sou · H1B365 · 2013-09-16 00:00:00 — Det är i huvudsak risker för förlust i samband med utlåning (kreditrisk) samt marknadsrisker och operativa risker. Kapitalbaskraven för instituten är uttryckta som procentandelar av institutens totala riskvägda exponeringsbelopp. Förordningens artikel 92 fastställer att instituten ska hålla kärn- primärkapital motsvarande av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp – kärnprimärkapitalrelationen - (artikel 92.1a). Därtill ställs det krav på att institutets primära kapital ska utgöra av det totala riskvägda exponerings- beloppet – primärkapitalrelationen – (artikel 92.1b). Slutligen ska den totala kapitalrelationen, dvs. institutens kapitalbas som andel av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp, vara (artikel 92.1c). Det innebär att den totala kapitalrelationen kan täckas med högst supplementärkapital. Kapitalbaskraven innebär en skärpning jämfört med tidigare krav eftersom en betydligt större andel av kapitalbaskraven måste täckas med kapital av högre kvalitet såsom kärnprimärkapital. Däremot är det totala kapital- baskravet oförändrat på . Det går dock inte att göra en enkel jämförelse med tidigare krav då definitionen på kapital är ny. Enligt artikel 465 CRR kan vissa undantag att tillämpas från det att förordningen träder i kraft till och med . Dessa undantag innebär att artikel 92.1 a och b inte behöver tillämpas fullt ut utan att kapitalbaskraven i stället innebär att nivån på kärnprimärkapitalrelationen ska ligga inom ett intervall på 4–4,och att nivån på primärkapitalrelationen ska ligga inom ett intervall på 5,5–till och med sista . ska behöriga myndigheter fastställa nivån på kärnprimärkapitalrelationen och primärkapitalrelationen inom angivna intervall samt offentliggöra de fastställda nivåerna. CRR och CRD 4 ska ta fram förslag till bindande tekniska standarder för att ytterligare specificera vissa bestämmelser om kapitalbasen i syfte att harmonisera regelverket för alla EU:s medlemsstater (artikel 28.5 CRR). Den globala finanskrisen visade att instituten tog för stora likviditets- risker. Framförallt handlade det om att de hade för små likviditets- buffertar och att de hade dålig matchning i löptider mellan tillgångar och skulder. Det resulterade i att även välkapitaliserade banker fick likviditetsproblem när viktiga finansieringskällor föll bort. I för- ordningen införs därför nya likviditetsregler för instituten. De bygger på 3-överenskommelsens två globala harmoniserade standarder för likviditet med syfte att förbättra bankernas förmåga att hantera likviditetsproblem . Regleringen avviker i vissa avseenden från 3-överenskommelsen för att ta hänsyn till vissa EU-specifika omständigheter. Den första likviditetsregleringen, likviditetstäckningskrav (Liquidity Coverage Ratio, LCR), kräver att en banks likviditetsbuffert ska vara minst lika stor som nettoutflödet av tillgångar i ett stressat scenario. Likviditetstäckningskravet, LCR, anger därmed en lägstanivå för bankernas likvida tillgångar så att de klarar sina kort- siktiga likviditetsbehov i ett stressat läge utan extern finansiering. Likvida tillgångar utgörs i detta sammanhang huvudsakligen av stats- papper och tills viss del av säkerställda obligationer. LCR-kravet om ska gälla i normala tider. Om en kris inträffar ska bankerna däremot kunna utnyttja sina likviditetsbuffertar och till- fälligt hamna under miniminivån på . Den ursprungliga Baselöverenskommelsen om LCR har reviderats och den slutliga utformningen av LCR är fortfarande under diskussion. LCR-kravet ska därför först införas i EU efter en utvärderingsperiod och därefter införas gradvis mellan 2015–2018. Det innebär att instituten redan från det att förordningen trätt i kraft ska rapportera till de nationella myndigheterna de CRR och CRD 4 uppgifter som krävs för att avgöra om de har en lämplig likviditets- täckning. Men LCR-kravet kommer först att tillämpas fullt ut . ska ta fram rapporteringsmallar så att instituten ska rapportera