sou · H0B391 · 2013-01-01 00:00:00 — Om något markförvärv eller någon markupplåtelse inte kommer till stånd bör beslutet upphöra att gälla när detaljplanens genomförandetid går ut. Även en plan- ändring bör innebära att beslutet upphör att gälla. Exploatörsförordnanden enligt byggnadslagen föreslås upphöra att gälla efter det att lagändringen träder i kraft. Förordnan- den enligt plan- och bygglag föreslås gälla som beslut enligt den nya . För sådana beslut bör gälla samma regler för när beslutet upphör att gälla som för beslut enligt den nya lagen. Den återstående giltighetstiden bör dock minst uppgå till . Ett beslut enligt 6 kap. 5 § PBL ska registreras i fastighetsregist- rets allmänna del. Detta bör som tidigare ske redan när en fråga väcks om ett sådant beslut. När ett beslut sedan meddelas bör i stället själva beslutet registreras. När beslutet upphör att gälla ska det avregistreras. Det inom redan remissbehandlade och beredda förslaget om ändring i anläggningslagen, som innebär att ersättning ska kunna betalas till fastighetsägare som förlorar rättigheter vid t.ex. en planändring, bör enligt Lantmäteriets mening genomföras i anslutning till de föreslagna ändringarna i PBL. Härigenom föreskrivs i fråga om (2010:900) dels att 6 kap. 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10 och 12 §§ ska ha följande lydelse, dels att rubriken före 3 § ska ha följande lydelse, dels att rubriken före 12 § ska upphöra att gälla, dels att i lagen ska införas två nya paragrafer, 6 kap. 5 a och 5 b §§, av följande lydelse. Skyldighet att utan ersättning upplåta eller avstå mark eller annat utrymme. Skyldighet att utan ersättning upplåta eller överlåta mark eller annat utrymme. Den som äger mark eller annat utrymme som enligt detalj- planen ska användas för en all- män plats är skyldig att utan ersättning upplåta marken eller utrymmet till huvudmannen för den allmänna platsen, om 1.någon annan än kommunen ska vara huvudman för platsen, 2.marken eller utrymmet behövs för en ändamålsenlig användning av området, och 3.länsstyrelsen innan planen antogs har beslutat att marken eller utrymmet ska upplåtas till huvudmannen utan ersättning. Den som äger mark eller annat utrymme som enligt detalj- planen ska användas för en all- män plats är skyldig att utan ersättning upplåta marken eller utrymmet till huvudmannen för den allmänna platsen, om 1. någon annan än kommunen ska vara huvudman för platsen, och 2. innan planen antogs har beslutat att marken eller utrymmet ska upplåtas till huvudmannen utan ersättning. 1 Av tydlighetsskäl redovisas även de berörda paragrafer som inte föreslås ändrade. Den som äger mark eller annat utrymme är skyldig att utan ersättning avstå marken eller utrymmet till kommunen, om 1.marken eller utrymmet enligt detaljplanen ska användas för en allmän plats som kom- munen ska vara huvudman för eller för en allmän byggnad, 2.marken eller utrymmet behövs för en ändamålsenlig användning av området, och 3.länsstyrelsen, innan planen antogs, har beslutat att marken eller utrymmet ska avstås till kommunen utan ersättning. Den som äger mark eller annat utrymme är skyldig att utan ersättning överlåta marken eller utrymmet till kommunen, om 1.marken eller utrymmet enligt detaljplanen ska användas för en allmän plats som kom- munen ska vara huvudman för eller för en allmän byggnad, och 2.länsstyrelsen innan planen antogs har beslutat att marken eller utrymmet ska avstås till kommunen utan ersättning. ska pröva en fråga om skyldighet att upplåta eller avstå mark eller annat utrymme enligt 3 eller 4 §, om kommunen ansöker om det. ägaren utan ersättning ska upp- låta eller avstå från marken eller utrymmet endast i den mån det kan anses skäligt med hänsyn till den nytta som ägaren kan väntas få av planens genomförande och med hänsyn till omständighet- erna i övrigt. I samband med att en detalj- plan ändras, får besluta att mark eller annat ska pröva en fråga om skyldighet att utan ersättning upplåta eller överlåta mark eller annat utrymme enligt 3 eller 4 §, om kommunen ansöker om det. ägaren utan ersättning ska upp- låta eller överlåta marken eller utrymmet endast i den mån det kan anses skäligt med hänsyn till den nytta som ägaren kan väntas få av planens genomförande och med hänsyn till omständighet- erna i övrigt. Bestämmelser om när ett beslut enligt andra stycket upphör att gälla finns i 5 a och 5 b §§. 