sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — För att en sådan lag ska vara godtagbar bl.a. ur ett grundlagsper- spektiv måste den innehålla vissa grundläggande rättssäkerhetsga- rantier. Till dessa hör en begränsning av förbudet såväl i tiden som geografiskt, krav på delgivning, förbud mot diskriminering och en möjlighet att få förbudet rättsligt prövat. Eftersom regleringen är avsedd att kunna leda till straffsanktion bör förbud inte kunna meddelas någon som inte är straffmyndig. En sådan lag skulle med den utgångspunkten kunna utformas ungefär enligt följande. 1 § Den som äger eller förestår en rörelse som från fast lokal bedri- ver försäljning riktad mot allmänheten får förbjuda en person som är att vistas i lokalen. Ett sådant förbud ska grundas på att personen vid upprepade tillfällen har 1.gjort sig skyldig till tillgrepp i lokalen, eller 2.uppträtt kraftigt störande mot personal eller andra närvarande i lokalen. 2 § Ett förbud får utfärdas endast om skälen för förbudet uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den som förbudet riktas mot. Ett förbud får inte innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande. 3 § Ett förbud får gälla högst och enbart avse en viss utpekad lokal. Förbudet får förlängas med högst i taget, om den som förbudet gäller har brutit mot detta vid flera till- fällen eller om det finns andra särskilda skäl för det. Förbudet kan när som helst upphävas av den som har meddelat det. 4 § Förbudet ska vara skriftligt. Skälen för förbudet ska framgå av beslutet. Förbudet gäller först när beslutet har delgetts den berörde enligt reglerna om stämningsmannadelgivning i delgivningslagen (2010:1932). 5 § Meddelas ett förbud får den mot vilken förbudet gäller ansöka hos åklagare om att förbudet upphävs. Förbudet gäller oberoende av att prövning begärts. Bifalls ansökan ska åklagaren undanröja förbudet. Om ansökan inte bifalls får den mot vilken förbudet gäller skriftligen överklaga åklagarens beslut hos den tingsrätt inom vars domkrets förbudet har meddelats. Överklagandet ska ges in till åklagaren. Vid överklagande gäller lagen (1996:242) om domstols- ärenden, om inte annat sägs i denna lag. 6 § Åklagaren är den enskildes motpart vid handläggningen i dom- stol. 7 § Hovrättens beslut får inte överklagas av enskild part. Hovrätten får dock tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning om tillstånd ska ges enligt 54 kap. 10 § första stycket . 8 § Den som bryter mot ett förbud enligt denna lag döms för över- trädelse av tillträdesförbud till böter eller fängelse . 16Konsekvenserna av utredningens förslag Utredningens bedömning: Förslagen medför inte några ökade kostnader för rättsväsendet som inte ryms inom de befintliga anslagen. Skälen för utredningens bedömning: Förslaget om kriminali- sering av identitetsintrång kommer, särskilt inledningsvis, att med- föra vissa ökade kostnader för de brottsbekämpande myndighet- erna och för domstolarna. Kostnaderna består i brottsanmälningar, brottsutredningar och kostnader för lagföring. I de flesta fall kom- mer dock sådana brott inte att förekomma ensamma utan utgöra led i annan brottslighet, framför allt bedrägeri, och utredas tillsam- mans med det brottet. Därmed kan straffbestämmelsen om identi- tetsintrång i sig inte förväntas kräva särskilt omfattande arbets- insatser. Det bör också framhållas att redan det faktum att identi- tetsintrång kriminaliseras sannolikt kommer att leda till en viss minskning av förfarandet, eftersom risken för straffpåföljd verkar avhållande i sig. Fler lagföringar påverkar även domstolarna, men i den mån identitetsintrång bara ingår som en del i annan brottslighet blir för- ändringarna marginella. Den som drabbas av ett identitetsintrång, och därmed får ställning som målsägande, kommer i de flesta fall inte att ha behov av ett målsägandebiträde. Förslaget bör därför inte medföra ökade kostnader för ersättning till målsägandebiträ- den. Konsekvenserna av utredningens förslag Förslaget om ett särskilt brott – grovt fordringsbedrägeri – för vissa gärningar som redan nu är kriminaliserade som bedrägeri innebär stora förbättringar för de brottsbekämpande myndighet- erna. Utredningarna av sådana brott kommer inte att ta lika och även i övrigt bli betydligt mindre resurskrävande. Rättegång- arna kan också förväntas bli kortare. Den tid som misstänkta och tilltalade behöver vara frihetsberövade kan därmed förkortas påtag- ligt. Den nya straffbestämmelsen kan också förväntas leda till att fler brottsoffer blir villiga att bidra till utredningen, eftersom det sällan kommer att krävas mer än att de skickar in den bluffaktura de har