sou · H1B317d2 · 2013-04-03 00:00:00 — En precisering av den tilltalades inställning och att det klarläggs vilken bevisning som åberopas och vad den ska styrka är efter- strävansvärt i alla mål. Att den tilltalade i så tidigt skede som möjligt tar ställning till åklagarens talan bidrar till att handlägg- ningen kan effektiviseras. Åtgärder för att klarlägga vad som behöver prövas ska vidtas före målets avgörande. Vi föreslår i avsnitt 8.3 därför att åklagaren i alla mål när åtal väcks ska förelägga den tilltalade att ange sin inställning. Om den tilltalade erkänner de brott som åtalet rör och förutsättningarna i övrigt är uppfyllda för det, eller om påföljden kan antas bli böter, kan målet hanteras i en enklare ordning. Om huvudförhandling begärs eller gärningen i åtalet inte erkänns, kan den tilltalades ståndpunkter och bevisning tidigt klarläggas. Eftersom brottsmisstanken ska vara utredd och målet när åklagaren väcker åtal ska vara så berett att bevisning kan läggas fram vid en huvudförhandling, kan den tilltalade redan vid delgivning av åtalet ange sin syn på utredningen. I de allra flesta brottmål krävs, med undantag för utredning om den tilltalades personliga förhållanden, därefter ingen ytterligare förberedelse för att målet ska kunna avgöras. Med detta tillvägagångssätt står det på ett tidigt stadium klart om förutsättningar finns att renodla processen och förenkla handläggningen. Den tilltalades svar kan ha betydelse för att underlätta plane- ringen av målets handläggning och genomförandet av huvudför- handlingen. Svaret kan även visa om det finns behov av ytterligare förberedelse under ledning av rätten. Vi föreslår att åklagaren ska begära personutredning i de fall det behövs för att åklagaren ska kunna ange ett påföljdsyrkande. Dess- utom föreslår vi att personutredningarna från Kriminalvården diffe- rentieras i högre utsträckning än vad som är fallet . Våra för- slag och överväganden i dessa frågor finns i avsnitt 8.4. Genom att utredningen om den tilltalades personliga förhållanden initieras tidigare ökar förutsättningarna för att den utredning som krävs finns tillgänglig när målet ska avgöras. I de fall det yttrande som inhämtas innan åtalet väcks inte är tillräckligt kan tiden fram till huvudförhandlingen användas för att komplettera utredningen. 11.3.3Rätten bör få ett tydligare ansvar för förberedelsen Förslag: I 45 kap. respektive 47 kap. RB införs en allmän bestämmelse om att rätten, allt efter målets beskaffenhet, ska verka för att ett brottmål förbereds så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt. I anslutning till det bör rättens redan gällande skyldighet att utöva materiell processledning under förberedelsen i ett brottmål regleras. Det sker genom en bestämmelse om att rätten genom frågor och påpekanden ska försöka avhjälpa otydligheter eller ofullständigheter i parternas yrkanden, inställningar eller bevisuppgifter. I 51 kap. RB införs en hänvisning som klargör att detsamma gäller under förberedelsen i hovrätten. I huvuddelen av brottmålen finns det inget behov av att en part skriftligen eller muntligen i detalj anger de omständigheter som ligger till grund för dennes inställning. Ska målet avgöras efter huvudförhandling kan vanligtvis de oklarheter som behöver för- tydligas eller otydligheter som behöver redas ut med fördel hanteras genom att rätten utövar materiell processledning vid förhandlingen. kan det dock finnas behov av att rätten vidtar särskilda förberedande åtgärder för att klargöra parternas ståndpunkter före huvudförhandlingen. Framförallt gäller det de mål som är eller riskerar att bli omfattande. Om en huvudförhandling ska pågå i är det viktigt att förhandlingen redan i förväg kan förberedas så att tiden räcker till och kan utnyttjas på bästa sätt. Det är också angeläget att målet är förberett så att det inte tar i anspråk än vad som är nöd- Att de omfattande målen är väl förberedda är viktigt inte bara för att det enskilda målet ska kunna hanteras på bästa sätt. Det är också