sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Vid överförande av villkorligt dömd med föreskrift om övervak- ning från ett annat nordiskt land till är det Kriminalvården som ska ha hand om övervakningen och förordna övervakare för den dömde (11 § NVL). Det som är bestämt om prövotid och övervakningstid för den dömde i domslandet ska gälla som om domen givits här i landet. Föreskrifter angående den dömdes åligganden, som meddelats i anslutning till domen, ska äga tillämpning om övervakningsnämnden inte förordnar annat. I övrigt ska vad i svensk lag är stadgat om skyddstillsyn äga motsvarande tillämpning (12 § NVL). Detta inne- bär avseende föreskrifter att övervakningsnämnden fått befogenhet att upphäva eller ändra i domen meddelade föreskrifter i den mån det behövs för anpassning till svenska förhållanden och den dömdes situation i . Enligt förarbetena bör när frivårdsmyndigheten mottagit tillsynen över övervakningen ställning genast tas till frågan i vad mån sådana åtgärder erfordras och vid behov underställas övervakningsnämnden.10 Om den dömdes förhållanden senare ändras ska frågan om nödvändiga åtgärder avgöras i enlighet med svensk lagstiftning. Härvid äger reglerna om skyddstillsyn motsvarande tillämpning. Motsvarande bestämmelser gäller när det är fråga om att över- vakning av den som villkorligt frigivits efter en frihetsberövande påföljd i en annan nordisk stat anordnas i (18 och 19 §§ NVL). Efter ett överförande tillämpas, när inte annat föreskrivs, vad i svensk lag i allmänhet är stadgat om villkorlig frigivning, dock får prövotiden inte förlängas. Detta hänger samman med att prövo- tiden i de andra nordiska länderna regelmässigt är längre än i och att den, bortsett från finsk lag, inte kan förlängas. 1978/79:3 s. 52. 23.5.2Giltigheten av övervakningsåtgärder i den utländska domen och föreskrifter Även om de övervakningsåtgärder som kan meddelas i de olika medlemsstaterna varierar i stor utsträckning, har medlemsstaterna i rambeslutet enats om vissa övervakningsåtgärder som alla medlems- stater är villiga att övervaka (se skäl 9). Dessa finns angivna i artikel 4.1 och övervakningen av dessa är i princip obligatorisk. Eftersom rambeslutet bygger på principen om ömsesidigt erkännande är utgångspunkten att det som följer av den utländska domen eller beslutet om prövotid samt skyldigheter och anvisningar för den dömde efter ett överförande gäller i . Detta bör gälla såväl bakomliggande författningsbestämmelser som beslut som är intaget i domen och särskilda beslut i anledning av domen. Vilka skyldig- heter och anvisningar som gäller för den dömde ska framgå genom intyget, vilka uppgifter Kriminalvården fogar till verkställbarhets- förklaringen. I normalfallet ska alltså inte någon anpassning ske utan de s.k. övervakningsåtgärder som framgår i intyget ska gälla i . I lagen bör därför framgå att föreskrift om prövotid samt skyldigheter och anvisningar för den dömde som följer av domen ska gälla i . Det kan dock tänkas undantagsfall där det krävs en anpassning för att verkställighet ska kunna ske i . Rambeslutet ger den behöriga myndigheten i den verkställande staten en möjlighet att anpassa den utländska prövotiden eller övervakningsåtgärden. Om den aktuella alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövo- tidens längd, till sin art eller varaktighet inte överensstämmer med den verkställande statens lagstiftning får den behöriga myndigheten i denna stat anpassa dem till arten och varaktigheten för alternativa påföljder och övervakningsåtgärder, eller till längden , som tillämpas i den verkställande statens lagstiftning för likvärdiga brott. Den anpassade alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövotidens längd ska så nära som möjligt motsvara vad som utdömts i den utfärdande staten (artikel 9.1.) Om den alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövotiden har anpassats på grund av att varaktigheten är längre än vad som föreskrivs i den verkställande statens lagstiftning