sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Också andra krafter reagerade mot vad vissa upplevde som ett ingrepp i valfriheten. Diskussionen ledde till att man övergav uppgörelsen och i stället skapade och Malmös supportergrupper en frivillig uppgörelse med såväl bussalternativ som tågalternativ med marsch till och ett tillträde till bortasektionen utan motprestation. Generellt kan sägas att trots vissa skönhetsfläckar fungerade upp- görelsen hyggligt men detta är ingen garanti för att så blir fallet vid ett upprepande under innevarande år. Det inträffade är i en mening ett exempel på en lyckad ansats men likväl kan frågan resas hur långt klubbar och polis ska gå när det gäller att förhandla med en motpart där vissa element inte accepterar vedertagna demokratiska regler och saknar mandatet att företräda en bredare grupp. Man kan bland annat ställa följande två frågor: Ska man över huvud taget förhandla med ultras, firmor eller liknande grupperingar med tveksam legitimitet? Dessa har en tendens att bli ledande i förhandlandet. Ska förhandlingen innebära att allmänintresset viker ned sig för att inte stöta sig med delar av en idrottspublik? Utan att ge ett förenklat svar kan det enligt min mening sägas att frågeställningar och förhandlande av denna typ illustrerar att huliganism inte bara är idrottens problem utan också samhällets. Personligen anser jag att om förhandlingar av denna typ framöver inte fungerar måste samhället vara berett att sätta hårt mot hårt. Det kan till exempel innebära att tillgång till vissa läktarsektioner inte är en självklar rättighet. Förhandlande innebär att bägge parter tar och ger och lever upp till ingångna uppgörelser. Detta är fråge- ställningar som fotbollen och ishockeyn har anledning att begrunda liksom även polismakt och arenaägare. Det understryker vidare vikten av att broar skapas mellan företrädare för den goda supporterkulturen och allmänintresset. 16.6Motverka rekrytering till riskgrupper Hantering av risksupportrar erbjuder två tydliga utmaningar. Den ena är att hjälpa personer bort från livet som risksupportrar. Den andra utmaningen är att så långt möjligt förhindra nyrekrytering till gruppen. De debutanter det handlar om glider ofta in i rollen som risksupportrar, där motivet kan vara behovet att vara med i en gemenskap, strävan mot en häftig upplevelse eller tryggheten med lydnad och lojalitet. Andra tänkbara avtryckare återfinns i kapitel 17 Den positiva supporterkulturen, där några röster från andra sidan Att hindra nyrekrytering är inte något som faller på en enda part. Alla aktörer har ett ansvar. För klubbar och supporterföreningar handlar det om att erbjuda attraktiva alternativ. För vissa kan det gälla att få ingå i tifogrupper, för andra att de tjänster de erbjuder fångas upp av idrottsrörelsen själv. Enligt min mening har de nyin- rättade SLO-tjänsterna här en stor funktion att fylla. kan det handla om ett mera aktivt och kreativt nyttjande av instrumentet arrangörsavstängning. För polisen gäller det att se potentiella risksupportrar och få till stånd en kreativ dialog med den unge, och i vissa fall med vederbörandes föräldrar. Grunden är att känna att man är efterfrågad också av det vita laget. Jag kan som utredare inte erbjuda någon patent- medicin. Det handlar snarare om att släppa loss kreativitet på den lokala nivån. Låt mig ge några exempel från dagens verklighet. Flera fotbollsklubbar framhåller att det är viktigt att stödja den positiva supporterkulturen och supporterföreningarna, så att de blir ett bra alternativ för de unga supportrarna i stället för en destruktiv gruppering. uppmanas att inte ta in riskpersoner som medlemmar (). Klubbarna har ofta ett nära samarbete med kommunens fältassistenter. Fält- assistenterna tar kontakt med föräldrarna om deras barn/ungdomar är på väg att hamna i fel sällskap eller har ett beteende som inte är okej. Det gäller att vara konsekvent och ingripa , förklara följder och kontakta föräldrarna (). Längre