sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — I paragrafen anges att vad som gäller vid verkställighet av en svensk brottmålsdom även ska gälla efter ett förfarande som innebär att den utländska brottmålsdomen ersatts av en svensk brottmålsdom, om inte annat följer av lagen. Bestämmelsen, som motsvaras av 24 § första stycket IVL, behandlas i avsnitt 13.3.9. 15 § Beslut om anstånd eller avbetalning, som meddelats av behörig myndig- het i den andra staten innan framställningen gjordes, ska gälla vid verk- ställigheten. Om det under verkställigheten framkommer att bötesbeloppet eller, när förverkande avser betalningsskyldighet, beloppet till viss del har betalats eller verkställts i en annan stat, ska sätta ned beloppet. Paragrafen, som motsvaras delvis av 24 § tredje stycket IVL, be- handlas i avsnitt 13.3.9. Av första stycket följer att ska beakta beslut om anstånd eller avbetalning som meddelats i den andra staten innan framställningen. Den dömde kan frivilligt ha betalat av hela eller delar av be- loppet eller så kan viss verkställighet redan skett. Av andra stycket följer att , efter information om detta, ska räkna av ett lika stort belopp från vad som ska verkställas i . Till skillnad från har det inte någon betydelse om den dömde gjort betalningen efter det att framställningen om verkställighet delgavs honom eller henne. 16 § För överklagande av beslut i frågor som rör verkställighet gäller bestämmelserna i 18 kap. utsökningsbalken. Paragrafen innebär en upplysning om att reglerna i 18 kap. utsök- ningsbalken ska tillämpas när det gäller överklagande av Krono- fogdemyndighetens beslut i frågor som rör verkställigheten. Enligt 18 kap. utsökningsbalken får även tredje man som berörs av verk- ställigheten tillgång till rättsmedel. Bestämmelsen, som har utfor- mats med 3 kap. 16 § andra stycket lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen som förebild, behandlas i avsnitt 13.3.9. 17 § Verkställigheten ska upphöra om den andra staten meddelar att 1.den dömde har beviljats nåd eller amnesti, 2.den staten tagit upp den utländska brottmålsdomen till ny prövning, eller 3.det i den staten meddelats ett annat beslut, som enligt lagen i den staten medför att påföljden eller förverkandet inte längre får verkställas. I paragrafen anges fall där verkställigheten ska upphöra efter viss information från domslandet. Bestämmelsen motsvarar 24 § andra stycket IVL och har sin grund i bl.a. artikel 12 i brottmålsdoms- konventionen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.3.10. 18 § Värdet av det som drivits in med stöd av denna lag tillfaller staten. Regeringen får, efter överenskommelse med den andra staten, besluta om en annan fördelning. Paragrafen avser hur influtna medel m.m. som drivits in ska för- delas. Bestämmelsen, som delvis motsvaras av 36 § IVL, behandlas i avsnitt 13.3.11. Bestämmelsen är utformad med bl.a. 3 kap. 16 § lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen som förebild. 6 kap. Övriga bestämmelser 1 § Offentligt biträde ska i ett ärende enligt 2 kap. och 3 kap. förordnas för den dömde, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Paragrafen, som delvis motsvaras av 25 f § och 27 § IVL, behandlas i avsnitt 14.1. Enligt bestämmelsen ska som huvudregel offentligt biträde förordnas för den dömde i ett ärende om överförande av verk- ställighet av frihetsberövande påföljd enligt lagen. Om det kan an- tas att behov av biträde saknas bör dock förordnande inte ske. Ett sådant fall kan vara när den dömde samtycker till ett överförande och det för den behöriga myndigheten framstår som klart att ett överförande kan ske samt det inte heller i övrigt finns något behov av biträde. Närmare bestämmelser om offentligt biträde finns i lagen (1996:1620) om offentligt biträde och i förordningen (1997:405) om offentligt biträde. 