sou · H1B319 · 2013-03-21 00:00:00 — Jag utgår dock från att polisen på detta område tar sitt ansvar. En kriminell infiltration som når över en kritisk massa är förödande för idrottens särart och måste med kraft bekämpas också av samhället i övrigt. 15.2Bristande etik och kriminell infiltration När man diskuterar kriminell infiltration – ett i sig mångtydigt begrepp – finns det goda skäl att diskutera etik. Inom företags- sektorn finns det många ägare och styrelseledamöter som funderar mer än tidigare på sina etiska risker. Någon kan ju ha mutat en kund eller kränkt mänskliga rättigheter. En och annan myndighetschef har haft anledning att fundera över vidlyftiga per- sonalfester på skattebetalarnas bekostnad. Vad jag skulle vilja kalla skandalerna i flera verksamheter visar hur farligt det är för styrelser och ansvariga ledningar att titta åt andra hållet. Det är dags att lyfta etikfrågorna från andraplansdivisionen till seriös riskbedömning och personligt ansvarstagande. Detta gäller även idrotten. Det har funnits en övertro på expertis som ersättning för ansvars- tagande. Ägare och styrelseledamöter frestas att luta sig mot konsulternas och experternas modeller och checklistor i stället för att själva ta ställning i besvärliga moralfrågor. Dålig etik kan snabbt bli en affärsrisk. Det finns en klar tendens – också fläckvis inom idrotten – att hävda en brist på kompetens inom området. Snarare handlar det enligt min mening om en brist på ansvar. Högsta ledningen, dvs. ytterst styrelsen och VD, måste klara ut i detalj vad man kräver av verksamheten. Detta kan bara ske på denna nivå och den högsta ledningen kan aldrig krypa undan eller ducka för detta ansvar. Man kan inte överlåta detta till intern- revisorer, due diligence eller motsvarande funktioner. Den högsta ledningen sätter sin agenda genom olika former av etiska riktlinjer som personalen ska efterleva. Sådana riktlinjer måste följas upp stenhårt för att inte bli hyllvärmare. Den som inte följer detta måste få vidkännas sanktioner. Om ledningen tillåter, eller inte bryr sig om, att de anställda efter hand börjar ta genvägar och börjar göra lite som man själv vill börjar det brännas. Då är man ute och sladdar i etikfrågor och där- med börjar problemen. De anställda börjar tro att man kan ta gen- vägar eftersom cheferna gör det, lite grand i alla fall. I ett mer övergripande perspektiv kan inte hävdas att idrotts- rörelsen som helhet är ute och sladdar. Det kan inte heller sägas om specialidrottsförbund (SF) som fotboll och ishockey. Men tendens- erna finns fläckvis där. Vittnesmålen till mig har funnits . Många har menat att signalerna från den absoluta ledningen bitvis har saknats, uppföljningsmekanismerna har delvis brustit, det händer inte något direkt vid överträdelser, man rationali- serar sina egna misstag, polisen sänder olika signaler och det finns svarta pengar i omlopp kring verksamheten. Annorlunda uttryckt, den gamla folkrörelsen där man ska tro på allt gott klarar inte anstormningen från den nya tiden. Som genuin idrottsälskare störs jag av att fel kretsar alltför ofta rör sig kring idrottens evenemang och jag menar att man ska förlita sig till den gamle romaren Plutarkos sentens hustru får inte ens misstänkas. Tillåts kriminell infiltration, om än endast i en mindre del av idrottsrörelsen, blir konsekvenserna allvarliga. Sponsorer, stats- makter och vanlig publik kommer inte att i det läget sitta med armarna i kors. Den generella ansatsen för mig blir att uppgradera frågan om att motverka den kriminella infiltrationen. För detta krävs att idrotten offrar lite av den medvetna eller omedvetna naiviteten. Idrotten är inte ensam om att brottas med frågan. Ser vi på företagsamheten finns problemet till exempel i kontantbranscher som restauranger, frisörer, taxichaufförer m.m. Motsvarande resonemang förs i så spridda delar av näringslivet som exportaffärer i delvis korrupta länder till en bransch som byggnadsindustrin. Utöver vad som tas upp i kapitel 16 Förebyggande