sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — Oavsett vilket språk det handlar om är alltså namnskicket inte ett konturlöst utan ett ganska distinkt begrepp, som gör skillnad mellan namn och andra – befint- liga eller påhittade – ord i språket. I detta sammanhang bör även uppmärksammas det självklara och redan av namnrätts- kommitté understrukna faktum att namnskicket inom ett språk kontinuerligt förändras. Nya namn tillkommer medan äldre namn i vissa fall kommer ur bruk. Förändringarna drivs väsentligen fram av medborgarna själva. Människors kreativitet och vilja att uttrycka sin unika personlighet i ett likaledes unikt efternamn kan resultera i nyskapade namn som för omgivningen ter sig originella eller rent av väcker irritation. Från statens sida är det Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning varken att beklaga eller applådera att namnskicket förändras. Där- emot har staten ett berättigat intresse av att namnskicket utvecklas under ordnade former, på samma sätt som gäller för andra områden där det allmänna har en språkvårdande roll. Den mer tillåtande praxis som utvecklats på senare årtionden har inneburit en tydligt ökad variation bland nyskapade efternamn i . godkänns många efternamn som av språkliga eller andra skäl inte skulle ha tillåtits enligt äldre praxis. Det är lätt att i detta se uttryck för en omvälvande förändringsprocess. Vad man då inte bör glömma bort är att det överväldigande flertalet invånare i landet över huvud taget aldrig byter efternamn, annat än i familje- rättslig ordning. Även om antalet ansökningar om byte till nybildat efternamn har ökat väsentligt motsvarar det årliga antalet ansökningar av befolkningen. På listan över de tjugo vanligaste efternamnen per återfinns nitton sonnamn samt, på sjuttonde plats, namnet . Beroende på vilket perspektiv man anlägger går det alltså att hävda såväl att det svenska efternamnsskicket präglas av en påtaglig stabilitet som att det har genomgått betydande förändringar. Varje rättslig reglering av vilka namn som får godkännas som nya efternamn är resultatet av en intresseavvägning, där lagstiftaren ska beakta både den enskildes önskemål och det allmännas krav på ett namnskick som står i samklang med god språkvård. Som poängteras i regeringens kommittédirektiv ska emellertid utgångs- punkten vara att den enskilde ska ha stor frihet att välja sitt eget namn. En ansökan om nytt efternamn bör därför kunna avslås bara om det finns tungt vägande skäl häremot. Syftet med att ha ett språkkrav i namnlagstiftningen är inte att sätta stopp för efternamn enbart för att de framstår som oväntade eller ens kuriösa, utan att förebygga nybildning av namn som så påtagligt avviker från rådande språkliga normer att de är direkt oförenliga med namnskicket. Kravet på språklig korrekthet som det är utformat i gällande lagstiftning har emellertid, som framgått, i praktiken blivit obsolet och lämpar sig inte att föras över till en ny namnlagstiftning. I en ny lagstiftning måste språkkravet uttryckas på ett annat och mer generellt sätt, som bättre än möjliggör en lämplig intresse- avvägning mellan den enskildes önskemål och respekten för såväl det svenska namnskicket som namnskicket i andra språkområden. Det nu sagda kan illustreras med ett exempel hämtat från kom- mitténs attitydundersökning: Ordet cykelpedal är en helt korrekt ordbildning och är inte heller svårstavat eller besvärligt att uttala. