sou · H1B380 · 2013-12-05 00:00:00 — Exempelvis kan den enskilde efter inloggning med e-legitimation på Mina sidor registrera nytt företag, ansöka om F-skatt, skapa en affärsplan, ändra företagets uppgifter hos eller , se status på sina ären- den samt avveckla företaget. Vissa uppgifter kan även föras vidare mellan e-tjänsterna så att användaren ska slippa fylla i samma upp- gifter . Uppgifterna om företaget och status på ärendet hämtas från respektive myndighet och visas ut på Mina sidor. är också elektroniska kontaktpunkt enligt EUs tjänstedirektiv3 vilket ställer krav på att blivande och befintliga företagare dels ska kunna hitta information om tillståndskrav, dels ska kunna ansöka om tillstånd via . Via e-tjänsten Hitta tillstånd är det möjligt att ta reda på vilka eventuella tillstånd (inkl. ansökningar och anmälningar) som behövs för en verksamhet. Tjänsten erbjuder stöd för detta genom att det är möjligt att söka i olika kategorier (bokstavsordning, branschkategorier, myndigheter och frisökning). För vissa branscher finns kompletterande stöd (branschguider) för att underlätta för en blivande företagare att iden- tifiera vilka tillstånd och regler som kan vara aktuella för en viss typ av verksamhet. Via tjänsten Hitta tillstånd är det även möjligt att ansöka om de tillstånd som faller inom ramen för tjänstedirektivet. tillhandahåller elektroniska blanketter för vissa tillstånd på svenska och engelska eftersom det inte alltid finns e- tjänster eller elektroniska blanketter hos behöriga myndigheter att länka till. Det finns också krav på att myndigheter och kommuner ska kunna kommunicera elektroniskt via kontaktpunkten, t.ex. angå- ende frågor i ett pågående ärende eller för att skicka ett beslut om tillstånd. 3 och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. Förvaltningspolitik, it-politik, strategier och initiativ Kraven på säker elektronisk kommunikation är en av anledning- arna till att tjänsten Mina meddelanden utvecklas inom ramen för . Via den tjänsten kan exempelvis påminnelse om att lämna skattedeklaration, beslut om tillstånd eller ansökan om F-skatt som gjorts via skickas ut till en säker e-postadress. Tjänsten kan användas av alla myndigheter och kan den användas även av kommuner. Mellan och Mina meddelanden finns single sign on (e-leg) för att förenkla för an- vändarna och öka känslan av en sammanhållen kontaktpunkt gent- emot myndigheterna. Regeringen har utöver de krav som tjänstedirektivet ställer också uppdragit till myndigheterna bakom att fortsätta att ut- veckla information och e-tjänster kring tillstånd (N2011/1860/ENT). 5Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter gav regeringen 14 myndigheter1 i uppdrag att genomföra insatser för att möjliggöra ett framtida minskat och för- enklat uppgiftslämnande.2 genomförde dessa myn- digheter under ledning av en kartläggning av företags uppgiftslämnande och sammanställde dessa i ett register. En uppdaterad kartläggning över uppgiftskrav inleddes och genomfördes . Uppdraget ska slutredovisas senast den 29 november 2013.3 Det skulle bära för långt att här återge resultatet av kartläggnings- arbetet i sin helhet. Nedan återges kortfattat resultatet från kartlägg- ningen av företagens uppgiftslämnande. Den intresserade läsaren är i övrigt hänvisad till delredovisningarna och slutrapporten som publicerats av . 1Arbetsförmedlingen, , , , Kronofogdemyndig- heten, , , , (), Till- växtverket, Trafikanalys, , och . 