sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — Vid mål där en jury deltar i avgörandet har åklagarmyndigheten och den tilltalade möjlighet att, utan att ange grund för det, begära att ett, beroende på typen av mål och instans, visst antal av de ut- valda personerna inte ska ingå i juryn (81 §). Vem kan bli lekmannadomare i ? Till uppdraget som nämndeman eller jurymedlem kan varje man eller kvinna som har rösträtt till det danska väljas. De personer som fyller kan inte bli valda till tjänstgöring som nämndeman eller jurymedlem. Den som väljs till nämndeman eller jurymedlem ska vara lämplig för uppdraget (68 § första stycket). Andra som inte heller kan tjänstgöra som nämndemän eller jurymedlemmar är ministrar, advokater, anställda på domstol, poliser, kriminalvårdare och präster från folkkyrkan eller annat trossamfund (70 §). Det är landsrettens president som avgör om de personer som är uttagna till listorna är lämpliga eller inte. Som ett led i denna be- dömning kontrollerar presidenten även om personerna tidigare är dömda. 6.3.3Rekrytering av lekmannadomare i I likhet med det danska systemet uppträder lekmannadomare i som såväl nämndemän (meddommere) som jurymedlemmar (lag- rettemedlemmar). förekommer endast i andra instans (lag- mannsretterna) medan nämndemän kan förekomma i både första och andra instans. Nämndemän förekommer också i fastighets- domstolarna (jordskifterretterna). I finns hela 60 000 nämnde- män och jurymedlemmar. Den totala kostnaden för lekmanna- domare uppgick till . Rekrytering och val av nämndemän Val av lekmannadomare i Reglerna om val av de norska lekmannadomarna finns i Lov 1915- 08-13 nr 05: Lov om domstolene (domstolsloven). För varje dom- saga ska det finnas det två listor (utvalg) med valda nämndemän och jurymedlemmar, en för kvinnor och en för män (64 §). Det är chefen för respektive domstol som fastställer antalet personer på listorna. Detta ska göras på ett sådant sätt att varje jurymedlem eller nämndeman kan förväntas tjänstgöra i två mål . Därefter fördelar domstolschefen antalet platser på listorna mellan dom- sagans kommuner baserat på respektive kommuns befolknings- antal. Varje kommun ska ha åtminstone en medlem på varje lista (65 §). Det är sedan kommunstyrelsen som väljer nämndemän och jurymedlemmar enligt det antal som framgår av listorna (66 § dom- stolsloven). Kommunen (vanligtvis ett utskott under kommunstyrelsen kallat Formannskapet) förbereder och administrerar valet samt anger förslag på kandidater. De valda nämndemännen och jurymedlem- marna ska enligt 67 § domstolsloven ha en allsidig sammansättning och i möjligaste mån representera befolkningen. Detta krav innebär en plikt för kommunerna att arbeta för spridning av de valda med hänsyn till bl.a. ålder och invandrar- och minoritetsbakgrund (propositionen: Ot.prp.nr.22 Om lov om endringer i domstols- loven mv. (valg og uttakning av lekdommere), s. 33). Kommunen ska enligt 67 § uppmuntra allmänheten att föreslå kandidater till valet. Bortsett från detta krav är det inte reglerat hur kommunen ska hitta kandidater till valet. I ungefär hälften av kommunerna får de politiska partierna i kommunstyrelsen ansvar för att hitta kandidater, och cirka hälften av kandidaterna uppger partimedlemskap som huvudanledning till att de blev valda (Ot.prp.nr.22 Om lov om endringer i domstolsloven mv. (valg og uttakning av lekdommere), s. 17 och 21). Flertalet kommuner ut- går från listorna för den föregående valperioden vid val av nya nämndemän och jurymedlemmar (a. prop. s. 17). Eftersom det råder tjänstgöringsplikt bland medborgarna finns det inget egentligt krav på att den person som väljs ska tillfrågas. För att undvika att alltför många ansöker om att fritas från uppdraget finns det dock ett prak- tiskt behov av en förhandskontakt (Brev från Domstolsadmini- strasjonen till samtliga kommuner daterat ). De per- soner som blir valda väljs antingen till lagmannsretten eller till tingretten. Ingen kan väljas till både lagmannsrett och tingrett (68 §). Rekrytering och val av nämndemän Kommunens förslag på kandidater ska läggas ut till allmänheten , och allmänheten ska upplysas om att de kan invända mot förslaget inom en särskilt utsatt frist (68 §). När kommunen har avgjort eventuella invändningar mot valet väljer kommunstyrelsen det antal medlemmar till vardera listan som är bestämt av domstolscheferna. Kommunen för förteckning över de valda jurymedlemmarna och nämndemännen. Förteckningen ska innehålla namn, adress, personnummer, telefonnummer, yrke och ställning. Denna förteckning skickas sedan till respektive domstol. Till förhandlingarna sedan jurymedlemmar och nämnde- män från de två listor som finns i varje domsaga (86 §). Eftersom det finns en lista för män och en för kvinnor blir fördelningen mellan könen jämn. Beträffande den övriga fördelningen av lekmannadomare finns det däremot vissa problem med att få en kår som motsvarar befolkningen. Yngre åldersgrupper och personer med invandrarbakgrund är underrepresenterade som lekmanna- domare (2002:11 och Brev från Domstolsadministrasjonen till samtliga kommuner daterat ). Reglerna om rekrytering av lekmannadomarna i var före- mål för översyn . Efter en statlig utredning – Dømmes av likemenn (NOU 2002:11) – ändrades reglerna genom propositionen Om lov om andringer i domstolsloven mv. (valg och uttakning av lekdommere). För att försöka uppnå en mer representativ kår införde man en övre åldersgräns samt kravet i 67 § domstolsloven om en allsidig sammansättning av kåren. Den statliga utredningen gick längre i sina förslag än vad som senare blev resultatet och ansåg att kandidater till listan för nämnde- männen borde väljas slumpmässigt ur folkbokföringsregistret jämnt fördelat mellan åldersgrupperna 25–, 37–, 47–och 57–samt att den slutliga listan skulle fastställas genom lottning bland de kandidater som uppfyllde lagens lämplighetskrav. Jurymedlemmarna skulle väljas slumpvis jämnt fördelat mellan samma åldersgrupper från de som föregående period hade verkat som nämndemän (NOU 2002:11). Utredningen ansåg också att ansvaret för att välja nämndemän och jurymedlemmar borde flyttas från kommunerna till landshövdingen (fylkesmannen). Som skäl för det sistnämnda förslaget angav utredningen bl.a. att det skulle säkra domstolarnas självständighet i förhållande till den politiska makten och att kommunerna hade visat liten vilja att gå utanför den poli- tiska miljön vid rekryteringen. Utredningen ansåg även att den Rekrytering och val av nämndemän gällande ordningen stod i strid med den naturliga funktions- fördelningen mellan staten och kommunen (NOU 2002:11). Vid remissbehandlingen av förslagen var domstolarna generellt negativa till förslaget att rekrytera lekmannadomare från folkbok- föringsregistret medan de flesta övriga remissinstanser var positiva (Ot.prp. nr 22, s. 22 ff.). Som framgår av beskrivningen ovan ledde förslaget inte till någon ändring i detta avseende. Det främsta skälet till detta var enligt regeringen svårigheterna att garantera lekmanna- domarnas lämplighet (Ot.prp nr 22, s. 26 f). Vem kan bli lekmannadomare i ? För valbarhet krävs att personen har fyllt och är vid valperiodens start. Personen måste vidare ha tillräckliga kun- skaper i norska språket och även i övrigt vara lämplig. Personen måste ha rösträtt och får inte vara försatt i konkurs. Det krävs vidare att han eller hon är folkbokförd i kommunen på valdagen och antingen är medborgare i eller annat nordiskt land eller har varit folkbokförd i före val- dagen (70 §). Personer med vissa yrken, som t.ex. rep- resentanter, domare och andra anställda vid domstol, åklagare och poliser, anställda på , polismyndigheten eller domstolsadministrationen samt praktiserande advokater får inte vara nämndemän eller jurymedlemmar (71 §). Även personer som är dömda för brott är i allmänhet uteslutna från tjänstgöring enligt 72 § domstolsloven. 