sou · H0B393d2 · 2013-01-01 00:00:00 — en tilltalad eller någon annan förhörsperson i hovrätten kommer att lämna en helt annan version än vid tingsrätten. Om någon av par- terna i ett sådant fall begär uppspelning jämte tilläggsförhör bör dock detta bifallas, ett vittne felaktigt har hörts utan att först ha avlagt ed – eventuellt kan det i sådant fall räcka med tilläggsfrågor med inriktning på om uppgifterna i det tidigare förhöret kan bekräftas. Om ett mål avgjorts i tingsrätten i partens utevaro bör av naturliga skäl förhör få hållas i hovrätten. Tydliga fall när omförhör inte bör komma i fråga är när det är tillräckligt med ett tilläggsförhör – se ovan, omförhör begärs därför att en förnyad bedömning av en persons utsaga önskas. 3 Hänvisning till handlingar vid en huvudförhandling Bevisningen får läggas fram genom hänvisning till handlingar i målet om rätten finner det lämpligt. Möjligheten att hänvisa gäller i princip alla hand- lingar i målet inklusive ljud- och bildupptagningar vid tingsrätten. Även yrkanden, sakframställningar och – i brottmål – personalia kan således tas upp genom hänvisningar. Av förarbetena framgår dock att möjligheten att ersätta muntliga framställningar – t.ex. yrkanden och sakframställningar – med hänvisningar ska tillämpas restriktivt i brottmål. Vid bedömningen av om hänvisning ska tillåtas bör särskilt nämndemännens förutsättningar att ta till sig materialet utan en genomgång under förhandling beaktas. Parter- nas inställning bör givetvis också tillmätas betydelse. 3.2 Hänvisning till skriftlig bevisning Skriftlig bevisning som är av begränsad omfattning såsom rättsintyg och liknande kan ofta anses lämpad för hänvisning. Också beträffande mer om- fattande skriftlig bevisning bör möjligheterna till hänvisning utnyttjas. I så- dana fall bör emellertid den part som åberopat bevisningen normalt ge vissa 5 (6) förklaringar och läsanvisningar. Detta kan kompletteras med att parten un- der förhandlingen pekar på och mer översiktligt går igenom de avsnitt i den skriftliga bevisningen som är av särskilt intresse. Rätten bör som huvudre- gel ha tagit del av sådant skriftligt material innan förhandlingen hålls. 3.3 Hänvisning till ljud- och bildupptagningar I förarbetena framhålls att möjligheten att hänvisa till ljud- och bildupptag- ningar av förhör bör tillämpas restriktivt i brottmålsprocessen. Det bör också beaktas att hänvisning inskränker offentligheten vid förhandlingen. Hänvisning till ljud- och bildupptagningar kan aktualiseras i sådana fall där det av praktiska skäl är svårt att få till stånd en förhandling med uppspel- ning av samtliga förhör. Hovrätten bör t.ex. för att underlätta utsättningen av långa mål med flera aktörer i undantagsfall kunna använda sig av hänvis- ning för i vart fall delar av den muntliga bevisningen. Problemet med att viss aktör inte kan närvara under hela förhandlingen kan också lösas genom att han eller hon tillåts utebli från den del av förhandlingen då viss ljud- och bildupptagning spelas upp (jfr nedan). Huvudregeln bör vara att all muntlig bevisning ska läggas fram vid förhandlingen. Vid hänvisning till förhör vid mål som avgörs efter huvudförhandling ska förhören spelas upp för samtliga ledamöter. Alla i rätten bör ta del av upp- spelningen gemensamt. Detta bör i regel ske i den ordning som förhöret ska komma enligt processordningen. 4 Parts närvaro vid uppspelning av förhör under huvudför- handling I de fall förnyat förhör inte ska hållas kallas normalt inte den som förhöret avser. I brottmål ska dock den tilltalade som regel kallas personligen även om något förnyat förhör inte ska ske. Hans eller hennes närvaro och hö- rande i personaliadelen har ju i regel betydelse för frågan om påföljd. Vad beträffar åklagaren har fråga uppstått om denne behöver vara närva- rande när ljud- och bildupptagningar spelas upp. Det har förekommit att åklagare i större mål har fått utebli från delar av ljud- och bilduppspelning- ar. Det har också hänt att har lyfts ut utanför huvudförhandlingen och att hänvisning har tillämpats (se avsnitt 3.3 ovan). Utgångspunkten bör vara att parterna ska vara närvarande vid uppspelning av förhör i hovrätten, bl.a. av det skälet att frågan om tilläggsförhör kan komma att aktualiseras efter uppspelningen. Det bör således höra till un- dantagen att part tillåts vara frånvarande vid uppspelning av förhör. Det bör aktualiseras främst då det är en förutsättning för att en förhandling ska kunna genomföras inom rimlig tid och processekonomiska skäl starkt talar för att det bör tillåtas. 