får varaktigheten efter anpass- ningen inte understiga den längsta tid som föreskrivs för likvärdiga brott enligt den verkställande statens lagstiftning (artikel 9.2). Den anpassade alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövo- tiden får inte vara strängare eller längre än den ursprungliga påförda alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövotiden. Kriminalvården bör kunna meddela de närmare föreskrifter som krävs för att verkställighet ska kunna ske här. Även om en över- vakningsåtgärd överensstämmer med en sådan åtgärd som anges i artikel 4.1 kan utformningen och innehållet avvika från hur mot- svarande åtgärd utformas i svensk rätt. Föreskrifter kan t.ex. be- hövas när den utländska övervakningsåtgärden innebär vård och behandling som inte direkt låter sig genomföras här. En möjlighet för Kriminalvården att meddela föreskrifter bör därför framgå av den nya lagen. Vidare bör framgå att föreskrifterna inte får innebära att påföljden blir strängare av vad som framgår i den utländska domen. Vi bedömer som framgår ovan att möjligheten att meddela föreskrifter endast ska behöva användas i undantagsfall och att ett sådant behov kan finnas när det gäller föreskrifter om vård och behandling. Det får emellertid vid det praktiska genomförandet av rambeslutet visa sig i vilka närmare situationer föreskrifter bedöms som nödvändiga. Enligt artikel 13.1 i rambeslutet ska för övervakningen och tillämp- ningen av alternativa påföljder och övervakningsåtgärder lagstift- ningen i den verkställande staten tillämpas. Verkställigheten i bör ske genom en tillämpning av 26 kap. 12–18 §§, 27 kap. 4 och 5 §§ och 28 kap. 5 a § . Härav framgår bl.a. att över- vakningen och kriminalvården i frihet i övrigt bedrivs under led- ning av Kriminalvården och att myndigheten förordnar övervakare. Den dömde har att, om han står under övervakning, hålla över- vakaren underrättad om sin bostad, sin arbetsanställning och andra förhållanden av betydelse för övervakningen, på kallelse inställa sig hos övervakaren och i övrigt enligt hans anvisningar upprätta för- bindelse med honom eller henne. Vidare framgår det allmänna skötsamhetskravet enligt 14 § och i 15 § anges vissa föreskrifter samt vad som ska gälla vid förpliktande att ersätta skada som upp- kommit genom brottet. Hur en föreskrift om samhällstjänst ska verkställas framgår av 27 kap. 4 § och 28 kap. 5 a § . Genom hänvisningen till bestämmelser framgår också vilka följdbeslut som är möjliga under verkställigheten på grund av ändrade förhållanden eller misskötsamhet enligt svensk rätt, se 23.6.2. Förslag: får, vid ändrade förhållanden och misskötsamhet, besluta om sådana åtgärder enligt vad som gäller för verkställigheten i . Har den dömde allvarligt åsidosatt sina åligganden och kan det antas att han eller hon inte kommer att låta rätta sig genom någon annan åtgärd som över- vakningsnämnden kan vidta, ska nämnden anmäla detta till Kriminalvården. Kriminalvården ska återföra behörigheten att verkställa på- följden och fatta följdbeslut till den utfärdande staten om den dömde allvarligt åsidosätter sina åligganden eller om den dömde åtalas för annan brottslighet. Detta gäller även om den dömde avviker från eller är bosatt här. Lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet (IskL) I enlighet med övervakningskonventionen har i 14 § IskL införts bestämmelser om Kriminalvårdens underrättelseskyldighet till den andra staten. Kriminalvården ska lämna upplysning till den andra staten om den staten begär upplysning om hur den dömde har förhållit sig . Vidare ska Kriminalvården under- rätta den andra staten om den dömde begår nytt brott och döms av svensk domstol till påföljd som avse i 3 § första stycket 1 och 2 lagen (1998:620) om belastningsregister. Under- rättelseskyldigheten omfattar även situationer då fråga om förverk- ande aktualiseras på grund av att den dömde inte har iakttagit vad som har ålegat honom eller henne . Kriminal- vården ska underrätta den