på ett enhetligt sätt. ska även föreslå och ska sedan utfärda detaljerade regler som avser utformningen av likviditetstäckningskravet. Kommissionen har möjlighet att skjuta upp tidpunkten för full tillämpning av LCR- kravet till 2019 med hänsyn tagen till den ekonomiska situationen, såväl som europeiska särdrag och utvecklingen av det internationella regelverket. Instituten ska utöver den kortsiktiga likviditetsregleringen även se till att ha en långsiktigt stabil finansieringsstruktur. Kraven på en lång- siktig finansieringsstruktur är tänkt att baseras på 3-överens- kommelsens andra likviditetsreglering, krav på stabil nettofinansiering (Net Stable Funding Ratio, NSFR). pågår en översyn av detta mått och därmed är den slutliga utformningen ännu inte klar. har dock föreslagit att måttet ska implementeras . På samma sätt som för LCR kommer en utvärderingsperiod att gälla från det att förordningen trätt i kraft tills dess att reglerna för NSFR slutligt fastställts och införts i unionen. Det innebär att det ställs ett allmänt krav på stabil finansiering på instituten redan vid ikraftträdandedatum vilket omfattar en rapporteringsskyldighet för instituten till behörig myndighet. ska ta fram rapporterings- mallar så att instituten ska rapportera på ett enhetligt sätt. ska på basis av denna rapportering utvärdera hur ett stabilt finansieringskrav bör se ut. Kommissionen ska på grundval av EBA:s rapport, om lämpligt, lägga fram ett lagförslag . Förordningen inför även ett icke-riskvägt mått på bruttosoliditeten.2 Avsikten med detta mått är att bedöma om det föreligger en alltför låg bruttosoliditet. Detta mått anger bankernas egna kapital i förhållande till deras totala tillgångar, inklusive åtaganden utanför balansräkningen 2 Se även artiklarna 87 och 98 i direktivet. CRR och CRD 4 och oavsett risk. Det innebär att bankerna inte ska ta hänsyn till vem eller till vad de lånar ut när de beräknar sina totala tillgångar. Dess- utom ska de flesta poster utanför balansräkningen räknas med till hela sitt nominella värde. Tanken med detta mått är att komplettera kapitaltäcknings- och likviditetskraven med ett bindande absolut krav på bruttosoliditeten för att bidra till att instituteten inte underskattar sina risker till följd av felaktiga riskvikter. Det ställs detaljerade krav på hur bruttosoliditetsgraden ska räknas ut (artikel 429 CRR). Förordningen ställer också krav på att företagen rapporterar till behörig myndighet som i sin tur ska informera . , ska ta fram utkast till tekniska standarder som ska ligga till grund för en enhetlig inrapporteringsmall och tekniska it-lösningar (artikel 430.2). har lämnat förslag på inrapporteringsmall med ikraftträdande . Med tanke på att bruttosoliditetsmåttet är ett nytt instrument i EU kommer kraven att införas gradvis i linje med 3-överens- kommelsen. Det innebär att bruttosoliditetsmåttet först kommer att införas som en pelare 2-åtgärd. Data kommer att samlas in på basis av tydligt definierade kriterier . kommer det att ställas krav på instituten att offentliggöra sina bruttosoliditetsmått. ska kom- missionen i en rapport utvärdera bruttosoliditetsmåttet och, om lämp- ligt, lägga fram ett lagförslag om bindande nivåer för bruttosoliditets- graden. 4.2.4Högre kapitalkrav för att bättre avspegla risken hos motparter Kapitalbaskraven för institutens OTC-derivat höjs. Förordningen inför även nya kapitalbaskrav för centrala motparter. Storleken på kravet kommer att variera beroende på vilken typ av exponering det avser. Kapitalbaskraven för exponeringar mot centrala motparter kommer att vara lägre än kapitalbaskraven för exponeringar mot bilateralt clearade transaktioner så länge som den centrala motparten uppfyller särskilda krav. Dessa krav är fastställda i EU-förordningen (European Market Infrastructure Regulation) om OTC- CRR och CRD 4 derivat, centrala motparter och transaktionsregister som trädde i kraft den 16 augusti 2012.3 Det nya ramverket avser att stärka institutens incitament