6 (6) 5 Kan ett brottmål avgöras i sak i den tilltalades personliga frånvaro eller förfaller överklagandet? Förfalloreglerna är oförändrade. Det bör beaktas att ett avgörande i utevaro inte alltid kan anses vara till fördel för den tilltalade, jämfört med att över- klagandet förfaller (jfr NJA 2002 s. 32). Huvudregeln bör således alltjämt vara att överklagandet förfaller. I det följande diskuteras hur förfalloregler- na bör tillämpas när den tilltalade uteblivit, men företräds av ett närvarande befullmäktigat ombud. har i NJA 2009 s. 836 angett vissa riktlinjer för bedöm- ningen av frågan om den tilltalades personliga närvaro. I sammanhanget bör även beaktas den rätt som en tilltalad har att vara närvarande endast genom sin försvarare (jfr dom i målet Pietilä- inen v. ). Undantag från huvudregeln att överklagandet ska förfalla kan, från dessa utgångspunkter, komma i fråga främst om den tilltalade klart avstått från rätten till personlig närvaro, det inte är fråga om en ung tilltalad, hovrätts- domen inte kan innebära en betydande straffskärpning och det inte heller är fråga om att bestämma sådana påföljder som förutsätter en bedömning av den tilltalades personliga lämplighet härför. Är det fråga om ett längre fäng- elsestraff än bör målet endast i undantagsfall kunna avgöras utan den tilltalades personliga närvaro. Härutöver kan ett avgörande utan personlig närvaro av den tilltalade aktua- liseras t.ex. om åklagaren överklagat och den tilltalades frånvaro beror på att han eller hon har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. SvJT 2011 s 18 En modernare rättegång – hur har det gått? Av f.d. hovrättslagmannen och hovrättspresidenten I artikeln summerar författarna sina intryck av reformen En Modernare Rättegång (EMR). Förutom egna erfarenheter grundas artikeln på ett antal utvärderingar och uppföljningar som gjorts inom domstolar. Särskilt förutsättningarna för nya förhör i hovrätten behandlas utförligt. Författarnas bedömning är att reformen, även om ett och annat kan diskuteras, i allt väsentligt utfallit positivt. Reformen En modernare rättegång (EMR) trädde i kraft . Reformen innebar en rad förändringar av förfarandet i allmän domstol. Modern teknik skulle utnyttjas bättre. Flexiblare regler infördes och större ansvar lades på parterna för att mål drivs framåt. Utvidgade krav på prövningstillstånd infördes och reglerna om bevisupptagning i hovrätt förändrades. En grundtanke var att tyngdpunkten i processen ska ligga i första instans. Reformen har från och till beskrivits som den största processrättsliga reform som genomförts i vårt land sedan trädde i kraft. Vi låter det vara osagt om detta är en riktig beskrivning, men utan tvivel har reformen inneburit stora förändringar i de allmänna domstolarnas arbete, främst vad gäller hovrättsprocessen.När det nu har gått reformen trädde i kraft, kan det vara dags för en summering av vunna erfarenheter. efter det att regeringen lagt fram propositionen En modernare rättegång – refor- mering av processen i allmän domstol (prop. 2004/05:131) kretsade intresset främst kring de stora tek- niska förändringar som det ändrade regelverket krävde. Framför allt undrade man hur det skulle gå att förse samtliga tingsrättssalar med den inspelningsteknik som krävdes för att alla förhör som hålls i tingsrätt ska kunna spelas in med både ljud och bild. Inte minst på grund av den långa tid som gick mellan riksdagsbeslut och ikraftträdande