sou · H1B36 · 2013-03-08 00:00:00 — Uppgiften ska utföras utan att det övergripande målet att upprätthålla ett fast penningvärde åsidosätts.9 är utgivare av svenska sedlar och mynt, det s.k. legala betalningsmedlet.10 Enligt riksbankslagen får också tillhandahålla system för avveckling av betalningar och på annat sätt medverka i betalningsavveckling.11 äger och driver ett betalningssystem, (), som genom att det hanterar betalningar mellan banker och vissa andra finansiella aktörer utgör en grundbult i betalningssystemet. RIX- systemets effektivitet och stabilitet är således av avgörande betydelse för betalningssystemets effektivitet och säkerhet. RIX- systemet beskrivs i avsnitt 8.3.2. Betalningssystemet består emellertid inte bara av sedlar och mynt samt RIX-systemet. görs de flesta betalningar på elektronisk väg och det finns andra väsentliga delar som exempelvis clearingorganisationer och banker står för. 8Penningpolitiken i , . Uppdraget att stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning framgår inte av lag men det har enligt förarbetsuttalanden ansetts följa av att är en myndighet under (prop. 1997/98:40 s. 51 ff.). 1997/98:40 s. 89. 10Enligt 9 kap. 14 § regeringsformen har endast rätt att ge ut sedlar och mynt. 116 kap. 7 § riksbankslagen. uppdrag, befogenheter och verksamhet del av betalningstrafiken som sker mellan konton i en och samma bank passerar exempelvis aldrig RIX-systemet. För att betalnings- systemet ska vara stabilt, måste betalningssystemets aktörer, i första hand bankkoncernerna, vara motståndskraftiga mot olika slag av störningar. Bankkoncernerna är beroende av utvecklingen på de finansiella marknaderna och hos sina låntagare, vilka i sin tur påverkas av den makroekonomiska utvecklingen. har därför ansett att dess uppdrag att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende sträcker sig längre än till de delar som själv står för. arbete med finansiell stabilitet har också betydelse för penningpolitiken, eftersom penningpolitikens genomslag, via den s.k. transmissionsmekanismen, påverkas av hur det finansiella systemet fungerar. förebyggande arbete för att värna finansiell stabilitet beskrivs närmare i avsnitt 8.4. har dessutom ett ansvar vid finansiella kriser, eftersom den, som beskrivs närmare i avsnitt 11.6.1, som central- bank snabbt kan tillföra likviditet till det finansiella systemet. analyserar löpande den finansiella sektorns aktörer och hur de interagerar för att med kort varsel kunna bedöma om ett finansiellt företag ska få likviditetsstöd. Även av den anledningen har en systemfokus i analysen. arbete i en krissituation belyses närmare i avsnitt 8.5. 8.1.3Att besluta om tillämpning av växelkurssystem De verktyg som står till förfogande vad beträffar tillämpningen av växelkurssystemet går under benämningen valuta- politik. De valutapolitiska verktygen har emellertid också en påverkan på inflationen och valutapolitiken kan sägas vara en del av penningpolitiken.12 I valutapolitiskt syfte får 1.köpa, sälja och förmedla utländsk valuta, utländska statspapper, andra lätt omsättningsbara skuldebrev i utländsk valuta och guld samt rättigheter och skyldigheter som anknyter till nämnda tillgångar, 1997/98:40 s. 60. uppdrag, befogenheter och verksamhet 2.ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta för de ändamål som avses i 5 kap. 1 § andra stycket budgetlagen (2011:203).13 I valutapolitiskt syfte får även ta upp utländsk kredit och kredit i utländsk valuta, bevilja kredit till annan centralbank, bevilja kredit inom ramen för verksamheten i Banken för internationell betalningsutjämning (BIS) samt bevilja kredit för Europeiska unionens system för medelfristigt finansiellt stöd.14 8.2Riksbankens arbete med prisstabilitet Enligt riksbankslagen ska följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna samt vidta erforderliga penningpolitiska åtgärder.15 Den vanligaste penningpolitiska åtgärden är att besluta om nivån på reporäntan och prognosen för reporäntans nivå