2 § Framställning eller annan handling enligt denna lag som ska skickas till en annan stat, överlämnas till , som vidarebefordrar handlingen till behörig myndighet i den andra staten. Framställning eller annan handling enligt denna lag från en annan stat ska ges in till , som vidarebefordrar handlingen till be- hörig myndighet i . Handlingar enligt första och andra styckena får skickas direkt till behörig myndighet som finns utomlands eller i om det följer av en internatio- nell överenskommelse som är bindande för . Paragrafen behandlar kommunikationsvägar enligt lagen och mot- svaras delvis av 8 § första stycket, 25 a § tredje stycket, 28 § och 34 a § fjärde stycket IVL. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.7.1. Av första stycket följer att Kriminalvården, och har att överlämna en framställning eller annan handling som ska skickas till en annan stat till Justitie- departementet. har sedan att vidarebefordra handlingen till den andra staten. Enligt andra stycket ska en fram- ställning eller annan handling från en annan stat ges in till Justitie- departementet som vidarebefordrar handlingen till Kriminalvården, eller . Att det är Justitie- departementet som är behörig att ta emot och sända framställ- ningar enligt lagen överensstämmer med vad som gäller enligt de olika överenskommelser som omfattas av lagen och av de för- klaringar som lämnats av . I tredje stycket ges en möjlighet att tillämpa direktkommunikation om det är tillåtet enligt den internationella överenskommelse som tillämpas i ärendet. En sådan möjlighet finns t.ex. i artikel 15.1 i brottmålsdomskonventionen. 3 § Den behöriga myndighet som handlägger ett ärende om överförande av verkställighet enligt 2–5 kap. får, om det föreligger synnerliga skäl, med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för avgörande. Paragrafen avser en möjlighet för Kriminalvården, och att överlämna ett ärende till rege- ringen för avgörande. Bestämmelsen, som delvis motsvaras av 26 § första stycket och 34 a § tredje stycket IVL, behandlas i avsnitt 10.6. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas endast i undantagsfall om det finns synnerliga skäl. Det kan vara fråga om fall när det av utrikes- eller säkerhetspolitiska skäl, med hänsyn till mellanstatliga relationer eller mot bakgrund av brottets karaktär finns skäl att göra en diskretionär prövning som lämpligen görs av regeringen och inte av en förvaltningsmyndighet. möjlighet och inte en skyldighet för den behöriga myndigheten att överlämna ett ärende. Samråd kan behöva hållas med regerings- kansliet innan ett överlämnande. Överlämnandet ska ske tillsammans med ett eget yttrande. I den mån regeringens beslut innebär att en framställning om överförande av verkställighet ska göras till en annan stat eller att verkställighet av en utländsk brottmålsdom ska ske i , har den behöriga myndigheten att därefter vidta de ytterligare åtgärder som krävs enligt lagen. Överklagande av Kriminalvårdens och beslut 4 § Kriminalvårdens och beslut enligt 2 kap. 9 och 10 §§ samt 3 kap. 13 § får överklagas till . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.4, 14.2.1 och 25. Enligt paragrafen får vissa av Kriminalvårdens och Socialstyrel- sens slutliga beslut överklagas. Detta avser beslut enligt 2 kap. 9 § om en svensk brottmålsdom ska verkställas i en annan stat och beslut om återkallelse på grund av ändrade förhållanden enligt 2 kap. 10 §. Vidare avses beslut om en utländsk brottmålsdom ska verkställas i enligt 3 kap. 13 §. I ett sådant beslut kan ingå meddelade föreskrifter eller ställningstagande om överlämnande för påföljdsomvandling. Ett överklagande ska ske till tings- rätt. I förvaltningslagen (1986:223) finns närmare bestämmelser om hur ett överklagande ska gå till och om myndighetens handläggning av ett överklagande. 5 § För rättens prövning gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av denna lag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.2.1. I paragrafen anges att ärendelagen gäller för rättens prövning, om inget annat anges i denna lag. Detta innebär bl.a. att Kriminal- vården eller blir motpart i rätten. 