kom de processrättsliga nyheterna helt i skymundan. Det som var det egentliga syftet med reformen, en tydlig tyngdpunktsförskjutning mellan hovrätt och tingsrätt, ägnades ett närmast yrvaket intresse först . Den processrättsliga förändring som då kom att bli mest omdiskuterad gällde de begränsningar som reformen innebar vad gäller rätten att hålla nya förhör i hovrätt med personer som hörts redan i SvJT 2011 s 19 tingsrätten.Framför allt väckte dessa begränsningar många frågor när det gäller förhöret med den tilltalade i brottmål. Det var också det inslag i propositionen som avvek på det mest uppmärksammade sättet från förslagen i departementspromemorian Hovrättsprocessen (Ds 2001:36), i vilken de delar av reformen som gäller hovrättsprocessen lagts fram. Denna avvikelse i propositionen medförde bl.a. att denna del av reformen aldrig kommit att remissbehandlas. Därutöver har särskilt de utvidgade reglerna om prövningstillstånd kommit att diskuteras. Det har från många håll ifrågasatts om hovrätterna följt lagstiftarens intentioner att inte alltför höga krav ska ställas vid prövningen av om prövningstillstånd ska medges. Reformen har kontinuerligt följts upp och utvärderats inom domstolsväsendet. Arbetet har tagit sig olika formar. Samtliga hovrätter har gjort undersökningar och haft dialoger med advokater och åklagare och andra som uppträder vid domstolen. Hovrättspresidenterna har haft flera möten för att följa upp och diskutera särskilt de rättsliga aspekterna av reformen. Det arbetet har mynnat ut i ett antal rekommendationer, bl.a. avseende förutsättningarna för att hålla nya förhör i hovrätten. har också initierat en utvärdering av reformen. Utvärderingen avsåg ursprungligen hu- vudsakligen endast frågan hur reformen påverkat resursfördelningen mellan domstolarna. Materialet kan vara skyddat av upphovsrätt. SvJT 2011 s 18 har trotsdettakommit att omfattaen allmän utvärdering av reformens olika delar. Resultatetpresenterades i en rapport till generaldirektören . Underlaget för utvärderingen har i huvudsak bestått av dels domstolarnas egna uppgifter, dels tillgänglig domstolsstatistik. Under arbetet har dessutom samtliga hovrätter och ett antal tingsrätter besökts och representanter för olika personalkategorier inter- vjuats. Dessutom har en omfattande enkätundersökning genomförts med god svarsfrekvens. Därutöver har inom bedrivits ett par projekt av intresse i sammanhanget. Förutom en uppdatering av hovrättens EMR-promemoria har dels gjorts en undersökning av hur reglerna om prövningstillstånd har tillämpats , dels också en undersökning gjorts av hur ändringsfrekvensen i brottmål utvecklats efter EMR. Samtliga de beskrivna undersökningarna går att få från respektive berörd domstol och finns också på respektive hemsida. Reformen har alltså inneburit en kraftigt ökad användning av teknisk utrustning vid domstolarna. utvärdering har visat att den nya tekniken generellt sett har fungerat väl och att den ökade SvJT 2011 s 20 teknikanvändningen inte har vållat domstolarna några större problem. Naturligtvis har den påverkat arbetsuppgifterna för de anställda vid domstolarna och inneburit vissa tillkommande moment bl.a. för protokollföraren under en förhandling. I allmänhet uppfattas emellertid tekniken som användarvänlig och i stort sett pålitlig. Efter reformen spelas i princip samtliga förhör in på video vid tingsrätten. En allmän erfarenhet är att inspelningarna sker helt utan dramatik. Några invändningar från förhörspersoner mot att bli inspelade med bild förekommer knappast. Huvudregeln är att förhören därefter spelas upp i hovrätten vid en eventuell prövning av målet där. De ändrade reglerna för bevisupptagning i hovrätten, att ett nytt förhör får hållas i hovrätten endast om nya frågor behöver ställas till den hörde, förutsätter naturligtvis att in- spelningen vid tingsrätten har fungerat och att videoupptagningen håller en tillräckligt hög kvalitet när det gäller både ljud och bild. Av hovrätternas uppgifter