2 Senaste lydelse SFS 2011:335. utrymme som ska upplåtas eller har avståtts ska bytas ut mot annan mark eller annat utrymme, om det är lämpligt och kan ske utan olägenhet för ägaren. beslut enligt 5 § om skyldighet att utan ersättning upplåta mark eller annat ut- rymme enligt 3 § upphör att gälla den dag som 1.en rätt att ta marken eller utrymmet i anspråk enligt anlägg- ningslagen (1973:1149) eller genom inlösen enligt 14 kap. 15 § vinner laga kraft, 2.ett beslut om att ändra eller upphäva detaljplanen vinner laga kraft, eller 3.planens genomförandetid går ut. Om en förrättning enligt anläggningslagen eller ett mål om inlösen enligt 14 kap. 15 § pågår när planens genomförandetid går ut, förlängs beslutets giltighetstid till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har av- gjorts. beslut enligt 5 § om skyldighet att utan ersättning överlåta mark eller annat ut- rymme enligt 4 § upphör att gälla den dag som 1.äganderätten till marken eller utrymmet övergår till kommunen, 2.ett beslut om att ändra eller upphäva detaljplanen vinner laga kraft, eller 3. planens genomförandetid går ut. Om en förrättning enligt fastig- hetsbildningslagen (1970:988) eller ett mål om inlösen enligt 6 kap. 13 § eller 14 kap. 14 § pågår när planens genomförandetid går ut, förlängs beslutets giltighetstid till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. När en fråga om prövning enligt 5 § har väckts, ska kommunen genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning om det ska bli införd i fastighetsregistrets allmänna del. Om ett beslut enligt 5 § med- delas ska detta införas i fastig- hetsregistrets allmänna del. När prövningen enligt 5 § har avgjorts och vunnit laga kraft, ska läns- styrelsen skicka en under- rättelse om beslutet till den som enligt 7 § andra stycket ansvarar för uppgifterna i fastighets- registrets allmänna del. Den bedömning som ska göras enligt 5 § andra stycket påverkas inte av att mark eller annat utrymme överlåts efter det att ärendet om anteckning i fastighetsregistret har anmälts hos den som ska föra in anteckningen i registret eller, om det är kommunen som ska föra in anteckningen i registret, efter att anteckningen har förts in i registret. Bestämmelser om vem som ska föra in uppgifter i fastighets- registrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988). SOU 2012:91 Bilaga 2 en ägare ska upplåta eller avstå en ägare utan ersättning ska upp- mark eller annat utrymme enligt låta eller överlåta mark eller 3 eller 4 §, ska i annat utrymme enligt 3 eller 4 §, beslutet ange markens eller ut- ska i beslutet ange rymmets läge och gränser. markens eller utrymmets läge Om kommunen har begärt det och i den mån det är skäligt, får i beslutet också bestämma att ägaren ska bekosta anläggande av gator och vägar samt anläggningar för vattenförsörj- ning och avlopp. Den som är skyldig att upplåta Som en upplåtelse eller över- eller avstå mark eller annat ut- låtelse enligt 3 eller 4 § räknas rymme enligt 3 eller 4 §, ska upp- låta eller avträda marken eller 1. inlösen enligt 6 kap. utrymmet senast den dag då eller 14 kap. 14–15 §§, marken eller utrymmet behöver tas i anspråk för det avsedda (1970:988), och 3. upplåtelse eller inlösen enligt anläggningslagen (1973:1149). Den som har avstått mark eller annat utrymme enligt 4 § ska frigöra marken eller utrym- met från inteckningar och andra särskilda rätter. Om detta inte kan ske, ska den som har avstått marken eller utrymmet ersätta kommunen för den skada som därigenom uppkommer. Den som är skyldig att utan ersättning överlåta mark eller annat utrymme enligt 4 § ska frigöra marken eller utrymmet från inteckningar och andra sär- skilda rätter. Om detta inte kan ske, ska den som överlåter marken eller utrymmet ersätta kommunen för den skada som därigenom uppkommer. 