sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Även om behovet av ett offentligt biträde kan antas vara mycket begränsat kan det tänkas uppkomma fall där omständigheterna är sådana att biträde ändå behövs. Vi bedömer därför att det i lagen bör införas en möjlighet att förordna om offentligt biträde i undan- tagsfall när det finns ett sådant behov. Det skulle t.ex. kunna handla om fall där den dömde uttrycker en stark önskan om att få överföra påföljden eller den villkorliga frigivningen till en annan stat eller till , men omständigheterna är sådana att det är tveksamt om den dömde har tillräckligt stark anknytning till den andra medlems- staten eller till . Det skulle också kunna vara fråga om fall där det finns omständigheter som talar för att ett överförande inte är lämpligt i det aktuella fallet, t.ex. vid överförande från beroende av hur verkställigheten kommer att utformas i den andra staten. I ärenden om överförande till kan ett sådant behov även föreligga om det finns sådana omständigheter som gör att en vägransgrund i lagen aktualiseras. Frågor om offentligt biträde regleras närmare i lagen (1996:1620) om offentligt biträde och förordningen (1997:405) om offentligt biträde. Dessa bestämmelser innebär bl.a. att beslut om offentligt biträde fattas av Kriminalvården eller av domstol efter överklagande samt att ett beslut om offentligt biträde överklagas i samma ordning som gäller för överklagande av slutliga beslut enligt den här före- slagna lagen, se avsnitt 24.2. Förslag: Kriminalvårdens slutliga beslut överklagas till tingsrätt. Vid domstolens handläggning ska lagen (1996:242) om dom- stolsärenden tillämpas. Det finns inte i rambeslutet något krav på att beslut från den be- höriga myndigheten i den utfärdande staten ska vara överklagbart. Enligt IskL får Kriminalvårdens beslut om verkställighet i främmande stat av svensk dom enligt lagen och beslut om återupptagande av verkställigheten i i vissa fall samt Kriminalvårdens beslut om begränsad verkställighet i av utländsk brottmålsdom överklagas till regeringen. Mot annat beslut av Kriminalvården enligt lagen får talan inte föras (26 § IskL). Enligt NVL får övervaknings- nämndens beslut om framställning om överförande av övervakning till annan nordisk stat överklagas till tingsrätten i den ort där över- vakningsnämnden är belägen. beslut gäller , om inte annat beslutas. (27 § NVL). Kriminalvårdens beslut om överförande av övervakning till från en annan nordisk stat överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Kriminal- vårdens och domstols beslut gäller om inte annat för- ordnas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (26 § NVL). Kriminalvårdens beslut om att översända en svensk dom om fri- vårdspåföljd för erkännande och verkställighet i en annan medlems- stat inom EU och Kriminalvårdens beslut med anledning av en begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk frivårdspåföljd kan ha stor betydelse för den dömde. Kriminal- vårdens slutliga beslut bör därför, i likhet med gällande rätt, kunna överklagas av den dömde. En gemensam bestämmelse härom bör föras in i den nya lagen. På motsvarande sätt som när det gäller överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder bör all- män domstol väljas som överinstans, se avsnitt 10.4 och 19.2. Som närmare framgår i avsnitt 25 föreslår vi att ska vara behörig domstol. Det finns här särskild anledning att överväga om vissa slutliga beslut ska vara överklagbara eller inte. Ett beslut som innebär att en begäran om erkännande och verkställighet i en annan medlemsstat återkallas kan för den enskilde vara ingripande och bör därför kunna överklagas, se avsnitt 22.4.2. Däremot bör ett beslut om återkallelse på grund av att den dömde är åtalad för annan brottslighet i inte kunna överklagas, se avsnitt 22.4.1. En sådan möjlighet skulle väsentligen försvåra möjligheten att inom rimlig tid återföra behörig- heten till