framgår att de flesta videoupptagningarna håller en från hovrättsperspektiv godtagbar kvalitet, dvs. inspelningarna anses tillräckligt bra för att kunna ligga till grund för en prövning av målet i hovrätten. Det är sällan som bristande bildkvalitet ger upphov till förnyad bevisupptagning i hovrätten. I några fler fall förekommer det att ljudet är så dåligt att en förhörsperson behöver kallas även till hovrätten, men inte heller det har visat sig vara en särskilt vanlig situation. Det finns också an- ledning att anta att kvaliteten på inspelningarna kommer att förbättras ytterligare i takt med att tekniken utvecklas samt kunskapen och erfarenheten hos personalen vid domstolarna ökar när det gäller använd- ningenavdentekniskautrustningen.Dettekniskastödsombyggtsförinspelning,lagringoch uppspelning av förhör förefaller i vart fall rimligt robust och lättanvänt. Inför reformens genomförande trodde man att många skulle vända sig till domstolarna för att få ta del av videoinspelningar från förhör i tingsrätten. Man befarade också att inspelningar skulle komma på drift och kanske läggas ut på Internet. Bildupptagningarna kom visserligen att omfattas av sekretess. Men såväl den hörde själv som parterna har rätt att ta del av inspelningarna. Det har emellertid visat sig att det inte har funnits något större intresse av att få ta del av videoinspelningar. Antalet framställningar har varit mycket litet och såvitt känt har det bara i något enstaka fall inträffat att en inspelning lagts ut på Internet och då på den inspelades eget initiativ. En förutsättning för att en förhörsperson ska få höras om i hovrätten är enligt 35 kap. 13 § RB att ytter- ligare frågor behöver ställas. Detta gäller alla som hörts vid tingsrätten, inklusive tilltalad och målsägande. Materialet kan vara skyddat av upphovsrätt. SvJT 2011 s 18 SvJT 2011 s 21 Utgångspunkten är således att det inte ska ske någon ny bevisupptagning av den muntliga bevisningen i hovrätten. I propositionen sägs att hovrätten ska vara restriktiv med att bevilja nya förhör. Under för- beredelsearbetet kom också denna inställning till tydligt uttryck. Det bedömdes nog allmänt att en re- striktiv tillämpning var nödvändig för att reformen skulle få genomslag. Det är också i denna del som reformen har kritiserats mest. Medan åklagarna av naturliga skäl varit positiva, har advokatkåren varit påfallande kritisk.Såväl vid de dialoger som hovrätterna haft som i andra sammanhang har kritik framförts (se t.ex. advokat i JT 2009-10 s. 999). har också i skrivelse till rege- ringen begärt en utvärdering av reformen i detta avseende. Särskilt kritiska har advokaterna varit till att inte den tilltalade har en ovillkorlig rätt att höras om. Med lite perspektiv på reformen kan nog ifrågasättas om den restriktiva syn som hovrätterna gav uttryck för bl.a. i sina interna promemorior verkligen var helt i överensstämmelsemed lagstiftningens utformning. Denna fråga har diskuterats intensivt, bl.a. i presidentkretsen. Analysen i de rekommendationer som presidenterna enades om ger också uttryck för en mer nyanserad syn på tillåtligheten av nya förhör. Utgångspunkten för prövningen är att bestämmelsen i 35 kap. 13 § RB reglerar formerna för presentation av bevisningen och inte bevisningens innehåll. Rätten att föra in nya uppgifter i målet påverkades i princip inte av reformen. Reformen innebär alltså ingen inskränkning för exempelvis den tilltalade att i brottmål föra in nya omständigheter och nya bevis. Om en part i ett brottmål vill ställa nya frågor bör således som tidigare nya uppgifter och nya bevis bedömas främst utifrån regleringen i 35 kap. 7 § RB. Omständighet eller bevis kan bara avvisas om omständigheten är utan betydelse i målet eller bevisningen inte behövs eller uppenbart skulle bli utan verkan. Därutöver kan givetvis frågor som inte hör till saken eller är otillbörliga, liksom tidigare, avvisas enligt 36 kap. 17 § RB. Bestämmelsen i 35 kap. 13 § RB måste dock tolkas så att bevisupptagningen i