sou · H1B339 · 2013-06-03 00:00:00 — Ett föreläggande om bevarande kan tänkas bli uppfyllt på olika sätt. Ett alternativ är att den som föreläggandet riktar sig mot kopi- erar uppgiften. Ett annat är att uppgiften lämnas orubbad på sin ursprungliga plats, som åtgärder vidtas så att den inte kan raderas eller ändras på något sätt. Vid behov får den som har beslutat om föreläggandet, eventuellt i samråd med den som före- läggandet riktar sig mot, ge anvisningar om hur uppgiften bör be- varas i det enskilda fallet för att bevarandeskyldigheten ska anses ha blivit uppfylld. Av andra stycket framgår att det i föreläggandet ska anges uppgiften ska bevaras. Vidare framgår att tiden för be- varande aldrig får vara längre än vad som är nödvändigt i det enskilda fallet och att bevarandetiden då föreläggandet meddelas aldrig får sättas till än . En möjlighet att förlänga den ursprungliga tiden för bevarande med finns dock om det finns särskilda skäl för det. Särskilda skäl kan exem- pelvis finnas om en begäran om säkrande av elektroniska uppgifter kommit in från en annan stat och den svenske åklagaren måste sätta sig in i viss utländsk lagstiftning i samband med en efterföljande begäran om utlämnande av uppgifterna. Uppgifterna måste då kunna hållas fortsatt bevarade i avvaktan på prövning av frågan om de går att lämnas ut enligt de regler som gäller för detta. Även i vissa mer komplicerade svenska utredningar kan tänkas att det kan finnas sär- skilda skäl att förlänga bevarandetiden. Tredje stycket innehåller ett förbud mot att rikta ett bevarande- föreläggande mot den som skäligen kan misstänkas för det brott som utreds, i de fall utredningen har kommit så långt att någon är misstänkt. Föreläggande får i de fallen inte heller riktas mot någon den misstänkte sådan närstående person som avses i 36 kap. 3 §. Den som låter bli att följa ett bevarandeföreläggande kan i vissa situationer, exempelvis vid uppsåtlig radering av de uppgifter som omfattas av föreläggandet, hållas straffrättsligt ansvarig enligt bestäm- melsen om överträdelse av myndighets bud i 17 kap. 13 § brotts- balken. 16 a § Föreläggande enligt 16 § beslutas av undersökningsledaren eller åklagaren. Om det är möjligt ska föreläggandet ges skriftligt. I annat fall ska den före- lagde få ett skriftligt bevis om beslutet. Meddelande om åtgärden får inte obehörigen föras vidare. Föreläggandet ska innehålla en underrättelse om detta. Den som ålagts föreläggandet får begära rättens prövning av förelägg- andet. För rättens prövning gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 6 §. Paragrafen är ny. De allmänna övervägandena finns i avsnitt 8.3.2. I första stycket regleras först vem som får besluta om att utfärda ett bevarandeföreläggande enligt 16 §. Beslutsbefogenheten till- kommer undersökningsledaren eller åklagaren. I vissa fall kommer även , med stöd av 19 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling, kunna besluta om bevarandeföreläggande. I stycket anges vidare att ett bevarandeföreläggande som huvudregel ska vara skriftligt. Föreläggandets omfattning ska tydligt framgå av beslutet. Om det inte är möjligt att ge ett skriftligt föreläggande, vilket exempelvis kan vara fallet om ett pågående dataintrång spåras till en dator i och det krävs ett ingripande, får före- läggandet ges muntligen. Den förelagde ska då emellertid få ett skriftligt bevis om beslutet. Av andra stycket framgår att den som förelagts att bevara upp- gifterna är skyldig att hemlighålla att säkrande åtgärder har vid- tagits och att föreläggandet ska innehålla en underrättelse om detta. För den som utan tillstånd bryter mot skyldigheten att hemlighålla att säkringsåtgärder vidtagits kan straffansvar utkrävas enligt 9 kap. 6 §. För tystnadspliktens omfattning i de fall då rätten enligt tredje stycket prövat ett bevarandeföreläggande hänvisas till de allmänna övervägandena. Enligt tredje stycket får den som ålagts ett bevarandeföreläggande begära