framöver, den s.k. räntebanan. Till grund för beslut om reporäntan ligger en bedömning av det rådande läget i ekonomin och en prognos för . Skälet för att basera penningpolitiken på prognoser är att den påverkar ekonomin och prisutvecklingen med fördröjning. Prognoserna för ekonomin och inflationen grundar sig på en bred analys av ekonomiska förlopp i och i omvärlden. gör prognoser för en rad variabler som inflation, BNP, arbetade timmar, växelkurs och reporänta. Dessutom görs en omfattande analys av och prognos för andra räntor i ekonomin, för tillgångspriser och för tillväxten i olika kreditaggregat. Den finansiella analysen föder in i bedömningen av inflations- och tillväxtutsikterna. I sitt prognosarbete använder olika modeller som bygger på historiskt observerade samband. Modellresultaten kombineras sedan med bedömningar av såväl tjänstemän som är experter inom olika områden som av direktion. Särskilt viktiga blir sådana bedömningar när det inträffar ovanliga händelser eller strukturella händelser som ändrar ekonomins funktionssätt. 137 kap. 3 § riksbankslagen. 147 kap. 4 § första stycket riksbankslagen. 156 kap. 2 §. uppdrag, befogenheter och verksamhet bedriver, som tidigare nämnts, en flexibel inflations- målspolitik. Det innebär att , förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet på , även strävar efter att stabilisera resursutnyttjandet kring en normal nivå. Avvägningen handlar därför normalt om att hitta en lämplig balans mellan stabilisering av inflationen runt inflationsmålet och stabilisering av realekonomin, det vill säga produktionsnivå och sysselsättning. oberoende ställning medför höga krav på öppenhet och tydlighet kring hur besluten om penningpolitiken fattas. Därför publicerar penningpolitiska rapporter i samband med de penningpolitiska mötena.16 Rapporterna samman- fattar det beslutsunderlag som direktionen använt vid beslutet. De färdigställs efter det penningpolitiska mötet och beskriver den syn på den ekonomiska utvecklingen som en majoritet i direktionen står bakom. efter det penningpolitiska mötet publiceras protokollet från mötet där det återges i detalj hur de olika ledamöterna i direktionen har resonerat och röstat. , i likhet med flera andra centralbanker, inriktar penningpolitiken på att styra den kortaste marknadsräntan, dagslåneräntan, det vill säga räntan på lån från till nästa. Det är framför allt banker som är aktörer på dagslånemarknaden, men även några andra företag har tillgång till denna marknad. Något förenklat påverkar dagslåneräntan de räntor som allmänheten får betala och därmed aktiviteten och prisutvecklingen i ekonomin. En förhållandevis hög räntenivå ger – allt annat lika – en lägre aktivitet i ekonomin och därmed ett lägre inflationstryck och vice versa. Räntestyrningssystemet består i grova drag av in- och utlåningsränta – räntorna på de s.k. stående faciliteterna – samt marknadsoperationer som påverkar bankernas likviditetssituation till den s.k. reporäntan, den ränta som fastställs i direktionens penningpolitiska beslut.17 Via räntestyrningssystemet siktar på att hålla dagslåneräntan nära reporäntan. 16Vid hälften av de penningpolitiska mötena publiceras en kortare rapport som kallas för penningpolitisk uppföljning. 17Se vidare Nessén, M., Sellin, P. och , P. (2011), Det penningpolitiska styrsystemet, balansräkning och den finansiella krisen. Ekonomisk kommentar nr. uppdrag, befogenheter och verksamhet sägas att påverkar dagslåneräntan – och därmed också inflationen – genom nivån på reporäntan. Förändringar i repo- räntan påverkar dagslåneräntan och fortplantar sig till andra räntor med längre löptider för att slutligen nå de räntor som hushåll och företag möter. Genom styrränteförändringar påverkas först räntebildningen i ekonomin och sedan efterfrågan, produktionen och inflationen. Hur den s.k. transmissionen från reporänta till realekonomi och inflation fungerar beror i hög grad på hur det finansiella systemet fungerar. Om det exempelvis uppstår