insatser kring vitalisering av folk- rörelsetanken vill jag peka på följande faktorer: Infiltrationen varierar i högsta grad mellan klubbarna. Vissa – speciellt några Stockholmsklubbar – är påtagligt mer utsatta än andra. Graden av infiltration verkar inte skilja sig mellan fotboll och ishockey. Sopa inte etikfrågorna under mattan. För måste en levande och resultatinriktad diskussion föras, såväl internt som externt. Ta fram ett etikprogram och var noga med att förankra det. Skicka tydliga signaler från den högsta ledningen och backa inte på den nivån för påtryckningar. Var tydlig med att redovisa vilka påföljder och sanktioner som kommer om individer i organisationen börjar sladda. Gör en riskanalys över var förseelserna kan komma och kraft- samla på dessa områden. Om någon eller några klubbar sviktar får inte de centrala nivåerna avstå från att tydligt reagera. För en styrelsemedlem gäller att inte kröka rygg. Det går att sätta sin plats på spel vid försök till påverkan. Polisanmäl alla försök till obehörig påverkan. Kvantifiera gärna antalet fall. Vid behov kalla in utomstående expertis. Om en förening, helt eller delvis, kapats krävs helt andra åtgärder än förebyggande insatser. Avslutningsvis vill jag härutöver peka på ett instrument som idrotten mera aktivt bör nyttja nämligen system för att underlätta mottagande och anonymitet kring information om missförhållanden från så kallade whistle (visslare). Detta har blivit allt vanligare både inom offentlig och privat verksamhet. Det handlar såväl om att erbjuda sådana system som att skapa förtroende för att informa- tionslämnare inte kommer i kläm. Vikten av att utforma lösningar av denna typ ska ses i relation till dels nödvändigheten av att skapa så kallade exitlösningar (kapitel 16 Förebyggande insatser), dels betydelsen av att kunna spränga sönder den hårda kärnan av risk- supportrar. Här finns anledning för polis, klubbar och andra ägare av arenor att ta fram kreativa lösningar och här bör också SF:s centrala organisationer kunna spela en mer aktiv roll. Denna lista av rekommendationer kan naturligtvis göras längre. Den underliggande och viktigaste slutsatsen är dock: Försök inte tiga ihjäl frågan. Min avslutande reflektion blir att kampen mot kriminell infiltra- tion måste föras från toppen och nedåt. Den svenska folkrörelsemodellen utsätts för hot. Strategier för att undvika kupper i föreningarna redovisas. Klubbarna bör ta fram etiska riktlinjer för hur beslut ska fattas. Styrelseinformationen till medlemmarna måste förbättras och stadgarna i vissa fall ses över. Klubbarnas styrelser bör genomföra praktiska planerings- övningar utifrån olika krisscenarier. Övergång från risksupporter till klubbanställd är inte alltid problemfri. En styrelsemedlem kan ställa sin plats till förfogande. Årskort ska inte vara gräddfil till inflytande. Långsiktigheten sätts ofta på undantag. Möten sker alltför ofta på risksupportrarnas villkor. Möjligheterna att finna ett mellanting mellan öppen och skyddad identitet bör undersökas. Glöm inte bomben i våra segregerade bostadsområden och betydelsen av projekt typ Lugna gatan. Vad är förhandlingsmandatet och får allmänintresset vika ner sig. (Brå) bör få i uppgift att tillsammans med bygga försöksverksamheter kring olika exit- lösningar. Tankegångarna bakom projektidén Nykter Huligan bör prövas. bör bygga upp en metodbank i samma syfte. Möjliga exitlösningar presenteras. Förslag att hindra nyrekrytering redovisas. Program Supporter och Stå upp för fotbollen presenteras. Goda exempel presenteras på klubb- respektive länsnivå. Ett exempel på trappstegsmodell presenteras. Goda exempel på barn- och ungdomsverksamhet lyfts fram. () distriktsorganisation bör ges en mer framträdande roll. Svensk idrottsrörelse kan på ett övergripande plan sägas vara upp- byggd enligt klassisk folkrörelsemodell. Parallellen till andra folk- rörelser som , frikyrkorna och politiska partier är tydlig om man går till rörelsernas rötter. I själva verket torde