sou · H1B369 · 2013-10-04 00:00:00 — I detta sammanhang bör även nämnas att utredningen framfört möjligheten att låta peka ut områden av riksintresse för energiproduktionen. Ett sådant utpekande skulle också vägas in i det föreslagna förfarandet och leda till mer välavvägda beslut. Konsekvenser av utredningens förslag Utredningen vill även framhålla att det i avsnitt 14.3.1 framgår att det är relativt få vattenkraftverk som svarar för den större delen av den svenska vattenkraftproduktionen. Av tabell 14.1 framgår att 208 kraftverk svarar för av den årliga vattenkraftsproduktionen. Det innebär att vid ett stort antal kraftverk kan åtgärder vidtas utan att den svenska energiproduktionen påverkas nämnvärt. Vattenkraft medför direkta och indirekta effekter på miljön i de vattensystem som exploateras. Dammar, överdämning, torrläggning och kanalisering innebär fysiska förändringar av vattendrag och reglerade sjöar. Barriäreffekter innebär att djurs rörelser hindras såväl upp- som nedströms i systemet och att även nedströmstransport av andra organismer försvåras eller omöjliggörs. Regleringen av vattnet och driften av kraftverket innebär omfattande hydrologiska förändringar bl.a. till följd av ändrade flödesmönster och vattennivåer. Totalt sett leder detta till konsekvenser lokalt i anslutning till anläggningarna, men också på vattensystemnivå, där mer storskaliga processer förändras. Påverkan beskrivs mer ingående i avsnitt 4.4. Vid en tillståndsprövning enligt MB, som bl.a. sker med beaktande av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB, krävs att försiktig- hetsmått vidtas för att förhindra den påverkan som verksamheten innebär. Den nyttan som uppnås med försiktighetsmåtten ska dock enligt 2 kap. 7 § MB vägas mot kostnaderna för att vidta åtgärderna. Många vattenverksamheter och vattenanläggningar grundas på äldre tillstånd och rättigheter. Det innebär att krav på försiktig- hetsmått i många fall inte har ställts i den utsträckning MB kräver. Syftet med utredningens förslag är att även dessa verksamheter ska bedrivas i enlighet med de krav balken ställer. Skulle inte utred- ningens förslag genomföras skulle således den pågående påverkan på den biologiska mångfalden och de akvatiska ekosystemen i våra vattendrag och sjöar att fortgå. Försämringen för och i vissa fall även förlust av vissa djurarter och ekosystem till följd av påverkan från vissa vattenverksamheter är svår att värdera i pengar. Det finns än så länge inget enhetligt sätt att göra detta. Konsekvenser av utredningens förslag Ett begrepp som ofta används i dessa sammanhang är eko- systemtjänster. Ekosystemtjänster baseras på ekosystemens funk- tioner och består av produktion av varor eller tjänster som samhället är beroende av, dvs. ekosystemens direkta och indirekta bidrag till människors välbefinnande. Ett exempel är vegetationens vatten- reglerande effekt. Ekosystemtjänsternas långsiktiga vidmakthållande är beroende av väl fungerande och livskraftiga ekosystem som även är motstånds- kraftiga mot och anpassningsbara till förändringar. Att öka kunskapen om ekosystemtjänster och synliggöra deras värde för samhället har identifierats av regeringen som viktiga steg för att nå miljökvalitets- målen. Regeringen har tillsatt en utredning som har i uppdrag att synliggöra värdet av ekosystemtjänster.15 Genom att bättre definiera värdet av ekosystemtjänster och integrera dessa värden i samhälls- ekonomin står bättre rustat för att bevara och hållbart nyttja ekosystemen. Den utredningen ska bl.a. föreslå kostnadseffektiva metoder och insatser för att värdera ekosystemtjänster och för att förbättra kunskapsunderlaget om ekosystemtjänsternas värde för samhället. Ytterligare ett syfte med förslag är att möjliggöra för att nå de krav som RDV ställer om god yt- och grundvattenstatus. Utredningens förslag möjliggör att genom en tillståndsprövning ställa krav på anläggningsägare att vidta försiktighetsmått som i sin tur kommer att innebära att statusen i vattenförekomsten förbättras