rättens prövning av det. Ett bevarandeföreläggande gäller dock fram till dess att rätten eller den som ursprungligen har med- delat föreläggandet meddelar något annat. Mot bakgrund av att det finns möjlighet att begära rättens prövning bör föreläggandet inne- hålla en uppgift om vilken domstol som i förekommande fall ska pröva frågan. För rättens prövning gäller de regler som gäller för prövning av beslag. Om den som ålagts ett föreläggande begär rättens prövning av föreläggandet, ska rätten därmed hålla förhandling och, om det inte finns något synnerligt hinder mot det, senast fjärde dagen efter det att begäran om prövning har kommit in. Frågan om bevarandeföreläggandet ska bestå är en sak mellan den som ålagts föreläggandet och den som beslutat det. Om det finns en misstänkt person har han eller hon alltså inte någon rätt att närvara vid förhandlingen och ska inte underrättas om eller kallas till denna. Rättens beslut kan överklagas av någon av parterna med stöd av 49 kap. 5 § 6. Om rätten upphäver föreläggandet kan undersökningsledaren eller åklagaren enligt 52 kap. 7 § tredje stycket begära inhibition, i syfte att förhindra att bevisningen går förlorad innan överinstansen har hunnit ta ställning i frågan. 7 a § Undersökningsledaren eller åklagaren får förelägga den som kan antas känna till funktionerna i eller andra förutsättningar för åtkomst till ett visst datasystem och granskning av uppgifterna där att lämna de upplysningar som behövs för att ett beslut om husrannsakan ska kunna verkställas. Beslut om föreläggande ska dokumenteras. Om någon skäligen kan misstänkas för brottet får föreläggande inte riktas mot den misstänkte. Föreläggande får inte heller riktas mot den som, om åtal väcks, inte skulle vara skyldig att vittna i målet om omständighet som avses i första stycket. Vägrar den förelagde att lämna upplysningar får på undersökningsledarens eller åklagarens begäran vittnesförhör med honom eller henne äga rum inför rätten. Om förhöret gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs om bevisupp- tagning utom huvudförhandling. En misstänkt får beredas tillfälle att närvara vid förhöret om det kan ske utan men för utredningen. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser som gör det möjligt att utfärda föreläggande att lämna information i syfte att underlätta husrannsakan i it-miljö. De allmänna övervägandena finns i av- snitt 8.3.4. Enligt första stycket får den som kan antas känna till funktionerna i eller andra förutsättningar för åtkomst till ett visst datasystem och granskning av uppgifterna där föreläggas att lämna de upplysningar som behövs för att ett beslut om husrannsakan ska kunna verk- ställas. Föreläggande kan alltså riktas mot systemadministratörer eller andra personer som har kunskap om det datasystem som ska genomsökas. Det ska finnas konkreta omständigheter som pekar på att den person som föreläggs känner till det datasystem som de brottsutredande myndigheterna vill genomsöka. Ett föreläggande innebär att personen ska lämna de upplysningar som behövs för att ett beslut om husrannsakan ska kunna verk- ställas. Vilka upplysningar som behövs är beroende av omständig- heterna i det enskilda fallet. Det kan röra sig om att beskriva det datasystem som ska undersökas eller att uppge lösenord och åtkomst- koder. Det kan också handla om att lämna dekrypteringsnycklar eller att ange var föremål som bär dessa nycklar finns så att de upp- gifter som finns i systemet kan läsas eller att ange vilken av ett fler- tal servrar som den information som de brottsutredande myn- digheterna vill genomsöka finns lagrad på. För att föreläggande ska få meddelas ställs inte upp något krav på att utredningen har kommit så långt att någon är skäligen miss- tänkt för det brott som utreds. Beslutsbefogenheten att utfärda föreläggande tillkommer under- sökningsledaren eller åklagaren. Även kan, med stöd av 19 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling, utfärda