fram i detta kapitel redovisas Program Supporter, som bedrivs i ett antal städer och som arbetar med ungdomar . En viktig upp- gift är att försöka förhindra rekrytering till destruktiva grup- peringar. Om en ungdom uppvisar ett negativt beteende kan denne få se ett antal matcher från sittplats tillsammans med en förälder i stället för att personen stängs av (). samarbetar med en högstadieskola som har många elever som har svårt för sig i skolan för att ge stöd och fungera som resursperoner. Ishockeyklubbarna synes överlag ha mindre besvär med risk- grupperingar, men det framförs, precis som inom fotbollen, att det gäller att stödja den positiva supporterkulturen för att göra den mer lockande för ungdomarna. Det ska vara besvärligt att vara en destruktiv supporter när man kommer till avstängningar och bevak- ning inne på arenorna. Dialogen med polisen, främst supporter- polisen, är viktig, eftersom de oftast känner till de ungdomar som är i farozonen. Det är viktigt med dialog i ett tidigt skede och polisen har via sin ungdomsgrupp orossamtal med berörda ung- domar och deras föräldrar (BIK ). Fältassistenterna har också en viktig uppgift. De positiva supporterföreningarna är viktiga i arbetet att förhindra nyrekrytering till riskgrupperna. framhåller att det är viktigt att avstyra den negativa delen av ultrasverksamheten. 16.7Hjälp att komma ur riskgrupper (exitlösningar) En del i den strategi jag förordar vad avser kampen mot idrotts- huliganism är att reducera dess hårda kärna. Ett inslag i strategin måste då vara att erbjuda de som fastnat i idrottsrelaterad huliganism en väg ut. Detta instrument brukar benämnas exit- lösningar och har tillämpats med stor framgång i till exempel kampen mot nynazism, mot motorcykelklubbar och insatser mot så kallat hedersrelaterat våld och andra former av övergrepp mot kvinnor. Enligt min mening måste projekt med denna inriktning initieras också inom det område jag har att utreda. Det kan i detta sammanhang finnas skäl att beskriva ett exempel på sådant arbete och jag har därvid valt att beskriva aktiviteter som sker i regi. För att ge en mer fullständig bild har jag därutöver beskrivit ett tänkbart kompletterande projekt, här benämnt Nykter Huligan. Vad sker då inom idrottsrörelsen själv? De klubbar som har problem har bl.a. framfört följande när jag frågat dem: De positiva supporterföreningarna är viktiga i arbetet för att hjälpa dem som har kommit in i felaktiga grupper. Klubben och supporterföreningarna har ett gemensamt ansvar. Inom fotbollen har ett samarbete med kommunens fälttjänst, fritidsgårdarna och supporterpolisen där de försöker följa upp de yngre killarna och samverka kring problematiken. Särskilda insatser har gjorts för dem med tillträdesförbud. Fem supportrar har fått sommarjobb och planer har lagts upp för hur de ska gå vidare i sitt supporterskap. Även GAIS erbjuder arbete i klubben och hjälper till med att hitta engagemang i sup- porterföreningarna. har ett projekt och inom ramen för detta har tagits fram olika modeller för att hjälpa dem som vill lämna ett destruktivt supporterskap. Inom ishockeyn uppmuntrar och stöttar HV 71 dem som vill lämna de destruktiva grupperna och välkomnar dem in i den goda supporterkulturen, så att de ser de fördelar det medför att tillhöra denna kultur. Inom BIK sker arbetet, liksom vad avser insatserna för att motverka rekrytering till risksupportrar, genom polisens ungdomsgrupp, supporterpolisen och kommunens fältassistenter, som har en mycket god kunskap om dessa ungdomar. Trots detta verkar hjälp att komma ur riskgrupper inte vara en tillräckligt prioriterad fråga inom idrottsrörelsen. Till denna slut- sats återkommer jag i det följande. Inom sociala verksamheter finns en avdelning bestående av tre verksamheter som arbetar med unga i destruktiva miljöer; Exit, Passus och CIDES. Exit och Passus är så kallade avhoppar- verksamheter. Exit erbjuder stöd till personer som vill lämna Vit maktmiljön medan Passus stöttar personer som