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning Men ordet utgör inte en namnbildning enligt det officiella svenska namnskicket (förnamn, efternamn). Däremot kan det såsom bi-, ök- eller smeknamn fungera som inofficiellt namn. Av språkliga skäl bör ordet därför inte kunna godkännas som ett nytt efter- namn. Detsamma gäller för sådana i en ordlista slumpvist valda ord i det svenska språket som substantivet syndrom, verbet syna och adjektivet synnerlig. Vidare måste ett allmänt men fördenskull inte substanslöst språkkrav kunna förhindra att sådana nya efternamn godkänns som har en alltför extrem stavning, inger en alltför stor uttalsmässig osäkerhet eller på annat sätt är uppenbart oförenliga med det namnskick som namnet ska prövas gentemot, dvs. vanligen det svenska. För att få avsett genomslag i rättstillämpningen måste ett språk- krav av detta slag följas upp med uttryckliga krav på medverkan av språklig expertis vid lämplighetsbedömningen. Det innebär en ganska stor förändring, eftersom bruket att inhämta språkliga yttranden i personnamnsärenden i stort sett upphörde . Kommittén återkommer till denna fråga i den del av betänkandet som avser förfarandet i namnärenden. När det gäller vilka hinder som i övrigt bör finnas mot ny- bildade efternamn är det ett närmast självklart konstaterande att namn som kan väcka anstöt eller som kan leda till obehag för den som bär namnet inte heller i fortsättningen bör godkännas. Med tanke på att vuxna medborgare bör ges så stor frihet som möjligt att själva bestämma sina namn bör i det sistnämnda fallet god- kännande dock vägras bara om namnet kan leda till väsentligt obehag för bäraren. Ett visst mått av obehag må det i vissa fall vara en myndig människas ensak om hon är beredd att frivilligt under- kasta sig. Men detta gäller inte om det finns risk att ett chikane- rande namn förs vidare till minderåriga efterkommande till den sökande. Det nuvarande förbudet i 12 § 3 namnlagen mot dubbelnamn utgår, av skäl som utvecklas på annat håll i betänkandet. Detsamma gäller förbudet i 12 § 4 mot namn som kan uppfattas som en benämning på järnvägsstationer, postkontor eller liknande och därför kan medföra olägenheter eller i övrigt kan vilseleda allmän- heten. Det förbudet har till stor del blivit förbisprunget av utveck- lingen, och i den mån så inte är fallet fångas olämpliga nybildningar upp av den föreslagna generella regeln att namn inte får godkännas Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning om de av språkliga eller andra skäl är uppenbart olämpliga som efternamn. Inte heller i en ny namnlag bör det bli helt fritt att anta ett nybildat efternamn om namnet är i bruk som förnamn. Innebörden av nuvarande 12 § 2 namnlagen är emellertid att ett förnamn får godkännas som nytt efternamn om det föreligger särskilda skäl för detta. Eftersom kommittén föreslår en allmän dispensgrund vid särskilda skäl (som ersätter kravet på synnerliga skäl i nuvarande 14 § andra stycket) bör den i 12 § 2 identiska dispensgrunden utgå, något som också bidrar till en klarare systematik i namnlagen. Såsom beskrivits tidigare finns det en mycket tydlig praxis att, med hänvisning till kravet på språklig lämplighet i 12 § 1 namn- lagen, inte tillåta nya efternamn bildade av ett prefix och ett huvud- ord. Denna praxis är emellertid oegentlig och på gränsen till lag- stridig: Namn med prefix har ju använts i och i många andra länder sedan urminnes tider, och nybildningar av sådana namn behöver alls inte vara olämpliga från språklig synpunkt. Å andra sidan finns det sakliga skäl för att hålla fast vid den hittills- varande restriktiva hållning. Namnskicket är inte betjänt av nya namnkombinationer av typ , eller . Värt att notera är att inte heller den i övrigt mycket liberala nya norska namnlagen ansetts medge prefixbild- ningar; exempelvis har de av lämplighetsskäl underkänts som nytt efternamn. En tydlig rättslig grund för att inte godkänna nybildade efter- namn av detta slag bör alltså införas. En sådan rättslig reglering bör emellertid inte begränsas till de hävdvunna prefixen utan få en generell utformning. Förbudet bör alltså omfatta alla nybildningar av efternamn som består av mer än ett ord och som inte utgör dubbelnamn. Också nybildningar av typ från Asksäter, ur Svensk och bör således omfattas av förbudet. För det fall att förbudet undantagsvis, t.ex. på grund av det gängse namnskicket i ett visst språkområde, skulle te sig väl strängt bör möjlighet finnas att enligt föreslagna 14 § andra stycket meddela dispens av hänsyn till särskilda skäl. Det lagrum som i en ny lag om personnamn motsvarar 12 § namnlagen bör, i enlighet med det anförda, ges följande innehåll och utformning. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning 12 § Som nybildat efternamn får inte godkännas namn som 1.av språkliga eller andra skäl är uppenbart olämpligt som efter- namn, 2.är i bruk som förnamn, 3.består av mer än ett ord, om orden inte utgör led i ett dubbelt efternamn, 4.kan väcka anstöt, eller 5.kan leda till väsentligt obehag för den som bär namnet. I 13 § första stycket 1–7 namnlagen finns bestämmelser som ska hindra att som efternamn vare sig det är nybildat eller ej, god- känns namn som lätt kan förväxlas med andra namn och känne- tecken. Bestämmelserna ger de namn och kännetecken som riskerar att förväxlas ett administrativt skydd och har i princip varit oför- ändrade . Den enda sakligt betydelsefulla ändring som skett består i att det namnlag lades till en sjunde punkt i syfte att uppnå en större överensstämmelse med motsvarande hinderskataloger i bland annat varumärkeslagen och firmalagen. För att hinder mot godkännande ska föreligga räcker det inte med att det finns en förväxlingsrisk utan det krävs att namnet lätt ska kunna förväxlas med andra namn eller kännetecken. Kravet på att förväxlingsrisk inte ska föreligga är härigenom mindre strängt än i exempelvis varumärkeslagen (2 kap. 8 § första stycket 4) där hinder för registrering föreligger redan då två varumärken kan förväxlas. Inom varumärkesrätten räknar man dock som huvud- regel med förväxlingsbarhet endast om inte bara varumärkeslikhet föreligger utan även varuslagslikhet. Att man i namnlagen valde att snäva in området för förväxlingsbarhet motiverades av namnrättskommitté med att det i fråga om namn i första hand föreligger endast en jämförelse mellan språkliga tecken. Eftersom normalt inga andra associationer gör sig gällande än de språkliga, ansåg kommittén att man borde kunna tillåta en större formell närhet mellan namn än mellan varumärken. Det ansågs därför att det skulle vara att uppställa för stränga krav på den språkliga granskningen att förbjuda godkännande så snart förväxling objek- tivt sett kan ske. Genom att föreskriva att hinder föreligger då för- växling lätt kan ske ville man betona att förväxlingsrisken ska ligga nära till hands och att förväxling ska kunna ske vid en Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning jämförelse mellan det skrivna och det uttalade namnet. Kommittén anförde dock att även andra synpunkter än hänsyn till språklig likhet skulle kunna komma att göra sig gällande inom namnrätten. Sålunda var det enligt kommittén uppenbart att den konkreta för- växlingsrisken ökar om det sökta namnet liknar ett allmänt känt existerande namn. Om det namn som ansökan avser är helt identiskt med ett namn som avses i någon av de sju hinderspunkterna föreligger naturligtvis regelmässigt förväxlingsrisk. I andra fall bör, enligt vad som uttalades i propositionen (1963:37), en rent språklig bedömning av likhet och förväxlingsrisk bli ett centralt moment när för- växlingsrisken ska prövas. Avgörande borde dock vara om en för- växling i det praktiska livet kan befaras (dvs. vad som kan kallas den konkreta förväxlingsrisken). Det kan nämligen inträffa att ett sökt efternamn inte bör godkännas på grund av risken för förväxling med ett redan existerande namn, trots att namnen från språkveten- skaplig synpunkt är klart skilda åt såsom kännetecken betraktade. I propositionen valde man således, efter kritik från vissa remiss- instanser, att tona ned den betydelse som namnrätts- kommitté hade fäst vid den språkliga bedömningen av förväxlings- risken. Propositionen gav därmed en öppning för att låta andra om- ständigheter än de rent språkliga vara avgörande vid bedömningen av denna risk. , vars utgångspunkt alltså var att bedöm- ningen av förväxlingsrisken primärt skulle grundas på språkliga överväganden, utvecklade till viss del närmare hur denna bedöm- ning skulle ske. Kommittén