2Uppdrag att genomföra insatser för att möjliggöra ett framtida förenklat och minskat upp- giftslämnande, N2011/5884/ENT. 3Begäran om förlängd tid för redovisning av uppdrag att genomföra insatser för att möjlig- göra ett framtida förenklat och minskat uppgiftslämnande, N2012/311/ENT. 4Uppdrag att genomföra insatser för att möjliggöra ett framtida förenklat och minskat upp- giftslämnande, N2011/5884/ENT, Kartläggning av näringsidkares uppgiftslämnande till 14myndigheter, N2011/5884/ENT, och Uppdraget om ett förenklat och minskat uppgifts- lämnande för företag, N2012/311/ENT samt Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14myndigheter, N2012/311/ENT. Rapporterna finns att läsa här /om/oss/utvecklingsmyndighet/forenklat-uppgiftslamnande Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter 5.1Utvalda resultat från kartläggningen 2012 Sammanlagt kartlades 1 164 uppgiftskrav. Den redovisade ärende- volymen uppgick till 94 558 369 ärenden i kartläggningen 2012. Jord- bruksverket hade i kartläggningen flest antal uppgiftskrav, 388 st., och Trafikanalys var den myndighet med minst antal med fem upp- giftskrav. till ärendevolym stod för den absolut största insamlingen, nämligen av den totala volymen, eller 68 998 019 ärenden. Den fördjupade kartläggningen visade att grundläggande upp- gifter: samlas in ofta, nästan i alla ärenden, att uppgifter som är frivilliga att lämna, det vill säga inte krävs för ärendets handläggning, samlas in, att myndigheter hämtar dessa uppgifter från andra myndigheter och privata aktörer (företag som tillhandahåller företagsuppgifter, exempelvis UC), men också begär in dem från företag vid uppgiftskraven, att , och bedöm- des vara lämpliga källor för grundläggande uppgifter, samt att 30 av de 38 grundläggande uppgifter som kartlades borde kunna återanvändas , och därmed skulle administrativa kost- nader för företag kunna minska. När myndigheterna svarat att de grundläggande uppgifterna behövs för ärendens handläggning, det vill säga är obligatoriska för uppgifts- kravet, visar resultatet att följande nio grundläggande uppgifter är mest vanliga att samla in, sett till både ärendevolym och antal upp- giftskrav: Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter 5.2Utvalda resultat från kartläggningen 2013 De 14 myndigheterna har i kartläggningen som genomfördes kartlagt 1 318 uppgiftskrav (Figur 1). Figur 1 Samtliga myndigheter, 1 318 uppgiftskrav Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Dessa uppgiftskrav omfattade 95 968 358 ärenden (Figur 2). står för av alla ärenden och på andra plats kommer , som står för av alla ärenden. Figur 2 Samtliga myndigheter, 95 968 358 ärenden. Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Figur 3 visar regelursprunget för uppgiftskraven. 553 uppgiftskrav har nationellt regelursprung omfattande 80 809 076 ärenden. 739 upp- giftskrav har EU och annan internationell lagstiftning som ursprung omfattande 14 992 141 ärenden. Figur 3 Regelursprung. Den vänstra bilden visar antal uppgiftskrav och den högra antal ärenden . Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Figur 4 visar fördelningen mellan kalenderstyrda uppgiftskrav, det vill säga att uppgiftslämnandet ska ske , och hän- delsestyrda uppgiftskrav, det vill säga att uppgiftslämnandet ska ske vid en viss händelse. Flest antal uppgiftskrav, 1 072 st., är händelse- styrda och omfattar 71 759 142 ärenden. 266 uppgiftskrav omfattande 72 355 682 ärenden är kalenderstyrda och 42 uppgiftskrav omfattan- de 48 146 466 ärenden är både kalenderstyrda och händelsestyrda, därför blir totalen större än 95 968 358 ärenden. Figur 4 Kalender- och händelsestyrt. Den vänstra bilden visar antal uppgiftskrav och den högra antal ärenden . Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Figur 5 visas hur de 266 kalenderstyrda uppgiftskraven fördelas över året. Av de kalenderstyrda uppgiftskraven lämnas de flesta , nämligen 125 stycken. I de fall myndigheterna har svarat har siffrorna fördelats fyra gånger på och om myndig- heterna har svarat har de fördelats på . Figuren visar alltså antalet inlämningstillfällen för de 266 kalenderstyrda upp- giftskraven. För 25 uppgiftskrav har myndigheterna till exempel svarat , årsvis eller . Dessa återfinns under okänt i figuren. Figur 5 Kalenderstyrt, antal uppgiftskrav . Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Figur 6 visar om det är företaget, myndigheten eller de båda som initierar uppgiftskravet första gången. Merparten av uppgiftskraven initieras av företaget, 1 020 st. omfattande 61 873 536 ärenden. I 164 uppgiftskrav omfattande 22 396 653 ärenden är det myndigheten som initierar uppgiftskravet. Figur 6 Initierande part. Den vänstra bilden visar antal uppgiftskrav och den högra antal ärenden . På frågan om uppgiftskraven berör specifik bransch har myndig- heterna svarat att 1 052 uppgiftskrav omfattande 31 886 273 ären- den berör specifika branscher. Följande fyra branscher5 har flest uppgiftskrav enligt kartläggningen: Jordbruk, skogsbruk och fiske (A), 418 uppgiftskrav Transport och magasinering (H), 283 uppgiftskrav Handel (G), 180 uppgiftskrav Tillverkning (C), 178 uppgiftskrav. Följande fyra branscher har flest ärenden för sina uppgifts- krav enligt kartläggningen: Finans- och försäkringsverksamhet (K), 17 006 233 ärenden Vård och omsorg; sociala tjänster (Q), 7 570 156 ärenden 5 Branscherna beskrivs från översta nivån av SNI 2007 och bokstäverna är förkortning av dessa. Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Handel (G), 6 273 260 ärenden Jordbruk, skogsbruk och fiske (A), 2 091 130 ärenden Figur 7 visar svar på kartläggningens fråga Kan uppgifter i upp- giftskravet samlas in via e-tjänst. Det framgår bland annat att för 308 uppgiftskrav och för 92 649 418 ärenden finns e-tjänst. Figur 7 Har myndigheterna e-tjänster? Den vänstra bilden visar antal uppgiftskrav och den högra antal ärenden . Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Figur 8 visar förutom de ärenden som inte kan fullgöras med e-tjänst även de 5 914 363 ärenden där e-tjänst finns men inte används. Det är sannolikt att och antal ärenden är fler än de angivna i figuren eftersom inte svarat på e-tjänst- användningen för 147 114 ärenden och inte svarat på e-tjänstanvändningen för 8 814 963 ärenden. Figur 8 Ärenden där företagen inte använt e-tjänst, 9 031 818 ärenden. 5.3Potential för minskat och förenklat uppgiftslämnande m.m. Inom ramen för kartläggningsuppdraget har konstaterats att åter- användning av uppgifter mellan myndigheter kan ske i större utsträck- ning än för att minska och förenkla företagens uppgiftslämnan- de. Det finns fortfarande behov av att myndigheter gör en översyn av de uppgifter som samlas in, vad som kan återanvändas och vad som inte är nödvändigt för ärendets handläggning. Det behöver bli tyd- ligare för uppgiftslämnaren vilka uppgifter som måste lämnas in och vilka som är frivilliga. Kartläggning av företags uppgiftslämnande till 14 myndigheter Företagen behöver ha kontakt med flera myndigheter vid vissa händelser och här finns, enligt kartlagt material, en samordnings- potential. Även ska företag lämna upp- gifter till flera olika myndigheter, vilket visar att samordningspotential finns även här. Denna kunskap kan också användas i lagstiftningspro- cessen för att bestämma vilket datum ett uppgiftskrav ska fullgöras. Små företag undantas endast från mycket få uppgiftskrav. Här finns möjlighet för ytterligare förenkling. Kartläggningen kan bli en ögonöppnare som möjliggör diskussion och aktion i en fråga som bland annat EU driver i sin Small Business Act6. I många uppgiftskrav (212 st.) saknas information om själva kravet på myndighetens webbplats, vilket behöver ses över och i möjliga fall åtgärdas för att företagen ska kunna uppfylla sina plikter. Användningen av e-tjänster liksom för vilka uppgiftskrav det finns e-tjänster framgår av kartläggningen. Detta kan utgöra ett underlag för en översyn av varför e-tjänster inte används och varför e-tjänster inte finns för vissa uppgiftskrav. 