och därmed för domstolen att kunna beakta den tidigare domen i den nya brottmålsprocessen. Det finns inte heller skäl att låta ett beslut som rör återkallelse på grund av att påföljden inte längre får verkställas, kunna överklagas, se avsnitt 22.4.3. Vid överförande av verkställighet av en utländsk frivårdspåföljd till kan det ifrågasättas om ett beslut om att återföra be- hörigheten till den utfärdande staten på grund av att den dömde all- varligt åsidosatt sina åligganden eller åtalas för ny brottslighet, ska kunna överklagas, se avsnitt 23.6.3. Det som talar mot detta är att ett motsvarande beslut enligt svensk rätt där övervakningsnämnden begär att åklagare för talan vid domstol om att påföljden ska undan- röjas inte kan överklagas. Å andra sidan innebär ett beslut enligt den föreslagna lagen att verkställigheten avslutas i och att behörigheten återgår till den andra staten, vilket för den enskilde kan vara mycket ingripande. Vi bedömer därför att Kriminalvårdens beslut om att återföra behörigheten ska kunna överklagas. Här kan dock noteras att Kriminalvården inte behöver fatta något beslut om återförande i ett fall där den utfärdande staten återkallar begäran om erkännande och verkställighet i . Behörigheten ska då återgå till den utfärdande staten och verkställigheten upphör i , se avsnitt 23.7. Eftersom förvaltningslagen är tillämplig för myndigheternas hand- läggning behöver det i lagen endast anges vilka av Kriminalvårdens beslut som är överklagbara och att överklagandet ska ske till . Av förvaltningslagen framgår att överklagan- det ska ha kommit in till myndigheten från den dag då klaganden fick del av beslutet (23 §). Vidare framgår att myndigheten har möjlighet att ompröva sitt beslut (27 och 28 §§). Enligt våra förslag till en ny lag om internationell straffverk- ställighet och en ny lag om erkännande och verkställighet av fri- hetsberövande påföljder inom EU ska för rättens prövning efter överklagande av de behöriga myndigheternas beslut, lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) tillämpas, se avsnitt 14.2.1 och 19.2. Det finns inte någon anledning att göra någon annan be- dömning här och det ska därför av lagen framgå att ärendelagen ska tillämpas vid domstolens handläggning. Detta innebär bl.a. att rätten har möjlighet att hålla sammanträde, att rättens beslut får över- klagas av den som beslutet rör förutsatt att det går honom eller henne emot, att den vanliga instansordningen gäller, att vissa tids- frister för överklagande ska iakttas och att ett krav på prövnings- tillstånd i hovrätten kommer att gälla generellt. Domstolen bör sär- skilt beakta de tidsfrister som gäller enligt rambeslutet när är verkställande stat. Förslag: Åtal för gärning, som en utländsk påföljd som ska verkställas i avser, får inte i något fall väckas i . I 2 kap. 5 a § finns bestämmelser om res judicata-verkan av vissa utländska brottmålsdomar. Det kan emellertid finnas fall där sådan verkan inte tillerkänns en utländsk dom. Det finns därför i gällande rätt bestämmelser som förhindrar åtal för de gärningar som en till överförd frivårdspåföljd avser (28 § IskL). Det- samma gäller vid överförande av verkställighet av utländska frihets- berövande påföljder till , se avsnitt 19.3. Även i den nya lagen som genomför rambeslutet bör en bestäm- melse om åtalsförbud föras in. I ett fall där behörigheten att verk- ställa påföljden återgår till den utfärdande staten får fråga huruvida åtal kan väckas i bedömas enligt 2 kap. 5 a § . Förslag: bör avge förklaring till artikel 5.4 i rambeslutet om att den behöriga myndigheten i får lämna medgiv- ande till att en dom sänds över hit, även om den dömde inte är bosatt här, om omständigheterna är sådana att det kan antas att den dömdes sociala återanpassning skulle underlättas av att verk- ställigheten överförs till . bör avge förklaring till artikel 14.3 i rambeslutet om att vägrar att överta ansvaret att fatta