6.4.1Utgångspunkter för våra fortsatta överväganden Frågan om rekrytering innehåller flera viktiga delar. Grundläggande är att vi ska ha ett system som kan förse domstolarna med lämpliga nämndemän. Det är också viktigt att tydliggöra att nämndemanna- uppdraget inte är ett politiskt uppdrag samt säkerställa att nämnde- mannakåren får en allsidig sammansättning. Alla delarna har betyd- else för förtroendet för nämndemannasystemet och i förlängningen för domstolarna. Eftersom det främsta skälet för nämndemannamedverkan är att bibehålla eller öka förtroendet för den dömande verksamheten är Rekrytering och val av nämndemän det nödvändigt att valsystemet kan garantera att de nämndemän som utses också är lämpliga för uppdraget. Att nämndemannauppdraget är ett statligt och opolitiskt upp- drag står klart för de allra flesta med närmare kännedom om sys- temet och om domstolarna. Den kritik och det ifrågasättande som finns om risk för politiskt inflytande i den dömande verksamheten, beror på att rekryteringen med några få undantag sker bland dem som är medlemmar i ett politiskt parti. Den kritiken måste tas på allvar eftersom den påverkar förtroendet för domstolarna. En viktig uppgift för utredningen är därför att med de metoder som står till buds tydliggöra att nämndemannauppdraget är ett opolitiskt uppdrag. Som påpekas i direktiven till denna utredning kräver valsys- temets legitimitet att den faktiska rekryteringen av nämndemän går till på ett sätt som gör att allmänheten upplever att nämnde- männen är deras representanter. Vad gäller kön och etnisk bak- grund är nämndemannakåren numera i stort sett representativ för den svenska befolkningen. Trots insatser i form av framförallt informationskampanjer är nämndemännen emellertid fortfarande betydligt äldre än ett genomsnitt av befolkningen. Målsättningen att nämndemannakåren ska vara representativ för befolkningen innebär dock inte att den ska ha en sammansättning som fullt ut motsvarar ett statistiskt genomsnitt av befolkningen. Som regeringen har uttalat är det inte möjligt att åstad- komma en ordning där nämndemännen i det enskilda målet, i den enskilda domstolen eller i landet kan företräda alla skillnader i fråga om ålder, kön, yrkestillhörighet m.m. (se t.ex. prop. 2005/06:180, s. 21). Även om det inte är realistiskt att skapa ett system som kan tillhandahålla en nämndemannakår som fullt ut speglar den svenska befolkningen bör de åtgärder vidtas som är möjliga för att för- yngra kåren. Målsättningen med de åtgärder vi föreslår är att skapa ett rekry- teringssystem som ger tillräckliga garantier att de personer som utses till nämndemän också är lämpliga för uppdraget och som tydliggör att nämndemannauppdraget är ett opolitiskt uppdrag. ska systemet leda till att nämndemannakåren, så långt möjligt, är representativ för befolkningen i stort och då krävs åt- gärder för att minska andelen äldre nämndemän. Om dessa kriterier uppfylls kan vi också få en nämndemannakår som på bästa sätt bi- drar till att upprätthålla förtroendet för våra domstolar. Rekrytering och val av nämndemän 6.4.2Hur ska nämndemännen utses? Bedömning: Kommun- och ska även fortsättningsvis förrätta val av nämndemän. I ett internationellt perspektiv finns det två metoder för att utse lekmän i domstol. Den ena är valmetoden som används i och i andra nordiska länder. Denna metod innebär att nämndemän väljs av antingen en politisk församling eller av ett politiskt obe- roende organ. Den andra är lottningsmetoden som tillämpas i bl.a. . Val av nämndemän har i skett av en folkvald och politisk församling och har alltså långa traditioner. Dessa organ har demokratisk förankring, och allmänheten har genom val inflytande på deras sammansättning. Det har emellertid riktats viss kritik mot det nu gällande valsystemet. Det har fram- förts att det politiska tillsättningssystemet medför risk för att den dömande verksamheten politiseras och att det finns risk för att de politiskt valda nämndemännen tar partipolitiska hänsyn i sitt döm- ande. Man har också ifrågasatt lämpligheten av att nämndemän väljs av en politisk församling eftersom det då kan uppfattas