6 Small Business Act, 2008, Utredningens arbete har aktualiserat en mängd rättsliga frågor. I detta kapitel presenteras aktuella rättsområden översiktligt med några anknytande rättsfrågor. De regelverk som framförallt drar till sig uppmärksamhet i detta sammanhang är tryckfrihetsförordning- ens bestämmelser om vad som är allmänna handlingar, offentlighets- och sekretesslagen som innehåller regler om myndigheters handlägg- ning vid registrering, utlämnande och övrig hantering av allmänna handlingar samt bestämmelser om tystnadsplikt och förbud mot att lämna ut allmänna handlingar, personsuppgiftslagen och de särskilda registerförfattningarna som bland annat reglerar myndigheternas be- handling av personuppgifter, samt arkivlagen som innehåller bestäm- melser om myndigheternas bevarande och gallring av allmänna hand- lingar m.m. Vad som avses med allmän handling framgår av 2 kap. tryckfrihets- förordningen. Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt upp- fattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En handling anses inkommen till en myndighet, när den har an- länt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till- handa. I fråga om upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel anses den inkommen till en myndighet när den är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv förfogar över. En handling anses upprättad hos en myndighet, när den har expe- dierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen ej hänför sig till visst ärende, när den har juste- rats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. För att närmare kunna avgöra om en upptagning för automatise- rad behandling är tillgänglig för myndigheten behöver man göra en uppdelning mellan potentiella (elektroniska) handlingar och färdiga elektroniska handlingar. En potentiell handling, dvs. en sammanställ- ning av uppgifter ur allmän handling som en myndighet har tekniska möjligheter att göra, är enligt 2 kap. 3 § andra stycket sista meningen tryckfrihetsförordningen förvarad hos myndigheten om denna kan göra sammanställningen tillgänglig med rutinbetonade åtgärder (prop. 1975/76:160 s. 90). En sådan sammanställning anses dock inte vara förvarad hos myndigheten i tryckfrihetsförordningens mening om sammanställningen innehåller personuppgifter och myndigheten en- ligt lag eller förordning saknar befogenhet att göra sammanställning- en tillgänglig enligt den s.k. begränsningsregeln i 2 kap. 3 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen. Med personuppgifter avses med utgångspunkt i personuppgifts- lagens (1998:204) definition all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet (3 § person- uppgiftslagen). Om myndigheten sålunda saknar (rättslig) befogenhet att ta fram vissa upplysningar ur t.ex. en databas är dessa upplysning- ar inte allmänna handlingar hos myndigheten. Det övergripande syftet med begränsningsregeln är att hindra allmänheten från att kunna göra anspråk på att få ta del av information hos myndigheten som myn- digheten själv, av hänsyn till enskildas personliga integritet, är för- hindrad att använda sig av (den s.k. likställighetsprincipen). Begräns- ningsregeln gäller alltså även om sammanställningen kan tas fram med rutinbetonade åtgärder. En färdig elektronisk handling, vilken är tillgänglig för myndig- heten i uppfattbar form med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar, t.ex. en PDF-fil eller ett e-postmeddelande, anses för- varad hos myndigheten trots att det kan krävas mer än rutinbetonade åtgärder för att göra handlingen tillgänglig (prop. 2001/02:70 s. 20 f.). Färdiga elektroniska handlingar omfattas inte heller av begränsnings- regeln. Begränsningsregeln i 2 kap. 3 § tredje stycket tryckfrihetsförordning- en innebär att bestämmelser om skydd av personuppgifter i lag eller förordning får betydelse för hur omfattande begreppet allmän hand- ling blir i praktiken. Enligt dataskyddsdirektivet1 och personuppgifts- lagen (1998:204) får personuppgifter bara samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål (9 § första stycket c per- sonuppgiftslagen). Enligt den s.k. finalitetsprincipen får en person- uppgift inte