följdbeslut enligt artikel 14.1 b) och c) i fall där den utländska domen innebär att ett uppskjutet eller villkorligt fängelsestraff bestämts eller i fall där det i domen inte finns något fastställt fängelsestraff eller annan frihetsberövande åtgärd. bör vidare avge förklaring till artikel 21 i rambeslutet att det språk som godtas för det intyg som ska sändas över till- sammans med domen ska vara skrivet på svenska, danska, norska eller engelska eller åtföljas av en översättning till något av dessa språk. Bedömning: bör inte avge förklaring enligt artikel 10.4 i rambeslutet om krav på dubbel straffbarhet för de gärningar som räknas upp i artikel 10.1. Enligt artikel 5.3 och 5.4 i rambeslutet ska medlemsstaterna lämna en förklaring till rådets generalsekretariat om vilka villkor som gäller för den behöriga myndigheten att lämna medgivande till den utfärdande staten om att domen och intyget översänds trots att den dömde inte är bosatt och har återvänt eller vill återvända till den verkställande staten. Vi föreslår i avsnitt 23.1.1 att Kriminalvården ska kunna ge ett sådant medgivande om det på grund av omstän- digheterna i det enskilda fallet kan antas att den dömdes sociala återanpassning skulle underlättas av att verkställigheten överförs till . En förklaring härom bör därför enligt artikel 5.4 göras till rådets generalsekretariat. I artikel 14.3 ges medlemsstaterna en möjlighet att lämna en förklaring om att den i egenskap av verkställande stat kommer att vägra att överta det ansvar som avses i artikel 14.1 b) och c) i de fall eller kategorier av fall som specificeras av den medlemsstaten. Som framgår i avsnitt 23.6.3 bedömer vi att inte, i vart fall , bör i något fall åta sig att överta ansvaret för sådana följdbeslut. Detta gäller alltså såväl när domen innebär en påföljd om ett uppskjutet eller villkorligt fängelsestraff som när det i domen inte finns något fastställt fängelsestraff eller annan frihetsberövande påföljd. bör avge en förklaring om detta. Medlemsstaterna ska, enligt artikel 21 i rambeslutet, avge för- om vilka språk som godtas för det intyg som ska bifogas en dom om frivårdspåföljd som översänds för erkännande och verk- ställighet. I avsnitt 23.3.2 föreslås att de språk som godtas ska vara svenska, danska, norska och engelska. bör avge en förklaring om detta. Enligt artikel 10.4 i rambeslutet ges medlemsstaterna möjlighet att lämna en förklaring om att staten inte kommer att tillämpa arti- kel 10.1, dvs. att krav på dubbel straffbarhet kommer att ställas på de gärningar som räknas upp i artikeln. Vi föreslår i avsnitt 23.2.2 att inte i dessa fall bör ställa upp något krav på dubbel straffbarhet. bör därför inte avge en förklaring enligt arti- kel 10.4. Förslag: bör enligt artikel 3.1 i rambeslutet underrätta rådets generalsekretariat om att Kriminalvården är behörig myn- dighet enligt rambeslutet. bör enligt artikel 4.2 i rambeslutet meddela att inte åtar sig att verkställa övervakningsåtgärder utöver de som anges i artikel 4.1. Enligt artikel 3.1 i rambeslutet ska medlemsstaterna underrätta rådets generalsekretariat om vilken eller vilka myndigheter som är be- höriga enligt rambeslutet när medlemsstaten är utfärdande stat eller verkställande stat. Enligt förslagen i avsnitt 21.5.2 och 21.5.3 ska Kriminalvården vara behörig myndighet i såväl när är utfärdande stat som verkställande stat. Rådets generalsekretariat bör således underrättas om att Kriminalvården är behörig myndig- het. Medlemsstaterna ska enligt artikel 4.2 i rambeslutet till rådets generalsekretariat meddela vilka typer av alternativa påföljder och övervakningsåtgärder utöver dem som anges i artikel 4.1 som staten är beredd att övervaka. Vi föreslår i avsnitt 21.4.4 att inte ska åta sig att övervaka andra alternativa påföljder eller övervakningsåtgärder än de som framgår av listan i artikel 4.1. Ett meddelade till rådets generalsekretariat bör därför gå ut på att inte gör