sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — Om tjänstgöringen sträcker sig längre än kan rätten besluta om att höja dagersättningen (1–1 § rettsgebyrforskriften). Nämndemän i fastighetsdomstolarna (jordskiftmeddommer) får ersättning om per dag och per halvdag. För särskilt långa dagar utgår ersättning med . Överstiger tjänstgöringstiden, inklusive restiden inte , utgår dagersättning med . Moderna villkor för nämndemannauppdraget tjänstgöringen kan det, efter ansökan, beslutas om förhöjd ersättning (1–2 § rettsgebyrforskriften). Lekmannadomare kan, om detta är skäligt, i stället för dag- ersättning tillerkännas ersättning för utebliven arbetsförtjänst och utlägg (1–4 § rettsgebyrforskriften). Överstiger restiden under arbetstid (–17.00) utgår ersättning enligt 1–1 § respektive 1–2 § rettsgebyrforskriften. överstigande men understigande utgår reseersättning motsvarande halvdagsersättning enligt nämnda bestämmelser. Ersättning för resor och traktamente betalas ut enligt statens allmänna reseregulativ. Nemndemedlemmer i utlänningsnämnderna får ersättning med för tjänstgöring under en halv dag, för heldagstjänstgöring och för tjänstgörings- tillfällen som är längre än . I stället för detta arvode kan nämndemannen efter ansökan erhålla ersättning för förlorad arbets- förtjänst med för tjänstgöring under en halv dag, för heldag och för tjänstgöringstillfällen som är längre än . Det är ledningen i respektive domstol som fastställer antalet nämndemän som ska finnas med på listorna över valda nämndemän i domsagan. Antalet nämndemän ska fastställas på så sätt att varje nämndeman ska förväntas tjänstgöra i två mål (65 § dom- stolloven). Av 90 § domstolloven följer att nämndeman som har tjänstgjort eller mer , eller som har tjänstgjort inte längre har någon skyldighet att tjänstgöra som nämndeman. En nämndeman som uteblir från en domstolsförhandling utan att ha blivit befriad från tjänstgöringsskyldighet i det enskilda fallet kan enligt 200 § domstolloven ådömas böter. Enligt uppgift från i tillämpas emellertid denna regel i princip aldrig. Moderna villkor ska bidra till att vi kan fortsätta att rekrytera lämp- liga och engagerade nämndemän samt till att nämndemannakåren så långt som möjligt speglar befolkningen vad gäller bl.a. ålder, kön, Moderna villkor för nämndemannauppdraget sysselsättning och etnisk bakgrund. Det gäller såväl ekonomiska som andra villkor som är förknippade med uppdraget. Den allsidiga sammansättningen måste också, för att verka för- troendehöjande, på ett bättre sätt återspeglas i hur mycket nämnde- männen deltar i dömandet. Det är alltså viktigt att de nämndemän som har valts också tjänstgör vid domstolarna i, så långt som möj- ligt, samma omfattning. Vi är medvetna om de svårigheter som finns att kombinera ett krävande arbete och föräldraskap med uppdraget som nämndeman. Villkoren måste i möjligaste mån vara sådana att individer som befinner sig i olika livssituationer har likvärdiga möjligheter inte bara att åta sig utan även att fullgöra ett nämndemannauppdrag. Nämndemannauppdraget ska kunna utföras vid sidan av en heltids- sysselsättning och även gå att kombinera med att vara förälder till yngre barn. På samma sätt är det väsentligt att personer som är bosatta på längre avstånd från domstolen ges möjlighet att tjänst- göra i samma utsträckning och på samma villkor som nämndemän som bor i närheten av domstolen. Kravet på att underlätta för yrkesverksamma, och särskilt kanske de som därtill har yngre barn, att kunna åta sig uppdrag ska ställas i förhållande till andra krav som ställs på domstolarnas verksamhet. Mål ska handläggas effektivt, parter och vittnen ska bemötas på ett bra sätt. För att klara detta fordras stor flexibilitet från domstolens sida när det gäller planering av förhandlingar. En flexibilitet som påverkar tjänstgöringen för både anställda och nämndemän. Även med dessa krav finns enligt vår bedömning utrymme att förbättra förutsättningarna för nämndemännens