andra staten om den dömde på annat sätt än genom ny brottslighet har allvarligt åsidosatt sina åligganden och nämnden därför finner påkallat att åtgärd i fråga om den ut- dömda påföljden beslutas av myndighet i den andra staten. En så- dan anmälan behöver inte nödvändigtvis gå ut på att den tidigare utdömda påföljden ska undanröjas eller att det villkorliga anståndet ska förverkas utan kan också tänkas avse t.ex. en förlängning av prövotiden. Om den andra staten meddelar beslut som innebär att kriminal- vården i frihet ska upphöra, äger beslutet giltighet här (12 § andra stycket IskL). Av förarbetena framgår att ett sådant beslut kan, beroende på den andra statens lagstiftning, tänkas bli meddelat under olika förutsättningar och behöver inte grundas på att behovet av övervakning upphört. Ett tänkbart fall är att myndighet i den andra staten på grund av misskötsamhet från den dömdes sida förklarar det villkorliga anståndet förverkat. Den andra staten kan också tänkas meddela beslut om att den här i landet anordnade övervak- ningen ska avbrytas, om den dömde återvänder till domslandet och tar hemvist där. Nordiska verkställighetslagen (NVL) Överenskommelsen om samarbete mellan de nordiska länderna innebär att det i princip är myndigheterna i det land där övervak- ningen anordnas som har att besluta om nödvändiga åtgärder i fråga om domen. I vissa fall ska emellertid beslutanderätten utövas av myndighet i domslandet. Så är fallet om den frågan hänskjutits dit eller den dömde där övertygas om annat brott. Meddelas i annat nordiskt land beslut om ändrade bestämmelser med avseende på domen eller om förverkande av anståndet, ska beslutet äga giltighet i (12 § andra stycket NVL). Det nordiska samarbetet baseras alltså på att verkställighets- landets regler så långt som möjligt tillämpas beträffande dit över- flyttad verkställighet. Gör villkorligt dömd sig skyldig till missköt- samhet eller ny brottslighet av den art att förverkande skulle kunnat komma i fråga, torde i allmänhet en tillämpning av de regler som enligt gäller om skyddstillsyn för motsvarade fall leda till att den i annat land utdömda påföljden undanröjs och annan påföljd bestäms. Har det utomlands beslutade anståndet, avsett verk- ställighet av bestämt straff, torde, om den nya påföljden är ett straff, detta komma att bestämmas med beaktande av det i andra landet utdömda straffet och sker undanröjandet på grund av annan misskötsamhet än brott, torde man kunna räkna med att påföljds- bestämningen utmynnar i ett straff av motsvarande storlek. Påföljds- bestämning ska emellertid ske enligt svensk lag. Undantagsvis kan det förekomma att den gärning som avses med den utländska domen inte är straffbar enligt svensk rätt eller att påföljd på grund av preskription inte kan utdömas. Någon annan påföljd kan då inte bestämmas, vilket kan utgöra anledning att, i stället för undan- röjande, hänskjuta frågan vill domslandet. Ett hänskjutande kan även vara motiverat om straffskalan för brottet i domslandet avse- värt skiljer sig från vad som gäller här. Regeln i 13 § NVL om hän- skjutande om fråga om åtgärd till domslandet är fakultativ. Om det är fråga om ingripande på grund av annan missköt- samhet än brott, kan övervakningsnämnden enligt 28 kap. 8 § brotts- balken hos åklagare göra framställning om att talan vid domstol om undanröjande av skyddstillsynen. Efter undanröjande kan fängelse utdömas, även om den utländska domen avsett villkorligt frihets- straff, eftersom den påföljden vid tillämpning av 28 kap. 9 § och 34 kap. anses utgöra skyddstillsyn. har att som verkställande stat att, vid ändrade förhållanden eller på grund av den dömdes misskötsamhet, kunna fatta sådana följdbeslut som avser ändring av skyldigheter eller anvisningar i den alternativa påföljden eller övervakningsåtgärden eller ändring av prövotidens längd (artikel 14.1 a). Som nämnts ovan ska vid verkställigheten i bestämmel- serna i 26 kap. 12–18 §§, 27 kap. 4 och 5 §§ och 28 kap. 5 a § brotts- balken tillämpas. Härigenom framgår vilka följdbeslut som är möj- liga enligt svensk rätt. Det åligger övervakningsnämnden att vidta åtgärder vid ändrade förhållanden eller i fall där den dömde inte iakttar vad som åligger honom eller henne. Det handlar t.ex. om att enligt 26 kap. 18 § besluta om varning eller att besluta om övervakning av den dömde efter det att av prövotiden har förflutit, dock längst till prövotidens utgång, eller att meddela föreskrifter enligt 15 §. 