behandlas för ett ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket uppgiften samlades in (9 § första stycket d). I för- arbetena till personuppgiftslagen har dock uttalats att en myndighets utlämnande av personuppgifter med stöd av offentlighetsprincipen inte kan anses oförenligt med de ändamål för vilket uppgifterna ur- sprungligen samlades in (prop. 1997/98:44 s. 44). Regler om s.k. ändamålsbegränsningar, dvs. bestämmelser i re- gisterförfattningar om för vilka ändamål myndigheten får behandla uppgifterna, anses inte heller inskränka myndighetens skyldighet enligt offentlighetsprincipen att sammanställa personuppgifter (prop. 2007/08:126 s. 120 f. och prop. 2007/08:160 s. 66 f.). Sistnämnda ställningstagande harmonierar väl med det s.k. efterfrågeförbudet i 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen, av vilket följer att en myndighet inte får fråga någon som begär ut en allmän hand- ling vem den enskilde är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran, i större utsträckning än vad som behövs för att myndig- heten ska kunna göra en sekretessprövning. I vissa fall är dock så kallade sökbegränsningar, dvs. förbud i lag eller förordning mot att söka fram uppgifter eller göra sammanställ- ningar med hjälp av vissa sökord, avgörande för vilka sammanställ- ningar som utgör allmänna handlingar. Det står nämligen klart att om den myndighet som förvarar en upptagning för automatiserad behandling under inga omständigheter får göra sammanställningar av uppgifter ur upptagningen med hjälp av vissa sökord har inte heller allmänheten rätt att ta del av en sådan sammanställning. 1 och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av så- dana uppgifter (dataskyddsdirektivet). presenterade Europeiska kom- missionen ett förslag till en genomgripande reform av om skydd för personupp- gifter. Förslaget innebär bland annat att (dataskyddsdirektivet) ska ersättas av en ny allmän dataskyddsförordning. Syftet med förslaget till ny dataskyddsförordning är att ytterligare har- monisera och effektivisera skyddet av personuppgifter i syfte att förbättra den inre markna- dens funktion och öka enskildas kontroll över sina personuppgifter. Förordningen är till stor del baserad på den reglering som redan gäller enligt dataskyddsdirektivet. begränsningar som inte är absoluta utan tillåter sökning under särskilt angivna förutsättningar har dock ansetts sakna betydelse för frågan om sammanställningen utgör en allmän handling (se 3 kap. 6–7 §§ polisdatalagen [2010:361] och prop. 2009/10:85 s. 154 f., jfr prop. 2001/02:70 s. 23). Allmänna handlingar som en myndighet potentiellt får tillgång till genom åtkomst till en annan myndighets dataregister men saknar rätt att ta fram i sin egen verksamhet, eller ut- gör sådana uppgifter som den mottagande myndigheten visserligen får men ännu inte har tagit fram eller kanske aldrig kommer att behöva ta fram i sin verksamhet, har kommit att benämnas som överskotts- information. Förekomsten av överskottsinformation ger upphov till en hel mängd rättsliga och organisatoriskt-tekniska frågeställningar vid elektroniskt informationsutbyte mellan myndigheter. Denna problematik analyseras av i sitt delbetänkande Överskottsinformation vid direktåtkomst (SOU 2012:90.) Rätten att ta del av allmänna handlingar är inte oinskränkt. I offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400) finns bestämmelser som in- skränker enskildas rätt att ta del av allmänna handlingar s.k. sekretess. Sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen består i regel av tre huvudsakliga rekvisit, dvs. förutsättningar för bestäm- melsens tillämplighet. Dessa tre rekvisit anger sekretessens föremål, sekretessens räckvidd och sekretessens styrka. Sekretessens föremål är den information som kan hemlighållas och anges i lagen genom ordet uppgift tillsammans med en mer eller mindre långtgående preci- sering av uppgiftens