6 § beslut enligt 5 kap. 9 § andra stycket får över- klagas av den mot vilken beslutet gäller till den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklagande av be- slut. Överklagandet ska göras skriftligen och ges in till från den dag då den mot vilken beslutet gäller fick del av beslutet. Ett överklagande som inte har kommit in i rätt tid ska avvisas av Krono- fogdemyndigheten. Om överklagandet har kommit in till tingsrätten inom tiden för överklagande, ska den omständigheten att överklagandet har kommit in till först därefter inte föranleda att det avvisas. Om överklagandet inte avvisas, ska myndigheten sända det och övriga hand- lingar i ärendet till tingsrätten. I paragrafen regleras förutsättningarna för överklagande av Krono- fogdemyndighetens beslut om att en utländsk brottmålsdom om böter eller förverkande ska verkställas i . Bestämmelsen, som behandlas i avsnitt 14.2.2, har utformats med 3 kap. 14 § lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverk- ande inom Europeiska unionen som förebild. Se även avsnitt 10.2.2 och 10.4. Ett beslut om verkställighet i av en utländsk brottmåls- dom om böter eller förverkande kan enligt första stycket överklagas av den mot vilket beslutet gäller. Ett överklagande ska ske till den domstol som är behörig i fråga om överklagande av Kronofogde- myndighetens beslut. Bestämmelsen reglerar vidare hur ett över- klagande ska ske och vilka tidsfrister som gäller. Tidsfristen börjar löpa den dag då den som beslutet avser har delgetts beslutet. prövar enligt andra stycket om ett över- klagande har kommit in i rätt tid. Detta gäller även om överklag- andet sänts direkt till tingsrätten. Har överklagandet kommit in för sent ska det avvisas. Överklagandet ska dock inte anses ha kommit in för sent om det har sänts direkt till tingsrätten inom tidsfristen. När har tagit ställning till att överklag- andet har kommit in ska myndigheten sända överklagandet tillsammans med övriga handlingar i ärendet till behörig domstol. 7 § För rättens prövning gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av denna lag. Innan rätten avgör ett ärende ska Kronofogde- myndigheten ha getts tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen, som har sin förebild i 3 kap. 16 § första stycket lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen, behandlas i avsnitt 14.2.2. I paragrafen anges att ärendelagen gäller för rättens prövning, om inte annat anges i denna lag. Detta innebär bl.a. att Krono- fogdemyndigheten blir motpart i rätten. I bestämmelsen tydliggörs att alltid ska ges tillfälle att yttra sig innan rätten meddelar beslut. 8 § Ska en frihetsberövande påföljd, böter eller förverkande, som utdömts i en annan stat verkställas i enligt denna lag, får åtal för gärning, som påföljden avser, inte i något fall väckas här i landet. Paragrafen avser åtalsförbud för en gärning som omfattas av en utländsk brottmålsdom som ska verkställas i . Bestämmelsen, som motsvarar 38 § IVL, behandlas i avsnitt 14.3. Transport av den dömde 9 § Om en svensk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd ska verkställas utomlands, ska Kriminalvården se till att den dömde förs till den stat där på- följden ska verkställas. Om en utländsk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd ska verkställas i , ska Kriminalvården se till att den dömde förs hit. Vid verkställighet enligt första och andra styckena får Kriminalvården be- gära hjälp av polismyndigheten. Vid verkställighet enligt första stycket får polismyndigheten, om det är nöd- vändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den dömde, dock längst . Paragrafen behandlar ansvaret för att se till att transporter av dömda sker från och till . Bestämmelsen, som delvis motsvaras av 22 § IVF, behandlas i avsnitt 11.8 och 12.8. I första stycket anges att Kriminalvården ska se till att en dömd person som enligt lagen ska verkställa en svensk brottmålsdom om frihetsberövande påföljd