sou · H1B31 · 2013-01-16 00:00:00 — De importörer som har helårsredovisning får endast ha en låg omsättning och bör därmed också endast göra importer av mindre värden. Likviditetseffekten för dessa företag bör därmed inte vara så stor. Därför bör importörer med helårsredovisning endast erhålla en kredit som motsvarar den som importörer med kvartalsredovisning erhåller. En lösning med olika långa kredittider skulle innebära att infor- mationsutbytet mellan och även skulle behöva omfatta uppgift om vilken redovisningsperiod importören tillämpar. Detta för att ska kunna besluta om rätt kredit- tid för betalningen av mervärdesskatten. måste också uppdateras så snart det sker förändringar avseende tillämplig redo- visningsperiod för respektive importör för att inte riskera att denna lösning leder till skatteundandraganden. Annars finns risk för att företag anger till att de har kvartalsredovisning (och där- med ska erhålla en betalningsfrist på ett kvartal) fast de har månads- redovisning, och därigenom medvetet eller av misstag erhåller en utbetalning av mervärdesskatt för en import innan en inbetalning av detta belopp ska ske till . Effekter av förslaget att senarelägga betalning av mervärdesskatt vid import En senareläggning av betalningstidpunkten för mervärdesskatt vid import med i detta kapitel nämnda begränsningar, lagstiftningsänd- ringar och informationsutbyten mellan myndigheter, skulle inne- bära att den negativa likviditetseffekten för importörer som har avdragsrätt för mervärdesskatt minskar avsevärt eller försvinner helt. En sådan åtgärd påverkar dock inte övriga nackdelar med den befintliga mervärdesskattehanteringen vid import som påtalats av näringslivet.14 Exempelvis påverkas inte det faktum att en inbetal- ning av mervärdesskatten fortfarande måste göras, att det föreligger risk för periodiseringsfel när importörer gör avdrag för mervärdes- skatten (vilket kan leda till skattetillägg), att olika förfaranderegler gäller för den mervärdesskatt som ska betalas vid import respektive annan mervärdesskatt etc. Vidare innebär denna lösning att importörer som importerar varor som är föremål för tull skulle behöva hantera ytterligare en faktura och en betalning utöver tullräkningarna. Detta innebär, förutom en något ökad adminis- trativ börda, även en ökad risk för felaktiga och försenade betal- ningar. På motsvarande sätt ökar den administrativa bördan för . För att förslaget ska kunna genomföras krävs även en uppbyggnad av ett informationsutbyte mellan och . Informationsutbytet behöver visserligen inte bli så omfattande som med förslaget i kapitel 4, men ska ändå fungera på ett bra sätt så att kan bedöma om och i sådana fall hur lång kredittid en importör ska ha. För att ska kunna göra en bedömning avseende tillämplig kredittid blir importörerna också skyldiga att ange ytterligare information i tulldeklarationerna, vilket också ökar den administrativa bördan för dem. Vidare innebär detta förslag en ökad risk för skatteundan- dragande p.g.a. att betalning och avdrag för mervärdesskatt för en import i de flesta fall skulle komma att ske . Eftersom inbetalningen ska göras till och en eventuell utbetalning hanteras av finns en risk att importörer begär avdrag för mervärdesskatt som inte betalas in. skulle då tvingas betala ut mervärdesskatt avseende en import utan att kunna kontrollera att motsvarande inbetalning sker till . Vidare finns risk att det skulle gå innan ett sådant skatteundan- 14 Se bl.a. hemställan från och AB Fi2009/3145. dragande skulle upptäckas (till skillnad från då en utebliven inbetalning kan upptäckas innan tidpunkten för avdraget uppkommer). Ett sätt att undvika denna risk för skatteundan- dragande vore att förkorta kredittiden så att betalning ska ske innan tidpunkten för avdraget. En sådan reglering skulle dock urholka fördelen med förslaget eftersom den negativa likviditets- effekten då inte skulle minska lika mycket. Förslaget skulle vidare leda till situationer där importörer erhåller