att använda centraliserade motparter för handeln med derivat, vilket syftar till att förhindra att problem sprider sig och påverkar andra aktörer om en marknadsdeltagare får betalnings- eller leveransproblem. Centraliserade motparter fungerar som en mellanhand mellan två individuella motparter i en transaktion, och kan därmed hantera risken att en motpart inte kan betala en affär eller leva upp till sitt avtal. Det nya direktivet innehåller för kreditinstitut bestämmelser om villkor för att starta verksamhet i kreditinstitut, etableringsfrihet inom EU och förhållandet till tredje land. För värdepappersföretag återfinns motsvarande reglering i direktiv /39. Direktivet innehåller därutöver för både kreditinstitut och värdepappersföretag bestäm- melser om behöriga myndigheters metoder för att utöva tillsyn över instituten, bolagsstyrningsfrågor, krav på institutens riskhanterings- system, sanktioner vid överträdelser av regelverket samt bestämmelser om kapitalbuffertar som i varierande grad innebär kapitalkrav utöver de som följer av förordningen. Direktivet tillåter medlemsstaterna att ålägga instituten krav på kapitalbuffertar utöver förordningens kapitalbaskrav och ett eventuellt beslut om särskilt kapitalbaskrav. Kapitalbuffertarna avser att hantera systemrisker av både cyklisk och strukturell karaktär. Det innebär att de tar fasta på både systemrisker som kan variera med makroför- hållanden såsom kreditcykeln och risker som beror på det finansiella systemets struktur. Kapitalbuffertarna ska bestå av kärnprimärkapital och tanken är att kapitalbuffertarna tillfälligt ska kunna användas för att täcka förluster vid dåliga tider och därmed fungera som stöt- dämpare för att undvika att instituten bryter mot kapitalbaskraven i förordningen. 3 och rådets förordning (EU) nr 648/2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. CRR och CRD 4 Kapitalbuffertarna ska tillämpas olika. Kapitalkonserveringsbufferten är ett permanent påslag som ska gälla för alla kreditinstitut och relevanta värdepappersföretag. Direktivet ger därmed inte medlems- staten någon flexibilitet i tillämpningen av denna buffert annat än att ansvarig myndighet kan ges rätt att undanta små och medelstora värdepappersföretag. Den kontracykliska kapitalbufferten däremot ska tillämpas för att bemöta en cyklisk systemrisk förknippad med i huvudsak alltför kraftig kredittillväxt i det finansiella systemet och kommer därmed att variera över tiden. Det innebär att direktivet tillåter medlemsstaten att anpassa storleken på den kontracykliska kapitalbufferten efter nationella omständigheter. Det ställs dock krav på information och viss samordning av besluten om den kontra- cykliska kapitalbufferten. Dessutom införs buffertkrav för systemviktiga institut – kapital- bufferten för globalt systemviktiga institut (global systemically important instituttions, G-SIIs) och kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut (other systemically important institutions, O- SIIs) för att begränsa den högre risk som systemviktiga institut utgör för det finansiella systemet och de potentiella kostnader de kan utgöra för skattebetalarna i fall de går omkull. Bufferten för globalt systemviktiga institut är ett obligatoriskt krav som beräknas efter en fastställd metod. Bufferten för övriga systemviktiga institut är frivillig och ger större utrymme för den ansvariga myndigheten att beakta nationella särdrag vid beslut om att tillämpa den. Direktivet ger även möjlighet för medlemsstaterna att ställa krav på en systemriskbuffert för att förebygga och motverka långsiktiga icke-cykliska systemrisker. Systemriskbufferten ger medlemsstaten utrymme att bemöta strukturella systemrisker på nationell nivå. ställs det specifika krav på information och varierande grad av samordning beroende på buffertens storlek och vilka exponeringar systemriskbufferten beräknas på innan den kan tillämpas. Direktivets nya bestämmelser om bolagsstyrning och riskhantering syftar till att säkerställa att