such cases, the Enforce- ment Authority must monitor proceedings to ensure that the total value of the enforcement does not exceed the sum specified in the judgment. Enforcement in of a foreign criminal judgment The new Act also more clearly outlines the conditions that apply for transfers of enforcement to . For custodial sentences, the general rule is that the sentenced person must be a Swedish citizen or resident, and it must be possible to assume that social rehabilitation will be facilitated by a transfer to . The sen- tenced persons consent is also usually required. Furthermore, the judgment must have become final and non-appealable and be en- forceable, the sentenced person must be in or the senten- cing State, and there must be at least six months of the sentence left to serve or special grounds for transferring enforcement anyway. The Act specifies the circumstances under which there are impediments to enforcement in . These largely correspond to those applicable today. One new aspect is that the grounds for refusal are formulated to be binding, but there is a possibility to enforce the foreign criminal judgment anyway, taking account of the attitude of the sentenced person and the circumstances in gene- ral. This provides the possibility to take account of special humani- tarian grounds in individual cases.