en utbetalning av mervärdesskatt från innan mot- svarande inbetalning ska göras till . De situationer som avses är när importörer väljer att lämna in skattedeklarationen före den tidpunkt då deklarationen senast skulle ha lämnats in för att få tillbaka överskjutande ingående mervärdesskatt tidigare. Utred- ningen gör bedömningen att dessa situationer resulterar i oönskade effekter och utredningen har inte kunnat finna någon lämplig lös- ning som kan motverka dessa effekter (se vidare avsnitt 10.1.1). I de fall en importör använder ett ombud finns också risken att ombudets hantering av betalningen urholkar likviditetsfördelen med detta förslag, eftersom ombud ofta kräver en förskottsbetalning av importörerna. Ett annat problem som kan uppkomma om detta förslag genom- förs är att företag väljer att betala mervärdesskatten till för sent för att kunna använda utbetalningen av mervärdesskatt från till att betala mervärdesskatten till . Före- tagen kan därigenom undvika att behöva finansiera mervärdes- skattebeloppet. Företag som skulle välja att göra på detta sätt skulle dock få betala dröjsmålsränta till , vilket borde göra hanteringen mindre attraktiv. Utredningen gör den samlade bedömningen att den minskning av den negativa likviditetseffekten som detta förslag innebär för importörer som är registrerade till mervärdesskatt i och har kredittillstånd (eller använder ett ombuds kredittillstånd) inte upp- väger de nackdelar som uppkommer genom förslaget. Dessutom kvarstår övriga nackdelar med den nuvarande hanteringen av mer- värdesskatt vid import (se vidare avsnitt 4.1). Utredningen anser därmed att detta förslag inte bör genomföras. 10.2Uppbörden av mervärdesskatt vid import flyttas från till Utredningens bedömning: Ett alternativ till utredningens förslag i kapitel 4 är att fastställer mervärdesskatten vid import samtidigt som uppbörden flyttas över till . Detta leder, liksom utredningens förslag i kapitel 4, till att importörer som är registrerade till mervärdesskatt slipper göra en inbetalning av avdragsgill mervärdesskatt. Utredningen anser dock att denna lösning har många nackdelar och endast några mindre fördelar. En uppdelning av fastställande och uppbörd av mervärdesskatt på två olika myndigheter framstår dessutom som en kom- plicerad lösning. Utredningen bedömer därför att detta förslag inte bör genomföras. Skälen för utredningens bedömning fastställer mervärdesskatten vid import och uppbörden flyttas till Denna åtgärd skulle innebära att importörer som är registrerade till mervärdesskatt även fortsättningsvis redovisar mervärdesskatt vid import i tulldeklaration och att fastställer skatten. Skill- naden jämfört med blir att uppbörden hanteras av . Detta skulle leda till att importörer som är registrerade till mervärdes- skatt inte längre behöver betala in avdragsgill mervärdesskatt. Den negativa likviditetseffekt som uppkommer för dessa importörer med nuvarande system skulle därmed försvinna. Sådana importörer deklarerar således mervärdesskatt vid import i tulldeklarationen, men i stället för att betala in skatten till redovisas skatten i skattedeklarationen för den redovisningsperiod under vilken importen har skett. Under förutsättning att importören har full avdragsrätt skulle ett avdrag för motsvarande mervärdesskatte- belopp göras i samma skattedeklaration och någon inbetalning behöver därför i praktiken inte göras eftersom beloppen tar ut varandra. En eventuell överflyttning av uppbörden till skulle kunna genomföras på olika sätt. Exempelvis kunde redovisning i skattedeklaration vara frivillig eller obligatoriskt för importörer som är registrerade till mervärdesskatt i . Av kontrollskäl bör redovisning i skattedeklaration aldrig vara tillåten för privatpersoner (se närmare avsnitt 4.1). Vad gäller valet mellan ett frivilligt eller ett obligatoriskt system gör sig samma för- och nackdelar som redogjorts för i avsnitt 4.1 under rubriken för den som är registrerad till mer- värdesskatt att redovisa