viktigt för att dessa mål tar stor tid i anspråk för dom- stolarna, åklagarväsendet, advokater och de enskilda parter eller andra som berörs av dem. Det saknas uttryckliga bestämmelser om rättens ansvar att se till att brottmål förbereds före huvudförhandlingen. Vid en jäm- förelse med civilprocessen är det tydligt att domstolen där har en aktiv roll i förberedelsen medan rollen är mer passiv vid avgörande- fasen. Detta är enligt vår uppfattning en god utgångspunkt även för brottmålens del. Det bör vara klart för parterna att domstolen styr över formerna för processen och ansvarar för att parternas yrkan- den, inställningar och grunder är så klarlagda att det går att genom- föra en koncentrerad huvudförhandling. Om målet inte är tillräck- ligt förberett kan det leda till att förhandlingar får ställas in eller tar än vad som är nödvändigt. Det kan också leda till att tyngdpunkten i processen förskjuts från tingsrätten. Vi föreslår att det i 45 kap. införs en allmän bestämmelse som reglerar rättens ansvar att se till att mål förbereds när det finns behov av det. Det bör uttryckas så att rätten, allt efter målets beskaffenhet, ska verka för att målet förbereds så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt. Det bör också uttryckligen anges att rätten genom frågor och påpekanden ska försöka avhjälpa otydligheter eller ofullständigheter i parternas yrkanden, inställningar eller bevisuppgifter. I sak innebär inte en sådan bestäm- melse om rättens ansvar att verka för att målet förbereds någon förändring mot det som får anses gälla (jfr Fitger m.fl., , kommentaren till 46 kap. 4 § RB). Vi bedömer dock att det är viktigt att rättens ansvar för att förbereda målet kommer till tydligare uttryck i . I särskilda bestäm- melser bör det sedan klargöras att förberedelse kan äga rum vid sammanträde, skriftväxling eller annan handläggning. När det gäller förberedelse vid sammanträde bör det i handlingsdirigerande syfte införas en bestämmelse som innebär att sammanträde som huvud- regel bör hållas i omfattande mål. Rättens ansvar att verka för att ett brottmål förbereds så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt ska gälla generellt. Behovet av att vidta förberedande åtgärder beror dock på målets beskaffen- het. I det stora flertalet brottmål bör målet vara tillräckligt för- berett under förundersökningen, men så är inte alltid fallet. Fram- förallt kan det i omfattande mål finnas ett behov av att rätten aktivt försöker förbereda målet genom att klarlägga parternas stånd- punkter och undanröja tveksamheter i parternas bevisuppgifter. Rätten har ett ansvar för att genom materiell process- ledning försäkra sig om att den förstår parternas talan och att parterna förstår varandra. Framförallt i omfattande mål är det viktigt att de oklarheter som finns kan ut . På det sättet kan det klarläggas vad som är stridigt och ostridigt. Även om åklagaren har den fulla bevisbördan kan det leda till att onödig bevisning kan skalas bort. Det minskar även risken för att förundersökningen fortgår eller kompletteras under huvud- förhandlingens gång, något som tyvärr är alltför vanligt i omfatt- ande mål. Huvudförhandlingarna kan också hållas mer koncentre- rade om tid inte behöver läggas vid dessa för att reda ut stånd- punkterna. För att målet ska kunna avgöras på ett ändamålsenligt sätt kan det vara nödvändigt att gå igenom åtalspunkterna och bevisupp- gifterna för att i samråd med parterna planera hur huvudförhand- lingen ska läggas upp på bästa sätt. Det gäller både för att förhand- lingen ska kunna hållas så koncentrerad som möjligt och för att olika åtalspunkter med tillhörande bevisning ska behandlas i lämp- lig ordning. En annan viktig fråga är om flera åtal bör handläggas i en gemensam rättegång eller om det finns skäl att dela upp hand- läggningen. Det kan både ske genom att åtal särskiljs när det finns anledning till det eller genom att olika åtal avgörs genom deldom. Det är viktigt att poängtera att rättens uppgift är att verka för