föreläggande. Ett beslut att utfärda föreläggande ska dokumenteras på lämpligt sätt. Av andra stycket framgår att, för det fall utredningen har kommit så långt att någon skäligen kan misstänkas för det brott som för- anlett husrannsakan, föreläggande inte får riktas mot den miss- tänkte. Vidare framgår att även vissa andra personer är undantagna från upplysningsplikten. Föreläggande får inte riktas mot den som, om åtal väcks, inte skulle vara skyldig att vittna i målet. Inte heller får föreläggande riktas mot den som visserligen skulle vara skyldig att vittna i målet men inte skulle få höras som vittne om sådan upp- gift som de brottsutredande myndigheterna vill få tillgång till. Före- läggande att lämna upplysningar kan således exempelvis inte riktas mot den misstänktes närstående eller mot hans eller hennes försvarare, om denne har fått del av sin klients lösenord vid fullgörande av sitt uppdrag. I tredje stycket anges den möjlighet till sanktion mot den som förelagts att lämna upplysningar men vägrar att göra detta som står till buds. Undersökningsledaren eller åklagaren får då begära att vittnesförhör med honom eller henne äger rum inför rätten. Om förhöret gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs om bevisupp- tagning utom huvudförhandling. För det fall den förelagde även inför rätten skulle vägra att lämna upplysningar kan rätten, med stöd av 36 kap. 21 §, förelägga honom eller henne vid vite, och om det inte skulle vara verksamt, vid äventyr av häkte att lämna upp- lysningarna. Till skillnad från vad som gäller enligt bestämmelserna i 23 kap. 13 § om vittnesförhör inför rätta under en förundersök- ning krävs inte att någon skäligen kan misstänkas för brottet och även om det finns en skäligen misstänkt får han eller hon ges till- fälle att närvara vid förhöret endast om det kan ske utan men för utredningen. 12.2Förslaget till lag om ändring i 9 c § Den som olovligen bereder sig tillgång till en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling eller olovligen ändrar, utplånar, blockerar eller i register för in en sådan uppgift döms för dataintrång till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som olovligen genom någon annan liknande åtgärd allvarligt stör eller hindrar användningen av en så- dan uppgift. Om brottet är grovt, döms för grovt dataintrång till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har orsakat eller kunnat orsaka allvarlig skada eller har avsett ett stort antal uppgifter eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för dataintrång. De allmänna övervägandena finns i avsnitt 9.4. I första stycket är den enda ändringen att dataintrångsbestäm- melsen inte längre ska vara subsidiär till bestämmelserna om bryt- ande av post- eller telehemlighet (4 kap. 8 § ) och om intrång i förvar (4 kap. 9 § ). Förhållandet mellan data- intrång och övriga brottsbalksbrott får i fortsättningen avgöras enligt sedvanliga principer för bedömningen av konkurrens mellan överlappande straffstadganden i , se närmare i det följ- ande. I andra stycket, som är nytt, införs en särskild straffskala för grovt dataintrång. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har orsakat eller kunnat orsaka allvarlig skada eller har avsett ett stort antal uppgifter eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Uppräkningen är inte uttömmande. Även andra omständigheter kan beaktas. Domstolen ska göra en helhetsbedöm- ning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. För att kunna fungera på det sätt som medborgarna generellt förväntar sig är samhället beroende av fungerande datasystem. Såväl drifts- och säkerhetsrelaterad information som uppgifter om enskilda personer och företag behandlas och lagras elektroniskt. myndigheter och företag ställer krav på säkra och välfungerande datasystem. Samhällets beroende av datasystemen gör också att an- grepp mot systemen kan orsaka betydande ekonomiska skador i form av avbrott eller