störningar i det finansiella systemet, kan det därför påverka penningpolitikens genomslag. För att öka förståelsen för känsligheten i ränte- styrningssystemet, beskrivs det nedan något mer i detalj. De instrument som använder för att styra dagslåne- räntan delas in i stående faciliteter och öppna marknadsoperationer. De stående faciliteterna innebär att kreditinstitut som är deltagare i och som har säte eller filial i , får låna pengar av, respektive placera pengar hos, . Lån kan dock endast ges mot säkerhet som godtar.18 För att ge dessa företag incitament att jämna ut likviditeten sinsemellan på dagslånemarknaden, är räntan på inlåning i lägre än utlåningsräntan. Eftersom det är en differens mellan inlånings- och utlåningsräntan på 150 räntepunkter har bankerna ett incitament att komma överens om en ränta som ligger mellan den ränta som respektive bank skulle få betala eller erhålla hos . Beroende på om banksystemet som helhet har överskottslikviditet eller underskottslikviditet gentemot måste åtminstone en bank placera eller låna i . För att minimera beloppet och antalet aktörer som behöver låna samt för att uppnå mer precision i räntestyrningen använder sig av s.k. öppna marknadsoperationer. Dessa kategoriseras med utgångspunkt i löptid och syfte i huvudsakliga transaktioner, finjusterande transaktioner och strukturella transaktioner. 18 Se avsnitt 8.3.2 för en beskrivning av RIX-systemet. uppdrag, befogenheter och verksamhet De huvudsakliga transaktionerna genomförs regelbundet, i normala fall , till reporäntan. De innebär att bank- systemet som helhet får låna eller placera till reporäntan. Volymen bestäms av i syfte att minimera bankernas behov av in- och utlåning i de stående faciliteterna. signalerar på vilken nivå dagslåneräntan ska ligga under (dvs. under transaktionens löptid). Transaktionens storlek bygger på en prognos över bank- systemets lånebehov baserat på de betalningar eller flöden som sker mellan och bankerna. Om prognosen visar att banksystemet har ett lånebehov i innebär de huvudsakliga transaktionerna att tillgodoser lånebehovet genom penningpolitiska repor. Detta innebär att köper värdepapper med ett avtal om återförsäljning av värdepapperen vid en bestämd senare tidpunkt. Lånebehovet kan också tillgodoses genom att – mot säkerhet – ger kredit. Om banksystemet i stället har ett placerings- behov i tillgodoses detta behov genom att ger ut riksbankscertifikat. När banksystemet har ett likviditetsöverskott mot behöver dra in detta överskott. Detta görs i första hand genom att erbjuda bankerna att placera i riksbankscertifikat med en veckas löptid till reporäntan. För att balansera de dagliga svängningarna i banksystemets låne- och placeringsbehov och därmed stabilisera dagslåneräntan kring reporäntan, använder s.k. finjusterande transaktioner. En sådan transaktion innebär att banksystemet som helhet får låna eller placera i till reporäntan ±0,, beroende på om det finns ett sammantaget över- eller underskott mot vid dagens slut. genomför i normala fall finjusterande transaktioner i form av kredit (mot säkerhet) eller inlåning , men kan även använda repor eller valutamarknadsswappar. kan även genomföra strukturella transaktioner. Dessa har i regel längre löptid än huvudsakliga och finjusterande transaktioner och syftar till att påverka huruvida den finansiella sektorn som helhet behöver låna eller placera i . De minskar på så sätt storleken på de huvudsakliga transaktionerna som görs . För de strukturella transaktionerna kan använda repor, kredit mot säkerhet, emissioner av uppdrag, befogenheter och verksamhet riksbankscertifikat, köp eller försäljning av värdepapper eller valutamarknadsswappar. Sammanfattningsvis innebär räntestyrningssystem att ser till att dagslåneräntan dag för dag hamnar nära den nivå på reporäntan som direktionen beslutat om vid det senaste penningpolitiska mötet. 