att målet är förberett så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt. Med det menar vi att den kommande huvudförhandlingen kan hållas så koncentrerad som möjligt och att man minimerar riskerna för att det uppstår situationer som kan leda till att huvudförhand- lingen får ställas in eller försenas. Utredningen ansvarar åklagaren för och den ska tas fram under förundersökningen. Likaså ansvarar parterna för sina yrkanden, inställningar och bevisuppgifter. Rättens ansvar är att undanröja oklarheter som behöver ut för att underlätta den kommande handläggningen. Om en part har fog för sin talan eller om det finns brister i den bevisning som parten väljer att åberopa är vad ska rätten ta ställning till när målet avgörs och har inte med målets förberedelse att göra. Det bör klargöras att även hovrätten ska verka för att målet förbereds så att det kan avgöras på ett ändamålsenligt sätt och utöva materiell processledning även under förberedelsen. Det bör därför i 51 kap. RB tas in en hänvisning till den nya bestämmelsen i 45 kap. RB. När det gäller brottmål som rör enskilda åtal gäller i huvudsak samma bestämmelser som vid förberedelsen i tvistemål. Däremot saknas det en särskild bestämmelse om rättens ansvar att bedriva materiell processledning under förberedelsen. Som en konsekvens av vårt förslag att en sådan bör införas för brottmål som rör allmänna åtal bör motsvarande bestämmelse tas in i 47 kap. RB. 11.3.4En huvudregel om förberedelsesammanträde i omfattande mål Förslag: Bestämmelsen i 45 kap. RB om när förberedelse- sammanträde ska hållas kompletteras med en regel om att sammanträde ska hållas i mål som är eller förväntas bli omfattande om det inte är obehövligt eller något annat särskilt skäl talar mot det. Enligt nuvarande regler ska rätten hålla sammanträde om det behövs för målets förberedelse eller av annat skäl (45 kap. 13 § RB). Ett inledningsvis uppställt krav på särskilda skäl för att hålla sådant sammanträde togs bort (prop. 2004/05:131 s. 134 f och 252). Bestämmelsen omfattar alla slags sammanträden som hålls under förberedelsen i ett brottmål, undantaget sådana som avser straffprocessuella tvångsmedel. Sammanträde kan exempelvis hållas för att den tilltalade ska redovisa sin inställning på ett sådant sätt att åklagaren kan begränsa den bevisning som åberopas. Men även praktiska frågor om tidsplanering av handläggningen och huvudför- handlingen kan diskuteras vid ett sammanträde. Sammanträde som handläggningsform kan också användas för att t.ex. diskutera rätte- gångsfrågor eller för att ta upp bevisning utom huvudförhandling. Det förekommer att det hålls förberedande sammanträden i om- fattande mål, men det sker enligt vår erfarenhet relativt sällan. Det hade inte skett i något av de mål som ingick i vår målundersökning. Vi anser att möjligheten att hålla förberedelsesammanträde bör utnyttjas oftare och på ett mer strukturerat sätt. När det gäller stora och komplicerade mål bör ett sådant sammanträde med få undantag vara till fördel för den fortsatta handläggningen. För att ett sammanträde ska underlätta den kommande hand- läggningen krävs det att åklagare, försvarare och eventuella andra parter som kallas dit är väl förberedda och inlästa på materialet. Det är därtill viktigt att domaren aktivt utövar materiell processledning för att klarlägga parternas ståndpunkter. Om det finns oklarheter kring åklagarens gärningsbeskrivning, den tilltalades inställning och parternas bevisuppgifter, så har rätten ett ansvar att reda ut dessa. Därmed inte sagt att domaren ska läsa igenom förundersökningen. Genom att utgå från gärningsbeskrivningen, eventuellt svaromål och parternas bevisuppgifter kan rätten agera aktivt för att reda ut oklarheter. Ett sammanträde där åklagare och försvarare närvarar är ofta både det lämpligaste och mest effektiva sättet för att reda ut de frågor som behöver klargöras. En viktig fråga som lämpar sig att behandla vid ett sammanträde är i vilken utsträckning flera åtal som väckts eller kommer