kostnader för att återställa driften. är det intresse som ligger bakom kriminaliseringen av manipula- tioner av elektroniskt baserade uppgifter och processer inte begränsad till de rent ekonomiska faktorerna. Det finns också ett starkt in- tresse av att skydda säkerheten i systemen och allmänhetens tillit till dem. På det sättet finns likheter med förfalskningsbrotten. Skyddsintresset är således vidsträckt. Med begreppet allvarlig skada avses bl.a. störningar av viktiga samhällsfunktioner. Som exempel på sådana kan anges uppgifter i polisens eller Försvarsmaktens datasystem. Men det behöver inte vara fråga om myndigheters verksamheter. Många viktiga samhälls- funktioner upprätthålls av privata aktörer, t.ex. finansiella system, olika processer för industriell verksamhet eller annan liknande informationsbehandling. Allvarlig skada i bestämmelsens mening kan uppkomma även i verksamhet som inte kan sägas upprätthålla några direkt viktiga samhällsfunktioner. Ett angrepp mot ett före- tag som enbart drivs av kommersiella intressen för privat skull och där skadan endast är av ekonomisk natur kan anses som grovt dataintrång om den ekonomiska skadan är betydande. Vid bedömningen av om en verksamhet har orsakats allvarlig skada i den mening som avses i bestämmelsen ska vid sidan av de rent ekonomiska effekterna, vilka inbegriper kostnader för nedlagt arbete och för att få systemet att fungera, beaktas även de skade- verkningar i övrigt som ett rubbat förtroende har fört med sig. Motsvarande bedömning får göras i de fall gärningen i första hand riktas mot enskildas personliga integritet. Allvarlig ideell skada skulle kunna uppkomma vid intrång i exempelvis datasystem med patientjournaler. Förlust eller förvanskning av hemlig eller i övrigt integritetskänslig information kan således innebära att all- varlig skada uppkommit i bestämmelsens mening. Om ingrepp har skett i ett system med särskilt integritetskänslig information kan det även leda till att det anses nödvändigt att byta ut systemet, vilket i sig kan få stora ekonomiska följder. Till denna kategori kan höra fall av identitetsstöld som får långtgående och allvarliga kon- sekvenser för den enskilde. Omständigheten att gärningen har avsett ett stort antal upp- gifter tar bl.a. sikte på omfattande tillgänglighets- eller överbelast- ningsattacker som inneburit allvarliga ingrepp i viktiga kommunika- Som framhållits i de allmänna övervägandena kan sådana attacker, mot bakgrund av den stora betydelse som informations- system har i dagens samhälle, även om de ekonomiska skadorna av dem kan vara svåra att uppskatta, få allvarliga konsekvenser och orsaka svåra störningar på viktiga samhällsfunktioner. Även andra typer av attacker täcks in av omständigheten om en betydande mängd uppgifter har påverkats på något av de sätt som nämns i första stycket, exempelvis då ett stort antal uppgifter har raderats eller ändrats. Detsamma gäller om någon olovligen berett sig tillgång till en stor mängd uppgifter. Omständigheten att gärningen varit av särskilt farlig art innebär att själva tillvägagångssättet vid gärningen eller det mål som den riktar sig mot ensamt kan kvalificera brottet som grovt. Av särskilt farligt art kan attacker vara som kunnat få mycket allvarliga kon- sekvenser. Attacker eller intrång i bankers informationssystem med risk för att förtroendet för bankväsendet och betalningssystemet raseras hör till denna kategori. I vissa fall kan det alltså anses vara lika farligt att genom en attack av något slag skapa en osäkerhet om ett systems tillförlitlighet som att orsaka reella skador på systemet. En skapad osäkerhet om huruvida ett visst system går att lita på och som i förlängningen kan leda till en brist i tilliten till säker- heten i samhällsviktig infrastruktur kan få vittgående konsekvenser såväl för den enskilde som för företag, myndigheter och samhället i stort. Frågan om ett dataintrång ska bedömas som grovt ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. Ett