sou · H1B314 · 2013-03-05 00:00:00 — Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter från deras tidsrapporteringssystem avseende Sevesotillsyn. Vidare har lönekostnader samt övriga verksamhetskostnader relaterat till Sevesotillsynsarbete tagits fram. redovisade kostnader avser Sevesotillsyn av såväl Sevesoverksamheter på högre kravnivå som av Sevesoverksamheter på lägre kravnivå. En mindre del av den tid som länsstyrelserna tidsrapporterat som Sevesotillsyn avser även arbetsuppgifter som utförts i samband med tillståndsprövning av Sevesoverksamheterna. Då tillsynsarbete och arbete avseende frågor relaterade till tillståndsprövningen till viss del överlappar varandra har detta inte beaktats vid beräkningarna av kostnaderna för Sevesotillsynen. Detta då det även kan förekomma att kunskap från tillståndsprövningen kunnat användas som förberedelse för att till exempel bedöma hur man ska inrikta ett tillsynsbesök. Mot bakgrund av de uppgifter som lämnats av länsstyrelserna har avgiftsgrundande kostnader för länsstyrelsernas Sevesotillsyn beräknats till . Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps kostnader för avgiftsgrundande Sevesotillsynsvägledning har för beräknats kosta . Beräknade kostnader för avgiftsgrundande Sevesotillsynsuppgifter efter genomförande av Seveso III direktivet i svensk rätt Mot bakgrund av våra överväganden och förslag för att uppnå en kvalitetshöjning av Sevesotillsynen (se avsnitt 4.5) bör även en beräkning göras av vad Sevesotillsynskostnaderna kan komma att bli efter det att en sådan kvalitetshöjning skett och efter det att Seveso III direktivet genomförts i svensk rätt. Seveso III direktivet reglerar bl.a. närmare och tydligare hur ofta Sevesotillsynsbesök ska ske, det vill säga tillsyn ska ske minst var tredje år för Sevesoverksamheter på den lägre kravnivån och tillsyn ska ske för verksamheter på den högre kravnivån. Avsteg från detta kan göras i de fall den behöriga myndigheten har utarbetat ett tillsynsprogram grundat på en systematisk bedömning av faran för en allvarlig olyckshändelse vid de berörda verksamheterna18. Seveso III direktivets krav på tillsynsfrekvens kan således vara en bra riktlinje för vad som är en rimlig tillsynsfrekvens att utgå ifrån vid beräkning av framtida kostnader för Sevesotillsynen. Seveso III direktivet medför även bl.a. ökade krav på tillsynsplaner och tillsynsprogram samt ställer ökade samordningskrav på in- 18 Seveso III direktivet, artikel 20 p. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Seveso III direktivets genomförande i svensk rätt kommer således att påverka tillsynsmyndigheternas arbetsuppgifter och arbetsbörda i en inte helt obetydlig omfattning. Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps arbete med Sevesotillsynsvägledning förväntas därmed även behöva öka. Då Seveso III direktivet ska vara genomfört i svensk rätt bör de Sevesotillsynsavgifter som vi nu föreslår beakta de ökade kraven på Sevesotillsynen och den ökade tillsynsfrekvensen som Seveso III direktivet föreskriver. Det går inte att uppskatta i vilken omfattning det kommer att utarbetas tillsynsprogram som kan medföra att den tillsynsfrekvens som föreskrivs i Seveso III direktivet kan frångås vilket då skulle leda till att nu beräknad tillsynsfrekvens och därmed kostnaderna kommer att minska. Detta bör beaktas vid de uppföljningar som vi föreslår bör göras avseende kostnader och avgifter för Sevesotillsynen (se nedan). Med beaktande av den av oss föreslagna kvalitetshöjningen av Sevesotillsynen samt de ytterligare krav som Seveso III direktivet ställer på Sevesotillsynen har beräknats att den totala avgiftsgrundande kostnaden för länsstyrelsernas Sevesotillsyn kommer att uppgå till . Vidare har kostnaden för Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps avgiftsgrundande kostnad för tillsynsvägledning beräknats uppgå till . Den totala, avgiftsgrundande kostnaden för länsstyrelsernas Sevesotillsyn och Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps Sevesotillsynsvägledning beräknas således uppgå till efter . Vid full kostnadstäckning av Sevesotillsynen är det denna kostnad som på ett rättvist sätt ska fördelas ut över avgiftskollektivet, det vill säga de 375 Sevesoverksamheterna. Fördelning av kostnaderna på Sevesoverksamheterna och avgifternas storlek Det är rimligt att en Sevesoverksamhet som skulle kunna medföra stora konsekvenser vid en olycka föranleder en mer omfattande Sevesotillsyn och säkerhetsprövning. Dessa verksamheter bör därför betala en högre Sevesotillsynsavgift än sådana verksamheter som bedöms medföra mindre allvarliga konsekvenser vid en olycka. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Sevesotillsynsavgifterna bör därför differentieras på så sätt att de tar hänsyn till Sevesoverksamhetens omfattning, komplexitet och den bedömda risk som verksamheten kan anses innebära19. Avgiftskollektivet består som nämnts tidigare av samtliga Sevesoverksamheter på både högre och lägre kravnivå. I förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydds bilaga (FMH-bilagan) listas alla de verksamhetstyper som kan bli aktuella att omfattas både av begreppet miljöfarlig verksamhet och av Sevesolagstiftningen. Vi har därför ansett att FMH-bilagan är en bra grund att utgå ifrån då vi vill dela in avgiftskollektivet närmare utifrån aspekterna komplexitet, omfattning och bedömda risk. Bilden nedan visar antalet Sevesoverksamheter och deras fördelning enligt FMH-bilagan på A-, B-, C- och s.k. U-verksamhet, på lägre respektive högre kravnivå enligt Sevesoförordningens bilaga, . Vår bedömning är att Sevesotillsynsavgifterna bör differentieras utifrån olika kategorier av verksamheter och risker. Ett system där riskerna vid varje enskild verksamhet har betydelse för avgiftens storlek skulle inte bli tillräckligt rättssäkert och skulle medföra för stora administrativa kostnader. När det gäller Sevesoverksamheter anser vi att en verksamhets risker tydligast kan definieras med hjälp av Sevesoförordningens indelning i två olika kravnivåer, den lägre kravnivån och den högre kravnivån, med olika tröskelvärden för olika kategorier av kemikalier och deras egenskaper. Sevesoförordningens bilaga som beskriver tröskelvärdena för den lägre kravnivån respektive för den högre kravnivån bygger på Seveso II direktivet. 19 har i sin rapport av regeringsuppdrag – Avgifter för prövning och tillsyn enligt , 716-523-08 Rt, på liknande sätt differentierat miljöbalkstillsynsavgifterna utifrån olika kategorier av verksamheter och risker. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter ningens bilaga kommer att behöva arbetas om i och med att Seveso III direktivet ska genomföras i svensk rätt. En preliminär bedömning som gjorts av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är dock att antalet verksamheter som kommer att flyttas mellan kravnivåerna blir relativt begränsat. En översyn bör dock göras när det klart går att se hur många verksamheter som kommer att beröras av ändringarna i Sevesoförordningens bilaga till följd av Seveso III direktivet. Aspekterna komplexitet och omfattning Utöver aspekten risk bör även aspekterna komplexitet och omfattning vara styrande för hur Sevesotillsynsavgifterna kan tas ut. Det är vår bedömning att tillsynsbehovet ökar då riskerna återfinns i en stor och komplex verksamhet. Eftersom vi anser att FMH-bilagan utgör ett bra underlag för att differentiera Sevesotillsynsavgifterna då den anger alla de verksamheter som skulle kunna komma att omfattas av Sevesotillsynsavgifter har vi utgått från denna. I FMH-bilagans avdelning 1 är verksamheterna indelade i A-, B- och C-verksamheter. Verksamheter som inte är listade benämns U-verksamheter. A- och B-verk- samheterna är de som är tillståndspliktiga enligt avdelning 1 i FMH-bilagan. Urvalet av vilka verksamheter som har fått denna märkning baserar sig på många faktorer som exempelvis EU- rättsliga krav. A-verksamheterna ska tillståndsprövas