8.2.3Kompletterande sätt att påverka inflationen och många andra centralbanker inriktar penning- politiken på att styra nivån på en kort nominell ränta. Ett fåtal centralbanker, bland dem , publicerar dessutom en egen prognos för nivån på den nominella styrräntan framöver, bl.a. för att försöka påverka förväntningarna på den framtida penning- politiken. Det är dock inte den nominella räntan som är mest relevant för hushållens och företagens ekonomiska beslut utan realräntan, dvs. skillnaden mellan den nominella räntan och den förväntade inflationen. Normalt leder ändringar i den korta nominella räntan till motsvarande ändringar i den korta realräntan, eftersom den förväntade inflationen är trögrörlig, inte minst på kort sikt. Men i en situation med mycket svag eller t.o.m. negativ utveckling i den reala ekonomin och med låg inflation, kan det behövas en låg och till och med negativ realränta för att åstadkomma en effektiv stimulans. Även om reporäntan sänks till en så låg nivå som möjligt, vilket i princip är noll, kan realräntan ändå vara för hög. I en sådan situation har alltså räntan nått sin nedre gräns och penningpolitiken står inför det som brukar kallas en bindande nollränterestriktion. Då behöver kompletterande verktyg tillgripas. Det finns flera sätt att påverka realräntan även när den korta nominella räntan har nått sin nedre gräns. Ofta brukar man tala om dessa åtgärder som okonventionella eller extraordinära i den meningen att de inte används av i normala tider. Vilka åtgärder som kan vara aktuella beror på situationen, på institutionella förhållanden och gällande lagar och regler. Exempelvis kan uttalanden om den framtida nivån på styrräntan vara en extraordinär åtgärd för centralbanker som normalt inte publicerar egna bedömningar av styrräntans utveckling. Under krisen, när reporäntan kommit ner till nära noll, beslutade att komplettera penningpolitiken med ytterligare åtgärder. uppdrag, befogenheter och verksamhet I det läget blev beslutet att erbjuda utlåning på längre tider till fast ränta i syfte att stärka trovärdigheten för den låga räntebanan och få ner även de något längre räntorna. Syftet var att ge en ytterligare penningpolitisk stimulans som åtgärden var separat från den övriga utlåningen i svenska kronor. Alternativa sätt att försöka påverka inflationen och ekonomin i övrigt kan grupperas på olika sätt. Gränsdragningen mot åtgärder som är motiverade för att upprätthålla den finansiella stabiliteten är heller inte självklar, en aspekt som kommittén har anledning att återkomma till. I det följande diskuteras två typer av åtgärder som varit aktuella under finanskrisen, kvantitativa åtgärder och åtgärder för att förbättra kreditgivningen. Kvantitativ penningpolitik innebär att köper till- gångar och finansierar dessa köp genom att öka bankernas tillgodohavanden i . köp av tillgångar medför att priset på dessa stiger, och därmed att räntan på dessa sjunker. På så sätt kan försöka påverka ekonomin genom att pressa ned räntorna på tillgångar med längre löptid. Ett exempel på kvantitativ penningpolitik är att köper värdepapper, t.ex. statsobligationer, med långa löptider och på så sätt försöker påverka deras pris. När köper värdepapper påverkar det portföljerna av tillgångar som investerare och andra aktörer håller eftersom de då har en mindre del obligationer och en större del likvida medel än innan. De kan därför vilja justera balansen på portföljerna vilket medför att priset på obligationer stiger, och därmed att räntan på dessa sjunker. Genom sådana portföljbalanseffekter kan effekterna av central- bankens köp av vissa värdepapper dessutom spridas till andra finansiella tillgångar och påverka priserna även på dessa. Liknande effekter kan uppstå om genom att köpa långa statsobligationer kan sänka långa räntor genom att terminspremien sjunker. En komplikation med centralbankers köp av just stats- obligationer är att det kan tolkas som att skapar pengar som lånas ut till staten, dvs. en monetär finansiering av statsskulden. I många länder är det förbjudet enligt lag. Central- banker får då inte köpa statsobligationer