tjänstgöring. Domstolarna, särskilt de allmänna domstolarna, har att admini- strera ett stort antal mål som både är brådskande och kräver lång förhandlingstid. Kraven på allsidighet inte bara vad gäller vilka som är nämndemän utan även beträffande tjänstgöringsfrekvens kan inte tillåtas medföra för stora hinder för en effektiv administration av omfattande mål. Administrationen för att åstadkomma allsidig- het vid nämndemännens indelning till tjänstgöring måste således hållas på en, i förhållande till dessa aspekter, väl avvägd nivå. Det- samma gäller den situationen att någon måste inkallas med mycket kort varsel. Uppdraget som nämndeman är ett viktigt och ansvarsfullt upp- drag. Flera av de förslag som utredningen lägger fram syftar till att öka attraktiviteten i nämndemannauppdraget och förbättra dess status. Vid utformningen av ersättningsvillkoren ska även dessa Moderna villkor för nämndemannauppdraget aspekter vägas in. Det är viktigt att ersättningsnivån åter- speglar det förhållandet att nämndemannauppdraget är ett lek- mannauppdrag. En viktig utgångspunkt för våra överväganden i denna del är att ingen ska behöva förlora ekonomiskt på att vara nämndeman. Bedömning och förslag: För tjänstgöring fram till under högst ska halvdagsarvode utgå. Längre samman- trädestid än fram till ska betraktas som en hel tjänstgöringsdag och berättiga till heldagsarvode. För tjänst- göringstid som infaller efter ska extra ersättning utgå. Heldagsarvodet ska bestämmas till . Halvdagarvodet ska bestämmas till . ning ska utgå för tjänstgöring efter med . Särskilt inställelsearvode ska bestämmas till per Nämndemän vid tingsrätterna ska, i likhet med nämndemän vid förvaltningsrätterna, kunna få ersättning med per dag för förberedelsearbete. För båda grupperna ska som förutsättning gälla att det ska vara för sådant arbete som över- stiger . Reglerna om ersättning vid inställd förhandling och om er- sättning för utebliven arbetsförtjänst ska bevaras oförändrade. Modellen för arvodering av nämndemän har varit föremål för upp- märksamhet från lagstiftarens sida . uppmärksammade frågan om möjliga alternativa ersättningsmodeller i rapporten av nämndemän (s. 50 f.). Vid tiden för rapporten ersattes nämndemän med ett sammanträdesarvode om per dag. En nämnde- man som fått inkomstförlust överstigande sammanträdesarvodet fick ersättning för den överskjutande delen genom ett tilläggs- belopp. konstaterade i rapporten att det enhetliga Moderna villkor för nämndemannauppdraget grundarvodet per dag inte speglade arbetsinsatsen, eftersom samma ersättning betalades oavsett tjänstgöringstid. Slutsatsen blev att det fanns goda skäl att låta arvodet bli mer tidsberoende. I rapporten presenterades tre varianter för att åstadkomma en mer differen- tierad ersättning. Ett alternativ var att dela upp ersättningen på hel och halv tjänstgöringsdag. Ett annat alternativ var en modell med en rak timersättning (belopp per påbörjad timme) och ett tredje en modell med fast timersättning (belopp per påbörjad timme med påslag för för att garantera en viss minimiersätt- ning). föreslog att arvodet skulle beräknas enligt en modell med rak timersättning, dock högst per sammanträdesdag. Förslaget i denna del ledde inte till någon änd- ring. konstaterade vad gäller arvodes- modellen med ett fast belopp per sammanträdesdag oavsett samman- trädets längd, att den kunde medföra överkompensation i de fall sammanträdestiden blir mycket kort, men att det var sannolikt att detta skulle jämnas ut i längden där tjänstgöringen vid andra till- fällen skulle dra ut utan att nämndemannen fick kompen- sation för detta. Modellen ansågs vidare vara enkel att administrera. föreslog därför ingen ändring i arvodes- modellen (SOU 2002:61, s. 123 f.). Även ersätts nämndemännen med ett fast sammanträdes- arvode per dag. I samband med att dagarvodet höjdes infördes även ett halvdagsarvode om som betalas i stället för dagarvode i de fall en nämndeman har tjänstgjort än . Skälen för att införa ett halvdagsarvode har