instituten har en riskhantering som före- bygger ett överdrivet risktagande. Styrelsens riskövervakning ska effektiviseras, en oberoende riskkontrollfunktion ska etableras och tillsynsmyndigheterna ska ha en effektiv övervakning av risk- hanteringen. Direktivet innehåller också specifika begränsningar på CRR och CRD 4 antalet styrelseuppdrag som den enskilda ledamoten får inneha sam- . Det införs även vissa nya ersättningsregler för ledande befattningshavare. Avsikten med de nya bestämmelserna är att undvika överdrivet risktagande som kan undergräva en sund och effektiv riskhantering i instituten och därigenom undvika överdriven risk- uppbyggnad i hela det finansiella systemet. Direktivet inför ett nytt krav på att behöriga myndigheter och institut inrättar effektiva mekanismer för att uppmuntra rappor- tering av potentiella och faktiska överträdelser av CRR och de nationella bestämmelser som genomför direktivet. Syftet är att förbättra behöriga myndigheters och institutens möjligheter att tidigt upptäcka eventuella överträdelser av regelverket. Genom direktivet införs en rad nya bestämmelser som syftar till att säkerställa effektiva, avskräckande och proportionella sanktioner. Direktivet innehåller förutom en minimilista på vilka sanktioner som ska finnas tillgängliga för de behöriga myndigheterna, även regler om vilka som omfattas av sanktionerna, kriterier som bör beaktas när myndigheterna beslutar i sanktionsärenden och bestämmelser om offentliggörande av sanktionsbeslut. Avsikten har varit att säkerställa bl.a. följande: De fysiska och juridiska personer som bär ansvaret för en över- trädelse ska kunna bli föremål för sanktioner. Behöriga myndigheter ska ha tillgång till en minimiuppsättning av sanktioner (exempelvis återkallelse av auktorisation, förbud mot fortsatt verksamhet, varningar, möjlighet att avsätta led- ningen och viten). De maximinivåer för administrativa sanktionsavgifter som fast- ställs i nationell lagstiftning bör inte understiga vinsten av över- trädelsen samt, såvitt avser institut, inte understiga av det berörda institutets totala årliga omsättning och för fysiska personer, kunna uppgå till . CRR och CRD 4 Inför en myndighets beslut om sanktion och skärpan av sank- tionen ska vissa i direktivet särskilt angivna kriterier beaktas. Förordningen innehåller harmoniserade tillsynskrav för institut. ger förordningen och direktivet medlemsstaterna visst utrymme att hantera systemrisker som är specifika för den enskilda medlemsstaten. Det innebär att medlemsstaterna även i fortsättningen behåller den ledande rollen för makrotillsynen motiverat utifrån deras expertis och befintliga ansvar för den finansiella stabiliteten. Ett antal verktyg har därför byggts in förordningen och direktivet för att ge medlemsstaterna utrymme att motverka och mildra systemrisker. införs det mekanismer för att se till att dessa verktyg inte skadar den inre marknadens funktionssätt och att användningen av dessa verktyg är transparent och enhetlig (skäl 15 CRR). Makrotillsynsreglerna ska ses över för att kommissionen bland annat ska kunna bedöma om makrotillsynsverktygen i CRR och CRD 4 är verksamma, effektiva och genomblickbara, om man bör föreslå nya instrument, om täckningen och de tänkbara graderna av överlappning mellan de olika verktygen för makrotillsyn mot liknande risker i CRR och CRD 4 är lämpliga och hur internationellt överenskomna standarder för systemviktiga institut samspelar med bestämmelserna i och CRD 4 (skäl 22 CRR). 