något åtagande enligt artikel 14.2. Vissa gemensamma frågor och konsekvenser Enligt 35 § internationella verkställighetslagen (IVL) är laga domstol i mål eller ärende enligt lagen. Bestämmelsen gäller inte vid användning av tvångsmedel i vissa fall och offentligt biträde. Det har i förarbetena uttalats att det är en fördel om samt- liga mål om verkställighet enligt IVL handläggs av samma domstol åtminstone i ett inledningsskede. Efter någon tids tillämpning av lagen skulle det enligt motiven kunna bli aktuellt att ompröva ställ- ningstagandet i forumfrågan.1 I och med att erfarenheterna av lagens tillämpning varit mycket begränsade har någon sådan om- prövning inte ägt rum. Antalet ärenden och mål enligt IVL som handläggs av rör sig om något eller några en- staka mål . Under vissa år förekommer inte något mål eller ärende alls. Enligt lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet (IskL) är laga domstol i mål om full- ständig verkställighet i (19 § IskL). Här finns, till skillnad från IVL, även ett alternativt forum, nämligen den rätt, där den dömde ska svara i tvistemål i allmänhet, eller rätten i den ort, där den dömde mer varaktigt uppehåller sig, om rätten med hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter finner det lämpligt. Enligt våra förslag ska vissa ärenden som handläggs av de behöriga myndigheterna kunna överlämnas eller överklagas till tingsrätt. Mot bakgrund av att många frågor återkommer i de tre föreslagna lagarna bedömer vi att en helhetssyn är att föredra vid bedömningen av forumfrågor i de olika lagarna. Våra överväganden och förslag när det gäller frågan om specialdestinering bör användas eller om sär- skilda forumregler bör gälla i respektive lag görs alltså utifrån en 1972:98 s. 90. sammantagen bedömning av vilka ärenden som kan hamna i tings- rätt som rör internationell straffverkställighet i de tre föreslagna lagarna. 25.2Sammanställning av ärenden som kan hamna i tingsrätt enligt utredningens förslag Den nya lagen om internationell straffverkställighet I enlighet med vårt förslag till en ny lag om internationell straff- verkställighet ska nedan angivna ärenden överlämnas eller över- klagas till tingsrätt. När det gäller överklagande av Kronofogde- myndighetens beslut i ärenden som avser överförande av verk- ställighet till av utländska bötesstraff eller beslut om för- verkande föreslår vi en särskild forumbestämmelse, se avsnitt 14.2.2. Detta gäller dock inte vid tillämpning av brottmålsdomskonven- tionen. När det gäller frågor om tvångsmedel ska enligt vårt förslag gälla vad som föreskrivs i om brottmål, se avsnitt 12.5. Detta motsvarar vad som gäller . Härigenom finns bestäm- melser om behörig domstol samt om överklagandefrågor. Dessa frågor omfattas därför inte av våra överväganden i detta avsnitt. Ärenden där brottmålsdomskonventionen tillämpas och som därför ska överlämnas till åklagare som har att väcka talan i dom- stol, se avsnitt 14.5. Ärenden som överlämnas för påföljdsomvandling, se avsnitt 12.7.3. Överklagande av Kriminalvårdens och slutliga beslut i ärenden om verkställighet av en svensk brottmålsdom utomlands samt i ärenden om verkställighet av en utländsk brott- målsdom i , se avsnitt 14.2.1. Den nya lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen I enlighet med vårt förslag till en ny lag om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom EU ska nedan angivna ärenden överlämnas eller överklagas till tingsrätt. På motsvarande vis som i förslaget till en ny lag om internatio- nell straffverkställighet föreslås när det gäller frågor om tvångsmedel att vad som föreskrivs i om brottmål ska gälla, se avsnitt 18.6. Härigenom finns bestämmelser om behörig domstol samt om överklagandefrågor. Ärenden som överlämnas för påföljdsomvandling, se avsnitt 18.8.2. Överklagande av Kriminalvårdens och slutliga beslut i ärenden om erkännande och verkställighet av en svensk dom i en annan medlemsstat