lämnar kriminella gäng. CIDES är ett som arbetar med opinions- bildning, informations- och kunskapsspridning. träffades representanter för olika verksam- heter inom för att prata om till synes olika målgrupper. De som träffades arbetade med unga i destruktiva sub- kulturer. Redan vid det första mötet slogs deltagarna av hur lik- artade de olika målgrupperna är – oavsett om de tillhör gatugäng, vit maktmiljö eller fotbollsfirmor. Det ungdomarna verkade ha gemensamt var ett identitetssökande, en längtan efter tillhörighet, gemenskap, sammanhang, mening, att bli sedda och respekterade. Vidare verkade de ha hamnat i sina respektive grupperingar för att det var det som fanns tillgängligt mer än att man aktivt hade letat upp en specifik gruppering. Valet av grupp var relativt slumpartat med andra ord. I de fall där en ideologi, regelverk m.m. styrde gruppen anam- made man den i efterhand som en del av socialiseringen, inte tvärtom, som allmänheten tror. Väl med i gruppen skedde en normalisering av det som gruppen stod för och ofta tappar medlemmarna bort sig själva och följer strömmen. Bryt- punkten för många som träffar har varit nya samman- hang, att gruppen blir ifrågasatt eller att man blivit skild från gruppen. Exempel på det kan vara att träffa en partner, få barn, möjlighet till ett drömyrke eller att sitta av ett straff. De flesta som känner sig motiverade att lämna en destruktiv gruppering gör det med blandade känslor, där osäkerhet för fram- tiden är en betydande faktor. Därför är det otroligt viktigt att fånga ögonblicket och erbjuda en adekvat hjälp så fort som möjligt. De som lämnar de olika miljöerna delar många erfarenheter och svårig- heter i lämnandet. Miljöerna har många gemensamma faktorer som gör lämnandet likartat. Till exempel är alla tre miljöer (gatugäng, vit maktmiljö och fotbollsfirmor) mansdominerade med en stark machonorm. Likaså är våld en viktig del. Bland medlemmarna finns också dysfunktionella hemförhållanden och neuropsykiatriska sjukdomar överrepresenterade. Undantaget de olika världsbilder extremistmiljöerna grundar sig på finns ett flertal faktorer som förenar dem. Samtliga av extremist- miljöerna bygger på en kraftig polarisering mellan det som upplevs som vi, vår grupp och dem (motståndarna, de andra). Den egna gruppen upplevs som mer kraftfull än andra, som utvalda och inne- havare av den absoluta sanningen (min tro är den enda sanna, mitt parti är det enda riktiga, mitt lag är det absolut bästa). Detta medför en polarisering där ett svart/vitt tänkande främjas och underlättar upprätthållandet av världsbilden och synen på de andra. Den påverkan dessa miljöer har på individen kan beskrivas utifrån bl.a. kognitiva och sociala perspektiv. På det kognitiva planet kan det för en individ innebära att ett system av automatiska tankemönster uppstår. Dessa tankemönster förklarar, rättfärdigar och upprätthåller individens upplevelse av att ha rätt gällande de handlingar man utför. Man tränas i att tänka på ett visst sätt och upp- fatta andra personer och händelser på vissa typiska sätt. Likheterna på det sociala planet består av gradvis isolering i den egna miljön. Att vara del av en grupp som har absolut rätt kan inne- bära svårigheter i umgänget med personer utanför miljön, då dessa ses som fiender eller oinvigda. Miljöer präglade av elitism och polarisering främjar åtskillnad mellan den egna gruppen och de som upplevs som de andra. Exit och Passus är syskonprojekt, med det menas att verksam- heterna arbetar utifrån samma metod och är organiserade under en och samma ledning. Det som skiljer verksamheterna åt är mål- grupperna. Visserligen är det inte ovanligt att individer rör sig mellan den nazistiska rörelsen och de kriminella gemenskaperna, vilket då medför att en individ kan behöva stöttning från personal med kunskaper både från Exit (Vit maktmiljö) och från Passus (kriminella grupper). Det konkreta arbetet innebär bland annat att erbjuda en till- hörighet och en miljö där avhopparna