idrotten tydligare än andra ha lyckats behålla sin folkliga för- ankring. Detta manifesteras bland annat i idrottsrörelsens grund- läggande dokument Idrotten Vill som är () övergripande policydokument, och vars sentens finns uttryckt i 1 kap. Idrottens verksamhetidé, vision och värdegrund. Tidens gång har likväl inneburit att folkrörelseidealen utmanats på olika områden. Ett sådant är den tilltagande kom- mersialismen inom främst elitidrottsverksamheten, vilken jag berörde i mitt delbetänkande. Ett annat är de ökade problemen att på ideell basis engagera medborgarna i föreningslivet, främst vad avser basverksamheten. Inte minst gäller detta positioner som ord- förande och kassörer liksom övriga delar kring idrottens administra- tion. Idrotten har ingalunda förhållit sig passiv till dessa utmaningar. Ett intressant projekt som drivs på dessa områden i RF:s regi är projektet , i vilket ett stort antal special- idrottsförbund (SF) medverkar. Ett annat projekt med samma huvudman rör mångfaldsfrågor, där frågeställningarna är hur vi ska engagera de av befolkningen som inte kan betecknas som ursprungssvenskar. Inte minst vad gäller kvinnor med ursprung utanför samt ensamkommande flyktingbarn står idrotts- rörelsen inför stora utmaningar. Inom den mera kommersiella sektorn ligger ett stort fokus på möjligheterna att generera externa medel via t.ex. sponsring/partner- skap. En annan brännande fråga rör internationella idrottsarrange- mang och hur relationerna till svensk besöksnäring ska kunna utvecklas. Också på detta område har idrotten under det senaste året tagit fram förslag till nya riktlinjer och en dialog pågår med besöksnäringen. En fråga som enligt mitt förmenande diskuteras för lite är influenser från grupperingar som inte delar idrottens kärnvärden som de kommer till uttryck i Idrotten Vill, dvs. glädje och gemen- skap, allas rätt att vara med, demokrati och delaktighet samt rent spel. I detta sammanhang lämnar jag åt sidan hanteringen av rent kriminella element och kriminella inslag. Dessa frågor har hanterats i tidigare kapitel. Idrottens föreningsrätt bygger på principen att varje förenings- medlem har en röst. Differentierad rösträtt (relaterad till andelar som i t.ex. aktiebolag) tillåts därför inte i idrottsföreningar. Och såvida inte stadgarna säger annat har alla medlemmar som betalat förfallna medlemsavgifter rätt att närvara, att yttra sig och att delta i omröstning vid årsmöte. Det gäller även medlem som uteslutits ur föreningen så länge som beslutet inte vunnit laga kraft. Den omvända avstegsprincipen medger dock att stadgarna innehåller andra begränsningar i fråga om vissa medlemskategoriers rösträtt, t.ex. beträffande så kallade passiva medlemmar. Kravet på att medlemsavgiften ska vara betald ställer ibland till problem om föreningens stadgar inte anger när avgiften senast ska vara betald. Det har i så kallade kuppsituationer förekommit att ett antal personer kommit till årsmötet och begärt att på platsen få lösa medlemsavgiften och därmed erhålla rösträtt. I avsaknad av en bestämmelse om saken i stadgarna kan medlemskapet inte nekas. Det är alltså av stor vikt att stadgarna reglerar när medlemsavgiften ska vara erlagd. Enligt – fram till – var röst- rätten personlig och fick inte utövas genom ombud. Det hävdades att medlemmarnas gemensamma intresse för föreningen var viktig- are än individens enskilda intresse att vara medlem i föreningen. Förklaringen till ombudsförbudet är intetsägande. Och det kan på goda grunder framföras kritik mot denna odemokratiska ordning. Hur motiveras en sådan regel för den som på grund av t.ex. sjuk- dom eller utlandsvistelse förvägras rätten att rösta? Normal- stadgarna är inte tvingande i denna del. Det står alltså varje förening fritt att i sina stadgar tillåta röstning genom ombud (av och ). Till undvikande av kupper finns emellertid skäl att begränsa ombudsmannaskapet. En och samma person bör därför inte tillåtas att vara ombud för mer än en medlem. Om föreningen inte vill