mervärdesskatt vid import till , gällande. Ett frivilligt system innebär ett antal nackdelar som det är lättare att ställa krav på den som vill omfattas av sys- temet. I ett frivilligt system kan det t.ex. ställas krav på innehav av eget kredittillstånd, vilket kan vara en fördel med hänsyn till upp- börden. Att använda ett ombuds kredittillstånd är inte tillräckligt eftersom ett ombud inte bör kunna bli betalningsskyldigt för skatt som redovisas i huvudmannens skattedeklaration. Åtgärden att flytta uppbörden till skulle också kunna göras obligatorisk för alla som är registrerade till mervärdesskatt i , men då går man miste om de fördelar krav på kredittillstånd etc. kan innebära. Det är också svårt att identifiera några direkta fördelar med ett sådant obligatoriskt system jämfört med det obliga- toriska system som utredningen föreslår i kapitel 4. Reglerna om solidariskt betalningsansvar kan t.ex. inte tillämpas på skatt som ska redovisas till . Om uppbörden flyttas till och detta blir obligatoriskt för alla importörer som är registrerade till mervärdesskatt leder det till att alla sådana importören får en kredit med skatten, men utan att det krävs t.ex. kredittillstånd eller finns regler om solidariskt ansvar. Nyttan med regler om kredittillstånd m.m. är begränsad Mervärdesskatt vid import är i de allra flesta fall avdragsgill och då innebär varken bristande redovisning eller betalning någon förlust av skatteintäkter för staten. Nyttan med ett krav på kredittillstånd är därför inte särskilt stor. Samma resonemang kan tillämpas på reglerna om ställande av säkerhet och reglerna om solidariskt betalningsansvar, dvs. nyttan med sådana regler blir begränsad. Vad gäller ställande av säkerhet så innebär detta alternativ att tullagstiftningens regler om ställande av säkerhet för mervärdes- skatt fortfarande skulle kunna tillämpas eftersom fast- ställer skatten, men när skatten är avdragsgill är fördelarna med detta begränsade. Dessutom var det, enligt uppgifter från , endast knappt 1 000 företag som ställde säkerhet för mervärdesskatt för import. Sett ur företagarperspektiv kan det också ses som en förbättring att slippa ställa säkerhet, vilket blir konsekvensen om utredningens förslag i kapitel 4 genomförs. (Kostnaden för en bankgaranti uppgår enligt till mellan 1–av bankgarantibeloppet, beroende på vilken bank som anlitas.) Två myndigheter utför delvis samma arbetsuppgifter Alternativet att flytta uppbörden till (jämfört med utredningens förslag i kapitel 4 där både fastställandet och uppbörden flyttas) innebär att arbetet med fastställande och uppbörd av mer- värdesskatt vid import delas upp mellan och . En nackdel med detta är att det krävs ett samarbete och informa- tionsöverföring mellan de båda myndigheterna enbart för att få denna uppdelning att fungera. Det skulle t.ex. behöva utbytas information om vilka importörer som har ett eget giltigt kredittillstånd och är registrerade till mervärdesskatt, eftersom dessa ska redovisa skatten till . (Det är enklare att bara behöva kontrollera mervärdesskatteregistreringen, vilket är fallet i utredningens förslag i kapitel 4.) Vidare skulle det behöva kontrolleras att skatten faktiskt redovisas och inte av slarv eller misstag redovisas till fel myndighet, inte alls eller dubbelt. skulle inte heller få den överblick som verket får som beskattningsmyndighet om utredningens förslag i kapitel 4 genomförs. En uppdelning av fastställande och uppbörd mellan och medför också att den samlade kompetens som redan besitter på skatteområdet, framförallt vad gäller mervärdesskatt, inte utnyttjas på bästa sätt. Vidare skulle en överflyttning av enbart uppbörden beträffande importörer med eget kredittillstånd som också är registrerade till mervärdesskatt innebära att två myndigheter kommer att utföra delvis samma arbetsuppgifter. De som inte är registrerade till mer- värdesskatt skulle betala mervärdesskatt vid import till , men också de som är registrerade till mervärdesskatt i och som använder