inte närmare utvecklats i propositionen. Det kan emellertid antas att syftet var att komma till rätta med den överkompensation som en odifferentierad dagersättning medför vid korta samman- träden. Vid kartläggning (se avsnitt 3.3.8) och har flera nämndemän uttryckt missnöje med halvdagsersättningen. De vänder sig mot att halvdagsersättningen i själva verket innebär en sänkning av dagarvodet jämfört med den tidigare gällande ordningen med heldagsersättning även vid korta tjänstgöringsdagar. Det har även framförts önskemål om att Moderna villkor för nämndemannauppdraget nämndemän ska få ersättning utöver dagarvodet när domstols- förhandlingar drar ut över vanlig kontorstid. Utredningen instämmer i att det nuvarande ersättningssystemet har vissa brister, t.ex. de tröskeleffekter som finns med ett halv- och heldagsarvode. En annan brist är att det saknas möjlighet att betala ytterligare ersättning när förhandlingar drar ut . Enligt utredningens uppfattning bör ersättningssystemet vara enkelt att tillämpa och administrera. Det kravet uppfyller ett i förväg bestämt dagarvode bättre än konstruktioner med ersättning . Några kritiska synpunkter på dagarvode i sig har heller inte framförts. Ordningen med ett arvode per sammanträdesdag ska alltså behållas. Det finns skäl för att beakta hur lång tjänstgöringstiden är per dag. Det bör göras åt båda hållen, dvs. både vid kort tjänstgöring och vid extra lång sådan. Domstolarna och kanske särskilt tings- rätterna har inte alltför sällan förhandlingsdagar som i realiteten endast pågår någon eller . Det kan bero på många skäl men ett är att målet är brådskande och ingen annan lämplig tid finns eller att det visar sig att en påbörjad förhandling inte kan full- följas. Utredningen är av uppfattningen att överkompensation vid korta tjänstgöringstider så långt möjligt bör undvikas både av rättviseskäl och ekonomiska skäl. Det är bättre att använda resurserna till höjda grundarvoden än till att, såsom det i praktiken blir, öka ersättningen vid kort tjänstgöring. På motsvarande sätt bör extra arvode kunna betalas när förhandlingar drar ut över tiden. Inte heller detta är ovanligt och det är rimligt att den som tjänstgjort än vanlig kontorstid får kompensation för detta. Utredningen förordar således ett system med hel- och halvdags- ersättning samt extra ersättning vid tjänstgöring utöver ordinär kontorstid. Halvdagsersättning ska utgå vid tjänstgöring motsvarande hälften av en ordinarie arbetsdag, dvs. vid tjänstgöring än . Med än avses den tid då nämndemannen tjänstgjort, inklusive eventuella pauser. För tjänst- fram till under högst bör alltså halv- dagsersättning utgå. Längre sammanträdestid än fram till ska betraktas som en hel tjänstgöringsdag och be- rättiga till heldagsersättning. För tjänstgöringstid som infaller efter bör extra ersättning utgå. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Även nivån för dagarvodet har länge varit föremål för debatt. Under den faktainsamling som genomförde inför rapporten framfördes synpunkten att arvodet är för lågt och att det dels signalerar att nämndemannauppdraget inte är viktigt, dels gör att yngre individer inte är intresserade av att åta sig nämnde- mannauppdrag (DV Rapport , dnr 959-2010, s. 13). Vid kartläggning (se avsnitt 3.3.8) fram- kom att inte bara nämndemän utan även andra aktörer inom rätts- väsendet efterfrågar en generell höjning av arvodesnivån. Den senaste ändringen genomfördes som tidigare nämnts 2007 då dagersättningen höjdes från till nu gällande . Vid tjänstgöring än utgår istället för dagarvode ett arvode om , s.k. halvdagsarvode. Vid intervjuer som utredningen har genomfört med yngre nämndemän som hade lämnat sina uppdrag framkom att ersättningen i sig sällan är den huvudsakliga orsaken till förtida avhopp. Ett flertal av de tillfrågade har emellertid uppgett att en låg ersättning i kombination med att uppdraget upplevs som tids- krävande och svårt att förena med familj och heltidsarbete medför att intresset för