samt i ärenden om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom, se avsnitt 19.2. Den nya lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen När det gäller lagen om erkännande och verkställighet av frivårds- påföljder inom EU är det fråga om att Kriminalvårdens slutliga beslut i ärenden om erkännande och verkställighet av en svensk dom i en annan medlemsstat samt i ärenden om erkännande och verk- ställighet i av en utländsk dom, kan överklagas till tingsrätt, se avsnitt 24.2. Enligt vårt förslag finns det inte under själva hand- läggningen av ärenden om överförande av verkställighet någon fråga som ska överlämnas till tingsrätt för handläggning. Förslag: ska vara behörig domstol när -ett ärende överlämnas till rätten vid tillämpning av brott- målsdomskonventionen enligt den föreslagna lagen om inter- nationell straffverkställighet, -ett ärende överlämnas till rätten för påföljdsomvandling en- ligt den föreslagna lagen om internationell straffverkställighet eller enligt den föreslagna lagen om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, -Kriminalvårdens och slutliga beslut överklagas enligt den föreslagna lagen om internationell straffverkställig- het, -Kriminalvårdens och slutliga beslut över- klagas enligt den föreslagna lagen om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, och -Kriminalvårdens slutliga beslut överklagas enligt den före- slagna lagen om erkännande och verkställighet av frivårds- påföljder inom Europeiska unionen. Inledningsvis kan konstateras att specialdestinering av måltyper till viss domstol som huvudregel bör undvikas. Enligt kan en sådan koncentrering användas om behovet av särskild kom- petens inte kan tillgodoses genom domstolsintern specialisering på grund av att målunderlaget är för litet, ett krav på koncentration följer av internationella åtaganden, eller det behövs till följd av att särskilda ledamöter deltar i handläggningen. När det gäller målunderlag kan koncentrering vara mer ändamålsenligt om detta är så begränsat att inte ens ett par domare på varje domstol kan få någon egentlig erfarenhet av att handlägga den aktuella mål- typen.2 Regeringen har anfört att utredningens principiella över- väganden bör gälla som inriktning i det fortsatta arbetet med att säkerställa att mål och ärenden i domstol avgörs effektivt och med hög kvalitet.3 När det gäller ärenden om överförande av straffverkställighet till som handläggs enligt brottmålsdomskonventionen eller ärenden som vid tillämpning av t.ex. överförandekonventionen överlämnas till tingsrätt för påföljdsomvandling, så förekommer dessa i mycket ringa omfattning. Det finns inte anledning att tro att det blir någon skillnad i detta avseende . Enligt våra förslag ska påföljdsomvandling av en utländsk frihetsberövande påföljd i princip uteslutande tillämpas vid påföljdsformer för psykiskt sjuka lagöverträdare. Mot bakgrund härav och då handlägger dessa ärenden och mål bedömer vi att även fortsättningsvis bör vara laga domstol i dessa fall. Fråga är då om specialdestinering även ska användas när det gäller överklagade ärenden. Det är svårt att uppskatta antalet överklagade ärenden enligt det tre nya lagarna. Det totala antalet ärenden som rör frihetsberövande påföljder är vid 2SOU 2010:44 s. 377 ff. 2011/12:1, utgiftsområde 4, s. 27. överförande av verkställighet från cirka 100–150 . Hur stor andel som överklagas varierar väsentligt, men ligger i genom- snitt runt en tredjedel. Det totala antalet ärenden vid överförande av verkställighet till uppgår till cirka 30–50 . Huvud- delen av dessa ärenden avgörs av regeringen och kan därför inte överklagas. Genom det särskilda samarbetet rörande överför- ande av verkställighet av frihetsberövande påföljder mellan medlems- staterna inom EU kan det antas att antalet ärenden kommer öka något. När det gäller överförande av verkställighet av frivårds- påföljder är det svårt att veta i vilken omfattning