ett ombuds kredittillstånd skulle betala mervärdes- skatt vid import till . Det blir således möjligt att välja mellan redovisning i skattedeklaration eller tulldeklaration genom att välja mellan att ha eget kredittillstånd eller att använda ett ombuds kredittillstånd. (Alternativet att betala direkt vid gränsen tillämpas knappast i praktiken, se avsnitt 2.1.) Uppbörden av mervärdesskatt vid import skulle således utföras både av och av för importörer som är registrerade till mervärdesskatt, som fast- ställer och uppbär övrig mervärdesskatt. Vidare kvarstår den nuvarande åtskillnaden mellan fastställande av mervärdesskatt vid import som utförs av och avdrag för motsvarande ingående skatt som hanteras av . Fördelningen av uppbörden skulle också komma att variera över tiden beroende på vilka importörer som innehar egna kredittillstånd. Denna lösning, där fastställandet och uppbörd av mervärdes- skatten delas upp mellan två myndigheter blir antagligen svår att tillämpa i praktiken. Vidare framstår själva uppdelningen som svårare att motivera jämfört med utredningens förslag i kapitel 4, dvs. att hanterar både uppbörd och fastställande av mer- värdesskatt i de fallen importören är registrerad till mervärdesskatt i . Ett argument för denna åtgärd (jämfört med utredningens förslag i kapitel 4) är att utför arbetsuppgiften att fastställa mervärdesskatten vid import och att det därför vore rationellt att fortsätta så. Å andra sidan innebär utredningens förslag i kapitel 4 att även i fortsättningen kommer att bestämma varans värde för tulländamål – vilket ju ingår i beskatt- ningsunderlaget för mervärdesskatt – och därigenom förblir denna arbetsuppgift hos . Vidare är det arbete som tillkommer (utöver att fastställa tull) för att fastställa mervärdesskatten enligt uppgifter från inte av någon större omfattning och den delen bör därför kunna flyttas över till utan alltför stora konsekvenser för någon av myndigheterna (se vidare kapitel 13). Ytterligare en fråga är vilka förfaranderegler som skulle bli till- lämpliga om detta förslag skulle genomföras. Om skulle förbli beskattningsmyndighet så skulle den utgående mervärdes- skatten vid import även i fortsättningen komma att fastställas i den ordning som gäller för tull, dvs. skulle fastställa tull och mervärdesskatt enligt samma förfaranderegler. mervärdesskatten hänförlig till import att uppbäras av i enlighet med de förfaranderegler som gäller för uppbörd av mer- värdesskatt. Olika förfaranderegler skulle därmed bli tillämpliga vilket komplicerar detta alternativ ytterligare. Ytterligare en kom- plikation är att fattar ett beslut om mervärdesskatt för varje redovisningsperiod. Om det i deklarationen ingår mervärdes- skatt vid import så kommer beslutet som fattar att inkludera en post som redan är beslutad av en annan myndighet. Registrering direkt på skattekontot Ytterligare en variant på detta förslag är att beslut om mervärdesskatt vid import skulle registreras direkt på skattekontot i stället för att importören redovisar skatten i skattedeklarationen. En sådan lösning innebär dock flera svårigheter. Allt som registreras på skattekontot måste följa reglerna i SFL, vilket betyder att befintliga regler i tullagstiftningen måste ändras. Vidare kan poster på skattekontot inte öronmärkas, varför regler måste införas så att förfallodagen för den utgående skatten vid import hamnar i samma redovisningsperiod som avdraget för den ingående skatten. Vidare kan en sådan lösning innebära andra svårigheter, t.ex. vad gäller ränteberäkning på skattekontot. Utredningen bedömer därför att registrering på skattekontot av beslut är komplicerat att genomföra och att det är svårt att överblicka samtliga konsekvenser av en sådan åtgärd. Utredningen har därför inte gjort en närmare analys av denna variant. Utredningen anser att detta förslag, dvs. att fastställer mervärdesskatten vid import men uppbörden flyttas till , har många nackdelar och endast få fördelar. Utredningen gör därför bedömningen att förslaget inte bör genomföras. 