i en annan stat förs dit. I fall där påföljden avser överlämnande till rättspsykiatrisk vård ska Detta regleras i förordning. Överförande av den dömde regleras i 2 kap. 13 §. Det normala är i praktiken att den andra staten hämtar den dömde vid t.ex. en flygplats i . Kriminalvårdens roll blir då att samråda med myndigheterna i den andra staten för att planera transporten. I andra stycket anges att Kriminalvården ska se till att en dömd person som ska verkställa en utländsk brottmålsdom om frihets- berövande påföljd i förs hit. Även i dessa fall ska samråd ske med myndigheterna i den andra staten beträffande hur trans- porten ska gå till. Av tredje stycket framgår att Kriminalvården vid verkställighet får begära hjälp av polismyndigheten. I fjärde stycket anges att polismyndigheten under vissa omstän- digheter får omhänderta och ta den som ska överföras i förvar. Tillstånd till transport genom 10 § Begärs tillstånd till transport genom av en dömd person som enligt bestämmelser i en internationell överenskommelse som är bindande för ska föras till en annan stat för verkställighet av påföljd för brott eller för förhandling med anledning av framställning om sådan verkställighet, ska , om det inte finns synnerliga skäl, bevilja sådant tillstånd och ange under vilka villkor transporten får ske. Har tillstånd meddelats enligt första stycket får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som överförs, dock längst . För flygtransport utan planerad mellanlandning i krävs inte något tillstånd enligt första stycket. Om en oplanerad mellanlandning sker, får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genom- föras, omhänderta och ta i förvar den som överförs, dock längst till dess en be- gäran om tillstånd till transport har prövats. Om tillstånd till transport inte begärs från landningen, ska personen friges. I paragrafen regleras frågan om transport genom av en person som ska överföras från en stat till en annan stat för verk- ställighet (s.k. transitering). Bestämmelsen, som delvis motsvaras av 40 § IVL, behandlas i avsnitt 14.4. Bestämmelsen grundar sig på artikel 13 i brottmålsdomskonventionen, artikel 16 i överförande- konventionen, artikel 8 i avtal med och artikel 16 i avtal med . I förhållande till nuvarande reglering har beslutanderätten i fråga om transitering överförts från chefen för till . Av första stycket framgår att , efter begäran från en konventionsstat, ska lämna tillstånd till transport genom med de förutsättningar som ska gälla för transiteringen, om det inte finns synnerliga skäl däremot. Med synnerliga skäl avses närmast fall då det skulle framstå som stötande att medge transitering av en svensk medborgare. Enligt andra stycket får den polismyndighet som tar hand om transiteringen ta den som transiteras i förvar om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras. Denna bestämmelse är en nyhet i förhållande till gällande rätt. Av tredje stycket framgår att tillstånd inte behövs för flygtrans- port utan planerad mellanlandning i . Tillstånd krävs emel- lertid vid en oplanerad mellanlandning. Regleringen är ny i förhåll- ande till gällande rätt och bygger delvis på den reglering som före- slås i lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Särskilda bestämmelser om förfarandet vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen Förfarandet vid verkställighet i av en utländsk brottmålsdom 1 § När en framställning om verkställighet i av en utländsk brott- målsdom enligt 3 kap. eller 5 kap. grundar sig på brottmålsdomskonventionen, ska den behöriga myndigheten, efter en kontroll av att framställningen är fullständig, överlämna denna till åklagarmyndigheten för vidare handlägg- ning. I paragrafen framgår att det finns särskilda bestämmelser om för- farandet när en framställning om verkställighet av en utländsk brott- målsdom grundar sig på brottmålsdomskonventionen. Bestämmel- sen behandlas i avsnitt 14.5. Av bestämmelsen framgår att Kriminalvården, eller , när en framställning grundar sig på brottmålsdomskonventionen, ska överlämna denna till åklagarmyn- digheten för vidare handläggning. Myndigheten har att dessför- innan kontrollera att framställningen är fullständig och att i före- kommande fall begäran in komplettering från den andra staten enligt 3 kap. 8 § eller 5 kap. 6 §. Om framställningen bedöms vara så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan, får myndigheten enligt 3 kap. 9 § eller 5 kap. 7 § avslå framställningen. Myndigheten ska i övrigt inte göra någon prövning av framställningen. 