23.6.3Följdbeslut vid allvarlig misskötsamhet och ny brottslighet Efter villkorlig frigivning kan övervakningsnämnden – när den frigivne allvarligt åsidosatt sina åligganden och det kan antas att han eller hon inte kommer att låta rätta sig genom någon annan åtgärd som övervakningsnämnden kan vidta – förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till av varje gång (26 kap. 19 § ). Vid verkställighet av skyddstillsyn gäller vid motsvarande omständigheter att övervakningsnämnden ska be- gära att åklagare vid domstol för talan om att skyddstillsynen ska undanröjas. Undanröjs skyddstillsynen ska rätten bestämma annan påföljd för brottet (28 kap. 8–9 §§ ). I fall där den fri- givne eller dömde döms för ny brottslighet tillämpas bestämmel- serna i 34 kap. . De följdbeslut som enligt rambeslutet kan bli aktuella vid allvar- ligare misskötsamhet eller ny brottslighet är upphävande av upp- skjutandet av verkställigheten av påföljden eller upphävande av be- slutet om villkorlig frigivning, och påförande av fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd när det gäller en alternativ påföljd eller en villkorlig påföljd (artikel 14.1 b och c). Det är lagstiftningen i den verkställande staten som ska tillämpas vid dessa beslut (artikel 14.2). Eftersom frivårdspåföljderna och systemen för verkställighet och övervakning är utformade på skilda sätt i medlemsstaterna ges i artikel 14.3 en möjlighet att lämna en förklaring om att staten i egenskap av verkställande stat kommer att vägra att överta det ansvar som avses i punkt 1 b) och c) i de fall eller kategorier av fall som specificeras av den medlemsstaten. Som sådana fall nämns särskilt i de fall en alternativ påföljd inte har något fastställt fäng- elsestraff eller annan frihetsberövande åtgärd angiven i domen, att verkställas av händelse av att de berörda kraven eller anvisningarna missköts (a), i fall som avser en villkorlig påföljd (b), eller i fall då de gärningar som föranleder domen inte utgör ett brott enligt lag- stiftningen i den verkställande staten, oavsett brottsrekvisit eller brottets rättsliga rubricering (c). I skäl 15 anges att medlemsstaterna bör tillämpa sin egen natio- nella lagstiftning och sina egna nationella förfaranden för erkän- nande av en dom och ett övervakningsbeslut. Det anges vidare att om en dom inte anger ett fastställt fängelsestraff eller någon annan frihetsberövande åtgärd som ska verkställas om skyldigheterna och anvisningarna i domen missköts, så innebär det förhållande att en stat har lämnat en förklaring att den staten endast fattar beslut om ändringar av de skyldigheter som ingår i den alternativa påföljden. Vid en genomgång av de stater som genomfört rambeslutet har de flesta lämnat en förklaring enligt bestämmelsen. Förklaringarna har utformats på olika sätt. Rambeslutet innebär alltså att medlemsstaterna bör tillämpa sitt nationella förfarande för erkännande av en dom och ge den samma verkan som en nationell dom. I svensk rätt finns inte några påföljder som innebär att ett uppskjutet eller villkorligt fängelsestraff bestämts i domen och som kan träda in vid allvarlig misskötsamhet. Det finns därför inte heller något förfarande för utdömande av sådana fängelsestraff. Som redovisats är det svenska påföljdssystemet föremål för en översyn, se avsnitt 7.5.4. Om På- följdsutredningens förslag genomförs kommer även den svenska regleringen innehålla bestämmelser om villkorliga fängelsestraff och ett system för hur dessa ska hanteras vid misskötsamhet. Vi bedömer