sou · H1B362 · 2013-09-12 00:00:00 — Vi föreslår att juridiska personer med en redovisad nettoomsättning som inte överstiger ska ha rätt till ersättning. För- slaget är utformat för att knyta an till de särskilda regler som gäller för små och medelstora företag som omfattas av den slopade revi- sionsplikten i 9 kap. 1 § aktiebolagslagen (2005:551). Avsikten är att förslaget ska omfatta de sökande som är i behov av hjälp för att ta till vara sin rätt i en process mot det allmänna. Genom att sätta den ekonomiska gränsen till en redovisad nettoomsättning om hoppas vi fånga upp de företag som har ett verkligt behov av hjälp för att ta till vara sin rätt, dvs. de företag som har tvistiga frågor av viss svårighetsgrad. Sätts den ekonomiska gränsen för lågt finns det en risk att endast företag med enklare tvistiga frågor omfattas av bestämmelserna. Bestämmelserna avser att förenkla för små och medelstora före- tag att själva kunna förutse om det finns möjlighet att få ersättning för kostnader för ombud m.m. i en process. Reglerna ger företag som inte haft möjlighet eller inte har vågat föra en process möjlighet att föra processer och få ersättning för kostnader ned- lagda i processen. Sammanfattningsvis kan sägas att små och medel- stora företag förväntas få en ökad möjlighet att få ersättning. Förslagets utformning innebär att de sökandes ekonomiska förut- sättningar bedöms schablonmässigt. En schablonmässig bedömning innebär tröskeleffekter där små ekonomiska skillnader kan få stora konsekvenser för den sökande vilket också medför att i princip lika situationer inte bedöms och behandlas lika. Enligt våra direktiv får myndigheternas ärende- och målhantering ökas bara om det bedöms nödvändigt. Förslaget har därför utfor- mats så att det ska vara möjligt för den sökande själv att lättare kunna förutse om ersättning för kostnader kommer att medges i slutet av processen eller inte. Även den tillämpande myndigheten bör därför utan större svårighet kunna bedöma om ersättning ska kunna beviljas. Om det är så att fler ansöker om ersättning än leder det till en ökad arbetsbörda för de berörda myndigheterna. Det är svårt att uttala något om det kan antas bli flera som ansöker om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning. är bifall till ansökan huvudsakligen beroende av utgången i målet eller om frågan i målet är av betydelse för rättstillämpningen. I vårt förslag införs ytterligare en förutsättning för bifall till ansökan, nämligen att det finns ett ekonomiskt behov hos den sökande. De ökade möjligheterna att få ersättning kan visserligen med- föra en viss ökad arbetsbörda för de berörda myndigheterna men inte större än att kostnaderna ryms inom givna ramar. Vi föreslår förändringar i främst skatteförfarandelagen och tullagen som ska tydliggöra tredjemansrevisionen och tredjemansförelägg- andena i lagstiftningen och i några avseenden reglera hur dessa kontrollmetoder får användas. Förslaget innebär att begreppen tredjemansföreläggande och tredjemansrevision tas in och definieras i lag samt att det där ska framgå att generella tredjemansrevisioner och generella tredjemans- förelägganden är tillåtna. Vidare ska generella tredjemansförelägg- anden och generella tredjemansrevisioner bara få användas om det finns anledning att anta att uppgifter från den som föreläggs eller revideras är av betydelse för kontrollen. Förslaget innebär också att den reviderande myndigheten inte får söka efter handlingar som inte omfattas av revisionsbeslutet eller uppgift i en sådan handling. Förändringarna syftar vidare till att stärka möjligheterna för den som tredjemanskontrollen avser att ta till vara sin rätt vid tredje- mansförelägganden och tredjemansrevisioner. I denna del innebär förslaget att uppgifter och handlingar som kan undantas från kontroll också ska kunna undantas från att läggas till grund för beskattning och tulltaxering. Undantag ska ske på begäran av den som tredjemanskontrollen avser och beslutas av och . och ska inte få återge eller åbe- ropa innehållet i uppgift eller handling som undantagits. Förslaget redovisas i kap. 12. De nya arbetsuppgifter