4.4.1Nationella makrotillsynsåtgärder – artikel 458 i förordningen Enligt artikel 458 CRR kan medlemsstaterna under vissa omständig- heter använda sig av ett antal specifika makrotillsynsåtgärder för att motverka systemrisker på nationell nivå. Åtgärderna är tidsbegränsade till men med möjlighet till förlängning. För att få tillämpas måste den som vill vidta åtgärderna informera parlamentet, rådet, kommissionen, och och kunna motivera varför andra verktyg som finns i förordningen och direktivet4 inte anses kunna hantera systemrisken på ett lämpligt sätt. 4 Artiklarna 124 och 164 CRRoch artiklarna 101, 103, 104, 105, 134 och 136 CRD 4. CRR och CRD 4 De åtgärder som den ansvariga myndigheten kan tillämpa på nationell nivå för att motverka systemrisker som potentiellt kan få allvarliga negativa konsekvenser för det finansiella systemet och samhällsekonomin anges i artikel 458.2d CRR: a)Höjda kapitalbaskrav enligt artikel 92 CRR, b)höjda krav för stora exponeringar enligt artikel 392 och artiklarna 395 till 403 CRR, c)ökade krav på offentliggörande enligt artiklarna 431 till 455 CRR, d)större kapitalkonserveringsbuffert enligt artikel 129 CRD 4, e)striktare likviditetskrav enligt avdelning sex CRR, f)höjda riskvikter för att motverka tillgångsbubblor i bostads- och kommersiella fastighetssektorn, g)begränsning av alltför stora exponeringar inom den finansiella sektorn. Ansvarig myndighet måste tydligt motivera varför systemrisken kan utgöra ett hot mot den nationella finansiella stabiliteten och varför andra åtgärder i förordningen eller direktivet inte är tillräckliga för att hantera den risken. ESRB och har rätt att yttra sig över åtgärderna och det finns möjlighet för rådet, på förslag av kom- missionen, att förhindra de nationella åtgärderna givet att det finns starka bevis för att de inte går att motivera utifrån de villkor som anges i artikel 458.2 CRR. Medlemsstaterna har utrymme att på nationell nivå höja riskvikterna för bostäder och kommersiella fastigheter samt för exponeringar inom den finansiella sektorn och skärpa gränsen för stora exponeringar eller till dess att systemrisken har upphört utan rådets godkännande. 4.4.2Nationella makrotillsynsåtgärder i direktivet Direktivets bestämmelser om kapitalbuffertar ger medlemsstaterna viss flexibilitet att på nationell nivå bemöta cykliska och strukturella systemrisker. Dessa bestämmelser beskrivs mer utförligt i kapitel 7. CRR och CRD 4 Direktivets bestämmelser ger de nationella tillsynsmyndigheterna ökade möjligheter att inom ramen för pelare 2 besluta om att ett institut ska ha en högre kapitalbas än förordningens kapitalbaskrav (se avsnitt 11.3). Direktivets ger även möjlighet för tillsynsmyndigheten att göra en likartad översyn och utvärdering för institut som har liknande riskprofil eller har exponeringar mot likartade geografiska områden. Förordningen tillåter även kommissionen att genom delegerade akter införa striktare tillsynskrav för att motverka risker som uppstår på grund av marknadsutvecklingen inom och utanför EU och som kan få effekt på alla medlemsstater (artikel 459 CRR). De striktare kraven ska införas där det är nödvändigt för att hantera mikrotillsyns- och makrotillsynsrisker som inte kan tas om hand via andra instrument i förordningen eller direktivet. Striktare krav, särskilt efter en rekommendation eller ett yttrande av ESRB eller , kan införas avseende: krav för stora exponeringar, och krav på offentliggörande. När kommissionen antar en delegerad akt, ska kommissionen sam- tidigt underrätta och rådet. Enligt artikel 462 CRR kan och rådet invända mot den delegerade akten. Om ingen av dem har gjort några invändningar eller om båda har meddelat kommissionen att de har beslutat att inte invända kan den delegerade akten träda i kraft. Om en invändning görs inleds en särskild process för att lösa situationen. Kommissionen ska, med hjälp av ESRB, åtminstone överlämna en rapport till parlamentet och rådet om marknads- utvecklingen som potentiellt kan kräva åtgärder enligt artikel 459 CRR. CRR och CRD 4 5Genomförande av CRR i nationell rätt m.m. I och med att CRR utgör en EU-förordning innebär det att den, när den träder i kraft, övergår till lag som är tillämplig i och alla andra medlemsstater. Några genomförandeåtgärder för att förordningen ska få giltighet som svensk lag ska och får därför inte vidtas. Däremot måste nationell rätt anpassas för att säkerställa att svensk lagstiftning inte innehåller bestämmelser som innebär en dubbel- reglering