steg för steg får möjlighet att växa in i en ny tillvaro, göra upp med sitt förflutna, bearbeta hat och aggressioner, ta ansvar för sina handlingar, bryta sin sociala isolering, träna samarbete och social förmåga, lära sig klara av mot- gångar och påfrestningar, lösa konflikter utan våld och att våga lita på andra. Många som väljer att lämna en destruktiv organisation eller rörelse blir väldigt ensamma. Ofta har de under sin aktiva tid för- lorat kontakten med sina föräldrar, syskon och "opolitiska/lag- lydiga vänner. Avhopparen kan behöva hjälp med att samla ihop sitt familjenätverk och få stöd i att försöka återetablera kontakt- erna. kan kontaktpersonen hos Exit och Passus vara den ende avhopparen har att vända sig till, därför är kontakt- personen tillgänglig dygnet runt. Exit och Passus bidrar med stöd och hopp om en positiv framtid men även med praktisk hjälp för att klienterna ska kunna ta sig igenom det snår av myndigheter och regler som kan leda fram till sysselsättning, bostad, försörjning, kontroll över och en förståelse för sitt missbruk, korrekt medicinering, fungerande familjerela- tioner, meningsfull fritid, bearbetning av trauman, skuld och andra känslor som hinner i fatt den som vill bryta med en kriminell livs- stil. Utöver rådgivning och stödsamtal med dem som är i processen att lägga sitt destruktiva liv bakom sig genomförs löpande aktivi- teter med klienter. Syftet, förutom att erbjuda gemenskap, är att erbjuda social träning. Genom kan man även erbjuda del- tagande på olika seminarier och andra evenemang som olika verk- samheter ordnar. I arbetet används främst MI-metoden (motiverande intervju/sam- tal) och kognitiv beteendeterapi för att hjälpa klienten att bearbeta tidigare upplevelser (ofta både som offer och förövare) och existentiella problem som det omfattande förändringsarbetet med- för (vad har jag gjort med mitt liv, vem är jag , och vart är jag på väg i livet?). I arbetet med klienterna fokuseras på de friskfaktorer individen har och hur dessa kan stärkas (salutogent synsätt). Utgångs- punkten är att individen själv har en stor kapacitet att återkomma till ett normalt liv. Avhoppet väcker ofta känslor av skuld och skam. Kvar hos individen finns en låg självkänsla och en saknad av tilltro på den egna förmågan att bli en fungerande del av samhället. Detta i sin tur medför att personen vill ge upp vid minsta motstånd. Det krävs stöd och motivation att bryta sin isolering, lära sig att klara av mot- gångar och att lita på samhället. Den personliga coachen ska verka som en stödperson och buffert i alla tänkbara problemsituationer den nyavhoppade kan möta. Coacherna arbetar lösningsfokuserat med att stärka modet och styrkan i att ta tag i sitt liv och visar med sin egen personliga resa att det är möjligt att lyckas. Hotbilden kan i vissa fall vara allvarlig, och Exits och Passus personal arbetar därför under sträng sekretess och är alltid noga med att hålla identiteten på sina klienter dold. Passus kan även flytta klienten till ett säkert boende om det skulle behövas. Det första som händer när båda parter är överens om att börja arbetet kring ett avhopp, är att en personlig utvecklingsplan tas fram. Detta gör klienten tillsammans med sin coach och verksam- hetens kurator. I utvecklingsplanen går man igenom och skriver ner hur just denne persons behov ser ut; vad behöver man för typ av stöd, vilka situationer/faktorer är kritiska för individens positiva utveckling, vad finns det för styrkor hos individen (risk- och skyddsfaktorer), vad finns det för nätverk omkring personen? Hur ser en eventuell hotbild ut? Klienten ska med hjälp av sin coach formulera mål för sitt arbete med att bryta med sitt gamla liv och bygga en ny identitet. Dessa ska finnas i utvecklingsplanen som då blir det gemensamma doku- ment som leder arbetet med klienten framåt. Klienten tar, med stöd av sin coach, stort eget ansvar i rehabiliteringsprocessen. De tidiga målen för klienten handlar mest om att bygga en