direkt från staten och ofta uppdrag, befogenheter och verksamhet finns det även restriktioner på köp på sekundärmarknaden. Så är också fallet i . använde sig inte av kvantitativ penningpolitik i den här angivna meningen under krisen (se avsnitt 5.2) men det gjorde andra centralbanker, t.ex. Federal Reserve och hade dock i princip samma syfte som den typen av åtgärder.20 Åtgärder för att förbättra kreditgivningen De kvantitativa åtgärder som beskrivs ovan syftar alltså till att sänka räntenivån i ekonomin i stort. Ett annat eller kompletterande syfte med centralbankers tillgångsköp kan vara att få ned räntenivån på specifika kreditmarknader som inte fungerar på ett tillfredsställande vis. Om vissa delar av kreditmarknaden inte fungerar på ett tillfredsställande sätt kan det ta sig uttryck i att den ränta som företag och hushåll möter pressas upp av stigande likviditets- riskpremier så att skillnaden mot styrränta ökar. kan då välja att stödja dessa marknader direkt, exempelvis genom att köpa värdepapper på marknaderna för att underlätta kreditflödet. Ett exempel på detta är när under krisen erbjöd bankerna lån mot säkerhet i företagscertifikat i syfte att underlätta företagens finansiering. 8.3Riksbankens ansvar för kontantförsörjning och betalningssystem Enligt riksbankslagen ska ansvara för att försörja landet med sedlar och mynt.21 Enligt föreskrifter (RBFS 2011:1) om kontantförsörjning har institut som har ingått avtal om kontantförsörjning med rätt att lämna in och hämta ut kontanter vid Riksbanken.22 Ett sådant institut kan vara 19Mer information om dessa åtgärder finns på centralbankernas webbplatser, respektive . 20Se , H. m.fl. penningpolitiska åtgärder under finanskrisen – utvärdering och lärdomar. Penning- och valutapolitik 2012:3, s. 8–30. 215 kap. 3 § riksbankslagen. 221 § föreskrifter (RBFS 2011:1) om kontantförsörjning. uppdrag, befogenheter och verksamhet en bank eller ett bankägt bolag. har ingått kontantförsörjningsavtal med ett bankägt bolag.23 Utlämning och mottagning av kontanter görs vid två kontor i och . Banker och bankägda bolag distribuerar kontanterna vidare till handeln och allmänheten med hjälp av värdetransportföretag. Riksbankslagen anger vidare att får betala ut ersättning eller ge räntefri kredit till företag som avskilt och lagrat sedlar och mynt enligt anvisningar.24 erbjuder räntekostnadsersättning till banker och bankägda bolag som håller kontantlager. Därmed har bankerna inte längre anledning att köra in kontanter till enbart i syfte att undgå räntekostnaden. I stället förblir dessa kontanter i cirkulation och når först när de är utslitna. uppgift är därmed begränsad till att vid behov lämna ut nya sedlar och att ta emot utslitna sedlar för destruktion. Enligt riksbankslagen får tillhandahålla system för avveckling av betalningar och på annat sätt medverka i betalnings- avveckling. För att främja ett sådant betalningssystems funktion får mot betryggande säkerhet bevilja deltagarna i systemet kredit , s.k. intradagskredit. äger och driver ett betalningssystem, RIX-systemet, som möjliggör kontoöverföringar mellan deltagare i systemet.26 är knutpunkten i det svenska betalningssystemet. I stort sett samtliga betalningar i svenska kronor som inte sker internt i en enskild bank hanteras i någon form genom . Omsättningen i systemet är i genomsnitt lika stor som årliga BNP. har avgörande betydelse för att det finansiella systemet ska fungera. Genom ges deltagarna möjlighet att göra överföringar med hjälp av tillgodohavanden i , dvs. i ett betalningsmedel utan kredit- och likviditetsrisk, vilket i sin tur minskar riskerna för det finansiella systemet. 23BDB Bankernas depå AB. 245 kap. 3 § riksbankslagen. 256 kap. 7 § riksbankslagen. 