därför att det inte är lämpligt att i det nuvarande läget skapa ett särskilt förfarande för utdömande av sådana fängelsestraff vid internationell straffverkställighet. Någon sådan skyldighet följer inte heller av rambeslutet. bör därför lämna en förklaring att inte kommer att överta ett ansvar för sådana följdbeslut eftersom de inte är förenliga med nationell rätt, se avsnitt 24.4.1. Förklaringen kan när som helst återkallas och så bör lämpligen ske om förslag genomförs. Till skillnad mot de flesta andra medlemsstater så har , vid allvarlig misskötsamhet, ett system för påförande av fängelse när det gäller en alternativ påföljd eller en villkorlig påföljd där det inte finns något fastställt fängelsestraff eller annan frihetsberövande åtgärd i domen (se 26 kap. 19 § och 28 kap. 8–10 §§ ). Utgångspunkten är därför att det systemet ska tillämpas även på domar som har erkänts enligt den föreslagna lagen. Även inom det nordiska samarbetet är utgångspunkten att det är verkställighets- landets regler som så långt som möjligt ska tillämpas. Frågan kan dock hänskjutas till domslandet beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Domslandet ska också pröva följdfrågor om den dömde har begått nytt brott i domslandet, se avsnitt 23.6.1. Att bestämma ett fängelsestraff för en gärning som har utdömts i en annan medlemsstat medför många svårigheter. För att detta ska kunna ske krävs en nära samverkan mellan de behöriga myndig- heterna i och den utfärdande staten, se artikel 16. Erfaren- heten från samarbetet inom ramen för verkställighet av frivårds- påföljder är mycket små och den tidigare konventionen på området har inte tillämpats i förhållande till . Vår bedömning är därför att det skulle gagna samarbetet i ett inledande skede om , i likhet med andra stater, inte fattar följdbeslut om påförande av fängelsestraff när sådana inte finns angivna i domen. bör därför lämna en förklaring om att inte avser att fatta beslut om påförande av fängelse när det inte finns något fastställt fäng- elsestraff i domen, se avsnitt 24.4.1. När samarbetet kommit igång och formerna för samverkan etablerats kan , liksom andra stater, överväga att återta sin förklaring enligt denna bestämmelse. Om den dömde allvarligt missköter sina skyldigheter och anvis- ningar enligt domen eller övervakningsbeslutet eller om den dömde personen begår nya brott skulle det för svensk del innebära att skulle vägra överta det ansvar som avses i artikel 14.1 b) och c). För svensk del innebär detta att övervakningsnämnderna kan besluta om varning eller besluta om att övervakningen ska fortsätta eller om föreskrifter enligt 26 kap. 15 § . Om sådana åtgärder inte är tillräckliga ska återföra behörig- heten till den utfärdande staten både vad gäller att verkställa på- följden och att fatta följdbeslut. Detta bör framgå av lagen. Enligt artikel 20.1 i rambeslutet får den behöriga myndigheten i den verkställande staten till den utfärdande staten återföra behörig- heten att verkställa påföljden samt att fatta alla följdbeslut med anknytning till domen om den dömde avviker från den verkställ- ande staten eller är bosatt där. Ett avvikande kan i och för sig ses som en allvarligare misskötsamhet av påföljden. Det bör dock av lagen framgå att ett återförande av behörigheten ska ske i dessa fall, vilka i praktiken innebär att det är omöjligt att fortsätta verkställigheten här. Förslag: Verkställigheten i ska upphöra om -den utfärdande staten har återkallat begäran om erkännande och verkställighet, -den utfärdande staten har meddelat den dömde nåd eller amnesti, -det i den utfärdande staten har meddelats ett beslut som en- ligt lagen i den staten medför att påföljden inte längre får verkställas, eller -behörigheten att verkställa påföljden har återgått till den ut- färdande staten. I vissa fall kan det uppkomma omständigheter som gör att på- följden och övervakningsåtgärderna inte längre ska verkställas i . Detta kan bero på beslut som meddelats i om t.ex. nåd enligt 12 kap. 