av mark- och miljödomstol innan de får starta sin verksamhet medan övriga tillståndspliktiga verksamheter ska tillståndsprövas av miljöprövningsdelegation. De exakta kriterierna för vilka verksamheter som kategoriserats som A-verksamheter istället för B-verksamheter är många och av olika karaktär. Kriterier som ansetts viktiga för klassningen har varit att A-verksamheterna innebär relativt omfattande potentiell och faktisk miljöpåverkan och att de är relativt komplexa och omfattande verksamheter. B-verksamheterna har ansetts ha något mindre potentiell och faktisk miljöpåverkan, vara mindre komplexa och mindre omfattande. C-verksamheterna är endast anmälningspliktiga hos kommunen. Med en användning av miljöbalkssystemets kriterier miljöpåverkan, komplexitet och omfattning på Sevesoverksamheterna är det egentligen bara bedömningarna relaterade till en verksamhets miljö- Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter påverkan som skiljer sig åt. Miljöpåverkan kan vara faktisk och kan exempelvis ge sig till känna i form av kontinuerliga utsläpp till luft och vatten eller som buller. Miljöpåverkan kan emellertid även vara potentiell och ge sig till känna i form av oplanerade utsläpp, brand och explosion, exempelvis på grund av oaktsamhet eller olyckor. På detta sätt är även denna faktor relevant för vår bedömning. Sevesotillsynsavgifterna beräknas med hjälp av avgiftsfaktorer De totala avgiftsgrundande kostnaderna för Sevesotillsyn och Sevesotillsynsvägledning som beräknats uppgå till ska med beaktande av de ovan nämnda aspekterna risk, komplexitet och omfattning på ett rättvist och relevant sätt fördelas på de respektive Sevesoverksamhetskategorierna. För att fördela dessa har Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tagit fram en modell med avgiftsfaktorer där faktorernas inbördes förhållanden kan ses som ett mått på avgiftsgrund20. Denna modell har under utredningens gång diskuterats såväl inom utredningen som med länsstyrelserna och branschorganisationerna som har haft möjlighet att lämna synpunkter på faktorernas inbördes förhållanden. Bilden nedan visar de föreslagna avgiftsfaktorerna för Sevesotillsynsavgifter baserade på verksamhetsbenämning enligt FMH-bilagan respektive Sevesoförordningens högre och lägre kravnivåer. Avgiftsfaktorerna ovan utvisar att en C- och en s.k. U-verksamhet bedöms kräva lika mycket arbete vad avser Sevesotillsyn. För en B- verksamhet har komplexiteten och omfattningen generellt sett ökat något. I detta sammanhang kan beaktas att det är i steget från en C- till en B-verksamhet som anmälningsplikten enligt över- 20 Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps rapport för tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter – Redovisning av regeringsuppdrag, diarienr 2012-4325. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter går till tillståndsplikt och tillsynsansvaret som huvudregel flyttas från kommunen till . Steget från en C- och s.k. U-verk- samhet till en B-verksamhet har generellt sett bedömts kräva en 50- procentig ökning av tillsynsmyndigheternas arbetsinsats. Samma resonemang har tillämpats när en verksamhet går från att vara en B- verksamhet till en A-verksamhet. Arbetsinsatsen i steget mellan den lägre och högre kravnivån har bedömts innebära en så hög ökning. För att komma fram till ett förslag till Sevesotillsynsavgift har samtliga Sevesoverksamheters avgiftsfaktorer adderats och därefter har en kostnad för varje respektive del räknats fram. Denna del har därefter multipliceras med verksamhetskategorins avgiftsfaktor. Tabellen nedan visar Sevesotillsynsavgifternas storlek för respektive verksamhetskategori vid användning av avgiftsfaktorerna. Tabell 5.1 Avgiftsfaktor och årlig Sevesotillsynsavgift för respektive verksamhetskategori föreslagna Sevesotillsynsavgifter ska betalas av den som driver Sevesoverksamheten efter att fattat ett beslut om avgiftsskyldigheten och avgiftens storlek. Det är den som driver Sevesoverksamheten som ska lämna de uppgifter som behövs för att ska kunna bestämma avgiftens storlek. Avgiftsskyldighet uppkommer från och med det kalenderår som följer efter det att ett beslut om tillstånd till verksamheten har meddelats, eller om verksamheten inte är tillståndspliktig, från det år som följer efter det att verksamheten har påbörjats. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter därefter betalas med helt avgiftsbelopp för varje påbörjat kalenderår. Sevesotillsynsavgift ska däremot inte betalas för handläggning som föranleds av att ett beslut enligt Sevesolagen eller bestämmelser meddelade med stöd av Sevesolagen överklagas. Avgift ska inte heller betalas för tillsyn som föranleds av klagomål som visar sig vara obefogat. Sevesotillsynsavgifterna och formerna för uttaget av dessa bör regleras i en särskild förordning. I det följande ges en översiktlig beskrivning av innehållet i en sådan förordning. Möjlighet till nedsättning eller att efterskänka Sevesotillsynsavgiften Huvudregeln för betalningsskyldighet är att Sevesotillsynsavgifter ska betalas så länge som verksamheten bedrivs. bör emellertid i det enskilda fallet, med hänsyn till tillsynsbehovet eller annan särskild omständighet, få sätta ned, efterskänka eller betala tillbaka hela eller delar av en avgift som har beslutats. En liknande möjlighet finns i 9 kap. 3 § förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Möjligheten att sätta ned eller efterskänka Sevesotillsynsavgiften är tänkt att kunna utnyttjas med särskild hänsyn tagen till verksamhetens omfattning, tillsynsbehovet, nedlagd handläggningstid eller andra omständigheter. Nedsättning skulle också kunna aktualiseras om tillsyn görs enligt och Sevesolagen på samma objekt vid ett och samma tillfälle och om kostnaderna då skulle komma att bli betydligt lägre jämfört med om miljöbalks- och Sevesotillsynen sker . Andra exempel på fall då nedsättning skulle kunna ske är då en verksamhet avsevärt har dragit ner sin produktionsvolym eller om en verksamhet har lagts ner. Möjlighet att göra tilläggsdebiteringar Som vi redovisat i avsnitt 5.2.4 bör en händelsestyrd tillsyn i rimlig omfattning ingå i den ordinarie årliga schabloniserade Sevesotillsynsavgiften. Begreppet i rimlig omfattning kan i detta fall inkludera uppföljande Sevesotillsynsbesök och annat merarbete utifrån rimliga avvikelser. Det bör emellertid finnas en möjlighet för att i det enskilda fallet, med hänsyn till tillsynsbehovet Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter och annan särskild omständighet, ta ut en extra avgift för Sevesotillsyn. Detta är främst motiverat av att en storskalig Sevesoolycka kan orsaka stora och omfattande skador, vilket i sin tur kan komma att medföra omfattande tillsynsarbete med stora kostnader som följd. Tilläggsdebitering bör alltså kunna göras om Sevesotillsynsarbete vid en Sevesoverksamhet skulle ta avsevärt mer tid i anspråk än vad som kan betraktas som normalt. Möjligheten att ta ut en extra avgift är däremot inte till för att utnyttjas i sådana fall då en tillsynshandläggare inser att Sevesotillsynen inte kommer att hinnas med inom ramarna för planerad och avsatt tid för aktuell Sevesotillsyn. Den fasta, årliga Sevesotillsynsavgiften är avsedd att omfatta exempelvis även inte i förväg planerade uppföljande Sevesotillsynsbesök. Möjligheten till tilläggsdebitering ska alltså utnyttjas restriktivt och är endast avsedd att tillämpas i undantagsfall. Exempel på när tilläggsdebitering skulle kunna vara befogat är en större olycka som kräver ett flertal uppföljande Sevesotillsynsbesök. Ett annat exempel på när tilläggsdebitering skulle kunna komma i fråga är om en verksamhetsutövare på ett uppenbart sätt inte medverkar till att Sevesotillsynen kan utföras på ett ändamålsenligt sätt. Det vill säga om en verksamhetsutövare, trots föranmälan från tillsynsmyndigheterna som anger Sevesotillsynens inriktning, inte i tillräcklig omfattning medverkar och att