mottagit och eventuellt besvarar vissa standardfrågor. Förbättrad anmälningsbenägenhet kan i sin tur leda till en ökad kännedom hos polisen om omfattningen av denna typ av brottslighet och bättre möjligheter att ingripa tidigt mot brotten. Det kommer alltjämt att krävas kontakt med mottagare av betalningsuppmaningar och lik- nande meddelanden, för att utreda om de har lidit någon skada. I många fall kommer dock mottagarna av betalningsuppmaningarna inte att vara målsägande, vilket leder till förenklingar både hos poli- sen, åklagarna och vid handläggningen i domstol. Även domstolarna påverkas positivt av den nya straffbestäm- melsen genom att det inte kommer att krävas lika omfattande muntlig bevisning som vid åtal enligt de vanliga bestämmelserna om bedrägeri. Rättegångarna kan således bli fler, men inte alls lika omfattande som . De nya brotten kan även leda till att enskilda i större utsträck- ning vänder sig till polis och åklagare för att få hjälp och råd om hur de ska gå till väga för att minska skadeeffekterna av ett identi- tetsintrång. För polisen är det en viktig uppgift att tillsammans med bl.a. branschorganisationer för företagare se till att det finns lämpliga forum för att hantera behoven av upplysningar. Sammanfattningsvis förväntas förslagen om nya straffbestäm- melser leda till fler brottsanmälningar men en effektivare lagföring. Fler personer kommer att lagföras och dömas till längre fängelse- straff. Det bör dock framhållas att de företrädare för rättsväsendet som utredningen har talat med har betonat bristen på resurser . Om det inte finns tillräckliga resurser hos polis och åklagare att utreda de nya brott som anmäls och lagföra gärningsmännen för dessa, och hos domstolarna att hantera rättegångarna uteblir de förvän- tade positiva effekterna. Konsekvenserna av utredningens förslag Lagförslagen i övrigt innebär att reglerna om förmögenhetsbrott förenklas och förtydligas. Att de blir enklare att tillämpa bör leda till en allmän effektivisering, framför allt för polisen och åklagar- väsendet. Det något utvidgade tillämpningsområdet för energistöld och den ändrade regeln för åtalsprövning vid vissa grova brott be- döms inte påverka lagföringen i någon större utsträckning. Ett ökat antal lagföringar kommer, i den mån de resulterar i annan påföljd än böter, att innebära ökade kostnader för Kriminal- vården. kommer häktningstiderna att blir kortare. Det är svårt att uppskatta i vilken utsträckning lagföringarna kommer att leda till fängelse- eller frivårdspåföljder. Det är därför inte möjligt att med någon större tillförlitlighet beräkna vilka kostnader som kommer att uppstå för Kriminalvården eller när de kommer att uppstå. Utredningen gör dock bedömningen att de ekonomiska konsekvenserna för Kriminalvården inte blir mer omfattande än att de ryms inom nuvarande budgetramar. Förslagen om straffskärpningar och om tydligare regler för när förmögenhetsbrott bör bedömas som grova brott kan förväntas leda till att högre straff döms ut för vissa brott, vilket också påver- kar Kriminalvården. Även det bör rymmas inom befintliga anslags- ramar. Den nya lagstiftningen kommer också inledningsvis att medföra vissa kostnader för information, utbildning och andra liknande insatser framför allt hos polisen och åklagarväsendet. Dessa är inte mer omfattande än att de kan hanteras inom ramen för befintliga anslag. För (Brå) kan förslagen om nya och ändrade brott och brottsbenämningar inledningsvis medföra en marginell merkostnad, eftersom nya brottskoder kommer att behöva införas. Sammantaget gör utredningen bedömningen att den kostnads- ökning som genomförandet av förslagen kommer att medföra till stor del kompenseras av de besparingar som förslagen också med- för i form av enklare och effektivare brottsutredningar och mer begränsade rättegångar. De eventuella kostnadsökningar som för- slagen kan leda till blir i vart fall inte mer omfattande än att de ryms inom myndigheternas nuvarande budgetramar. Konsekvenserna av utredningens förslag 16.1.2Konsekvenser för företag och enskilda Utredningens bedömning: Den nya bestämmelsen om grovt fordringsbedrägeri kan förväntas leda till minskad brottslighet i form av bluffakturor och att kostnaderna för företag och en- skilda därigenom minskar. Skälen för utredningens bedömning: Den avhållande effekt som förslagen om grovt fordringsbedrägeri och identitetsintrång kan förväntas få påverkar både företag och enskilda positivt. Regler som gör det svårare att undkomma straff för bedrägerier med bluffakturor kommer att underlätta särskilt för ensamföretagare och andra som bedriver verksamhet i begränsad omfattning. Nya och tydligare regler underlättar också kontakterna med polisen och rättsväsendet i övrigt. En annan positiv effekt av förslaget om grovt fordringsbedrägeri är att brottsoffren inte i samma utsträckning som behöver avsätta tid för att delta vid förhör vid utredning och lagföring av brotten. Det gäller i stor utsträckning även motta- gare som är målsägande och har ett enskilt anspråk. Förslaget kan därmed förväntas leda till att inte bara de ekonomiska förlusterna som betalning av bluffakturor medför minskar utan att också andra kostnader som kan uppstå för företag och enskilda i samband med brottsutredning och lagföring blir lägre. 