brott kan bedömas som grovt även om inte någon av de uppräknade omständigheterna har förelegat. innebär inte förekomsten av en av de uppräknade omständigheterna att brottet alltid ska be- dömas som grovt. Minimistraffet för grovt dataintrång är sex månaders fängelse och straffmaximum fängelse. Inom straffbudet ryms gär- ningar av skiftande karaktär. Som framgått förutsätts en betydande kvalificering för att gärningen ska anses ha ett straffvärde enligt den nya bestämmelsen. Straffvärdet bestäms av gärningens allvar vilket bedöms utifrån den skada, kränkning och fara som gärningen har inneburit. Samtliga omständigheter i det enskilda fallet ska beaktas vid straffvärdebedömningen. De kriterier som är avgörande för om en gärning bör bedömas som dataintrång av normalgraden eller som grovt dataintrång är i regel också av betydelse för bedömningen av brottets straffvärde. Om de omständigheter som föranleder att ett dataintrång bedöms som grovt inte beaktas tillräckligt genom brottsrubriceringen ska straffvärdet anses ligga över straffminimum för grovt dataintrång. Det innebär bl.a. att straffvärdet normalt bör anses ligga över straffminimum om flera av de omständigheter som ska beaktas särskilt vid bedömande av om brottet är grovt har förelegat. Vid straffvärdebedömningen ska också försvårande eller förmildrande omständigheter enligt 29 kap. 2 och 3 §§ brotts- balken beaktas i skärpande respektive mildrande riktning. Som exempel på en sådan försvårande omständighet kan särskilt nämnas om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organi- serad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering (29 kap. 2 § 6 ). När det gäller it-relaterad brottslighet behöver den inte vara organiserad på samma sätt som traditionell brottslighet för att den ska anses ha utövats i orga- niserad form eller systematiskt. Olika former av s.k. hackernätverk kan därför i vissa situationer då det är fråga om samfällda eller annars gemensamma attacker falla in under 29 kap. 2 § 6 brotts- balken, även om det inte finns någon på förhand bestämd eller strukturerad samverkan. När det gäller förhållandet mellan dataintrång och övriga brotts- balksbrott får, som inledningsvis nämnts, detta avgöras enligt sed- vanliga principer för bedömningen av konkurrens mellan bestäm- melser i med gemensamma tillämpningsområden. De fall då dataintrångsbestämmelsen och bestämmelsen om brytande av post- eller telehemlighet skulle kunna vara tillämpliga på ett och samma förfarande är i princip enbart när någon berett sig tillgång till ett elektronisk meddelande som är under befordran av ett telebefordringsföretag. Det följer då av principen om lex specialis att det är bestämmelsen om brytande av post- eller telehemlighet som ska tillämpas. Det är svårt att se att en sådan gärning på vilken såväl bestämmelsen om brytande av post- eller telehemlighet som dataintrångsbestämmelsen i teorin skulle kunna vara tillämplig i något fall skulle kunna anses så allvarlig och straffvärd att det skulle kunna bli aktuellt att tillämpa bestämmelsen om grovt dataintrång. I den konkurrenssituation som alltså skulle kunna uppkomma – då någon berett sig tillgång till ett elektronisk meddelande som är under befordran av ett telebefordringsföretag – bör det alltså räcka att med tillämpning av principen om lex specialis tillämpa straff- bestämmelsen brytande av post- eller telehemlighet. När det gäller förhållandet mellan dataintrångsbestämmelsen och bestämmelsen om intrång i förvar är det över huvud taget svårt att tänka sig exempel på när dessa bestämmelser skulle kunna vara tillämpliga på ett och samma förfarande. Bestämmelsen om intrång i förvar tar nämligen sikte på att bereda sig tillgång till något fysiskt eller materiellt som förvaras förseglat eller under lås eller på annat sätt tillslutet, exempelvis att bereda sig tillgång till ett brev, dokument eller en annan handling genom att bryta upp en låst