bristerna i sin tur föranleder att den aktuella Sevesotillsynen måste göras om . bör mot bakgrund av det ovan anförda, i det enskilda fallet, efter särskilt beslut, kunna ta ut en extra avgift per hel handläggningstimme. En timtaxa om /timme anser vi vara rimlig att använda som schablon för tilläggsavgiften. Motsvarande storlek på timtaxan används i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt för tillsyn av vattenverksamhet. Tilläggsdebiteringen får endast ske baserat på motiverade extrakostnader hos myndigheten efter särskilt beslut. Tilläggsavgiften bör vara maximerad till ett högsta belopp som en verksamhet kan drabbas av. Detta då tillsynskostnaderna vid en större Sevesoolycka kan förväntas bli av väsentlig storlek. Vidare skulle avgifterna riskera att kraftigt variera beroende på enskilda handläggares ambitionsnivå och nedlagda arbetstid i ett enskilt ärende. Även myndigheternas administrativa uppgifter i samband med tilläggsdebiteringar och andelen överklagade ärenden skulle troligtvis öka om det skulle Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter saknas ett tak för tilläggsdebiteringar. Principen om full kostnadstäckning bör således kunna frångås i dessa extraordinära fall. Vi föreslår att de extra avgifterna under ett och samma kalenderår inte får överstiga verksamhetens fasta, årliga Sevesotillsynsavgift. Det vill säga en Sevesoverksamhet kan under ett och samma kalenderår som högst riskera att betala den dubbla, fasta, årliga Sevesotillsynsavgiften. Möjlighet att överklaga Sevesotillsynsavgifterna beslut om Sevesotillsynsavgifter ska gå att överklaga. Om så beslutar bör emellertid dess beslut om Sevesotillsynsavgift gälla även om det överklagas. Om en avgift satts ned efter överklagande, ska ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) betalas för tiden från den dag avgiften betalades till och med den dag avgiften återbetalas. Behov av ett förbättrat uppföljningssystem För att bättre kunna följa upp länsstyrelsernas arbete med Sevesotillsyn och kostnaderna hänförliga till denna föreslår vi att ska redovisa föregående kalenderårs avgiftsintäkter och samtliga kostnader för Sevesotillsynen till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. har föreslagit ett liknande förfaringssätt i sin rapport angående avgifter för prövning och tillsyn enligt miljöbalken21. Vidare föreslår vi att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska redovisa föregående kalenderårs samtliga kostnader för tillsynsvägledning. Såväl länsstyrelsernas som Myndigheten för samhällsskydds redovisningar ska sammanställas av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som ska göra en årlig uppföljning. Uppföljningens resultat, samt eventuella förslag med anledning av resultatet, ska redovisas till . Denna redovisning möjliggör bl.a. bättre uppföljning av Sevesotillsynen, i vilken omfattning Sevesotillsynen bedrivs samt om de till respektive länsstyrelse tilldelade resurserna är väl avvägda. Motsvarande gäller för uppföljningen av Myndigheten för samhälls- 21 Redovisning av regeringsuppdrag – Avgifter för prövning och tillsyn enligt , , dnr 526-197. Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter skydd och beredskaps tillsynsvägledning. Redovisningen kan även tjäna som underlag vid framtida översyner av Sevesotillsynsavgifterna. 5.3Utredningens överväganden och förslag beträffande avgifter för tillståndsprövning av Sevesoverksamheter 5.3.1En framtida avgift för de merkostnader som uppkommer vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Utredningens förslag: En avgift för de merkostnader som uppkommer vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter bör övervägas vid kommande revideringar av förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . För att kunna göra säkrare bedömningar av hur mycket merkostnader som tillståndsprövning av Sevesoverksamheter medför jämfört med tillståndsprövning av annan miljöfarlig verksamhet bör de myndigheter