11Fråga om avskaffande av tulltillägg på mervärdesskatt vid import har i en hemställan till daterad föreslagit att tulltillägg för avdragsgill mervärdesskatt vid import ska avskaffas. Som skäl för detta angavs att det bland företag som importerar varor till och som har avdragsrätt, råder ett missnöje med de nuvarande reglerna om tulltillägg. Detta eftersom företagen har rätt att göra avdrag för den mervärdesskatt som ska betalas till . Det saknas således i dessa fall såväl motiv som möjlighet till någon vinst för företag som har lämnat en felaktig deklaration. menar att tulltillägg på mervärdesskatt blir mycket kännbart för företagen eftersom mervärdesskatten oftast utgör den största delen av införselavgifterna. Hemställan har överlämnats till utredningen och enligt kommitté- direktiven ska utredningen överväga om det finns anledning att avskaffa tulltillägg för mervärdesskatt vid import. Utredningen har gjort bedömningen att utredningsuppdraget endast gäller mer- värdesskatt som hade varit avdragsgill om den redovisats korrekt. Enligt 8 kap. 2 § tullagen påförs tulltillägg om den som är gäldenär och skyldig att lämna tulldeklaration på något annat sätt än munt- ligen under förfarandet lämnat en oriktig uppgift till ledning för tulltaxeringen. Detsamma gäller om gäldenären har lämnat en sådan uppgift i ett ärende som avser omprövning av tulltaxeringsbeslut eller i ett överklagat ärende som avser fastställande av tull och uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak. En uppgift anses vara oriktig om det klart framgår att en lämnad uppgift är felaktig, eller om en uppgift som ska lämnas till ledning för tulltaxeringen har utelämnats. En uppgift anses inte vara oriktig om uppgiften tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör till- räckligt underlag för ett riktigt beslut, eller om det är uppenbart att den inte kan läggas till grund för ett beslut. Tulltillägget är av den tull som har undandragits till följd av att en oriktig uppgift lämnats och av den mer- värdesskatt som undandragits under förutsättning att mervärdes- skatten är avdragsgill enligt ML. Enligt 8 kap. 10 § tullagen ska gäldenären respektive deklaranten helt eller delvis befrias från tulltillägg om det är oskäligt att ta ut avgiften. Enligt de tre första punkterna i 10 § ska det särskilt beaktas om 1.den felaktighet eller passivitet som lett till avgiften kan antas ha stått i samband med gäldenärens respektive deklarantens ålder, hans eller hans ombuds hälsa eller liknande förhållanden, eller berott på en felbedömning av reglerna eller betydelsen av de faktiska förhållandena, 2.avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller passiviteten, eller 3.en oskäligt har gått efter det att funnit anled- ning att anta att avgift ska tas ut utan att den som avgiften gäller kan lastas för dröjsmålet. Det kan konstateras att det faktum att mervärdesskatten är avdragsgill inte utgör en särskild bedömningsgrund vid bedöm- ningen av om tulltillägget är oskäligt. Utredningen har också uppmärksammat att det inom EU pågår en förändring och modernisering av tullkodex och tillämpnings- kodex. Enligt artikel 21 i och rådets förordning (EG) nr 450/2008 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen1 ska varje medlemsstat fastställa påföljder för överträdelser av gemenskapens tullagstiftning. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. 