16.2Konsekvenser för brottsligheten och för det brottsförebyggande arbetet Utredningens bedömning: Kriminaliseringen av identitetsin- trång och en särskild straffbestämmelse som tar sikte på vissa systematiska bedrägerier bör leda till minskad brottslighet. Skälen för utredningens bedömning: En ändrad eller utvidgad kriminalisering av något som är ett faktiskt samhällsproblem med- för en avhållande effekt som i sig är positiv. Särskilt i de fall där straffbestämmelsen tar sikte på brottslighet som drivs av ekono- miska motiv kan en modern och effektiv strafflagstiftning få snabb effekt. Högre straff bör också ha en avhållande effekt. Bestämmelsen om grovt fordringsbedrägeri kan också förväntas leda till att både företag och enskilda får sin uppmärksamhet fäst på Konsekvenserna av utredningens förslag att vissa förfaranden är brottsliga och därmed inte i samma ut- sträckning som låter sig luras av bluffakturor och liknande meddelanden. Detta, i kombination med en effektivare lagföring och högre straff, gör det mindre lönsamt och mer riskabelt för gär- ningsmännen att ägna sig åt denna typ av brott. bör för- slaget därmed leda till minskad brottslighet. Även kriminaliseringen av olovligt utnyttjande av annans iden- titetsuppgifter kan förväntas dels verka avhållande, dels skapa en ökad medvetenhet hos allmänheten om brotten, vilket i sig kan leda till att färre personer drabbas. En ökad anmälningsbenägenhet kan, som tidigare nämnts, leda till en ökad kännedom om brottsligheten. Detta kan i sin tur ge positiva effekter i form av bättre möjligheter att förebygga brott. Varje förändring som innebär något som inte var straff- belagt, eller som bara utgjorde en del av ett annat brott, påverkar brottsstatistiken och leder till att brottsligheten blir synlig. Regeln om identitetsintrång kommer därmed automatiskt att leda till en viss ökning av brottsligheten statistiskt sett. Antalet bedrägerier med hjälp av bluffakturor kan också förväntas öka statistiskt sett. Utredningens bedömning: Förslagen förväntas inte få några andra konsekvenser. Skälen för utredningens bedömning: Förslagen får inte några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen eller för anslutning till Europeiska unionen och inte heller några ekono- miska konsekvenser för kommuner och landsting. Förslagen får inte några konsekvenser för jämställdheten eller andra sådana kon- sekvenser som avses i 7 § förordningen (2007:1244) om konsekvens- utredning vid regelgivning. Utredningens förslag: Ändringarna ska träda i kraft . Skälen för utredningens förslag: Förslagen innebär bl.a. att ett nytt brott, identitetsintrång, införs i . Det är viktigt att det skydd för enskilda som den nya bestämmelsen avser att skapa kommer till stånd så fort som möjligt, särskilt mot bakgrund av att så många drabbas. Vidare föreslår utredningen att vissa redan krimi- naliserade gärningar kan lagföras som ett nytt brott, grovt ford- ringsbedrägeri, om de begås i stor omfattning och totalt avser ett högt värde. Syftet är att väsentligt förbättra möjligheterna för de brottsbekämpande myndigheterna att ingripa mot och lagföra de som ägnar sig åt omfattande och systematiska bedrägerier. Även detta är en förändring som bör komma till stånd så fort som möjligt, för att underlätta för de brottsbekämpande myndigheterna att på ett effektivare sätt ta sig an dessa brott. Utredningens övriga för- slag innebär förenklingar, förtydliganden och i viss utsträckning, straffskärpningar. De åtgärderna är också angelägna. Utredningen anser således att samtliga ändringar bör träda i kraft . Utredningens bedömning: De föreslagna lagändringarna kräver inga särskilda övergångsbestämmelser. Skälen för utredningens bedömning: Ny strafflagstiftning får inte ges retroaktiv verkan. Enligt 2 kap. 10 § regeringsformen får ingen dömas till straff eller annan brottspåföljd för en gärning som inte var belagd med straff när den begicks. Ingen får heller dömas till svårare brottspåföljd för gärningen än den som var föreskriven då. En motsvarande reglering finns i artikel 7 i , som gäller som svensk lag. Om annan lag gäller när dom meddelas, ska enligt 5 § lagen (1964:163) om införande av den lagen tillämpas om den leder till frihet från straff eller lindrigare straff. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs därför inte för de föreslagna straffbestämmelserna i 4 kap. 9 d, 9 kap. 3 a eller 12 kap. 2 a §. De nya straffbestämmelserna ska alltså endast tilläm- pas på brott som begås efter ikraftträdandet. Detsamma gäller den förändring av straffansvaret för ringa brott som blir följden av utred- ningens förslag om att slå samman brotten olovlig kraftavledning och olovlig avledning av värmeenergi till ett nytt brott, energistöld. Inte heller de övriga ändringarna kräver några övergångsbestäm- melser. Förslagen om straffskärpningar för vissa brott ska, som framgått, inte heller tillämpas på brott som har begåtts före ikraft- trädandet. När det gäller utredningens förslag om att vissa omständigheter särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett förmögenhetsbrott är grovt finns det inget som hindrar att sådana hänsyn tas även beträffande brott som ligger före ikraftträdandet, eftersom det i de fall där det redan anges försvårande omständigheter inte är en uttömmande uppräkning och det beträffande övriga brott alltid ankommer på domstolen att värdera betydelsen av försvårande omständigheter i det enskilda fallet. 18.1Förslaget till lag om ändring i 4 b § Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 7.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 8.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 9.ringa skadegörelse enligt 12 kap. 2 §, eller 10.överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fäng- else i högst . I paragrafen, som straffbelägger olaga förföljelse, hänvisas till en rad andra straffbestämmelser i balken. I punkten 9 har brottsbe- nämningen på den lindrigare formen av skadegörelse ändrats till ringa skadegörelse i konsekvens med ändringen i 12 kap. 2 §. 9 d § Den som genom att olovligen använda en annan persons identitetsupp- gifter utger sig för att vara honom eller henne och därigenom ger upphov till skada eller olägenhet för den vars identitetsuppgifter används, döms för identi- tetsintrång till böter eller fängelse i högst . Genom paragrafen, som är ny, straffbeläggs som identitetsintrång att någon olovligen använder en annan persons identitetsuppgifter och utger sig för att vara den personen, om förfarandet medför skada eller olägenhet för den vars identitetsuppgifter används. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.8. Den brottsliga handlingen består i att använda en annan persons identitetsuppgifter på visst sätt. Det spelar för straffansvar ingen roll i vilket sammanhang uppgifterna används. Det kan vara vid ett personligt sammanträffande, via telefon, skriftligen eller på något annat sätt. Endast fysiska personers identitetsuppgifter skyddas av bestämmelsen. Straffbestämmelsens syfte är att skydda fysiska personer mot det intrång i den personliga sfären som olovligt användande av deras identiteter utgör. En grundläggande förutsättning för straff- ansvar är därför att den person vars identitetsuppgifter använts är i livet. Identitetsuppgifter som tillhört en person som var avliden redan då gärningen utfördes omfattas inte av straffansvaret. Med identitetsuppgifter avses i första hand en persons fullstän- diga namn och personnummer eller samordningsnummer. Även kombinationen av t.ex. en persons för- eller efternamn och post- eller e-postadress eller liknande uppgifter kan utgöra identitets- uppgifter. Det som är avgörande är om uppgifterna ensamma eller tillsammans är tillräckligt unika för att identifiera en viss fysisk person. Förväxlingsrisken är alltså en avgörande faktor för att det ska vara fråga om ett identitetsintrång. Ett fotografi kan i vissa fall, tillsammans med andra uppgifter som t.ex. hela eller delar av den verkliga personens namn eller adressuppgifter, också vara identi- tetsuppgifter i paragrafens mening. Däremot är ett fotografi av en verklig person som används tillsammans med uppdiktade namn- och adressuppgifter inte en identitetsuppgift i den mening som avses här. Med att användningen ska vara olovlig avses att den varken ska vara tillåten enligt någon författning eller genom samtycke av den person vars identitetsuppgifter används. Från straffansvar utesluts därmed användning av annans identitetsuppgifter om den vars identitetsuppgifter används är införstådd med användandet. Ett exempel kan vara att någon lånar en annan persons legitimations- handling för att utnyttja