26För en mer detaljerad beskrivning, se Tertialrapport för , uppdrag, befogenheter och verksamhet Överföringar i sker på elektronisk väg i form av debiteringar och krediteringar mellan konton för de banker och andra aktörer som deltar i . Deltagarna har konton hos precis som privatpersoner och företag har inlåningskonton hos en bank. Via sina konton i gör deltagarna betalningar och andra överföringar mellan varandra. Över bankernas konton i sker dels de direkta betalningarna mellan bankerna, dels den slutliga avvecklingen av betalningsuppdragen från bankkunderna. Dessutom hanterar RIX- systemet kontobaserade massbetalningar i samlad form som till exempel löneutbetalningar. Betalningar som kommer från handeln i finansiella instrument, som exempelvis statsobligationer, avvecklas också i RIX-systemet. Även egna transaktioner med deltagarna, till exempel vid försäljning av värdepapper samt in- och utväxling av sedlar och mynt avvecklas i . Alla större banker och clearingorganisationer deltar i . deltog 18 kreditinstitut, BGC, EMCF, Euroclear , NASDAQ-OMX Derivatives Markets (), CLS, och (se figur 1).27 Som deltagare accepterar enligt RIX-villkoren , svenska och utländska kreditinstitut, clearingorganisationer och värdepappersföretag som uppfyller särskilda tillträdeskrav. 27Figuren har hämtats från webbsida. Under rubriken bank döljer sig även några kreditmarknadsföretag. 28Villkor för och penningpolitiska instrument B.3, , webbversion. uppdrag, befogenheter och verksamhet För att minska risken för att överföringar i inte kan utföras till följd av att deltagare saknar likviditet lämnar kredit till RIX-deltagarna. Krediterna ges mot säkerheter. Detta innebär att överföringar kan utföras snabbare och att effektiviteten i betalningssystemet ökar. Kredit beviljas endast i svenska kronor. Kraven på de tillgångar som accepterar som säkerhet framgår av RIX-villkoren. Förenklat kan sägas att de värdepapper som accepteras ska vara utfärdade av stat, centralbank, kommun eller annat offentligt organ eller företag som har en tillfredsställande kreditvärdighet i ett godkänt land och en godkänd valuta. I anslutning till tillhandahåller även särskilda konton och krediter för att underlätta avvecklingen av värdepappersaffärer. Euroclear , den svenska centrala värde- pappersförvararen, hanterar dessa konton och krediter på uppdrag av . uppdrag, befogenheter och verksamhet 8.3.3Övervakning av finansiell infrastruktur RIX-system är som framgått en central del av den svenska finansiella infrastrukturen. Dock finns även privata system för olika former av transaktionshantering som spelar en viktig roll i det finansiella systemet generellt. Några av dessa system, exempelvis Bankgirot, interagerar direkt med RIX-systemet. följer och övervakar på olika sätt dessa system och publicerar en sammanfattande rapport över de viktigaste riskerna i de olika systemen. Tillsammans med följer också upp hur dessa aktörer uppfyller vissa internationella standarder på området. Infrastrukturföretag äger delar av de system där betalningar genomförs och där transaktioner med finansiella instrument hanteras. Exempel på infrastruktur- företag är clearingorganisationer (inklusive centrala motparter, s.k. CCP:er) och centrala värdepappersförvarare (se avsnitt 7.5.1). 8.4Riksbankens förebyggande arbete för att värna finansiell stabilitet I arbetet med att förebygga kriser verkar i första hand genom att offentligt och i dialog med aktörerna uppmärksamma och varna för risker och händelser som kan innebära hot mot den finansiella stabiliteten.29 ger även rekommendationer till olika aktörer att vidta specifika åtgärder för att minska riskerna eller öka motståndskraften i det finansiella systemet. förebyggande arbete består av att: inhämta, sammanställa och sprida information om det finansiella systemet, analysera och övervaka utvecklingen i såväl det finansiella systemet som i ekonomin i övrigt, varna för risker och ge rekommendationer om specifika åtgärder, påverka det finansiella regelverket så att det bidrar till stabilitet och effektivitet, samt 29 Detta brukar benämnas med den engelska termen moral suasion. uppdrag, befogenheter och verksamhet bidra till andra organs bedömningar, agerande och kommunikation rörande systemrisker.