2 § Behörig domstol i ärenden och mål enligt detta kapitel är . I paragrafen anges att är behörig domstol i ärenden och mål enligt kapitlet. Detta överensstämmer med vad som gäller . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 25. 3 § Åklagaren ansöker om rättens prövning av framställningen, om inte annat följer av 13–18 §§. För rättens handläggning ska i tillämpliga delar gälla bestämmelser om rättegång i brottmål, om inte annat följer av denna lag. Avser framställningen förverkande som angår någon annan än den dömde, ska särskild talan föras mot honom eller henne, om han eller hon inte hörts i den utländska rättegången. För sådan talan gäller i tillämpliga delar reglerna i om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter. Rättens avgörande sker genom dom. Paragrafen motsvarar 9 § första stycket IVL. Vissa språkliga och redaktionella ändringar har gjorts. 4 § Vid förhandling i mål om verkställighet av en utländsk brottmålsdom ska den dömde höras personligen, om han eller hon begär det. Är den dömde berövad friheten i den stat där domen meddelats, får dock förhandlingen äga rum i den dömdes frånvaro, även om han eller hon begärt att bli hörd per- sonligen. Paragrafen motsvarar 9 § andra stycket IVL. Vissa språkliga änd- ringar har gjorts. 5 § Rätten prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda. Om det inte finns hinder mot verkställighet här i landet, bestämmer rätten, med iakttagande av 6–9 §§, ny påföljd enligt vad i svensk lag är föreskrivet om påföljd för motsvarande brott. Ny prövning av frågan om den dömde är skyldig till brottet får inte ske. Har förhandling i saken enligt 4 § ägt rum i den dömdes frånvaro, får ny påföljd inte bestämmas förrän den dömde varit i tillfälle att bli personligen hörd i rätten. Paragrafen motsvaras delvis av 10 och 11 §§ IVL. Rätten har att pröva de förutsättningar som gäller för ett överförande enligt 3 kap. eller 5 kap samt att bedöma om omständigheterna är sådana att det föreligger hinder mot verkställighet i enligt vad som anges i 3 kap. eller 5 kap. Vissa språkliga och redaktionella ändringar har vidare gjorts. 6 § Avser den utländska brottmålsdomen frihetsberövande påföljd får rätten inte bestämma strängare påföljd än i denna dom. Detta gäller även om den utdömda påföljden är lindrigare än den lindrigaste påföljd som enligt svensk lag kan följa på brottet eller brotten. Avser den utländska brottmålsdomen böter, bestämmer rätten, med tillämp- ning av den växelkurs som gäller vid tiden för beslutet, ett bötesbelopp som i svenska kronor motsvarar beloppet av böterna. Är i svensk lag för motsvar- ande brott föreskrivet penningböter, får dock inte bestämmas ett högre bötes- belopp än fyratusen, eller om påföljden avser flera brott, . Är i svensk lag inte föreskrivet svårare straff än böter, får inte bestämmas ett högre bötesbelopp än etthundrafemtiotusen, eller om påföljden avser flera brott, . Paragrafen motsvarar 12 § IVL. Vissa språkliga ändringar har gjorts. 7 § Vid bestämmande av påföljd enligt 6 § ska, i den mån det kan ske, den dömde tillgodoräknas dels vad han eller hon kan ha utstått av den påföljd som utdömts genom den utländska domen för brott som omfattas av fram- ställningen, dels tid som han eller hon med anledning av sådant brott varit anhållen eller häktad i den andra staten eller i . Därvid får bestämmas lindrigare straff än för gärningen är stadgat eller påföljd helt efterges. Paragrafen motsvarar 13 § IVL. Vissa språkliga ändringar har gjorts. 