medge en generell rätt att rösta genom ombud finns inget hinder mot att i stadgarna föreskriva att ombud får anlitas endast när med- lemmen har förhinder. Detta har genom beslut av Riksidrottsstyrelsen resulterat i en ändring av normalstadgan vad avser sam- mansättning och beslutsförhet på ett årsmöte. Den gamla beteckningen normalstadgar ersätts med RF:s stadgemall för idrottsföreningar. Motivet för detta är att förening- arna själva ska se stadgarna som föreningens stadgar och inte som stadgar RF har bestämt. Paragrafen lyder på följande sätt: Årsmöte består av närvarande röstberättigade medlemmar. Vid förfall får medlemmen företrädas av ombud. Ombud får enbart företräda en medlem. Vårdnadshavare har dock rätt att företräda sina omyndiga barn. Mötet är beslutsmässigt med de röstberättigade medlemmar och ombud som är närvarande på mötet. 16.3Att undvika kupper i föreningen Demokrati är den sämsta av styrelseformer, lär ha sagt, men han tillade för säkerhets skull: Om man undantar alla andra. Demokrati är ett grekiskt ord som betyder folk (demos) och härska/styra (kratia), eller med andra ord att det är folket/med- lemmarna som bestämmer – folkstyre eller medlemsstyre, Men vad gör man om medlemmarna inte har lust eller tid att vara med och bestämma? Är det helt okej att låta några grupperingar som engagerar sig ta över föreningen, och vad blir konsekvenserna i så fall i det långa loppet? Varje folkrörelse värd respekt vill å ena sidan se förändringar genom aktiva medlemmars agerande och undvika kupper från individer som inte delar idrottens kärnvärden. Som exempel på detta väljer jag att återge innehållet i en artikel från Svensk Idrott nr. 6/2010 skriven av och . Enligt dessa herrar är soffliggare, det vill säga klubbmedlemmar som inte utnyttjar sin rösträtt, den största faran för kupper i en En kupp inträffar när en minoritet medlemmar driver igenom förändringar i eget intresse, tack vare att de når majoritet på grund av majoritetens ointresse att komma till föreningens års- möte. För att kunna vara med och påverka föreningens verksamhet måste medlemmarna engagera sig och vara delaktiga i den demo- kratiska processen. Ett årsmöte som enbart består av styrelsen och några närmast sörjande öppnar upp för att minoritetsgrupper mobiliserar sig. Ett litet antal medlemmar kan då bilda majoritet och i dubbel bemärkelse "tysta majoriteten" medlemmar som stannar hemma på sofflocket. Här är tio goda råd hur föreningen kan undvika en sådan ut- veckling. 1.Sträva efter öppenhet. Se till att styrelsen ger löpande informa- tion till medlemmarna om vad som händer i föreningen. Precis som i ett demokratiskt samhälle måste de styrande vara öppna gentemot medlemmarna, som tillsatt dem. 2.Öppenheten visar på förtroende – och leder till ömsesidigt för- troende. Det är viktigt att medlemmarna före årsmötet får ta del av de ärenden som ska behandlas på årsmötet. 3.Skapa föreningsstadgar som är tydliga. Se till att stadgarna klart talar om vilka regler som gäller för nominering av kandidater. Slå fast ett bestämt datum när förslag (motioner) ska vara inkomna till styrelsen och skaffa tydliga rutiner för när och hur kallelsen till årsmötet ska gå ut. 4.Slarva inte med rösträtten. Den klubb som slarvigt anger att "alla som betalt medlemsavgiften före årsmötet är röstberättigade" riskerar att utsättas för en kupp. Då kan en grupp med sär- intressen betala medlemsavgift dagen före årsmötet, visa kvittot och sedan vara tillräckligt många för att vara i majoritet och köra över resten av medlemmarna. 5.Ange i stadgarna vem som har rösträtt. Ett sätt att förhindra fräcka röstkupper är att skriva in i föreningsstadgarna att med- lemsavgiften ska ha varit betald senast vid verksamhetsårets slut, för att få rösträtt på kommande årsmöte. Det innebär att nya medlemmar som tillkommer efter verksam- hetsårets slut men före årsmötet inte har rösträtt, utan får vänta tills nästa årsmöte för att få rösta. 