den nya lagen kommer tillämpas. Mot bakgrund av att den dömdes medverkan i princip krävs för att ett överförande ska bli aktuellt kan i vart fall antalet överklagade ärenden antas bli lågt. Sammantaget innebär en grov uppskattning att antalet ärenden som överklagas till tingsrätt enligt de tre föreslagna lagarna kan antas uppgå till mellan 50–100 ärenden . De ärenden som handläggs enligt de tre föreslagna lagarna rör internationella förhållanden. Detta innebär att det krävs vissa special- kunskaper t.ex. avseende utländska påföljder eller hur verkställig- hetssystemen ser ut i andra länder. Mot bakgrund härav och då antalet överklagade ärenden till tingsrätt kan antas bli relativt lågt, bedömer vi att en specialdestinering i vart fall bör ske inledningsvis. Det finns emellertid anledning att när lagstiftningen tillämpats och det mer klart framgår hur ärendemängden ser ut, att åter se över frågan. är som framgår ovan laga domstol i mål och ärenden enligt IVL. Vi föreslår att detta ska gälla även fortsätt- ningsvis. Det är därmed till fördel om också är behörig domstol vid överklagande av Kriminalvårdens och Social- styrelsens slutliga beslut. Förslag: Lagen om internationell straffverkställighet, lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen och övriga författ- ningsändringar ska träda i kraft tidigast . ska lagen (1972:260) om internationellt samarbete rör- ande verkställighet av brottmålsdom upphävas. Rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder skulle ha varit genomfört och ram- beslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder . Detta innebär att de två föreslagna lagarna som genomför rambesluten bör träda i kraft . Den föreslagna nya lagen om internationell straffverkställighet ska er- sätta internationella verkställighetslagen (IVL). Förslaget innebär en ny beslutsordning som flyttas från regeringsnivå till myndig- hets- och domstolsnivå. Bestämmelserna om förfarandet i de tre föreslagna lagarna överensstämmer till stora delar och har utformats med beaktande av varandra. De tre lagarna bör därför ha samma datum för ikraftträdande. Den nya lagstiftningen innebär för de behöriga myndigheterna delvis nya arbetsuppgifter. Någon längre omställningsperiod torde dock inte behövas eftersom myndigheterna handlägger ärenden inom området för internationell straffverkställighet. Tid- punkten för ikraftträdandet är därför främst beroende av sedvanlig beredning i och . vi att det är rimligt att den nya lagstiftningen och andra författ- ningsändringar kan träda i kraft . Förslag: Ett ärende om internationell straffverkställighet som har inletts innan den nya lagen om internationell straffverk- ställighet och den nya lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen har trätt i kraft ska handläggas enligt äldre bestämmelser. Detsamma gäller för övriga lagar som föreslås ändrade. De nya bestämmelserna i lagen om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen ska inte tillämpas i förhållande till en medlemsstat inom Europeiska unionen som när ett ärende inleds inte har genom- fört rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder. Motsvarande ska gälla beträffande den nya lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen i förhållande till medlemsstater som inte har genomfört rambeslutet om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder. Förslagen innebär en ny beslutsordning där beslut som tidigare fattades av regeringen i stället ska fattas av de behöriga myndig- heterna och domstol. Det nya förfarandet för överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder i förhållandet till andra medlemsstater inom EU innebär vidare särskilda krav på t.ex. det intyg som ska användas och tidsfrister. Ärenden som har påbörjats vid , , eller Krono- fogdemyndigheten innan den nya lagstiftningen träder i kraft, bör därför handläggas enligt nuvarande bestämmelser i internationella verkställighetslagen.