eller vidhålls. Detsamma gäller skyldigheter att nå kraven i art- och habitatdirektivet. Förutsättningarna för att nå miljömålkvalitets- målet Levande sjöar och vattendrag kommer utan genomförande av utredningens förslag inte att förbättras. Utredningen bedömer att föreslagna åtgärder får anses till- räckliga och är nödvändiga för att uppnå de krav som följer av EU- rätten. Om åtgärderna inte vidtas riskerar att få betala höga vitesbelopp till EU. Genom att införa föreslagna ändringar skapas också ett mer konkurrensneutralt prövningssystem, där all elproduktion, oavsett om den sker genom ny eller gammal vattenverksamhet eller miljö- farlig verksamhet, prövas enligt MB. 15 Synliggöra värdet av ekosystemtjänster, dir. 2013:4. Konsekvenser av utredningens förslag Andra positiva samhällsekonomiska konsekvenser av nya fisk- vandringsvägar är möjligheter till ökat friluftsliv och ökad fisketurism. Fritidsfiske utövas av cirka en miljon svenskar och fritids- baserad verksamhet är en näringsgren som växter. I undersökning av fritidsfiskebaserat företagande beräknades den fritidsbaserade verksamheten omsätta per år.16 14.12.1 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Förslagen bedöms inte påverka den kommunala självstyrelsen. 16 , Fritidsfiskebaserat företagande i , Finfo 2008:2. 15.1Förslaget till lag om ändring i Denna författningskommentar överensstämmer i huvudsak med författningskommentaren till 9 kap. 5 § MB, se prop. 1997/98:45 del 2 s. 110 f. Paragrafen är ny och innebär ett bemyndigande för regeringen, motsvarande det som finns för miljöfarlig verksamhet i 9 kap. 5 § MB, att meddela generella föreskrifter avseende vattenverksamhet. Bemyn- digandet grundar sig på 8 kap. 3 § RF. Avsikten är att bemyndigandet ska användas dels för att genom föreskrifter i svensk rättsordning införliva rättsakter från EU i den utsträckning detta bedöms möjligt och lämpligt samt uppfylla andra internationella åtaganden, dels för att utfärda föreskrifter av generell art för en viss bransch eller för vissa verksamheter. För att bemyndigandet ska få användas krävs att den generella föreskriften syftar till att skydda människors hälsa eller miljön och att den generella föreskriften framstår som mer ändamålsenligt i förhållande till MB:s syften än en prövning i det enskilda fallet. För att användningen av generella föreskrifter ska framstå som lämplig krävs bl.a. att påverkan på miljön är påtaglig och väl dokumenterad samt att det finns ett ganska stort antal anläggningar och verksamheter av likartat slag som föreskriften avser att omfatta. Av 24 kap. 1 § MB framgår att generella föreskrifter bryter igenom ett tillstånds rättskraft och således kan begränsa ett individuellt tillstånd. Detta innebär att föreskrifterna måste utarbetas med stor omsorg och med hänsyn tagen till berättigade rättssäkerhetskrav. Exempelvis måste övervägas om den generella föreskriften kan utlösa någon rätt till ersättning för de vars tillstånd begränsas. Som redan nämnts måste en generell föreskrift som innebär en rådighets- inskränkning utvärderas mot den grundlagsskyddade ersättningsrätten enligt 2 kap. 15 § RF och, i de fall någon grundlagsskyddad rätt inte finns, mot de allmänna principerna avseende ersättning, t.ex. proportionalitetsprincipen, rättssäkerhetsprincipen, se kapitel 8. När det gäller inskränkningar som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl bör det i de fall ersättning inte lämnas alltid vara fråga om inskränkningar för att uppfylla EU-rättsliga förpliktelser eller avvärja allvarliga hot mot miljö, hälsa och säkerhet där lag- stiftaren har ansett att den enskildes legitima förväntningar till följd av tillståndet, i typsituationen, bör stå tillbaka till förmån för ett tungt vägande allmänintresse. Huvudregeln är att föreskrifter ska meddelas av regeringen. Endast om det finns särskilda skäl får regeringen enligt första stycket bemyndiga en myndighet att meddela föreskrifter, det kan exempelvis gälla skyddsföreskrifter av teknisk natur. När