som att den dömande makten inte är fristående från den politiska makten. Kri- tiken och ifrågasättandet av systemet kan leda till att förtroendet för det svenska rättsväsendet minskar. Det är därför en viktig upp- gift att tydliggöra att nämndemannauppdraget inte är politiskt. Som framgår ovan finns det ett behov att föryngra nämndemannakåren så att den bättre speglar den svenska befolkningen. Ett sätt att åstadkomma förändring i båda dessa hän- seenden är att förändra valsystemet i grunden. Ett annat alternativ är att, med bevarande av det nuvarande valsystemet, reformera rekryteringsförfarandet på andra sätt. I följande avsnitt analyserar vi för- och nackdelar med alternativa valsystem jämfört med den nuvarande ordningen. Utredningen föreslår i kommande avsnitt att rekryteringen genom införandet av en fri kvot ska breddas till andra grupper än de partipolitiska. Det har varit en förutsättning för oss att samtliga nämndemän, som i domstol har samma uppgift, ska utses genom samma valförfarande. Det har således inte varit aktuellt att överväga Rekrytering och val av nämndemän två olika valsystem för olika kategorier av nämndemannakandi- dater. I direktiven till uttalade regeringen att nämndemännen såsom allmänhetens representanter utgör en länk mellan domstolarna och det omgivande lokalsamhället och att det därför är naturligt att behålla en ordning där kommunala och lands- tingskommunala församlingar väljer nämndemän (dir. 2000:79). Kommittén övervägde trots detta möjligheterna att genomföra en grundläggande förändring av valsystemet. Kommittén konstaterade att, även om det nuvarande systemet medför vissa svårigheter med att uppnå allsidighet inom nämndemannakåren, har det uppenbara fördelar jämfört med andra alternativ, främst på grund av att det är rikstäckande och har visat sig kunna tillhandahålla i och för sig lämpliga nämndemän. Kommittén kom även till slut- satsen att det förhållandet att nämndemän utses av politiska partier inte är oförenligt med synen på domstolars oberoende i förhållande till det politiska systemet (SOU 2002:61, s. 65 ff.). Även behandlade valsystemet och konstaterade att användandet av det politiska systemet för val av nämndemän har utsatts för en del kritik, bl.a. eftersom det kan leda till misstankar om att nämndemännen i den dömande gärningen låter sig påverkas av partipolitiska hänsyn. Utredningen konstaterade dock att några exempel på att så var fallet aldrig har påvisats. Enligt Domar- utredningen har det nuvarande systemet den styrkan att de som nomineras till nämndemannauppdraget är väl kända för valförsam- lingen och att endast personer som är lämpliga för uppdraget kommer i fråga för nominering. kom till slut- satsen att några större förändringar i valsystemet inte borde över- vägas (SOU 1994:99, s. 303 f.). En majoritet av remissinstanserna var av samma åsikt (Ds 1995:17). Alternativ till den nuvarande ordningen I det följande analyserar vi några av de alternativa sätt som finns för att utse nämndemän. Gemensamt för dessa system är att de innebär en centralisering eller regionalisering av rekryteringsförfarandet. Rekrytering och val av nämndemän fördel med ett centraliserat förfarande är att de sökandes lämp- lighet kan prövas på ett enhetligt sätt. Det finns också goda möj- ligheter att uppnå en mer allsidigt sammansatt nämndemannakår eftersom valorganet med en sådan lösning får en överblick över den totala kårens sammansättning. Ett alternativ till det nuvarande valsystemet är att välja nämndemän genom slumpvisa urval ur röstlängderna eller genom någon lik- nande lottningsmetod. Med den metoden finns stora möjligheter att uppnå en representativ kår som i stort motsvarar den svenska befolkningen. Ett lottningssystem medför emellertid stora svårig- heter vad gäller att garantera kandidaternas lämplighet. Dessutom är det enligt utredningens bedömning inte lämpligt att på detta icke frivilliga sätt rekrytera personer som återkommande ska tjänstgöra i domstolarna. Även och disku- terade