vid vilka särskilda Sevesoprövningskostnader uppkommer utveckla ett system för löpande redovisning av arbetet med och kostnader för tillståndsprövning av Sevesoverksamheter. Ett alternativ till detta skulle kunna vara att berörda myndigheter ges ett särskilt regeringsuppdrag, att för en begränsad tid, redovisa hur mycket merarbete och merkostnader tillståndsprövning av Sevesoverksamheter medför jämfört med tillståndsprövning av annan miljöfarlig verksamhet. Dessa uppgifter kan sedan ligga till grund för att beräkna särskilda Sevesotillståndsprövningsavgifter. Som redogjorts för i kap. 3 tillståndsprövas tillståndspliktiga Sevesoverksamheter enligt bestämmelser. Det finns således inget separat tillståndsprövningsförfarande för Sevesoverksamheter utan den integrerade miljö- och säkerhetsprövningen av Sevesoverksamheterna sker enligt bestämmelser. Flertalet tillståndspliktiga Sevesoverksamheter betalar avgifter enligt förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . De som inte omfattas av dessa avgifter är tiotalet tillståndspliktiga C- och s.k. U-verksamheter på den högre kravnivån. Vidare finansieras tillståndsprövning av Seveso- Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter verksamhet på den högre kravnivån delvis av samma anslag som tillsyn av Sevesoverksamheter på högre kravnivå (se avsnitt 5.1). Av vad som har framkommit krävs det visst merarbete vid tillståndsprövning av en Sevesoverksamhet jämfört med tillståndsprövning av annan miljöfarlig verksamhet (se nedan). Det är mark- och miljödomstolarna, länsstyrelsernas miljöprövningsdelegationer samt de s.k. remissmyndigheterna som berörs av detta merarbete. sker en anslagsfinansiering genom utbetalning av medel via Myndigheten för samhällsskydd och beredskap vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter på högre kravnivå. Vi anser att detta system inte är det mest ändamålsenliga sättet för att finansiera de merkostnader tillståndsprövning av Sevesoverksamheter medför. Det nuvarande systemet med anslag är inte heller i linje med hur avgifterna utformats för tillståndsprövning av övriga miljöfarliga verksamheter, där inget särskilt anslag utgår, och inte heller med principen att det är förorenaren som ska betala de kostnader som dennes verksamhet orsakar – Polluter Pays Principle. Det anslagsbaserade systemet för finansiering av merkostnader vid tillståndsprövningen bör istället ersättas med ett avgiftsuttag. För att kunna få fram uppgifter om vad en Sevesotillståndsprövning kostar har vi, på motsvarande sätt som för Sevesotillsynen, försökt att identifiera och beräkna de merkostnader som uppkommer vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter. Av- sikten är att med stöd av dessa identifierade merkostnader kunna beräkna en särskild Sevesotillståndsprövningsavgift som företrädesvis skulle kunna tas ut i samband med den avgift som merparten av de tillståndspliktiga Sevesoverksamheterna redan betalar enligt förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Extra arbete relaterat till säkerhetsaspekter uppkommer i samband med tillståndsprövning av en Sevesoverksamhet Eftersom tillståndsprövningen för Sevesoverksamheter sker inom miljöbalkssystemet har vi valt att tillämpa samma principer som används inom miljöbalkssystemet för att avgöra vilka kostnader som bör vara avgiftsgrundande. Inom avgiftssystem räknas enbart kostnaderna för prövning i första instans in i avgiftsunderlaget. Skälet till detta har ansetts vara att det är en medborgerlig rättighet att få sin sak prövad i högre instans varför det inte är lämpligt att avgiftsbelägga en Finansiering av tillsyn och tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Denna kostnad får istället bekostas via skattesystemet. och centrala myndigheters kostnader vid tillståndsprövning i mark- och miljödomstol samt vid länsstyrelsernas miljöprövningsdelegationer räknas således som avgiftsgrundande. Vidare beaktas de centrala remissmyndigheternas kostnader22.