eller hamnar i konflikt med förordningen. Skulle en konflikt ändå inträffa, har unionsrätten företräde. I detta kapitel framgår utredarens bedömning av vilka lagändringar i nationell rätt som behöver vidtas med anledning av att CRR träder i kraft. Förordningen hindrar inte medlemsstaterna från att införa mot- svarande krav som de i CRR på företag som inte omfattas av förord- ningens tillämpningsområde (jämför skäl 24 i CRR). Utredarens förslag utgår därför från att kan införa nationella regler som ålägger även företag som inte omfattas av CRR att tillämpa samtliga eller vissa bestämmelser i . 5.2Behovet av kompletterande lagstiftning till CRR Utredarens bedömning: kan fatta enskilda beslut enligt CRR utan att några lagstiftningsåtgärder krävs. Utredarens förslag: Vissa bestämmelser i ska kompletteras genom föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndiganden i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. De kommande riktlinjerna från ska, om Genomförande av CRR i nationell rätt m.m. bedömer det motiverat, genomföras genom föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndiganden i lagen. ska därför bemyndigas att meddela sådana föreskrifter. Skälen för utredarens bedömning och förslag: CRR förutsätter, trots att den är tillämplig i EU:s medlemsstater, att medlemsstaterna vidtar vissa nationella åtgärder. Det måste bland annat finnas en behörig myndighet som genom nationell lagstiftning bemyndigats att utöva tillsyn över instituten. Enligt CRR ska denna myndighet ges de befogenheter som följer av direktivet och se till att instituten följer bestämmelserna i förordningen (jämför artikel 2 och artikel 4 [2] CRR). Det bör även nämnas att övergångsbestämmelserna till CRR ger medlemsstaterna visst utrymme att fram till dess att likviditetskraven respektive bruttosoliditetsgraden i CRR träder i kraft tillämpa dessa krav så som medlemsstaterna finner lämpligt. kommer även fortsättningsvis ansvara för tillsynen över instituten och kommer således vara behörig myndighet enligt CRR för svenskt vidkommande. Det innebär att Finansinspek- tionen får rätt att meddela beslut enligt förordningen. Finansinspek- tionen får dessa befogenheter direkt med stöd av CRR och några nationella lagstiftningsåtgärder fordras inte för att Finansinspek- tionen ska kunna meddela de enskilda beslut som CRR ger möjlighet till (jfr prop. 2011/12:175 s. 17). CRR innehåller emellertid bestämmelser där i egenskap av behörig myndighet kan förväntas meddela föreskrifter i stället för enskilda beslut. I t.ex. artikel 465.2 anges att den behöriga myndigheten ska fastställa vilka kapitalbaskrav inom de i artikel 465.1 angivna ramarna som ska gälla under övergången mellan det nuvarande regelverket och det nya. Mot bakgrund av att en svensk myndighet måste ha stöd i lag för att kunna meddela föreskrifter behöver bemyndigande i lag för att meddela sådana föreskrifter. Vid genomförandet av direktiv gjordes bedömningen att föreskrifter om kapitaltäckning m.m. är offentligrättsliga (prop. 2006/07:5 s. 101 ff, se även prop. 2006/07:5 s. 101 f). Det inne- bär att det är möjligt för att delegera föreskriftsrätt i ämnet till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (jfr 8 kap. 3 § RF). gällande kapitaltäckningsregler har också genomförts genom att föreskriftsrätten i relativt stor omfattning delegerats till . Genomförande av CRR i nationell rätt m.m. De kompletterande bestämmelserna till CRR, vilka inte tar formen av enskilda beslut, bör på samma grund som tidigare kunna genom- föras i form av föreskrifter som inte är att betrakta som annat än offentligrättsliga och att delegation enligt 8 kap. 3 § RF därmed är möjlig. Bemyndiganden att meddela dessa föreskrifter bör införas i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. har rätt att utfärda riktlinjer och rekommendationer.1 Riktlinjer och rekommendationer är inte rättsligt bindande i traditionell mening, men nationella tillsynsmyndigheter och de institut som omfattas ska