uppdraget är begränsat bland yngre och yrkesverk- samma. Som vi har utvecklat i det tidigare är det viktigt att tydliggöra att nämndemannauppdraget är ett viktigt och ansvarsfullt uppdrag. Ett sätt att markera detta är att höja ersättningsnivån. Nivån på ersätt- ningen bör emellertid även återspegla det förhållandet att nämnde- mannauppdraget är ett lekmannauppdrag. Med dessa utgångspunkter anser utredningen att heldagsarvodet bör dubbleras och bestämmas till . På motsvarande sätt bör för en halv dags tjänstgöring, dvs. fram till , arvode betalas med . Med än avses den tid då nämndemannen tjänstgjort, inklusive eventuella pauser. Vad gäller nivån på den extra ersätt- ningen anser utredningen att denna, med hänsyn till att det bara i sällsynta undantagsfall kan antas förekomma övertid överstig- ande , bör motsvara hälften av halvdagsersättningen, dvs. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Nämndemän som tjänstgör i förvaltningsdomstolarna har möjlig- het att få ett särskilt inläsningsarvode om för förbered- ande inläsning. Det har sin grund i att processen i de allmänna förvaltningsdomstolarna bygger på skriftlig handläggning och en stor del av målen avgörs efter föredragning och utan muntlig för- handling. I de allmänna domstolarna råder, något förenklat, mot- satt förhållande, dvs. muntliga förhandlingar är huvudregel och endast det som där framförts ska beaktas av domstolen. Behovet av inläsning före en förhandling är således mycket större på förvalt- ningsdomstolarna än på de allmänna domstolarna. Den möjlighet som genom den s.k. EMR-reformen (prop. 2004/05:131) infördes att hänvisa till handlingar istället för att föredra innehållet i dem har något förändrat dessa förhållanden på de allmänna domstolarna. Möjligheten att införa inläsningsarvode för nämndemän som tjänstgör på allmän domstol har varit föremål för diskussion i sam- band med tidigare reformarbeten avseende ersättningsförordningen. Vid översynen av ersättningsreglerna 2002 diskuterades frågan sär- skilt med avseende på nämndemän i hovrätterna. kom emellertid till slutsatsen att det förberedande arbete som nämndemännen utför i hovrätten inte är av sådan omfattning att det motiverade förberedelsearvode (SOU 2002:61, s. 126 f.). Vid kartläggning (se avsnitt 3.3.8) vände sig många nämndemän mot den nuvarande ordningen att det enbart är nämndemän på förvaltningsdomstolarna som har rätt till ersättning för det arbete som de lägger ner på målen inför sammanträden på domstolen. Genom EMR-reformen infördes en möjlighet att vid huvud- förhandlingen hänvisa till handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Hänvisningsmöjligheten gäller i såväl tvistemål som brott- mål (43 kap. 7 och 8 §§ RB). , som har haft i uppdrag att utvärdera EMR-reformen, har undersökt i vilken ut- sträckning tingsrätterna använder hänvisningsmetoden (SOU 2012:93, s. 115 f). Det har då framkommit att hänvisning används i skiftande utsträckning vid domstolarna och att det varierar mellan olika typer av mål och handlingar. Som skäl för att inte använda hänvisning i brottmål har några domstolar pekat på att nämnde- männen inte har rätt till inläsningsarvode. Domstolarna har uppgett att det ofta är svårt för nämndemännen att tillgodogöra sig inne- hållet vid hänvisning till mer omfattande material. Moderna villkor för nämndemannauppdraget rätter har hänvisning till vårdnadsutredningar fallit mycket väl ut i familjemålen. Då har nämndemännen dock uttryckt missnöje med avsaknaden av inläsningsarvode. Både från advokat- och åklagarhåll har till framförts synpunkter om att hänvis- ningsmetoden är bra och att den bör användas mer. EMR-utred- ningens slutsats är att de utökade möjligheterna att presentera processmaterial genom hänvisning till handlingar har fallit väl ut och att de har bidragit till att effektivisera processen och göra den mer flexibel. Hänvisningsmetoden bör enligt förslag kunna användas i större utsträckning (s. 118). Det finns således goda skäl att anta att