möjligheten att utse nämndemän genom slumpmässiga urval ur röstlängderna eller något liknande lottningsförfarande. Ingen av utredningarna ansåg sig dock kunna föreslå en sådan lösning (SOU 1994:99, s. 303 respektive SOU 2002:61, s. 69). Ett särskilt valsystem för val av nämndemän Utredningen har även övervägt möjligheten att inrätta ett särskilt valsystem för val av nämndemän. En sådan ordning hade i och för sig tydliggjort nämndemannauppdragets opolitiska karaktär. Det skulle emellertid vara förenat med stora praktiska nackdelar att skapa ett särskilt valsystem enbart för val av nämndemän, och vi bedömer inte detta som ett realistiskt alternativ. Även tidigare utredningar har förkastat detta alternativ som orealistiskt (SOU 2002:61, s. 68 f. och SOU 1994:99, s. 304). Ett valförfarande administrerat av länsstyrelserna En annan tänkbar ordning är ett valförfarande som är administrerat av länsstyrelserna. Ett sådant system kan kompletteras med en möj- lighet för de politiska partierna, andra organisationer och fören- Rekrytering och val av nämndemän ingar att nominera kandidater. Även enskilda skulle kunna ha denna möjlighet. Det nu nämnda förfarandet har vissa fördelar. Den största är att valorganet inte skulle ha några kopplingar till de politiska partierna och därmed skulle det inte längre finnas något tvivel om att upp- draget som nämndeman är opolitiskt. Länsstyrelserna uppfyller även kravet på att vara rikstäckande, och eftersom de redan har en upparbetad organisation är de väl lämpade för att utföra uppdraget. Ett sådant system saknar däremot den demokratiska förankring som val av folkvalda församlingar medför. Det finns därmed en risk för att nämndemännen inte längre ses som allmänhetens represen- tanter. I samband med översynen av det norska lekmannadomarsystemet föreslog den statliga utredningen att ansvaret för att välja nämnde- män och jurymedlemmar skulle flyttas från kommunerna till lands- hövdingen (2002:11). Förslaget ledde dock inte till lagstift- ning. Det övervägande skälet för detta var enligt regeringen de svårigheter med att garantera lekmannadomarnas lämplighet som det föreslagna systemet skulle medföra. Regeringen uttalade att det är kommunerna som har närkontakt med invånarna och därmed också har bäst förutsättningar att hitta lämpliga kandidater. Genom att kommunfullmäktige väljer lekmannadomare får urvalet dessutom en demokratisk legitimitet som inte kan uppnås om ansvaret flyttades till landshövdingen (nr 22, s. 26 f.). De argument som framfördes i den norska utredningen kan även anföras beträffande motsvarande ordning i även om vi bedömer att en utvecklad lämplighetsprövning väl kan ombesörjas också av ett centralt organ. En särskild nämnd som utser nämndemän Utredningen har övervägt om en myndighet som leds av en nämnd (en s.k. nämndmyndighet) kan och bör utse nämndemän. Det är som utser de särskilda ledamöterna i mark- och miljödomstolarna. Regeringen har föreslagit att även ansvaret att förordna särskilda ledamöter i förvaltningsdom- stolarna, värderingstekniska ledamöter och ekonomiska experter bör delegeras till (prop. 2012/13:45 – se ovan av- snitt 2.4). Dessa ledamöter utses enligt den nuvarande ordningen av regeringen. Rekrytering och val av nämndemän Intresseledamöter till hyres- och arrendenämnderna utses enligt dagens ordning av (se avsnitt 2.4 ovan). Utred- ningen om hyres- och arrendetvister har emellertid före- slagit att även dessa ledamöter (cirka 1 000 personer) ska utses av (SOU 2012:82, s. 320 f.). Frågan är då om även nämndemän bör utses av en särskild myn- dighet. Nämndemännen har dock en annan funktion än de ovan nämnda ledamöterna. Medan intresseledamöter och särskilda leda- möter medverkar i rätten för att de ska tillföra viss sakkunskap eller företräda vissa intressen, är nämndemännens roll att som allmän- hetens företrädare utöva insyn i våra domstolar. En myndighet är fristående och därmed politiskt oberoende, vilket är en fördel med avseende på uppdragets opolitiska art. Även