3 Lydelse enligt SFS 2011:335. Det som gäller i fråga om ägare enligt 3–10 §§ gäller också exploateringssamfälligheter enligt lagen (1987:11) om exploate- ringssamverkan. Konkurrens mellan olika rättig- heter till mark eller annat ut- rymme En rätt att använda mark En rätt att använda mark eller annat utrymme med stöd av eller annat utrymme som har 3 eller 4 § har företräde framför upplåtits efter det att detalj- annan rätt till marken eller ut- rymmet som har uppkommit efter det att detaljplanen antogs. eller utrymmet upplåts enligt 3 §, 2. upphör att gälla när marken eller utrymmet överlåts enligt 4 §. Rättighetshavaren har inte rätt till någon ersättning av huvud- mannen till följd av att rättig- 1.Denna lag träder i kraft 201x-xx-xx. 2.Vid ikraftträdandet upphör övergångsbestämmelse 14 i SFS 2010:900 att gälla. I stället gäller punkterna 3–6. 3.Förordnanden som avses i 17 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att upplåta mark ska efter lagens ikraftträdande gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 3 §. Därefter upphör skyldigheten att gälla. Om en förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149) eller ett mål om inlösen enligt 14 kap. 15 § eller motsvarande äldre bestämmelser pågår när har gått efter lagens ikraftträdande, förlängs skyldigheten till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. Förordnanden som avses i 17 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att avstå mark ska efter lagens ikraftträdande gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 4 §. Därefter upphör skyldigheten att gälla. Om en förrättning enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) eller ett mål om inlösen enligt 6 kap. 13 § eller 14 kap. 14 § eller motsvarande äldre bestämmelser pågår när har gått efter lagens ikraftträdande, förlängs skyl- digheten till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. 5.Förordnanden enligt 6 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att upplåta mark ska gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 3 §. Skyldigheten upphör att gälla enligt bestämmelserna i 6 kap. 5 a §. Skyldigheten ska dock gälla minst efter lagens ikraftträdande. 6.Förordnanden enligt 6 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att avstå mark ska gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 4 §. Skyldigheten upphör att gälla enligt bestämmelserna i 6 kap. 5 a §. Skyldigheten ska dock gälla minst efter lagens ikraftträdande. Förordningen (2000:308) om fastighetsregister föreslås ändras enligt följande. ande planer m.m. är varje sär- ande planer m.m. är varje sär- beslut som skall redovisas enligt beslut eller väckt fråga som ska redovisas enligt 27 §. Även en plan, en bestäm- Även en plan, en bestämmelse melse eller ett beslut som inte eller ett beslut som inte längre längre består, en utredning som består, en utredning eller en är av betydelse eller väckt fråga som är av en fornlämning som inte längre betydelse eller en fornlämning skyddas enligt lag utgör en som inte längre skyddas enligt lag utgör en redovisningsenhet. ning i allmänna delen skall ning i allmänna delen ska utgöras av beteckningen på den utgöras av beteckningen på den redovisade enhetens arkivakt. redovisade enhetens arkivakt. Under planer m.m. ska redovisas 1.regionplan eller översiktsplan, 2.detaljplan, områdesbestämmelser eller motsvarande äldre planer, 3.bestämmelse om marks användning som har meddelats enligt , väglagen (1971:948), lagen (1988:950) om kultur- minnen m.m., lagen (1995:1649) om byggande av järnväg eller motsvarande äldre författning, 4. utredning om tillämpning 4. att en fråga har väckts om av 6 kap. 3–5 §§ plan- och bygg- ett beslut enligt 6 kap. 5 § plan- lagen (2010:900) eller