det gäller att i svensk rätt införliva internationella åtaganden av mera detaljartad karaktär torde det också ofta vara lämpligt att föreskrifter utfärdas av en myndighet. Regeringen får enligt andra stycket meddela föreskrifter om försiktighetsmått som går längre än . I stycket har lagts till att detta även gäller andra internationella åtaganden. Bemyndigandet gäller dock, som framgår av lydelsen, endast regeringen och inte myndigheternas föreskriftsrätt. Paragrafen är ny och innebär att vid ändring av en verksamhet ska utgångspunkten för prövningens omfattning och förutsättningarna för ändringstillstånd vara samma för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Vid ändring av en verksamhet ska tillståndet som huvudregel omfatta hela verksamheten. Tillståndet får dock, om det är lämpligt, begränsas till att enbart avse ändringen (ändringstillstånd). Den nya paragrafen åtföljs av en ändring av 24 kap. 1 § MB och medför att 24 kap. 5 § andra-tredje styckena MB blir tillämpliga även vid ändringstillstånd för vattenverksamhet. Någon bestämmelse som, utöver 16 kap. 2 § första stycket MB om ändringstillstånd, reglerar prövningens omfattning finns inte i MB. Utredningens förslag ändrar den enligt praxis gällande utgångspunkten för prövningens omfattning vid ändring av vattenverksamhet. Utredningen anser därför att det är nödvändigt att reglera den nya utgångspunkten för prövningen i lag. Utredningen anser det lämpligt att sammanföra alla bestämmelser som gäller prövningens omfattning i en ny 16 kap. 2 b § MB. Möjligheten till ändringstillstånd avseende miljöfarlig verksamhet i 16 kap. 2 § första stycket MB flyttas därför till den nya paragrafen och ändras så att även vattenverksamheter omfattas. Paragrafen innebär således att utgångspunkten för prövningens omfattning vid ändring av miljöfarlig verksamhet, såsom den angivits i förarbeten och praxis, kodifieras och att utgångspunkten för prövningens omfattning vid ändring av vattenverksamhet, såsom den angivits i praxis, ändras. Avgörande för prövningens omfattning vid ändring av vattenverksamhet ska, på samma sätt som gäller för miljöfarlig verksamhet, vara att prövningen blir ändamålsenlig. ska därvid, oavsett om prövningsplikten följer av 9 kap. eller 11 kap. MB eller båda, beakta om prövningen kan resultera i de villkor eller föreskrifter som fordras enligt . Det är en lämplighetsfråga om prövningen ska omfatta hela verksamheten och utmynna i ett helt nytt tillstånd eller om pröv- ningen ska vara mer begränsad och utmynna i ett ändringstillstånd. Förutom ändringens omfattning och miljöpåverkan samt dess betydelse för verksamheten som helhet har ett antal andra faktorer betydelse. Sådana är exempelvis hur som förflutit sedan grundtillståndet meddelades, om flera ändringstillstånd eller före- lägganden meddelats tidigare, hur snabb den tekniska och miljö- mässiga utvecklingen är i branschen, vilka förändringar som skett i före- taget och dess omgivning sedan grundtillståndet samt omfattningen av de miljöstörningar som förekommer. När det gäller vattenverksamhet kan det förhållandet att vattenhushållningen påverkas vara en sådan omständighet som kan tala för att hela verksamheten bör prövas. Det gällande tillståndets rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB hindrar inte att det vid en ansökan om ändring görs en samlad prövning av hela verksamheten om det krävs för att prövningen ska bli ändamålsenlig. Det bör därför förtydligas i 24 kap. 1 § MB att en sådan prövning kan bryta igenom ett tillstånds rättskraft. Det tillstånd som redan gäller för verksamheten kan således ersättas med ett nytt tillstånd. Dock kan verksamhetsutövaren välja om denne vill ta det nya tillståndet i anspråk eller falla tillbaka på det tidigare tillståndet, jfr 24 kap. 2 § MB. Det är verksamhetsutövaren som genom sin ansökan anger ramarna för prövningen men det är tillståndsmyndigheten som slutligt avgör om avgränsningen är lämplig. En för snävt avgränsad ändrings- ansökan och miljökonsekvensbeskrivning