framhöll att det gällde att fastställa om olikheterna mellan de jämförda namnen uppbärs av språkelement som är tillräckligt distinktiva för att namnen normalt ska kunna uppfattas som skilda i vanligt vårdat tal. Exempelvis borde beaktas att de distinktiva faktorerna är färre och svagare i trycksvaga stavelser än i tryckstarka. Helt eller nära förväxlingsbara namn exemplifierades enligt följande; Wilén, ; , , Tålin, Tållin; , , Ålén, Ållén; Ulander, Ullander, ; , ; , Morlin. I tryckstarka stavelser ansågs däremot motsvarande ljudväxlingar ha större eller fullständigt särskiljande funktion. Som exempel på detta angavs Olmark, Ålmark; Unefors, Önefors. Skillnader i kvantitet ansågs ibland ha svag distinktiv förmåga särskilt om den följande stavelsen börjar på konsonant. I löpande tal ansågs därför skillnaden ofta vara obetydlig mellan Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning namn som Sikling, Sickling; , Nässlund; Milström, Millström; Olmark, Ollmark. Regeringen och gav i lagstiftningsärendet inte uttryck för någon annan uppfattning än vad gällde dessa rent språkliga bedömningar. Närmare regler/riktlinjer för bedömningen av den språkliga förväxlingsrisken kom härefter att ut- vecklas i 1964 (SOU 1964:14). Dessa regler/rikt- linjer avser bedömningen av namn från huvudsakligen fonetisk synpunkt och ger exempel på uttal av ljud eller ljudkombinationer som mer eller mindre sammanfaller och därmed är förväxlingsbara. I namnboken framhålls att fasta och allmängiltiga regler som klart och entydigt säger när två namn är så lika att de lätt kan förväxlas inte kan ges. Inte heller kan man generellt bestämma hur stora skillnaderna i uttal eller stavning mellan två namn minst måste vara för att de inte lätt ska kunna förväxlas. och folkminnen anförde i sin skrivelse till regeringen angående en översyn av namnlagen () att det skydd som befintliga namn ges genom 13 § namnlagen, har börjat luckras upp genom godtyckliga bedömningar från myndigheternas sida. PRV framhöll i sin motsvarande skrivelse () att verket har haft ett långvarigt samarbete med namnexpertis vid och folkminnen för att utarbeta regler och praxis vid tillämpningen av likhetsgranskningen samt att grunderna för denna granskning framgår av Svensk namn- bok . Enligt PRV hade PBR frångått en rad av dessa bedömningsregler vilket lett till att PRV inte längre med säkerhet kunde bedöma vilken betydelse som ska tillmätas det regelsystem för förväxlingsbedömning som tillämpats av myndig- heten. För att undersöka hur bestämmelserna om förväxlingsrisk enligt 13 § första stycket 1–7 namnlagen har tillämpats har kommittén gått igenom i princip samtliga beslut från PRV som –2011 överklagats till PBR och där förväxlingsrisken varit föremål för prövning. Fyra av dessa fall har efter överklagande gått vidare och slutligen avgjorts av Regeringsrätten (numera HFD). I den genomgång och efterföljande problembeskrivning som här redovisas har tonvikten lagts på de svårigheter och frågeställningar som uppkommit beträffande risken för att ett namn förväxlas med ett namn som annan bär eller har rätt att bära (13 § första stycket 1). När det gäller förväxlingsrisken i förhållande till namn som har burits av en utdöd släkt (13 § första stycket 2) och till övriga Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning hinderspunkter i 13 § första stycket möter en delvis annan proble- matik, som behandlas för sig i särskilda avsnitt. 