utvecklingen går mot att metoden kommer att användas mer . För att hänvisningsmetoden ska fungera på ett effektivt sätt förutsätts att inte bara den lagfarne domaren utan även nämnde- männen har tagit del av det skriftliga materialet i förväg. Detta bör, för att nämndemännen ska ha möjlighet att tillgodogöra sig inne- hållet vid hänvisning till mer omfattande material, ske i form av förberedelsearbete inför huvudförhandlingen. Domstolen bör i så- dana fall skicka det skriftliga materialet till nämndemännen för inläsning. Det förutsätter, om materialet är av någon omfattning, att nämndemän i tingsrätterna ges rätt till inläsningsarvode. Även utredningens tidigare redovisade målsättning att skapa ett enhetligt och rättvisande ersättningssystem för nämndemän utgör skäl för att införa rätt till inläsningsarvode även för nämndemän vid tingsrätterna. Vi föreslår således att sådant arvode införs. Vad gäller ersättningens storlek är det utredningens bedömning att den nu gällande nivån på förberedelsearvodet är rimlig. Det finns inte någon anledning att fastställa förberedelsearvodet för nämndemän på allmän domstol till annat belopp än det på som gäller för nämndemän vid förvaltningsrätterna. Det material som nämndemännen får ta del av inför en förhand- ling kan vara av mycket varierande omfattning. På förvaltnings- rätterna är det ofta fråga om flera handlingar inför en förhand- lingsdag medan det på tingsrätterna vanligen varit fråga om exempelvis en vårdnadsutredning. Varje i förväg utsänd handling motiverar inte ett inläsningsarvode. Ersättning för inläsning under- stigande ska anses ingå i sammanträdesarvodet. Samma ordning ska även gälla för förberedelsearbete på förvaltningsrätterna. Är det däremot fråga om mer material bör inläsningsarvode utgå utöver det ordinarie arvodet och det ska också vara möjligt att vid mycket omfattande inläsning betala mer än ett inläsningsarvode. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Ersättning vid inställd förhandling Huvudregeln är att ersättning endast betalas när en nämndeman har deltagit i sammanträde. Om ett sammanträde ställs in får enligt 7 § ersättningsförordningen ersättning för sammanträdet betalas ut om det finns särskilda skäl. Vid kartläggning (se avsnitt 3.3.8) framfördes från nämndemannahåll att domstolarna är alltför restriktiva i sina bedömningar när det gäller vad som ska anses vara särskilda skäl för att medge ersättning vid inställda för- handlingar. Faktum är att domstolsförhandlingar inte alltför sällan ställs in med kort varsel, exempelvis på grund av svårigheter att delge parter eller vittnen. är det bara någon av flera förhandlingar med det kan också vara fråga om det enda utsatta målet den aktuella dagen. En nämndeman som har planerat att delta kan då få svårt att planera om och det kan ske så sent att nämnde- mannen redan påbörjat sin resa till domstolen eller inte har möj- lighet att återgå i tjänst. Nämndeman som inte kan återinträda i tjänst, t.ex. för att arbetsgivaren anlitat en vikarie, kan få ersättning för inkomstförlust. Ersättning för resekostnader ska givetvis också betalas om nämndemannen haft sådana. Även arvode ska kunna betalas ut när det föreligger särskilda skäl. Det kan exempelvis gälla fall när den enskilda nämndemannen gjort en särskild uppoffring för att komma till ett sammanträde som sedan ställs in. Utredningen anser att denna ordning är bra och ska behållas. Det är enligt vår mening angeläget att domstolarna tillerkänner nämndemännen ersättning med stöd av bestämmelsen i de fall där detta är befogat. Nämndemän som har en resväg till sammanträdet som överstiger är som tidigare nämnts berättigade till ett särskilt inställelse- arvode om per dag. Arvodet infördes efter förslag från . Syftet med förslaget var att underlätta rekryteringen av nämndemän från domstolarnas hela upptagningsområde och att alla nämndemän ska få möjlighet att tjänstgöra i lika stor omfattning, oberoende av hur lång resväg de har från hemmet till domstolen. Moderna