kan innebära att ansökan avslås eller avvisas. Om myndigheten bedömer att ytterligare delar av verksamheten bör omfattas av prövningen kan det också bli fråga om att verksamhetsutövaren efter föreläggande av tillståndsmyndigheten får komplettera sin ansökan och miljökonsekvensbeskrivning. Att grundtillståndet är meddelat enligt äldre lagstiftning är en sådan omständighet som kan tala för att det inte är lämpligt att avgränsa tillståndet till att enbart avse ändringen utan att pröv- ningen i stället bör avse verksamheten som helhet. Detta då det måste anses rimligt att en verksamhetsutövare som söker tillstånd för t.ex. en effektivisering i samband därmed också ser till att verksamheten i sin helhet uppfyller de miljökrav som ställs enligt MB. Det förhållandet att en tillståndsansökan avser underhållsåtgärder enligt 11 kap. 17 § MB är dock exempel på en sådan situation där det normalt är ändamålsenligt att begränsa prövningen till ändringen enligt 16 kap. 2 b § andra stycket MB och detta även om grund- tillståndet är gammalt. När hela verksamheten ska upp till prövning avses såväl anlägg- ningen som den verksamhet som bedrivs där. hela verksamheten ska göras är inte helt självklart och är en fråga som ytterst får avgöras av rättstillämpningen. Dock torde viss vägledning kunna hämtas i det gällande tillståndet. När det gäller vattenkraftverk torde de regleringsmagasin som styr vattenhus- hållningen i hela systemet normalt inte anses vara en del av verk- samheten knuten till en enskild anläggning. Ändringen innebär att föreskrifter avseende vattenverksamhet meddelade med stöd av den nya 11 kap. 9 c § MB och en prövning enligt 16 kap. 2 b § MB kan bryta igenom redan meddelade tillstånds rättskraft. Genombrottet har den verkan som anges i 24 kap. 1 § första stycket fjärde meningen MB. Till följd av 11 kap. 9 c § och 16 kap. 2 b § MB kan således ett tillstånd begränsas eller förenas med ändrade eller nya villkor, eller återkallas och fortsatt verksamhet förbjudas. När det gäller 16 kap. 2 b § kan verksamhetsutövaren emellertid alltid välja att inte genomföra den sökta ändringen och inte ta det nya tillståndet i anspråk med följden att det gamla tillståndet och dess villkor fortsätter att gälla. Av 24 kap. 2 § MB följer nämligen att ett tillstånd förfaller om verksamhetsutövaren inte inom den tid som anges i tillståndet påbörjar den verksamhet eller vidtar de åtgärder som tillståndet avser. Om verksamhetsutövaren däremot tar det nya till- ståndet i anspråk kommer detta att ersätta det tidigare gällande tillståndet. Införandet av den nya 16 kap. 2 b § innebär att andra och tredje styckena i aktuell paragraf blir tillämpliga även vid ändringstillstånd för vattenverksamhet. Paragrafen är ny och innebär ett bemyndigande för regeringen att föreskriva om skyldighet att lämna miljörapport för vatten- verksamhet. Övergångsbestämmelserna tydliggör att 16 kap. 2 b § inte ska tillämpas på sådana mål och ärenden där ansökan om tillstånd har inkommit före ikraftträdandet. Äldre rätt alltjämt ska tillämpas beträffande dessa. 15.2Förslaget till lag om ändring i lagen om införande av I första stycket förtydligas att när det gäller sådana beslut m.m. som omfattas av paragrafen ska 24 kap. 1 § MB endast tillämpas såvitt avser frågor som prövats i beslutet. En genomgång av lagstiftning, förarbeten och praxis får anses leda fram till att särskilda rättigheter enligt 2 kap. 41 § ÄVL, t.ex. privilegiebrev och urminnes hävd, har fortsatt rättsverkan enligt MB. Detta bör framgå av lag. I paragrafen införs därför ett nytt andra stycke som förtydligar att första stycket omfattar även särskilda rättigheter m.m. Därmed blir det klart att rättigheter av detta slag, på samma sätt som beslut m.m. enligt första stycket, har rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB, dock endast beträffande de frågor som har prövats i den särskilda rättigheten. Paragrafen är ny. Av 5 § MP följer bl.a. att vissa äldre tillstånd och rättigheter har fortsatt rättsverkan enligt