mot- och bygglagen (2010:900) eller svarande äldre utredning, och att ett sådant beslut sedan har 5.beslut om ersättning för gator och andra allmänna platser enligt eller utredning om anläggningsavgift enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster eller beslut eller utredning av motsvarande art enligt äldre bestämmelser, 6.skydd för ytvattentäkter och enskilda grundvattentäkter enligt 40 § första stycket 5 förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd eller motsvarande äldre bestämmelse, 7.bearbetningskoncession enligt minerallagen (1991:45) eller lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, och m.m. skall innehålla uppgift om m.m. ska innehålla uppgift om bestämmelsens, beslutets, väckta frågans eller utredningens 2.fornlämningsnummer för fast fornlämning, 3.län och registerområde, 4. planens, 4. planens, beslutets eller utredningens art, beslutets, den väckta frågans eller 5.datum för beslut, 6.datum då tidsbegränsad bestämmelse upphör att gälla, 4 Senaste lydelse SFS 2011:372. 7.datum då genomförandetiden för en detaljplan börjar respek- tive upphör, 8.datum då en regionplan upphör att gälla, 9.sådan detaljplan som berör en fastighetsplan, 10.sådan fastighetsplan som berör en detaljplan, om planens, bestämmelsens, be- om planens, bestämmelsens, be- slutets eller utredningens inne- slutets, den väckta frågans eller börd och omfattning, utredningens innebörd och om- 12. aktbeteckning och datum 12. aktbeteckning och datum för plan, bestämmelse, beslut en eller utredning som har ändrats väckt fråga eller utredning som genom eller innebär en för- har ändrats genom eller innebär ändring av en redovisad enhet, en förändring av en redovisad 13. fastighet, 13. fastighet, och, om kvartersregister kvarter som berörs av planen, kvarter som berörs av planen, väckta frågan eller utredningen, 14. beteckning på register- kartblad där planen, bestämmel- kartblad där planen, bestämmel- sen, beslutet, den väckta frågan eller utredningen redovisas, samt 15. koordinater för fast fornlämning. Om det är lämpligare, får redovisning enligt första stycket 13 av berörda fastigheter och samfälligheter i stället innehålla uppgifter om det registerområde eller den trakt som berörs. Om det finns särskilda skäl, får sådan redovisning helt underlåtas. Om en plan, en bestämmelse Om en plan, en bestämmelse eller ett beslut har upphävts eller ett beslut har upphävts eller eller av annan anledning upp- av annan anledning har upphört hört att gälla, skall enheten att gälla, ska enheten anges som anges som avregistrerad. samma gäller för utredning som för en utredning eller en väckt är av betydelse eller fråga som är av bety- fornlämning som inte längre delse eller en fornlämning som skyddas enligt lag. inte längre skyddas enligt lag. Lantmäteriets uppdrag har i regleringsbrevet uttryckts på följande sätt. Lantmäteriet ska beskriva den problematik som har uppkommit i samband med ändring och upphävande av detaljplaner som omfattas av förordnanden enligt 6 kap. 5 § (2010:900) och motsvarande äldre bestämmelser. Lantmäteriet ska lämna de författningsförslag som kan anses nödvändiga för att komma tillrätta med de problem som har identifierats, bl.a. bör det av författningsförslaget framgå hur sådana förordnanden ska hanteras när planen är genomförd samt när och hur förordnandena upphör att gälla. Redovisningen ska även innefatta en beskrivning av behovet av och rutinerna kring registrering och avregistrering av sådana förordnanden i fastighetsregistret. Uppdraget ska redovisas . 