tingsrätten ska användas i så stor utsträckning som möjligt. I linje med detta synsätt bör nya frågor i hovrätten i första hand ske genom tilläggsfrågor efter det att videoförhöret spelats upp. Det innebär att omförhör i princip inte bör ske annat än om det av tekniska skäl inte är möjligt att spela upp förhöret från tingsrätten eller det av något skäl framstår som olämpligt eller onödigt. Från dessa utgångspunkter bör tilläggsfrågor tillåtas exempelvis -om nya uppgifter av betydelse kommer fram genom ny bevisning och en tidigare hörd person bör höras med anledning härav -om det på annat sätt kommit fram nya uppgifter som en förhörsperson bör höras om -om en förhörsperson har nya eller ändrade uppgifter att lämna, eller SvJT 2011 s 22 -om det görs gällande att bevisupptagningen från tingsrätten på grund av tekniska eller andra skäl inte ger en rättvisande bild av vad som förekommit i förhöret. Man kan således säga att om en part i ett brottmål har något nytt att komma med som är av betydelse i målet så ska frågor i anknytning till detta tillåtas. Det gäller även om de nya uppgifterna rimligen borde ha kommit fram redan i tingsrätten. Mot denna bakgrund är det svårt att se att reformen i detta avseende skulle utgöra något hot mot rättssäkerheten, såsom ibland hävdas. Eftersom ändå huvudprincipen är att ny bevisupptagning inte ska ske måste dock krävas att part som vill ha ett nytt förhör talar om varför. Domstolen bör således vara noga med att kräva bevis- och för- hörstema. Oklarheter i det avseendet får gå ut över den part som begär nya förhör. Vilka frågor som ska ställas behöver, liksom tidigare, inte anges. De ändrade reglerna för bevisupptagning i hovrätten utgör en ingripande förändring av verksamheten i hovrätterna och har väsentligt påverkat arbetet både för de domstolsanställda och för hovrättens aktörer. Vissa hovrättsdomare uppfattar nu arbetet i hovrätten som tråkigare och förhandlingarna som mindre levande. har andra domare framhållit positiva konsekvenser som de anser att reformen Materialet kan vara skyddat av upphovsrätt. SvJT 2011 s 18 har fört med sig när gäller möjligheterna till bevisvärdering. Det uppfattas också som positivt att tingsrätt och hovrätt grundar sin prövning på samma material. Man uppfattar alltså att lagstiftarens ambition att förlägga tyngdpunkten i rättskipningen till första instans och att förtydliga hovrätternas överprövande roll har förverkligats. Eftersom de nya reglerna om bevisupptagning var så omdiskuterade hade det funnits anledning att förvänta sig att regelsystemet skulle testas i stor utsträckning. Antalet framställningar om förnyad bevis- upptagning i hovrätten har dock, något förvånande, varit mycket begränsat. Vid samtliga hovrätter är framställningar om förnyad bevisupptagning i form av omförhör mycket ovanliga. Det är något vanligare med framställningar om tilläggsförhör och då främst vad avser förhör med tilltalad och målsägande. En undersökning som genomförde visade att frågan om förnyat förhör i genomsnitt hade uppkommit i hovrätten i endast fem mål per avdelning under den undersökta månaden. Förklaringarna till det ringa antalet framställningar om om- och tilläggsförhör kan man bara spekulera i. En kan vara att signalerna om en restriktiv tillämpning tagits på alltför stort allvar. En mer sannolik förklaring, som också vinner stöd i utredningen, är att behovet av att ställa nya frågor i hovrätten egentligen inte är så stort som många trodde. Det förekommer nämligen inte så sällan att parten frånfaller sin bifallna begäran om tilläggsförhör efter uppspelningen SvJT 2011 s 23 av förhöret från tingsrätten. Det visar sig ofta då att alla befogade frågor faktiskt redan var ställda. När ett tilläggsförhör väl kommer till stånd kan det också ofta hållas kort. Det har vidare visat sig vara sällsynt att en förhandling behöver ställas in på grund av en plötslig begäran om tilläggsförhör. De flesta hovrätter har alltså förklarat att framställningar om tilläggsfrågor, även när