skrivbordslåda. När det gäller konkurrensfrågor i övrigt då det nu införs en sär- skild straffskala för grovt dataintrång får dessa lösas enligt sedvan- liga konkurrensregler. Om det är fråga om konkurrens mellan dataintrångsbrottet och ett annat brott med samma skyddsintresse innebär det normalt att domstolen ska döma för det brott som har den strängare straffskalan (m.fl., En kommentar kap. 1–12, s. 4:50 d). Sådana konkurrenssituationer kan främst tänkas uppkomma i förhållandena till bestämmelserna om skadegörelse och sabotage. Om det skulle uppkomma andra konkurrenssitua- tioner får domstolen enligt de konkurrensprinciper som gäller i allmänhet göra en prövning i varje enskilt fall. 10 § För försök, förberedelse eller stämpling till människorov, människo- handel eller olaga frihetsberövande och för underlåtenhet att avslöja så- dant brott döms till ansvar enligt vad som sägs i 23 kap. Detsamma gäller för försök eller förberedelse till olaga tvång som är grovt, till dataintrång som om det fullbordats inte skulle ha varit att anse som ringa, eller till grovt dataintrång. Tillägget i paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.4, är en konsekvens av att en särskild straffskala för grovt dataintrång införs i 9 c § andra stycket. Tillägget innebär att även försök eller förberedelse till grovt dataintrång är straffbart. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål 2§ Rättslig hjälp enligt denna lag omfattar följande åtgärder: 1.förhör i samband med förundersökning i brottmål, 2.bevisupptagning vid domstol, 4.förhör genom videokonferens, 5.kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder som avses i 6.föreläggande enligt 27 kap. 16 § , 7.hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig över- vakning av elektronisk kommunikation, 8.tekniskt bistånd med hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, 9.tillstånd till gränsöverskridande hemlig avlyssning av elektronisk kom- munikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, 12.överförande av frihetsberövade för förhör m.m., och 13.rättsmedicinsk undersökning av en avliden person. Lagen hindrar inte att hjälp lämnas med annan åtgärd än sådan som an- ges i första stycket om det kan ske utan tvångsmedel eller annan tvångs- åtgärd. I fråga om överlämnande, utlämning och delgivning finns särskilda be- stämmelser. Det finns också särskilda bestämmelser om rättslig hjälp i brott- mål åt vissa internationella organ. I paragrafen finns en uttömmande uppräkning av vilka åtgärder som avses med rättslig hjälp enligt lagen. De allmänna övervägan- dena finns i avsnitt 8.4.2. I första stycket 6 har tagits in en ny bestämmelse som innebär att rättslig hjälp kan ges med bevarandeföreläggande enligt 27 kap. 16 § . Det är alltså möjligt att efter ansökan från en annan stat förelägga någon som i elektronisk form innehar en viss lagrad uppgift som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen om ett brott att bevara uppgiften (jfr kommentaren till 27 kap. 16 § ). Till följd av att den nya formen av rättslig hjälp har införts i första stycket 6 har de följande sju punkterna i första stycket fått nya nummer. 1 § Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 1–7, 10, 11 och 13 ska lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång enligt eller annan lag eller författning och enligt de särskilda bestämmelserna i denna lag. Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 8, 9 och 12 lämnas enligt de särskilda bestämmelserna i denna lag. I 5 kap. 2 § finns bestämmelser om att den rättsliga hjälpen får förenas med villkor i vissa fall. I paragrafens första stycke finns en generell regel som innebär att svenska åklagare och domstolar kan bistå den andra staten med de åtgärder som räknas upp i 1 kap. 2 § under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång. Ändringarna i första stycket är föranledda av att rättslig hjälp även ska kunna ges med bevarandeföreläggande enligt 27 kap. 16 § .