1.2Vissa utgångspunkter för vårt arbete Enligt uppdragsbeskrivningen ska Lantmäteriets arbete utmynna i ett författningsförslag. Eftersom uppdraget i denna del inte är närmare preciserat skulle uppgiften kunna hanteras på flera sätt, som innebär mer eller mindre ingripande förändringar av gällande rätt – t.ex. att bestämmelserna upphävs helt och hållet. Vi har dock tolkat uppdraget så att det som efterfrågas är att lagen bör ges en sådan utformning att de ursprungliga syftena med s.k. exploatörs- förordnanden ska gälla även fortsättningsvis – dock utan de pro- blem som har uppstått när planer med sådana för- ordnanden ska ändras. Mot den bakgrunden har vi studerat syftet med de gällande bestämmelserna och deras motsvarigheter i äldre lagstiftning. Detta har sedan jämförts med den tillämpning som har utvecklat sig i fråga om planändringar m.m. Syntesen av detta är förslag på lagändringar som vi anser är nödvändiga för att tydliggöra innebörden av beslut enligt 6 kap. 5 § PBL. Under den långa tid som har förflutit sedan de gällande bestämmelserna infördes har dessutom omvärlden förändrats påtagligt. Detta har inte alls berörts i de lagändringarsom har skett och vi har därför sett det som nödvändigt att lagänd- ringsförslagen anpassas till de fastighetsrättsliga regler i övrigt som gäller . När det gäller registreringsfrågorna har vi tolkat uppdraget så att det som efterfrågas är en mer förutsättningslös analys. De förslag vi redovisar i den delen är således Lantmäteriets uppfattning om hur registreringsfrågan bör hanteras, utan bindning av vad som har gällt. Den nu gällande (2010:900) anges i rappor- ten som (PBL). Den tidigare lagen (1987:10) anges som plan- och bygglag (PBL). byggnadslag (1947:385) anges som byggnadslagen. I vår uppdragsbeskrivning talas om förordnanden enligt 6 kap. 5 § PBL. Eftersom den nu gällande lagen i stället talar om beslut har vi valt att använda det begreppet när vi avser gällande rätt. För motsvarigheterna i byggnadslagen och PBL används dock det äldre begreppet förordnande. Vid sidan av de exploatörsbestämmelser som vårt uppdrag omfattar och som redovisas i denna rapport fanns det tidigare ytterligare en bestämmelse som riktade sig mot fastighetsägare som hade fördelar av en detaljplan i vilken kommunen inte var huvudman för all- männa platser, nämligen 112 § byggnadslagen och 6 kap. 18 § PBL. Någon motsvarighet till den bestämmelsen finns dock inte i den nu gällande . Beträffande skälen till detta, se prop. 2009/10:170 s. 249–250. Den berörda bestämmelsen gällde inte enbart renodlade explo- atörer utan det var tillräckligt att en fastighetsägare hade en viss fördel av planen i form av en ny byggrätt. Om så var fallet skulle fastighetsägaren i fråga utan ersättning upplåta sådan allmän plats som utgjorde vägmark och som behövdes för att fastighetsägarens egna nya byggrätter skulle kunna utnyttjas. Bestämmelsen gällde direkt enligt lagen och det krävdes inget särskilt beslut om upp- låtelse av marken i fråga. Den praktiska innebörden av bestämmelsen har framförallt varit att någon ersättning inte har betalats för sådan mark som har be- dömts omfattas av bestämmelsen när en gemensamhetsanläggning har bildats enligt anläggningslagen, se t.ex. rättsfallet V00:4 i Lant- mäteriets rättsfallsregister (Hovrätten för och , , Ö 1159-98). Det torde dock finnas fall där någon organiserad väghållning aldrig har ordnats och där vägmarken fort- farande skulle kunna anses användas med stöd av 6 kap 18 § PBL eller 112 § byggnadslagen. En fråga som inte berörs i propositionen till den nu gällande PBL är hur man ska se på sådana rättigheter som har uppstått genom den tidigare gällande bestämmelsen. Lantmäteriet har uppfattat situationen så att i och med att lagbestämmelsen inte längre gäller, så upphör även eventuella rättigheter att gälla. Om detta leder till oklarheter beträffande den framtida väghållningen får detta lösas i form av t.ex. en förrättning enligt anläggningslagen. Om Lantmäteriets tolkning inte är riktig, dvs. om de enligt den upphävda lagen uppkomna rättigheterna fortfarande ska anses gälla till förmån för vissa fastigheter, finns det ett parallellt problem till det som behandlas i denna rapport, nämligen hur ska dessa eventuella rättigheter behandlas vid t.ex. en planändring. Eftersom frågan inte ingår i vårt uppdrag har vi inte gjort någon djupare analys utan vi begränsar oss till att kortfattat