13 § första stycket 1 (namn som lätt kan förväxlas med ett efternamn som någon annan enligt lag bär eller har rätt att bära) PBR , mål nr 91-510 Blavier PRV avslog ansökan och anförde att det inte fanns uppgift om att namnet för tillfället bars av någon person men att det kunde finnas någon annan som hade rätt att bära namnet (så kallad latent namnrätt). PBR ändrade på PRV:s beslut och fann att såvitt utred- ningen visat var inte Blavier ett efternamn som någon annan enligt lag bar eller hade rätt att bära. Någon förväxlingsrisk enligt 13 § första stycket 1 namnlagen förelåg därför inte. PBR , mål nr 91-493 Deckil, Dekhil, Dekill PRV avslog ansökan. PBR fann, i likhet med PRV, att namnet Deckil var så likt det befintliga namnet Deckel att det var lätt att förväxla med detta. Däremot fann PBR att det alternativa namnet Dekhil, med beaktande av såväl de klara visuella som de i vanligt vårdat tal fonetiska skillnaderna mellan namnen, inte var så likt det befintliga namnet Deckel att förväxling lätt kunde ske. PBR , mål nr 91-554 Arcordh PRV avslog ansökan. PBR fann med beaktande av den såväl klara visuella som den i vanligt vårdat tal förekommande fonetiska skill- naden mellan namnen, att namnet Arcordh inte var så likt det befintliga namnet Argård att det var att anse som lätt förväxlings- bart med detta namn. Hinder mot att godkänna ansökningen före- låg därför inte enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 92-109 Dalini PRV avslog ansökan. PBR fann, med beaktande av den såväl klara visuella som den i vanligt vårdat tal förekommande fonetiska skill- naden mellan namnen, att namnet Dalini inte var så likt det befint- liga namnet Talini att det var att anse som lätt förväxlingsbart med detta namn. Hinder mot att godkänna ansökningen förelåg därför inte enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. PBR , mål nr 92-088 Cayts PRV avslog ansökan. PBR fann, med beaktande av den såväl klara visuella som den i vanligt vårdat tal förekommande fonetiska skill- naden mellan namnen, att namnet Cayts inte var så likt det befint- liga namnet att det var att anse som lätt förväxlingsbart med detta namn. Vidare hade det av utredningen i målet framgått att det inte längre fanns någon bärare av namnet och det inte heller fanns någon som enligt lag hade rätt att bära efternamnet. Hinder mot att godkänna ansökningen ansågs därför inte föreligga enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. PBR , mål nr 92-079 Måneschiöld PRV avslog ansökan och anförde att namnet Måneschiöld lätt kan förväxlas med de redan befintliga efternamnen Månesköld och Måneskiöld. PBR fann inte skäl att ändra PRV:s beslut. PBR , mål nr 92-047 Sellegårs PRV avslog ansökan. PBR fann liksom PRV att namnet Sellegårs var så likt det befintliga namnet Sellegård att det var lätt att förväxla med detta. Hinder mot att godkänna ansökningen förelåg därför enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 92-455 Pewik PRV avslog ansökan. PBR fann att det sökta namnet Pewik skilde sig visuellt klart från det befintliga namnet Pevec. Pewik ansågs även skilja sig, också vid vanligt vårdat uttal, fonetiskt från Pevec, även om det i löpande tal kan förekomma att det långa i:et i efter- leden förkortas. Mot denna bakgrund ansåg PBR att Pewik inte var så likt Pevec att det lätt kunde förväxlas med namnet. Hinder enligt 13 § första stycket 1 namnlagen att godkänna namnet ansågs därför inte föreligga. PBR , mål nr 93-207 Änghager PRV avslog ansökan. PBR ansåg att det sökta namnet Änghager inte var så likt efternamnet Enghage att det var lätt att förväxla med detta. PBR fann emellertid att det sökta namnet var så likt det befintliga namnet Änghagen att det var att anse som lätt förväx- lingsbart med detta. Hinder mot att godkänna det ansökta namnet förelåg därför. PBR , mål nr 94-304, Korske PRV avslog ansökan. PBR fann att det sökta namnet Korske genom sin annorlunda stavning och genom den associativa skill- naden, trots föreliggande uttalsmässig likhet, inte lätt torde komma att förväxlas med det befintliga efternamnet Koschke. Hinder enligt 13 § första stycket 1 namnlagen mot att godkänna namn- bytet ansågs därför inte föreligga. PBR , mål nr 94-038 Mannerfeldt PRV avslog ansökan. PBR ändrade inte på beslutet utan anförde att då Mannerfeldt är ett befintligt efternamn föreligger hinder enligt 13 § första stycket 1 namnlagen att bifalla ansökningen. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 95-295 Wardbourg PRV avslog ansökan. PBR fann att det sökta namnet Wardbourg inte var så likt det befintliga efternamnet Vadborg att det var lätt att förväxla med detta. Hinder enligt 13 § första stycket 1 namn- lagen mot att bifalla ansökningen ansågs därför inte föreligga. PBR , mål nr 94-769 Creigman PRV avslog ansökan. PBR fann att skillnaden fonetiskt och inte minst visuellt mellan det sökta efternamnet Creigman och det befintliga Kreyman var tillräcklig för att namnen inte skulle vara lätt förväxlingsbara. Hinder mot att godkänna ansökningen förelåg därför inte enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. PBR , mål nr 95-606 PRV avslog ansökan. PBR fann med beaktande av såväl den visuella skillnaden som den i vanligt vårdat tal förekommande klara fone- tiska skillnaden mellan namnen, att namnet inte var så likt det befintliga namnet Arnoldi att det var att anse som lätt förväx- lingsbart med detta namn. Hinder mot att godkänna ansökningen förelåg därför inte enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. PBR , mål nr 95-708 Tiest PRV avslog ansökan. PBR fann liksom PRV att namnet Tiest var så likt det befintliga namnet Tietz att det lätt kunde förväxlas med det namnet. PBR , mål nr 96-731 Krenander PRV avslog ansökan. PBR fann, med beaktande av såväl den visu- ella som den i vårdat tal förekommande fonetiska skillnaden mellan namnen, att namnet Krenander inte var så likt de befintliga namnen och att det var att anse som lätt förväxlings- bart med dessa. Hinder mot godkännande av ansökningen förelåg därför inte enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 97-126 Jasphe PRV avslog ansökan. PBR fann, med beaktande av såväl den visu- ella skillnaden som den i vårdat tal förekommande klara fonetiska skillnaden mellan namnen, att namnet Jasphe inte var så likt det befintliga namnet Jaspi att det var att anse som lätt förväxlingsbart med detta. Hinder mot godkännande av ansökningen ansågs därför inte föreligga enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. PBR , mål nr 97-606 Seglö PRV avslog ansökan. PBR anförde att i obetonade stavelser får vokaler ofta ett tämligen odistinkt uttal och kan därför ibland vara svåra att skilja från varandra, t.ex. e och ö. PBR fann att efter- namnen Segle och Seglö normalt torde uttalas med viss betoning på slutvokalerna e och ö och att det sökta namnet Seglö därför inte kunde anses vara lätt att förväxla med det befintliga efternamnet Segle. Hinder mot godkännande av ansökningen ansågs därför inte föreligga enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. (Jfr enligt vilken namn som skiljs åt enbart genom de trycksvaga slutlederna e och ö inte är tillräckligt skilda i uttal; som exempel anges – Nettö). PBR , mål nr 97-605 Hölje PRV avslog ansökan. PBR anförde att det sökta namnet Hölje och det befintliga namnet Höljö skiljer sig åt i fråga om stavning endast genom respektive ändbokstäver, och att den visuella skillnaden mellan orden därmed är mindre framträdande. PBR ansåg dock att det vid ett vanligt vårdat uttal förelåg en tämligen tydlig fonetisk skillnad mellan orden. Stavningsskillnaden föranledde i någon mån också att orden kunde uppfattas som olika i fråga om språklig hän- syftning. Mot den angivna bakgrunden fann PBR att det sökta namnet Hölje inte var att anse som lätt förväxlingsbart med namnet Höljö. Hinder mot godkännande av ansökningen ansågs därför inte föreligga enligt 13 § första stycket 1 namnlagen. (Jfr Svensk namn- bok enligt vilken namn som skiljs åt enbart genom de trycksvaga slutlederna e och ö inte är tillräckligt skilda i uttal; som exempel anges – Nettö). Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning PBR , mål nr 97-715 Rohed PRV avslog ansökan. PBR fann, med beaktande av såväl den klara visuella skillnaden som den i vanligt vårdat tal förekommande fone- tiska skillnaden, att namnet Rohed inte var så likt det befintliga efternamnet att de var att anse som lätt förväxlingsbara. Hinder mot godkännande av ansökningen ansågs därför inte före- ligga enligt 13 § första stycket 1 namnlagen.