att väckas ska behandlas i en gemensam rättegång eller om handläggningen bör delas upp. När det gäller åtgärder för att planera huvudförhand- lingen så samråder domstolen, i varje fall i mer omfattande mål, regelmässigt med åklagare och försvarare. Ofta sker det genom formlösa kontakter per telefon, men det kan även ske genom att en skriftlig förhandlingsplan presenteras som parterna får yttra sig över. Det kan dock finnas en tendens att kontakterna i första hand tas med åklagaren. Både ur ett rättssäkerhetsperspektiv och för att fånga upp försvarets synpunkter kan det vara en fördel om plane- ringen kan ske i anslutning till ett förberedelsesammanträde. Vi föreslår att det införs en bestämmelse om att förberedelse- sammanträde ska hållas i mål som är eller förväntas bli omfattande om det inte är obehövligt eller något annat särskilt skäl talar mot det. En sådan bestämmelse innebär att det läggs ett tydligt ansvar på rätten att överväga behovet av förberedande åtgärder i omfatt- ande mål. Det bör också bidra till att det i större utsträckning blir en naturlig del av förberedelsen att parterna klargör sina stånd- punkter i ett tidigt skede av en omfattande process. Som vi redogör för i avsnitt 11.3.7 bör ett förberedelsesammanträde efter att åtal väckts i ett mål där den tilltalade är häktad eller under kunna innebära att fristen för när huvudförhandlingen ska påbörjas kan förlängas. På det sättet får försvararen bättre möjligheter än att i omfattande mål sätta sig in i materialet och tillsammans med sin klient förbereda försvaret. För att ett förberedelsesammanträde ska fylla en funktion bör det leda till en mer koncentrerad huvudförhandling eller andra för- delar för den fortsatta handläggningen. bör det krävas att målet är av viss omfattning för att så ska vara fallet. om det i lag bör definieras vad som bör anses som ett omfattande mål. Det skulle t.ex. kunna ske genom att ange att sammanträde som huvudregel ska hållas i mål som förväntas pågå i ett visst antal huvudförhandlingsdagar. En sådan gräns skulle dock riskera att bli trubbig. Även om huvudförhandlingstiden är begränsad kan målet vara omfattande med hänsyn till den bevisning som åberopas. Genom att utnyttja möjligheten att hänvisa till bevisningen kan huvudförhandlingstiden begränsas. I mål av den typen framstår det som särskilt angeläget att parternas ståndpunkter och bevisupp- gifter klarläggs noggrant. En rimlig utgångspunkt bör dock vara att mål som förväntas pågå i fyra–fem hela huvudförhandlingsdagar eller mer, i regel bör anses som ett omfattande mål. Det innebär att det rör sig om mindre än en procent av de mål som avgjordes vid huvudförhandling 2011.5 Enligt vår erfarenhet är ofta behovet av förberedelseåtgärder särskilt stort i just de mål som tar i anspråk omkring i huvudförhandlingstid. Mål som är mer omfattande än så förbereds ofta relativt väl genom att det tidigt utses en domare som ansvarar för att förbereda målet. Även i ett mycket omfattande mål kan den förberedelse som skett under förundersökningen vara tillräcklig. Om det inte finns något behov att ett förberedande sammanträde ska det givetvis inte hållas ett sådant. Det kan också finnas fall där det står klart av ett eller annat skäl att det inte är möjligt att hålla ett sammanträde före huvudförhandlingen. I dessa fall ska rätten kunna besluta att avstå från att hålla sammanträde. Om rätten överväger att inte hålla sammanträde i ett omfattande mål bör rätten låta parterna yttra sig om behovet före beslutet. Detsamma gäller om rätten med hänsyn till målets beskaffenhet är tveksam till behovet av ett sammanträde. Det är dock rätten som har ansvaret för att bedöma om ett samman- träde ska hållas eller inte. Det gäller oavsett målets omfattning. När det gäller reglerna som rör kallelse till sammanträde och möjligheten att genomföra sådana även om någon som kallats ute- blir ser vi inte något behov av att föreslå förändringar. 5 Se tabell 11.1. 