9 § regeringsformen. Av svensk rätt följer att verkställigheten i ett sådant fall inte ska fortsätta. I den nya lagen bör framgå i vilka fall verkställigheten därutöver ska upphöra och som hänger samman med rambeslutet. På motsvarande sätt som när det gäller frihetsberövande påföljder bedömer vi inte att det bör krävas något formellt beslut om att verkställbarhetsförklaringen ska upphävas, jfr avsnitt 18.11. Den behöriga myndigheten i den utfärdande staten kan återkalla intyget så länge verkställigheten inte påbörjats i den verkställande staten. Detta kan t.ex. vara aktuellt efter att den utfärdande staten fått information om anpassningen av påföljden i den verkställande staten. En återkallelse av sådan anledning torde normalt ske innan Kriminalvården fattar ett beslut om verkställbarhetsförklaring. Om återkallelsen kommer efter beslut ska emellertid inte någon verk- ställighet ske här. Om verkställigheten redan har påbörjats i bör samråd hållas med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten. Den utfärdande staten kan också komma att återkalla be- gäran om erkännande och verkställighet, dvs. intyget i fall där den dömde i den staten är föremål för nya straffrättsliga förfaranden. Verkställigheten ska då upphöra i i enlighet med artikel 20.2 i rambeslutet. Enligt artikel 19.1 i rambeslutet har både den utfärdande och den verkställande staten rätt att bevilja den dömde nåd eller amnesti. Däremot är det endast den utfärdande staten som får fatta beslut om ansökan om omprövning av domen (artikel 19.2). När ett be- slut fattats av den utfärdande staten som innebär att den dömde t.ex. beviljas nåd eller om annat beslut som innebär att påföljden inte längre får verkställas, ska verkställigheten i upphöra. Detta torde normalt ske efter en underrättelse från den behöriga myndigheten i den utfärdande staten. Som framgår i avsnitt 23.6.3 ska Kriminalvården återföra behörig- heten att verkställa påföljden i fall där den dömde allvarligt åsido- sätter sina åtaganden, begår ny brottslighet, avviker från eller är bosatt här. Som en konsekvens härav följer att verkställigheten i dessa fall ska upphöra i . Förslag: Offentligt biträde ska förordnas för den dömde om han eller hon är i behov av biträde. Det finns varken i IskL eller NVL någon möjlighet att förordna om offentligt biträde i ärenden om överförande av övervakning vid skyddstillsyn eller övervakning efter villkorlig frigivning. Det finns inte heller i rambeslutet något krav på att den dömde ska ha rätt till eller möjlighet att få ett rättsligt biträde i förfarandet för överför- ande av verkställigheten. Det är i förfarandet för överförande av frivårdspåföljder och övervakningsbeslut inte fråga om en tvångsvis förflyttning av den dömde. Det torde aldrig bli aktuellt att överföra verkställigheten om den dömde inte redan har åkt till den verkställande staten eller har för avsikt att åka dit. I de allra flesta fall torde det handla om att den dömde återvänder eller vill återvända till sitt hemland. Behovet av biträde kan därför i de allra flesta fall antas vara mycket be- gränsat, såväl vid överförande av verkställighet från som till . I fall där det under en svensk brottmålsprocess visar sig vara tveksamt vilken påföljd som ska väljas kan den misstänkte ha rätt till offentlig försvarare enligt 21 kap. 3 a § andra stycket 2 rätte- gångsbalken. Tveksamhet kring påföljdsvalet kan, som nämnts tidi- gare, föreligga på grund av att den misstänkte har sin hemvist i en annan stat. Genomförandet av rambeslutet innebär att det i fram- tiden kommer att vara möjligt att överföra verkställigheten av vissa frivårdspåföljder. Detta bör få relevans vid bedömningen av om offentlig försvarare ska förordnas enligt 21 kap. 3 a § rättegångs- balken. Om den dömde i brottmålsprocessen haft en offentlig för- svarare som kunnat biträda honom eller henne med frågor kring påföljdsvalet med beaktande av hemvist i annan stat, kan behovet av biträde vid själva överförandet antas vara mindre.