fungerande var- dag. Personen behöver ha någonstans att bo, trygghet (reducering av hotbilden) och någon som stöttar upp när tillvaron känns för jobbig att hantera. Ofta finns flera praktiska saker som behöver ordnas med , t.ex. skuldsanering, körkort, postbox, läkar- och tandläkarbesök, psykoterapeutisk och psykiatrisk kontakt, borttagning av tatuering m.m. När klienten har kommit en bit in i sin nya identitet och har en vardag som fungerar kommer ofta då personen behöver göra upp med sitt förflutna inför sig själv. Ett behov av att bearbeta hat och aggressioner och ifrågasätta invanda beteenden. Många blir redo för att ta i och diskutera orsakerna till varför man en gång valde sin tidigare destruktiva livsstil. Exit och Passus är ett komplement till samhällets övriga aktörer. Klienterna har ofta behov av många myndighetskontakter. Passus roll blir att stötta i de kontakterna, hjälpa till att hitta rätt och motivera till lite tålamod (det är inte alltid man får ett svar på första försöket). Personer som varit grovt kriminella har ofta en negativ inställning till samhällets aktörer, och till myndigheter i synnerhet. För en person som varit aktiv i en högerextrem grupp sitter ofta misstron mot samhällets aktörer djupt. Passus kan för vissa bli en brygga mellan klienten och myndigheten. I verksamheten arbetas mycket med just inställningen till myndigheterna. Personalteamet i Exit och Passus har tillsammans en bred kompe- tens och en mångårig erfarenhet av socialt arbete. En grundprincip i verksamheten är att den som har personliga erfarenheter av en viss miljö, och av att ha lämnat den, har en unik utgångspunkt för att kunna stötta andra som befinner sig i samma situation. Därför har Exit anställda (klientcoacher) som själva har erfarenhet av vit makt- miljön, och Passus anställda som själva har tillhört kriminella gäng eller nätverk. Styrkan i metoden är dels att de anställda har en stor kompetens och kunskap om miljön, dels att de med sin egen per- sonliga resa visar för klienterna att det är möjligt att förändra sitt liv. är det viktigt att verksamheten leds av personal utbildad inom socialt arbete och behandling. Personalgruppen blir då ett team där man delar med sig av sin kompetens till varandra. De med egen erfarenhet betyder mycket för att klienterna ska ha förtroende för verksamheten och de har en värdefull kunskap om gängen. Utbildad personal är viktigt för att arbetet ska vara av hög kvalitet och att personalen som använder sig själva som redskap (sina egna erfarenheter) inte ska fara illa. För en del personer kan möjligheten att få arbeta som coach bli den sista pusselbiten i förändringsarbetet man går igenom. Det är väldigt vanligt att personer som varit aktiva uttrycker att de skulle vilja ge något tillbaka till samhället. Det kan även vara en värde- full chans till arbetsträning för de individer som inte är helt redo att ta ett arbete på en arbetsplats som saknar förståelse för de erfaren- heter som de bär med sig. Det kan bli några för individen värdefulla år då man parallellt med att man utför ett meningsfullt arbete med att ge stöttning till klienter får chansen att arbeta med sig själv, sina värderingar och förmågor. Exit har bedrivit verksamhet och har arbetat med cirka 700 ärenden. Passus startade upp 2010 och har arbetat med cirka 200 ärenden. Vilka insatser som genomförs är individuellt. En del ärenden innebär enbart ett antal samtal, medan andra är omfattande insatser, både praktiska, sociala och behand- lingsinsatser, som pågår . Exit och Passus arbetar även med handledning av anhöriga, med konsultation och utbildning av yrkesgrupper som kommer i kon- takt med dessa personer, samt med metodutveckling inom dessa frågor. om destruktiva subkulturer (CIDES) CIDES arbetar med problem och frågor som berör ungdomar i destruktiva subkulturer. Här inräknas grupperingar såsom kriminella nätverk, destruktiva ungdomsgäng, vit makt-rörelser, fotbolls- firmor m.fl. CIDES har som utgångspunkt att det finns