art, t.ex. uppgift om enskilds personliga förhål- landen. En sekretessbestämmelses räckvidd bestäms normalt genom att det i bestämmelsen preciseras att sekretessen för de angivna upp- gifterna bara gäller i en viss typ av ärende, i en viss typ av verksam- het eller hos en viss myndighet. Några få sekretessbestämmelser gäller utan att räckvidden är begränsad. Uppgiften kan då hemlig- hållas oavsett i vilket ärende, i vilken verksamhet eller hos vilken myndighet den förekommer. Sekretessens styrka bestäms i regel med hjälp av s.k. skade- rekvisit. Man skiljer i detta sammanhang mellan raka och omvända skaderekvisit. Vid raka skaderekvisit är utgångspunkten att upp- gifterna är offentliga och att sekretess bara gäller om det kan antas att en viss skada uppstår om uppgiften lämnas ut. Vid det omvända skaderekvisitet är utgångspunkten tvärtom, dvs. att uppgifterna omfattas av sekretess. Vid ett omvänt skaderekvisit får uppgifterna således bara lämnas ut om det står klart att uppgiften kan röjas utan att viss skada uppstår. Sekretessen enligt en bestämmelse kan även vara absolut, dvs. de uppgifter som omfattas av bestämmelsen ska hemlighållas utan någon skadeprövning om uppgifterna begärs ut. En grundläggande princip i offentlighets- och sekretesslagen är att sekretess som huvudregel inte följer med en uppgift när den lämnas från en myndighet till en annan. Det beror bland annat på att be- hovet av och styrkan i en sekretess inte kan bestämmas enbart med hänsyn till sekretessintresset. Detta intresse måste i varje sammanhang vägas mot intresset av insyn i myndigheternas verksamhet. Offent- lighetsintresset kan således kräva att de uppgifter som behandlas som hemliga hos en myndighet är offentliga hos en annan myndighet som har inhämtat dem hos den förstnämnda myndigheten (prop. 1979/80:2 Förslag till sekretesslag m.m., Del A s. 75 f.). Lagstiftaren har alltså tagit ställning mot att en allmän bestäm- melse om överföring av sekretess tas in i sekretessregleringen. Vissa bestämmelser om överföring av sekretess med begränsade och över- blickbara tillämpningsområden har dock införts. Vid överföring av sekretess skiljer man mellan primära och sekundära sekretessbestäm- melser (3 kap. 1 §). En primär sekretessbestämmelse är en bestäm- melse om sekretess som en myndighet ska tillämpa på grund av att bestämmelsen a) riktar sig direkt till myndigheten eller b) omfattar en viss verksamhet eller en viss ärendetyp som hanteras hos myndig- heten eller c) omfattar vissa uppgifter som finns hos myndigheten. Bestämmelserna i kategori c) är primära sekretessbestämmelser, vars räckvidd inte har begränsats och som därför gäller inom hela den offentliga sektorn. Som exempel på sådana bestämmelser kan nämnas utrikessekretessen (15 kap. 1 §) och minimiskyddsreglerna till skydd för enskildas personliga integritet i 21 kap. offentlighets- och sek- retesslagen. En bestämmelse om överföring av sekretess är en bestämmelse som innebär att en primär sekretessbestämmelse som är tillämplig på en uppgift hos en myndighet ska tillämpas på uppgiften även av en annan myndighet som uppgiften lämnas till. Detta gäller också för en myndighet som har elektronisk tillgång till uppgiften hos den förstnämnda myndigheten (s.k. direktåtkomst). En sekundär sekretessbestämmelse är en bestämmelse om sekre- tess som ska tillämpas på grund av en bestämmelse om överföring av sekretess. En och samma sekretessbestämmelse kan således vara en primär sekretessbestämmelse hos den utlämnande myndigheten och en sekundär sekretessbestämmelse hos den mottagande myn- digheten. Resultatet av tillämpningen, dvs. förutsättningarna för bedöm- ningen av sekretess, kan bli olika om sekretessbestämmelsen är att betrakta som primär eller sekundär hos myndigheten. En primär sekretessbestämmelse kan normalt tillämpas på en uppgift oavsett om myndigheten har fått uppgiften från en annan myndighet eller från en enskild.