1 EUT L 145, , s. 1-64 (Celex 32008R0450). Förordningen är även kallad den moderniserade tullkodexen. Denna tullkodex var tänkt att ersätta den nuvarande tullkodexen när de nödvändiga tillämpningsföreskrifterna har blivit antagna och tillämpliga, . Med anledning av Lissabonfördraget omarbetas dock denna kodex . vidare att om administrativa påföljder tillämpas får de bland annat ha en av följande former, eller båda: a)En penningavgift som tas ut av tullmyndigheten, inbegripet, vid behov, en betalning som gäller istället för en straffrättslig påföljd. b)Återkallelse, upphävande eller ändring av ett tillstånd som innehas av den berörda personen. Bestämmelserna om tulltillägg infördes . Som skäl för att införa bestämmelser om tulltillägg angavs bland annat att tulldeklarationer i allt för stor utsträckning innehöll fel och brister, ofta på grund av slarv. De felaktiga uppgifterna innebar åtskilligt merarbete för tullpersonalen. Mot den bakgrunden ansågs det finnas ett behov av ett administrativt sanktionssystem på tull- området motsvarande det som redan tillämpades på beskattningens område. Det straffrättsliga sanktionssystemet bedömdes inte vara tillräckligt för att komma tillrätta med de problem som orsakades av att oriktiga uppgifter angavs i tulldeklarationen.2 förändrades bestämmelserna på så sätt att den del av tulltillägget som avsåg mervärdesskatt som skulle varit avdragsgill om den hade påförts, sänktes från till . I förarbetena till lagen konstaterades att i de fall då en skattskyldig person för in en skattepliktig vara i landet i en skatte- pliktig verksamhet medges avdrag i skattedeklarationen med ett belopp som motsvarar den mervärdesskatt som betalas till . Importörer som har avdragsrätt för den mervärdesskatt som är hän- förlig till införseln gör inte något definitivt undandragande av skatten. Däremot kan vissa räntevinster göras. Det ansågs viktigt att även uppgifterna för beräkning av mervärdesskatt är riktiga och att det därför behövdes en sanktion som träffade mervärdesskatten. Genom att sänka uttagsprocenten på den del av tulltillägget som är hänförligt till avdragsgill mervärdesskatt skulle problemet med att tulltillägget kunde bli oproportionerligt stort i förhållande till det fel som gjorts minska.3 1985/86:41, s. 15 ff. 1993/94:56, s. 7-8. avskaffades tulltillägg som var hänförligt till avdragsgill mervärdesskatt helt. Förändringen gjordes utan någon närmare motivering.4 I samband med den nya tullagen som infördes återinfördes tulltillägg på avdragsgill mervärdesskatt. Återinförandet motiverades med rättviseskäl. Det ansågs att även om en tullskyldig inte gör någon skattevinst kan den skattskyldige uppnå vissa för- delar i rättvise- och likviditetshänseende. Det medför att den som i tulldeklarationen redovisar korrekta uppgifter hamnar i ett sämre läge än den som uppsåtligen eller genom slarv deklarerar för låga belopp. Ett sådant resultat ansågs inte godtagbart.5 Enligt en intern utredning som gjort baserat på tulltilläggsbeslut som fattades är slarv fortfarande den största anledningen till att oriktiga uppgifter lämnas. fattades 1 027 tulltilläggsbeslut. Totalt debiterades i tulltillägg. Av tulltilläggen uppgick 308 stycken till belopp och 115 stycken till belopp på . Av de tio högsta beloppen i tull- tilläggsbesluten uppgick tre tulltillägg till belopp på mellan 1,2 och . Tre tulltillägg uppgick till och fyra till . Det har inte varit möjligt att få fram statistik på hur stor andel av tulltilläggen som är hänförlig till mervärdesskatt. Hanteringen av tulltilläggen fungerar på så sätt att beräknings- underlaget för tulltilläggen inte per automatik baseras på enskilda deklarationer. I samband med tullrevision och andra efterkontroller klumpas de felaktiga tulldeklarationerna ihop och ligger till grund för ett tulltilläggsbeslut. Till grund för ett tulltilläggsbeslut kan det därför finnas allt mellan en och flera tusen deklarationer. 11.3Utredningens bedömning om förslaget i kapitel 4 genomförs Utredningens bedömning: För det fall förslaget i kapitel 4 om redovisning av mervärdesskatt i skattedeklaration genomförs, bör bestämmelserna om tulltillägg inte ändras. 1993/94:345. 1995/95:34, s. 107. Skälen för utredningens bedömning: Utredningen har fått i upp- drag att överväga om det finns anledning att avskaffa tulltillägg på mervärdesskatt vid import. I kapitel 4 föreslår utredningen att redovisning av mervärdesskatt vid import ska flyttas från tulldeklara- tion till skattedeklaration för skattskyldiga som är registrerade till mervärdesskatt i .