MB. Med stöd av bestämmelserna i 19 a–§§ MP kan det för fortsatt drift av en viss vattenverksamhet eller för bibehållandet av en viss vattenanläggning, som grundas på äldre tillstånd eller rättigheter enligt 5 §, krävas att den som bedriver verksamheten eller ansvarar för anläggningens underhåll ska söka tillstånd enligt MB. För att bestämmelserna i 19 a–§§ ska kunna tillämpas behöver den rättsverkan som tillstånd och rättigheter tillerkänns genom 5 § åsidosättas vilket bestämmelsen i 5 a § anger. Paragrafen är ny. Bestämmelsen ger möjlighet att genom beslut ange att det för fortsatt drift av en viss vattenverksamhet eller för bibehållandet av en viss vattenanläggning krävs att den som bedriver verksamheten eller ansvarar för anläggningens underhåll ska ansöka om tillstånd enligt MB senast ett visst datum. Detta förfarande kan dock endast tillämpas på enligt MB tillståndspliktiga vattenregleringar, vattenbortledningar och vattenöverledningar samt för sådana verksamheter utförda vattenanläggningar som till någon del bedrivs eller bibehålls med stöd av tillstånd enligt VL, ÄVL eller VF, urminnes hävd, privilegiebrev eller annan sådan särskild rättighet att förfoga över vattnet som avses i 2 kap. 41 § ÄVL eller en lagligförklaring Vattenverksamhet definieras i 11 kap. 2 § MB. Eftersom dammar oftast medför att en kontinuerlig reglering av vattnet sker bedömer utredningen att de i de flesta fall torde vara att betrakta som vattenverksamheter. Vad som avses med vattenreglering anges i 11 kap. 5 § andra stycket MB. För att utgöra vattenreglering måste regleringen vidtas till förmån för en annan vattenverksamhet, t.ex. verksamhet vid ett vattenkraftverk. Regleringar som inte utförs till förmån för någon vattenverksamhet, utan t.ex. för att säkra vattentillgången för flottning eller för trafik på någon inre vattenväg utgör inte vattenreglering enligt bestämmelsens ordalydelse. Vattenbortledning utgör vattenverksamhet och innebär att vatten tas från ett vattenområde för att användas för visst syfte. Vattenbortledning saknar definition i MB. Vad som avses med vattenöverledning anges i 11 kap. 5 § tredje stycket MB. Vattenöverledning är en form av vattenreglering som sker genom överföring av ytvatten från ett vattenområde till ett annat. Åtgärden ska alltså ske till förmån för en annan vatten- verksamhet, t.ex. verksamhet vid ett vattenkraftverk. Paragrafen är ny. Om ett föreläggande att ansöka om tillstånd enligt 19 a § inte följs inom angiven tid ska överlämna ärendet till mark- och miljödomstolen för förordnanden enligt 19 c §. Ett sådant överlämnat ärende ska handläggas enligt bestämmelserna i lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar gällande mål som har överklagats till mark- och miljödomstolen. Detta innebär att lagen (1996:242) om domstolsärenden blir tillämplig. Paragrafen är ny. Bestämmelsen anger vad mark- och miljö- domstolen ska förordna om när ett mål avslutas efter en ansökan enligt 19 a §. Det stadgade förordnandet ska ske om tillstånd ges och om ansökan avvisas, eller avslås. Detsamma gäller om målet avskrivs efter att sökanden återkallar sin ansökan. Enligt första punkten ska mark- och miljödomstolen förordna om att tidigare meddelade tillstånd, rättigheter, godkännanden eller motsvarande beslut för berörd verksamhet eller anläggning ska upphöra. Med tillstånd, rättigheter och godkännanden avses sådana som meddelats med stöd av de lagar som anges i 19 a §. Utförda lagligförklaringar omfattas av formuleringen motsvarande beslut och ska således också upphöra att gälla då målet avslutas. Genom detta förordnande upphör således de tidigare tillståndens eller rättigheternas rättsverkan. Förordnande ska dock inte avse tidigare avgjorda frågor om ersättning för skada. Med detta avses sådana tidigare gjorda skaderegleringar till sakägare med anledning av verksamhetens påverkan. Enligt andra punkten ska domstolen även förordna om kvar- varande rättigheter och skyldigheter enligt de tidigare meddelade