11.3.5Förberedelsesammanträde under ledning av rätten innan åtalet väcks Förslag: I 45 kap. RB införs en bestämmelse om att rätten får hålla ett förberedelsesammanträde efter den s.k. slutdelgiv- ningen av förundersökningen enligt 23 kap. 18 § RB om det med hänsyn till ett kommande måls förväntade omfattning eller något annat skäl finns ett särskilt behov av att rättegången för- bereds innan åtalet väcks. Innan åtal väckts kan sammanträde hållas i rätten för att pröva en fråga om tvångsmedel enligt 24–27 kap. RB. Rätten kan också i sällsynta fall ha att fatta beslut i anledning av att en misstänkt vänder sig till domstolen med en begäran om komplettering av förundersökningen enligt 23 kap. 19 § RB. I sådana fall kan t.ex. förhör genomföras vid ett sammanträde. Som angetts under redo- görelsen för gällande rätt kan också åklagaren, om det är till fördel för åtalsbeslutet eller den kommande handläggningen, hålla ett särskilt sammanträde med den misstänkte och dennes försvarare enligt 23 kap. 18 § tredje stycket RB. Det är viktigt att denna möjlig- het finns kvar och den borde enligt vår uppfattning kunna utnyttjas i större utsträckning än vad som sker. Det kan, om den misstänkte och dennes försvarare är villiga att medverka till det, öka förutsätt- ningarna för att den misstänktes invändningar kan tas upp redan när åtal väcks och att onödig bevisning kan undvikas. Det är en given utgångspunkt att domstolen inte ska vara in- volverad i brottsutredningen som äger rum under förundersök- ningen. Däremot är det domstolen som har det slutliga ansvaret för att besluta om hur rättegången ska läggas upp och för att målet kan avgöras på ett rättssäkert och effektivt sätt. Det saknas bestäm- melser om att rätten kan hålla sammanträde före åtalet för att för- bereda en kommande rättegång. är det uppenbart att det inte alltid är möjligt att vänta med att förbereda ett stort mål till dess att åtal är väckt. Det gäller t.ex. när det är fråga om häktade eller ungdomar och särskilda frister för påbörjandet av huvudför- handlingen gäller. förekommer det att samman- träden hålls ad hoc i dessa fall och att kontakter tas under hand utan att det är reglerat i lag. Enligt vår uppfattning bör det införas en reglering som rör förberedande sammanträden under ledning av rätten innan åtalet har väckts. Vid sådana ska man kunna behandla frågor som har betydelse för hur en kommande rättegång ska läggas upp. Vi föreslår att det i 45 kap. RB införs en bestämmelse om att rätten får hålla ett förberedelsesammanträde efter den s.k. slutdel- givningen av förundersökningen enligt 23 kap. 18 § RB om det med hänsyn till ett kommande måls förväntade omfattning eller något annat skäl finns ett särskilt behov av att rättegången förbereds innan åtalet väcks. Även om ett sådant sammanträde ska hållas före åtalstidpunkten bör bestämmelsen tas in i 45 kap. RB, eftersom sammanträdet är ett led i att förbereda den kommande rättegången och inte en del av förundersökningen. För att ett förberedelsesammanträde ska vara meningsfullt bör det krävas att det står klart för åklagaren att åtal kommer att väckas och att han eller hon har en god uppfattning om hur det kom- mande åtalet bör läggas upp. Förberedelsesammaträde bör därför kunna hållas först efter att slutdelgivning av förundersökningen ägt rum. Det är först då som det är meningsfullt att ta upp frågor om planeringen av en kommande rättegång. Det är inte heller lämpligt att rätten involveras före slutdelgivningen. Förundersökningens inriktning och omfattning är frågor som åklagaren ensam ansvarar för. Att en kommande omfattande rättegång kan förberedas vid ett sammanträde före åtalet gör det möjligt för rätten att i samråd med parterna påbörja planeringen av rättegången i ett tidigt skede. Den planeringen sker regelmässigt genom formlösa kontakter med åklagaren och försvaret. När det är fråga om mycket omfattande mål bör det ofta vara mer tidseffektivt och ändamålsenligt om den planeringen kan ske vid ett sammanträde. En möjlighet att hålla förberedelsesammanträde före åtalet