de beviljas, sällan vållar några praktiska problem. Hovrätterna har som exempel på situationer när ett omförhör i praktiken förekommit angett att en förhörsperson i princip inte har uttalat sig i tingsrätten men bestämmer sig för att tala i hovrätten eller att inspelningen vid tingsrätten inte är användbar på grund av bristande kvalitet. Som redan nämnts är båda situationerna ganska ovanliga. Tilläggsförhör har enligt hovrätterna bl.a. aktualiserats då en förhörs- person vill ändra den utsaga som lämnades vid tingsrätten, t.ex. med påstående om att han eller hon ti- digare inte talade sanning. Det ringa antalet förnyade förhör i hovrätten har självklart medfört att antalet aktörer i målen i hovrätten har minskat betydligt. Antalet vittnen som har kallats att höras i ett brottmål i hovrätten har minskat från drygt 5 000 – alltså före reformen – till drygt 600 . Det är rimligt att anta att förhållandet även har haft betydelse för utvecklingen när det gäller antalet inställda förhandlingar i hovrätten. Med färre personer som ska inställa sig till en förhandling minskar risken för att någon får förhinder som innebär att förhandlingen måste ställas in. Enligt dom- stolsstatistiken har antalet inställda brottmålsförhandlingar, vid en jämförelse mellan 2008, 2009 och 2010, sjunkit med . En annan farhåga var att reformen skulle påverka förhandlingarnas längd negativt. Flera domare har under utredningen också framfört att de har en känsla av att förhandlingarna i hovrätten har blivit längre efter reformen. Det är en genomgående uppfattning att parter mer sällan nöjer sig med att åberopa en uppläsning av en berättelse som redovisas i tingsrättens dom. I stället åberopas ofta uppspelning av samtliga videoförhör i målen, vilket naturligtvishar betydelse för hur förhandlingen tar i hovrätten. När ett nytt förhör tidigare som regel hölls i hovrätten kunde detta hållas kortare och mer koncentrerat och bättre anpassas till vad som var föremål för hovrättens prövning. Det finns alltså flera rimliga för- klaringar till en utveckling som den beskrivna. Statistiken visar trots detta att den genomsnittliga förhand- lingstiden inte har ökat nämnvärt i brottmålen. Ett problem som hovrätterna framhållit är att parternas inlagor sällan är fullständiga när det gäller vilken bevisning som åberopas i hovrätten och på vilket sätt bevisningen ska läggas fram. I förarbetena beto- nades att hovrätten ska ställa stora krav på part som begär om- eller tilläggsförhör i hovrätten avseende både skälen för den förnyade bevisupptagningen och vad som ska styrkas med det nya förhöret. Materialet kan vara skyddat av upphovsrätt. SvJT 2011 s 18 SvJT 2011 s 24 måste alltså ofta inhämta kompletterande uppgifter för att utreda om en part verkligen avser att begära förnyad bevisupptagning i hovrätten och, om så är fallet, orsaken till att en sådan begäran framställs. Först därefter kan frågan prövas och avgöras. Det innebär naturligtvis merarbete för framförallt sekre- terarna i hovrätten och kan fördröja målens handläggning. Vissa hovrätter har lagt ut anvisningar om vad en bevisuppgift till hovrätten bör innehålla på sina externa hemsidor. Det skulle förenkla och på- skynda handläggningen i hovrätten om parterna bättre följde dessa anvisningar. Under utredningen har flera hovrätter påtalat vissa andra konsekvenser av att det sällan sker förnyad bevisupptagning i hovrätten. En sådan är att det numera är enklare att planera en förhandling och att hålla utsatt förhandlingstid. En annan konsekvens som påtalats, och som med stor sannolikhet har an- knytning till hur bevisupptagningen sker i hovrätten, är att det förekommer färre återkallelser i hovrät- terna . Reformen har också inneburit att de s.k. tilltrosfrågorna har minskat betydligt. Det sparar tid vid bered- ningen av målen och kan i viss mån även antas bidra till att färre huvudförhandlingar behöver ställas in. Å andra sidan förefaller antalet telefonförhör, även med tilltrosbevisning, ha ökat i tingsrätterna.