till- stånden, rättigheterna, godkännandena eller motsvarande som upphör i samband med förordnande enligt första punkten. Med kvar- varande rättigheter och skyldigheter avses t.ex. utestående och ännu inte avslutade frågor om ersättning för skada, rätt till strömfall m.m. Paragrafen är ny. Om en ansökan om tillstånd som avses i 19 a § avser en vattenanläggning och ansökan avslås eller avvisas kan mark- och miljödomstolen, utöver vad som följer av 19 c §, även förordna om utrivning av vattenanläggningen. är enligt 11 kap. 3 § MB en anläggning som har kommit till genom en vattenverksamhet, tillsammans med manöveranordningar som hör till anläggningen. I detta sammanhang kan det således bli fråga om utrivning av vattenkraftverk, dammar eller anläggningar som byggts för vattenöverledning. Det är den som är ansvarig för underhållet som ska åläggas att riva ut vattenanläggningen. Enligt 11 kap. 17 § MB är den som äger en vattenanläggning också den som är underhållsskyldig och den som ska åläggas om utrivning. Domstolen har även möjlighet att förordna om att den som åläggs att riva ut anläggningen även ska vidta åtgärder för att förebygga eller minska skador genom utrivning. Enligt andra stycket kan mark- och miljödomstolen medge att skyldigheten att riva ut anläggningen ska övergå på någon annan. Den underhållsskyldige ska dock bekosta utrivningen och vidtagandet av eventuella försiktighetsmått. Paragrafen är ny. Bestämmelsen motsvaras av 31 kap. 19 § MB om ersättning vid utrivning av en vattenanläggning. Enligt första meningen i första stycket gäller att den som river ut en anläggning ska betala skälig ersättning för de skador på annans egendom som orsakas av den bestående ändring av vattenför- hållandena, som blir följden av utrivningen. Innebörden av bestäm- melsen är att mark- och miljödomstolen i vissa fall kan jämka ersätt- ningen. Det kan t.ex. anses skäligt att jämka ersättningen då skade- ersättningen framstår som oproportionerligt stor i förhållande till arten och omfattningen av den vattenanläggning som ska rivas ut. Ett exempel på en ersättningsgill förmån enligt den andra meningen i det första stycket är rätt till andelskraft. Om andelskraft finns det bestämmelser i 8 kap. LSV. Vad som ska ersättas vid förlust av förmån är enligt den tredje meningen i det första stycket kost- nader i anledning av förlust av förmånen. Ersättning utgår alltså inte för utebliven vinst. Ersättningsgilla är bl.a. omställnings- kostnader som uppkommer exempelvis genom att den som har rätt till andelskraft måste tillgodose sitt elkraftbehov på något annat sätt. Om den skadelidande har bidragit till kostnaderna för anläggningen bör han eller hon också ha rätt till ersättning för att inte ha möjlighet att Ersättning bör slutligen kunna utgå för åtgärder som den skadelidande har bekostat för att kunna utnyttja anläggningen och som blir onödiga genom utriv- ningen. Andra stycket innebär att den som medgetts rätt att riva ut en vattenanläggning enligt 19 d § andra stycket också har rätt att kräva åter eventuell utlagd ersättning av den som är underhållsskyldig för anläggningen. Paragrafen är ny. Paragrafen anger att bestämmelserna i 19 a–19 e §§ ska tillämpas även på vattenregleringar, vattenbortledning och vattenöverledningar med tillhörande vattenanläggningar som till- kommit innan MB trätt i kraft och för vilka någon domstols eller annan myndighets tillstånd inte behövdes och inte heller har lämnats. Vad som avses med vattenregleringar, vattenbortledning och vatten- överledningar samt vattenanläggning anges i kommentaren till 19 a §. Bestämmelsen omfattar sådana verksamheter och anläggningar som enligt tidigare lagstiftning ansågs lagliga men där någon laglig- förklaring inte erhållits. Exempel på lagliga verksamheter och anlägg- ningar är sådana som inte var tillståndspliktiga enligt VF, ÄVL och VL. Ett annat exempel är sådana anläggningar och verksamheter som visserligen var tillståndspliktiga enligt VF men som utfördes utan sådant tillstånd på egen risk. Paragrafen är ny.