att den senare har uppnått den ålder som krävs för att få tillgång till något. Den som uppsåtligen använder sig av en annan persons identitet med dennes godkännande kan i vissa fall göra sig skyldig till missbruk av urkund enligt 15 kap. 12 § eller annat brott, men inte till brott enligt förevarande paragraf. För straffansvar krävs att gärningsmannen uppsåtligen utger sig för att vara den person som identitetsuppgifterna avser. Att t.ex. använda sitt eget namn i kombination med en annan persons adress eller fotografi faller därmed utanför straffbestämmelsens tillämp- ningsområde. För straffansvar krävs vidare att gärningen har medfört skada eller olägenhet för den vars personuppgifter olovligen använts. Därigenom utesluts från straffansvar harmlösa förfaranden, exem- pelvis att parodiera en annan person eller att på liknande sätt utge sig för att vara en annan person i fall där det inte finns någon för- växlingsrisk. Med skada avses ekonomisk skada. Med olägenhet avses bl.a. praktiska besvär med att bestrida betalningsansvar för varor som någon annan har beställt eller att kontakta myndigheter, företag eller privatpersoner för att göra klart att identiteten har använts olovligt av någon annan. Om gärningsmannen t.ex. har beställt kreditkort eller registrerat telefonabonnemang i den drabbades namn och därefter tagit lån tvingas den drabbade ofta ägna åtskillig tid åt att kontakta kreditgivare och förhindra fortsatta utbetalningar. Detta utgör en olägenhet i paragrafens mening, även om den drab- bade lyckas undgå betalningsansvar. Olägenheten kan även bestå i att den drabbade har utsatts för påtagligt obehag, t.ex. genom att andra har fått intrycket att den vars identitetsuppgifter har använts har missbruksproblem eller missköter sina skyldigheter i ekonomiskt eller annat hänseende. Som exempel kan nämnas att använda någon annans namn och adress för att beställa varor via internet som kan leda till andras miss- aktning. Förfaranden som inte kan sägas ha orsakat något påtagligt obehag faller dock utanför det straffbara området. Som exempel kan nämnas att någon uppger en annan persons namn vid förfråg- ningar hos olika myndigheter eller liknande. Det är tillräckligt för straffansvar att gärningsmannen insåg att hans eller hennes handlande skulle kunna medföra skada eller olä- genhet och att han eller hon åtminstone varit likgiltig inför att den effekten skulle uppstå. Gärningsmannen behöver inte ha avsett att åstadkomma en sådan effekt. Vid straffvärdebedömningen ska, på samma sätt som vid andra brott, beaktas vilken skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade har insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Det finns ingen ringa eller grov form av brottet. Bötesstraffet i straffskalan bör dock reserveras för brott som endast medfört mindre olägenhet eller skada. Exempel på ett förfarande som normalt sett endast vållar mindre olägenhet för den drabbade är att någon för att dölja en otrohetsaffär använder sig av en annan per- sons namn och internetadress vid kontakter på olika hemsidor för dejting. Om identitetsintrånget utgör ett led i ett bedrägeribrott döms som utgångspunkt för båda brotten i konkurrens, om brotten rik- tar sig mot olika skyddsintressen. Utgör identitetsintrånget, till- sammans med andra omständigheter, skäl för att bedöma ett bedrä- geri som grovt döms som utgångspunkt endast för grovt bedrägeri. Identitetsintrånget bör dock nämnas i domslutet. Är även identi- tetsintrånget av allvarligt slag bör dock dömas för båda brotten i konkurrens. Detsamma bör gälla vid konkurrens med förfalsk- nings- eller sanningsbrott. Vid konkurrens med andra brott mot den person vars identitetsuppgifter har använts, t.ex. förtal, bör endast dömas för det brott som framstår som det väsentliga. 2 § Är brott som anges i 1 § med hänsyn till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, döms för ringa stöld till böter eller fängelse . Paragrafen reglerar lindrigare fall av stöld. Brottsbenämningen har ändrats från snatteri till ringa stöld. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.4. I övrigt har paragrafen endast moderniserats språkligt. 4 § Är brott som anges i 1 § att anse som grovt, döms för grov stöld till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om till- greppet skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende, om det avsett sak som någon bar på sig eller hade med sig, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett bety- dande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. I paragrafen regleras allvarligare fall av stöld. I första stycket har endast språkliga ändringar gjorts.