8 § Har genom den utländska brottmålsdomen visst belopp i pengar eller värdet av viss egendom förklarats förverkat, bestämmer rätten, med tillämp- ning av den växelkurs som gäller vid tiden för beslutet, ett motsvarande be- lopp i svenska kronor. Om förverkandebeloppet uppenbarligen överstiger det belopp som skulle ha förverkats enligt svensk lag om rättegången ägt rum i , får rätten sätta ned beloppet i motsvarande mån. Har ett föremål förklarats förverkat, får rätten förklara föremålet för- verkat endast om det kunnat förklaras förverkat enligt svensk lag i en rätte- gång i . Angår förverkandet någon annan än den dömde, får rätten besluta om förverkande endast om förverkande hade kunnat ske enligt svensk lag i en rättegång i . Paragrafen motsvarar 14 § IVL. Vissa språkliga ändringar har gjorts. 9 § Vid tillämpning av bestämmelser i mål som avses i 3 § bedöms frågan, vilket straff som är stadgat för eller kan följa på visst brott, enligt svensk lag. Utgör den utdömda påföljden endast böter, ska dock inte i något fall svårare straff än böter anses kunna följa på brottet. Paragrafen motsvarar 15 § IVL. Vissa språkliga ändringar har gjorts. 10 § får, i stället för att ansöka hos rätten enligt 3 § första stycket, själv pröva en framställning som avser böter eller förverkande och utfärda strafföreläggande för det brott som påföljden avser. I fråga om ett strafföreläggande som utfärdas med stöd av första stycket gäller 48 kap. i tillämpliga delar. Bestämmelserna i 5 §, 6 § andra stycket och 7–9 §§ denna lag ska också tillämpas. Godkänns inte strafföreläggande som utfärdats enligt första stycket, an- söker åklagarmyndigheten enligt 3 § första stycket. Paragrafen motsvarar 16 § IVL. Vissa språkliga ändringar har gjorts. 11 § Vid en framställning som grundar sig på brottmålsdomskonventionen, eller om den dömande staten meddelar att den avser att göra en sådan fram- ställning, får åklagarmyndigheten anhålla den dömde, om det enligt svensk lag kan följa fängelse eller däröver för brott motsvarande den gärning påföljden avser och det finns risk för att den dömde ska avvika eller, då fråga är om utevarodom, att han eller hon undanröjer bevis. På ansökan av åklag- are kan rätten under motsvarande förutsättningar besluta om häktning av den dömde eller om reseförbud eller anmälningsskyldighet. Reseförbud eller anmälningsskyldighet får beslutas, även om det svåraste straff som enligt svensk lag kan följa på motsvarande brott är lindrigare än fängelse . Obe- roende av brottets beskaffenhet får den dömde anhållas, häktas eller under- kastas reseförbud eller anmälningsskyldighet, om han eller hon saknar hem- vist i och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från landet undandrar sig påföljd. Paragrafen motsvarar 17 § första stycket IVL. Vissa språkliga änd- ringar har gjorts. 12 § I fråga om anhållande, häktning, reseförbud och anmälningsskyldighet enligt 11 § tillämpas 24 kap. 4–24 §§ och 25 kap. 2–9 §§ , om inte annat framgår av denna lag. Ett beslut om anhållande eller häktning ska hävas senast när den sammanlagda tid den dömde varit berövad friheten i den andra staten och här i med anledning av det eller de brott fram- ställningen om verkställighet avser uppgår till den tid som bestämts för fri- hetsberövande påföljd för brottet eller brotten i den utländska brottmåls- domen. I fall då den dömde anhållits eller häktats innan framställning om verkställighet gjorts, ska beslutet om anhållande eller häktning hävas för frihetsberövandet, om inte framställning om verk- ställighet gjorts före utgången av . Paragrafen motsvarar 17 § andra stycket IVL. Vissa språkliga änd- ringar har gjorts. Förfarandet vid verkställighet i av en utländsk utevarodom 13 § Grundas en framställning om verkställighet i av en utländsk utevarodom, som inte meddelats efter talan av den dömde, på brottmåls- domskonventionen, tillämpas 14–18 §§.