detta system har emellertid utgångspunkt utanför det represen- tativa demokratiska systemet och saknar därmed den demokratiska förankring som ett val av folkvalda församlingar medför. Samma invändningar gör sig gällande mot en särskild nämnd som de vi redogjort för beträffande länsstyrelserna. Med en särskild nämnd går dessutom den lokala förankringen helt förlorad genom att an- sökan till uppdraget och utseendet av nämndemän ska ske hos en central myndighet. Nämndemän ska även fortsättningsvis väljas av kommun- och Val av nämndemän har i skett av en politisk församling . I motsats till vad som ibland lyfts fram i den allmänna debatten är den ordning som gäller i inte unik för vårt land. Liknande system förekommer även i t.ex. , och (se avsnitt 6.3 ovan). Som framgått har utredningen övervägt ett antal alter- sätt att utse nämndemän. Av de beskrivna sätten har alter- nativen med länsstyrelserna eller en nämnd vissa fördelar. Dessa organ kan framstå som mer politiskt oberoende än vad val av folk- valda församlingar gör. En annan fördel är att det med en sådan lös- ning hade varit lättare att garantera att nämndemannakandidaters lämplighet prövades på ett ingående och enhetligt sätt. Vi har emellertid stannat för att låta det nuvarande valsystemet bestå och anförtro de folkvalda lokala församlingarna att även utse nämndemän. De lokala folkvalda församlingarna har Rekrytering och val av nämndemän en tydlig demokratisk förankring och fungerar på samma sätt i hela landet. Medborgarna och andra fast bosatta har inflytande över val- församlingarnas sammansättning och kan på så sätt säkerställa att nämndemännen är allmänhetens representanter i domstolarna. Det befintliga valsystemet har även klarat av att förse domstolarna med lämpliga nämndemän. En viktig del av nämndemannasystemets legitimitet grundas på att nämndemän, som är allmänhetens representanter, väljs av folk- valda församlingar i lokala val nära medborgarna. Dessa grundlägg- ande krav på valsystemet går inte att uppfylla med någon av de alternativa metoder som finns att tillgå för att utse nämndemän. En tänkbar förändring av det nuvarande systemet skulle kunna vara att låta välja samtliga nämndemän. Med en sådan lösning bevaras det demokratiska valet som det med färre valorgan blir lättare att åstadkomma en enhetlig lämp- lighetsprövning av presumtiva nämndemän. Emellertid går den lokala förankringen till stor del förlorad om nämndemannavalet en- bart skulle ske i . Utredningen föreslår därför inte en sådan lösning. I stället är det vår bedömning att kommun- och landstingsfull- mäktige även fortsättningsvis ska välja nämndemän. Politiskt tillsatta nämndemän? Den främsta invändningen mot det nuvarande valsystemet är att nämndemannauppdraget riskerar att framstå som ett politiskt upp- drag. I svensk media och debatt riktas återkommande kritik mot nämndemannasystemet på denna punkt. Frågan har också upp- märksammats internationellt i samband med att svenska myndig- heter begärt Wikileaksgrundaren utlämnad till och där det svenska rättsystemet ifrågasatts bl.a. mot bakgrund av hur nämndemän utses.1 Enligt vår uppfattning är det ett allvarligt 1 Kritik på denna punkt har även framförts tidigare. I fallet mot fann att inte hade fått en opartisk och oavhängig rättegång eftersom rätten hade bestått av jurymedlemmar som var medlemmar i socialdemokratiska arbetarparti. Fallet rörde ett svenskt tryckfrihetsmål som handlades under medverkan av jury. gav ut boken om neutraliteten. Ett kapitel rörde och hans samröre med organisationen , vars syfte var att granska kommunistregimer och socialdemokratiska arbetarparti (SAP). Boken var skriven av en person som varit ideologisk rådgivare till SAP. Förlaget som gav ut boken hade tidigare ägts av SAP men ägdes när boken gav ut av ett reklambolag som i sin tur var helägt av SAP. väckte enskilt åtal mot författaren för bl.a. grovt förtal. I samband med detta krävde han även skadestånd av författaren och förlaget. I den jury som skulle pröva målet