gemen- samma grundbehov och faktorer som gör att unga hamnar i destruk- tiva subkulturer. Grupperingarna som till synes verkar olika, är egentligen skilda uttryck på liknande behov som t.ex. tillhörighet, gemenskap och makt. menar att svaren finns i likheterna. Information, opinionsbildning och kunskapsspridning är Frys- husets främsta verktyg. I kombination med metodutveckling kan man tidigt förebygga och motverka nyrekrytering samt underlätta för dem som vill lämna grupperna. CIDES strävar efter att ha kunskap om och vara uppdaterat inom området för att kunna fungera som en kunskapsbank. Genom att analysera och samla information från rapporter, forskning, praktiker och teoretiker jobbas det fram effektiva förslag på hur man kan angripa frågan ur olika perspektiv för att nå ut brett. Medarbetare på föreläser, utbildar, driver frågor om t.ex. justeringar i samhället som man ser centrala för att nå målet; att öka kunskapen om destruktiva subkulturer för att tidigt motverka, minska nyrekrytering samt underlätta avhopp från dessa. Till sin hjälp har man bland annat expertnätverk där deltagarna delar information och erfarenheter om aktuella frågor på lokal och nationell nivå. I nätverket föds samarbeten mellan professionella i en prestigelös och lösningsfokuserad miljö där man samlas för att tillsammans förbättra situationen för de unga i riskgrupperna. Att kunna ta upp en specifik fråga ur flera olika perspektiv ger alla som är inblandade en holistisk bild av problematiken och därmed en större förståelse av vilka lösningar som finns tillgängliga men också vilka svårigheter andra delar av samhället kan stå inför. På så vis hoppas man bryta stuprör, fördomar och skapa nya relationer och möjligheter till att agera mer effektivt. I nätverket finns en med- veten nivåspridning, vilket kan ses som en styrka. Detta ger deltag- arna intressanta erfarenhetsutbyten, vinklingar och perspektiv på aktuella teman. I nätverket finns representanter för bl.a. social- tjänsten, polisen, kriminalvården, universiteten, , tredje sektorn och Arbetsförmedlingen. Nationellt Resurscentrum för Avhopparverksamheter startade ett nationellt resurscentrum för avhopparverksamheter. Resurscentrat kommer att bli en del av CIDES och fungera som en paraplyorganisation och syftar därmed till att knyta samman flera lokala verksamheter och/eller personer samt organisera och samordna erfarenhetsutbyten. Målet med projektet är att samla de organisationer som var för sig arbetar mot sina respektive målgrupper och stärka de deltagande organisationerna i sina förutsättningar för att förbättra sin avhoppar- verksamhet. Genom ett gemensamt resurscentrum kan avhoppar- verksamheterna tillsammans ta hand om kompetensutveckling, projektutvärdering, administration och spridning av resultat. Resurs- centrat är också tänkt att vara en resurs vad gäller representation, internationella samarbeten/erfarenhetsutbyten, samt som stöd för att söka finansiering. För att utgå från ungdomarnas verklighet och fokus har skapats ett ungdomsråd i marginaliserade områden i , och . mål är att utbilda och ge ungdomar som befinner sig i utanförskap verktyg för att kunna göra påverkansarbete. Ungdomarna ska stärkas i att våga delta och ta plats i samhället, veta deras rättigheter och skyldigheter och förstå politiken genom att bena upp hur maktstrukturerna ser ut. Dels ökar deras inflyt- ande och delaktighet i samhället så de själva kan påverka sin situation, dels stöttas de till att göra ett aktivt arbete med de frågor som berör råden mest. Råden har tillgång till expertnätverket samt vice versa. Dessutom används självklart alla ungdoms- verksamheter för att fånga upp den kunskap som finns. Preventivt arbete och resultat CIDES arbete är till stor del preventivt. Både genom kunskaps- höjande insatser för yrkesverksamma och beslutsfattare men också genom att man arbetar med ungdomar som på ett eller annat sätt har en relation till målgruppen. På så vis kan arbetet få en större spridning.