ange vår preliminära tolkning av det rådande rättsläget, dvs. att rätten att använda väg- marken bör anses ha upphört att gälla. En viktig förutsättning för att en detaljplan ska kunna genomföras är att det finns möjligheter till markåtkomst för den som ska vara huvudman för allmännyttiga verksamheter av olika slag. En parallell utgångspunkt är att det måste finnas möjligheter till ekonomisk kompensation för den som ska avstå mark eller annat utrymme till dessa verksamheter. Enligt 6 kap. 13 § PBL har kommunen en ovillkorlig rätt att lösa mark eller annat utrymme som enligt detaljplanen ska användas för en allmän plats som kommunen ska vara huvudman för. Motsva- rande markåtkomst kan även ske genom fastighetsreglering enligt fastighetsbildningslagen. Några bestämmelser om inlösen för en allmän plats som kom- munen inte är huvudman för finns inte i PBL. Markåtkomsten för- utsätts i dessa fall i stället kunna ske med stöd av anläggningslagen. Enligt 6 kap. 13 § PBL har kommunen även rätt att lösa mark för annat än enskilt bebyggande, t.ex. en allmän byggnad, om mar- kens eller utrymmets användning för det avsedda ändamålet inte ändå kan anses säkerställd. Omvänt finns det i 14 kap. 14–17 §§ PBL bestämmelser om att den som äger mark eller annat utrymme som enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats eller för annat än enskilt byggande kan kräva inlösen för att på så sätt få ersättning för sin planskada. Vid sidan av dessa grundläggande bestämmelser finns vissa be- stämmelser som riktar sig mot större exploatörer och som innebär att en sådan fastighetsägare under vissa förutsättningar är skyldig att utan ersättning avstå eller upplåta mark eller annat utrymme som enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats eller en allmän byggnad (6 kap. 3–12 §§ PBL). En grundläggande förutsättning för avstående eller upplåtelse utan ersättning är att marken eller utrymmet behövs för en ända- målsenlig användning av området och att har beslutat om avståendet eller upplåtelsen före det att detaljplanen antas. får besluta om detta endast i den mån det kan anses skäligt med hänsyn till den nytta som ägaren kan väntas få av planens genomförande och med hänsyn till omständigheterna i övrigt. Med nytta menas i första hand värdehöjning för exploatö- rens fastigheter. Denna nytta ska vägas mot värdet av den mark som ska avstås eller upplåtas utan ersättning. För att det ska vara skäligt med ett avstående eller upplåtelse utan ersättning krävs att nyttan i betydande mån överstiger uppoffringen. Med omständig- heterna i övrigt menas bl.a. att orättvisa inte får uppstå mellan olika fastighetsägare inom planområdet. Bestämmelserna riktar sig således mot större exploatörer – inte mot fastighetsägare i ett område med blandat ägande som erhåller en eller annan ny byggrätt, se Reger- ingsrättens dom RÅ 1994:54. Den som äger mark eller utrymme som enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats som kommunen är huvudman för eller för en allmän byggnad är under de nämnda förutsättningarna skyl- dig att utan ersättning avstå marken till kommunen. (6 kap. 4 § PBL). I ett sådant fall har marken ansetts övergå till kommunen med äganderätt den dag som beslut vinner laga kraft. Kommunen kan därmed ansöka om lagfart med länsstyrelsebeslutet som grund. Om beslutet avser en del av en fastighet måste dock kommunen se till att fastighetsindelningen anpassas till beslutet för att full lagfart ska kunna beviljas. Även om äganderätten omedel- bart övergår till kommunen behöver marken inte avträdas förrän den dag då kommunen behöver ta i anspråk marken eller utrymmet för det avsedda ändamålet (6 kap. 9 § PBL). Den som har avstått mark eller annat utrymme till kommunen ska frigöra marken eller utrymmet från inteckningar och andra särskilda rätter. Om detta inte kan ske, ska den som har avstått marken eller utrymmet ersätta kommunen för den skada som där- igenom uppkommer. (6 kap. 10 § PBL) Upplåtelse till annan huvudman