6.Håll koll på röstlängden, så råder det klarhet vid årsmötet över vilka som får rösta. En förening är dessutom skyldig att hålla en medlemsmatrikel där det framgår vilka som är medlemmar, ålder, och om de har betalat medlemsavgiften. 7.Välj en rutinerad mötesordförande och mötessekreterare. En kunnig mötesordförande kan falla tillbaka på föreningens tyd- liga regelverk när det uppstår tveksamheter och klarar att stå emot högröstade personer som använder brösttoner. En duktig mötesordförande håller sig korrekt neutral och går inte någon enskild grupps ärenden. 8.Inför rutiner så undviks överraskningar. Tala om för hur och när medlemmarna ska få reda på när nästa årsmöte ska hållas, vilka tider som gäller för att komma med förslag (motioner), vad som gäller för valberedningens arbete (som går ut på att rekrytera lämpliga idrottsledare). 9.Skaffa en hemsida. En uppdaterad hemsida som alla medlemmar kan komma åt skapar öppenhet. Då får alla chansen att ta del av såväl stadgar, tidigare beslut och ärenden som förväntas komma upp på årsmötet till behandling. På hemsidan kan även medlem- marna kommentera förslagen. 10.Tänk på att det är varje medlems skyldighet att dra sitt strå till stacken för att demokratin i en förening ska fungera. Den dagen medlemmarna av olika anledningar nöjer sig med att enbart kon- sumera sin idrott och låter föreningsproffsen bestämma äventyras hela föreningens existens. Medlemmarna blir kunder och ledningen proffs som säljer föreningens tjänster mot betal- ning. En utveckling som leder till att föreningens status som ideell förening måste omprövas. På ett allmänt plan kan jag konstatera efter ett stort antal samtal med personer som berörs att det inom främst fotboll och ishockey finns en hukande inställning till dessa problem. Många förtroendevalda undviker att ta en klar ställning där bevekelse- grunderna kan skifta. I vissa fall handlar det om risken att inte bli omvald på årsmöten. Andra orsaker kan vara att det blir lugnare om man går vissa element till mötes. Gentemot risksupportrar kan det kortsiktigt ibland te sig lockande att göra uppgörelser av typen att om ni avstår från störningar, t.ex. användande av bengaler, är föreningens representanter villiga att tillmötesgå villkor man annars inte skulle kunna acceptera. Gränsen till så kallad otillbörlig påverkan kan te sig hårfin. Kretsar som inte delar idrottsrörelsens grundläggande värderingar har alltför ofta insett de möjligheter folkrörelsemodellen erbjuder att påverka föreningarnas inre liv. Genom att aktivt medverka på års- möten – alternativt hota att göra detta – i kontakter med styrelsen etc. agerar man inom det demokratiska systemet men med en annan agenda. synes man infiltrera positioner som erövrats med formellt sett oklanderliga demokratiska metoder. Enligt min mening måste denna fråga lyftas upp till allmän beskådan inom den del av idrottsrörelsen som berörs. Det är också upp till idrotts- rörelsen att på allvar börja diskutera hur dessa hot mot rörelsens inre liv ska bemötas. Denna fråga har både juridiska och allmän- politiska aspekter. En grundläggande aspekt för en förtroendevald är insikten att vara beredd att ställa sin plats till förfogande. Den andra sidan av myntet är på vilka premisser man har kandiderat. Jag saknar hos vissa klubbar en tydlig programförklaring vad man står för när det gäller vem som bestämmer spelregler kopplade till risk- supportrar. Bilden kompliceras av att officiella representanter för supporterkulturer av naturliga skäl har svårt att få tydliga mandat vad gäller den totala gruppen supportrar. Som konstateras redan i delbetänkandet sker alltför ofta en sammanblandning av strategier respektive genomförande av strategier. Det förekommer att aktörer enas om en viss strategi som man senare tar helt eller delvis avstånd från när det hettar till. De officiella strategier som tas fram på central nivå och klubbledningsnivå är ofta lovvärda men följs . Som exempel på fall där ekonomiska hänsynstaganden kolliderar med idrottens normbild kan tas frågan om försäljning av