kan vara viktigt för att motverka uppkomsten av mål som är omfatt- ande och svåra att överblicka. Det kan ske genom att frågan om flera kommande åtal ska handläggas gemensamt eller särskilt tas upp vid sammanträdet. Även om det är åklagaren som har bäst för- utsättningar att bedöma detta finns det ett värde i att frågan kan belysas innan åtalen väcks. När åtalen väcks kan det sätt som åkla- garen utformat åtalen i praktiken innebära att det är svårt att besluta om separat handläggning av åtalen även om det finns anled- ning till det. Värdet av att åklagaren får argumentera i frågan om flera åtal bör handläggas gemensamt eller särskilt i diskussioner med rätten och försvaret ska inte underskattas, även om det själv- klart är åklagaren som ensam ansvarar för hur åtalen utformas. Vid ett förberedelsesammanträde före åtalet kan också frågor om när försvaret ska komma in med synpunkter på förunder- sökningen behandlas. I första hand är det frågor som ska lösas genom kontakter mellan åklagaren och försvararen, t.ex. vid ett sär- skilt sammanträde enligt 23 kap. 18 § tredje stycket RB. Men vid behov kan den typen av frågor också hanteras inom ramen för tidiga förberedelsesammanträden med rätten. Att försvaret får till- räcklig tid att gå igenom förundersökningen är en viktig del i strävan efter att målet ska vara tillräckligt förberett inför huvudför- handlingen. Det gäller särskilt i de fall då det gäller särskilda tids- frister för när huvudförhandlingen ska påbörjas. Att den frågan kan tas upp vid ett sammanträde med rätten befäster bilden av att det är domstolen som styr över målets handläggning och är den som slutligt ansvarar för att målet kan avgöras på ett rättssäkert och effektivt sätt. För att det ska vara motiverat att hålla ett sammanträde innan åtalet väcks bör det krävas att det finns ett särskilt behov av en tidig förberedelse som gäller hur rättegången ska läggas upp. Det bör alltså framförallt röra sig om mål som kan förväntas bli mycket omfattande eller svåra att planera. Ett annat typexempel är när åklagaren överväger att väcka flera åtal och det med hänsyn till den förväntade omfattningen av rättegången finns ett behov av att tidigt överväga i vilken utsträckning flera åtal ska handläggas gemensamt. Frågor som har att göra med att klarlägga parternas ståndpunkter bör i första hand hanteras antingen genom förundersökningen eller genom förberedelse efter att åtalet väcks. Av naturliga skäl är det svårt för rätten att medverka i sådana diskussioner innan åklagaren slutligen utformat och väckt åtalet. Däremot kan formerna för den fortsatta förberedelsen i ett omfattande mål tas upp i ett samman- träde före åtalet. I praktiken bör det i första hand vara åklagaren eller en för- svarare som väcker frågan om ett förberedelsesammanträde ska hållas före åtalstidpunkten. I de fall rätten har varit involverat i målet tidigare, t.ex. genom häktningsförhandlingar, finns det dock möjligheter för rätten att ta upp behovet av ett tidigt sammanträde med åklagaren och försvaret. Av naturliga skäl måste rätten ta stor hänsyn till åklagarens och försvarets uppfattning om ett samman- träde bör hållas innan åtalet har väckts. Men det är rätten som ska ha det slutliga ansvaret för att besluta om och när ett sammanträde ska hållas. Bedömningen av om det är lämpligt och motiverat bör i hög grad bero på förhållandena i det enskilda fallet. förberedelsesammanträden innan åtalet har väckts anser vi därför inte att det finns skäl att föreslå en huvudregel om att sådana ska hållas i vissa fall. Det bör i stället klargöras att förberedelse- sammanträden får hållas innan åtalet har väckts om det finns ett särskilt behov av det med hänsyn till ett kommande måls för- väntade omfattning eller något annat skäl. När det gäller kallelse till ett sammanträde innan åtalet har väckts bör samma bestämmelser gälla som när sammanträdet hålls efter att åtalet väckts. Detsamma gäller förutsättningarna för att genomföra sammanträdet när någon som kallats uteblivit.