villkor för nämndemannauppdraget Det är även vår uppfattning att ett inställelsearvode främjar en geografiskt spridd rekrytering. Det är också som anförts tidigare viktigt att de som valts till nämndemän tjänstgör i ungefär samma omfattning. Ett inställelsearvode förbättrar förutsättningarna för detta. Arvodet bör för att bättre fylla detta syfte höjas till per dag. Ersättning för utebliven arbetsförtjänst En nämndeman har rätt till ersättning för den faktiska inkomst- förlust som han eller hon gör på grund av sitt uppdrag som nämndeman. Enligt uppgift från är ersättning för inkomstförlust den fråga inom ersättningsområdet som domstolarna anser vara svårast att tillämpa. Den yrkeskategori bland nämnde- männen som gett upphov till flest frågor från dom- stolarna till är de som bedriver enskild närings- verksamhet. Även kontroll av ersättning till nämndemän som har provisionslön och andra som kan ha svårt att påvisa faktisk inkomstförlust upplevs som problematisk. som systemet har tillämpats har dock frågorna enligt uppgift från Dom- stolsverket minskat successivt. Före den senaste större revideringen av ersättningsförordningen, dvs. före , fick nämndemän som gjorde en inkomst- förlust på grund av uppdraget, ett s.k. tilläggsbelopp för den del av inkomstförlusten som inte täcktes av arvodet. Tilläggsbeloppet, som utgick för som nämndemannen hade rätt till arvode för sammanträde och som bestämdes av /dom- stolen, beräknades med ledning av i första hand uppgifter om löneavdrag och i andra hand uppgifter om beräknad årsinkomst. För egna företagare bestämdes tilläggsbeloppet utifrån uppgiven årsinkomst delad med . gällde även ett tak för förlorad inkomst om högst per sammanträdesdag, men det taket togs bort redan före den senaste reformen. Vid den senaste lagreformen uttalade regeringen att det, i syfte att underlätta arbetet med att rekrytera en allsidigt sammansatt nämndemannakår, var angeläget att utforma ersättningsvillkoren så att de nämndemän som var yrkesverksamma likställdes med dem som inte förlorade arbetsinkomst (prop. 2005/06:180 s. 32). Moderna villkor för nämndemannauppdraget ning för inkomstförlust skulle därför betalas utöver arvodet. Enligt vad regeringen uttalade skulle emellertid ersättningen enbart täcka den faktiska inkomstförlusten varför tilläggsbeloppet avskaffades och den nuvarande ordningen om ersättning motsvarande det faktiska inkomstbortfallet infördes. Det är nämndemannen som ska beräkna inkomstförlustens storlek och visa hur denna beräkning har gjorts. Domstolens uppgift är att pröva och fatta beslut om ersättningen. Den främsta invändningen mot det nuvarande systemet är att systemet är svårt att tillämpa för att det finns ett stort antal variabler, särskilt beträffande inkomst- beräkningen för egenföretagare. Dessa variabler gör att domstolarna har svårt att kontrollera hur stor inkomstförlusten har varit. Ett sätt att komma till rätta med problemet är naturligtvis att återinföra någon form av schabloniserad ersättningsmodell. En så- dan modell skulle underlätta domstolarnas administration av ersätt- ningar till nämndemän. Nackdelen med en schabloniserad ersätt- ningsmodell är att den ger upphov till skevheter. En schabloniserad ersättningsmodell blir inte rättvisande vare sig inom den krets som schablonen är tillämplig på, eller utanför den, dvs. i förhållande till sådana kategorier som får ersättning för det faktiska inkomst- bortfallet. För att det ska vara möjligt med en bred rekrytering som in- begriper alla grupper i samhället, är det angeläget att ersättnings- villkoren är så utformade att det råder likformighet mellan nämnde- mannarepresentanter från olika yrkeskategorier. En annan viktig aspekt är att ingen ska förlora ekonomiskt på att åta sig nämnde- mannauppdrag, vilket kan inträffa med ett schabloniserat ersätt- ningssystem. Utredningens bedömning blir att hänsynen till domstolarnas administration måste stå tillbaka för intresset av en allsidig rekry- tering av nämndemän.