årskort. Det kan te sig extra frestande att visa stort tillmötesgående mot såväl supportrar som risksupportrar som via sina köp av årskort automatiskt representerar en gruppering med stor ekonomisk tyngd. Detta kan innebära att frågor av stor betydelse för vanliga medlemmar i överdriven omfattning underordnas viljeyttringar från risksupportrar eller grupperingar i gränslandet mellan risk- supportrar och vanliga supportrar. Jag vänder mig vidare mot den tendens jag noterat nämligen att möten med supportrar och risksupportrar alltför ofta sker efter deras villkor och inte på klubbens villkor. Att t.ex. acceptera möten med tränare på träningspass mellan matcher bara för att vissa risksupportrar önskar detta är för mig ingen själv- klarhet. Jag anser vidare att regelsystemen för att ta plats på s.k. VIP- läktare hos vissa klubbar bör ses över. Det är ingen rättighet att excellera i olämpligt språkbruk under matcher när uppgiften snarare är att fylla en företrädarroll. Vad gäller övergångar av individer från att vara risksupportrar till att ta anställning i klubbarnas administration är detta i grunden ett positivt fenomen förutsatt att klubbarna har tydliga riktlinjer vad man förväntar sig av den person som byter sida. Jag är inte över- tygad om att alla klubbar tänkt igenom denna problematik. Mitt förslag är att berörda klubbar tar fram etiska riktlinjer för hur beslut fattas och på vilka grunder samt att man tydligt undviker att göra inofficiella uppgörelser med firmakulturer av olika slag. Och riktlinjerna måste tillåtas slå igenom i praktisk politik. Jag anser också att klubbarnas styrelser – precis som inom företag och myndigheter – bör tänka igenom och genomföra praktiska planerings- övningar utifrån olika katastrofscenarier. Till denna fråga är kopplat hur man aktiverar sina medlemmar, till exempel vad gäller att närvara på årsmöten. Dessa behöver inte automatiskt utformas enligt gamla modeller. Bristande engagemang från vanliga medlemmar ger grogrund för oönskade influenser. Klubbar som hotas av sådana influenser måste finna former att mera aktivt mobilisera den stora gruppen av passiva medlemmar. Det kan inte ske genom att inför ett årsmöte uppmana till närvaro. Styrelseinformation kring vad som sker i klubben måste fungera under hela verksamhetsåret och formerna för informationsspridning måste också inkludera de nya sociala medierna. Årsmötenas centrala roll måste återerövras! I detta sammanhang bör klubbar se över sina stadgar rörande valbarhet, ombudsmannaröstning m.m. Detta löser i sig långtifrån alla problem men det kan ge visst skydd mot kupper av det slag jag indikerat i det föregående. Ombudsmannaröstning kan exempelvis vara ett instrument såväl mot som för oönskade element. Det jag här framför innebär inte att ambitioner i den riktning jag talar för saknas hos klubbarna. Mycket lovvärda insatser görs men enligt min mening bör ambitionsnivån skruvas upp ytterligare. Framför allt vill jag betona vikten av att tänka långsiktigt och inte kortsiktigt agera efter senaste matchresultat. Slutligen anser jag att möjligheterna att finna ett mellanting mellan öppen och skyddad identitet för utsatta personer bör under- sökas. Problemet att vara principfast mot risksupportrar respektive för- söka hitta praktiska lösningar kan exemplifieras med den i kapitel 21 Extratrafik beskrivna bussningen av supportrar till bortaderbyt mot . Ursprungligen gjordes efter omfattande diskussioner en uppgörelse med supportrar och de två klubbarna som innebar att för att få tillträde till bortaklackens plats på arenan krävdes att bortasupportrarna via speciella bussar tog sig till arenan utan att visa sig ute på . Syftet var att undvika demonstrationer och bråk i citykärnan. Motprestationen från myndigheter och klubbar var att åkandet med buss från och åter till var gratis. En särskild förfest anordnades också i anslutning till i . Uppgörelsen stöddes av vissa supportrar men långtifrån av alla. Reaktionen från främst risksupportrar blev våldsam.