som läggs på , och förvaltningsdomstolarna till följd av de föreslagna förändringarna av reglerna om tredjemanskontroll kan inte förväntas utgöra någon betydelsefull belastning på verksamheten inom dessa myndigheter. Kostnaderna för utförandet av de nya uppgifterna torde därför rymmas inom de ekonomiska ramar som myndigheterna för när- varande har till sitt förfogande. Förändringarna som föreslås beträffande tredjemansförelägganden och tredjemansrevision innebär att , och de allmänna förvaltningsdomstolarna får vissa nya arbetsuppgifter. Reglerna om under vilka förutsättningar generella tredjemans- kontroller får beslutas kan medföra att och arbete med att analysera och ange grunderna för kontrollbesluten ökar något. Förändringarna i dessa avseenden får dock antas bli små och torde inte öka myndigheternas arbetsbörda i någon större utsträckning. En något större förändring kan förväntas genom de nya upp- gifter som och ges i och med de föreslagna reglerna om undantagande av uppgifter och handlingar från att läggas till grund för beskattning och tulltaxering. avgörs det tidigt i kontrollarbetet om uppgifter och handlingar ska undantas från kontroll. Undantag kan begäras av den som föreläggs eller revideras. Denna ordning kommer att gälla även i fortsätt- ningen. De nya undantagandereglerna för med sig att och därutöver ska underrätta den som en tredjemans- kontroll har avsett om att uppgift eller handling avseende honom eller henne kan komma att läggas till grund för beslut om beskatt- ning eller tulltaxering. När och bestämmer sig för att uppgifter eller handlingar som inhämtats genom tredje- manskontroll ska läggas till grund för ett beskattningsbeslut eller ett tulltaxeringsbeslut avseende den som kontrollen har avsett, måste myndigheterna alltså underrätta den som kontrollen har av- sett om detta. Leder underrättelsen till en begäran om undantag, ska och meddela beslut i frågan om undan- tag samt eventuellt ompröva beslutet om detta blir aktuellt. Hanteringen av underrättelser till den som kontrollen avser och av inkomna begäranden om undantag är arbetsuppgifter som och inte har . Möjligheten att begära att uppgifter och handlingar undantas från att läggas till grund för beskattning och tulltaxering kan dock inte förväntas leda till någon masshantering hos och . En jämförelse kan göras med antalet mål om undantagande av uppgifter och hand- lingar från kontroll enligt 47 kap. SFL. Av uppgifter från Domstols- verket framgår att det 2012 kom in 23 mål till förvaltningsdom- stolarna gällande måltypskod 0809, vilken avser både bevissäkring enligt 45 kap. SFL och undantag av uppgifter och handlingar från kontroll enligt 47 kap. SFL. avgjorde domstolarna 22 mål med samma måltypskod. Om den nu föreslagna möjligheten till undantag används i ungefär samma utsträckning som möjligheten till undantag enligt 47 kap. SFL, kan det antas bli fråga om ett mycket begränsat antal nya ärenden hos och Tull- verket. Det torde bli mycket sällsynt att och bestämmer sig för att använda uppgifter och handlingar som är av sådan karaktär att de kan bli föremål för undantag. Dock kan den föreslagna regeln om att och ska underrätta den som kontrollen har avsett och upplysa om möjligheten att undanta uppgift eller handling, innebära att den som kontrollen har avsett i vissa fall kan komma att begära undantag även i situationer där det är klart att grund för undantag saknas, i synnerhet som det i dessa fall kommer att stå klart för den enskilde att de aktuella uppgifterna rent faktiskt kommer att ligga till grund för en höjd beskattning. Mot den bakgrunden får det antas att antalet ärenden om undantag hos och kommer att bli något högre än det nuvarande antalet mål i domstolarna om undantag från kontroll. Även med beaktande av detta kan antalet nya ärenden hos och antas bli tämligen begränsat. arbetsuppgifterna kan, när de väl aktualiseras, inte heller förväntas innebära någon större belastning i myndigheternas verksamhet. Merparten av ärendena kan förväntas vara av mycket enkel be- skaffenhet. De nya reglerna om undantag medför vidare att förvaltnings- domstolarna, genom överklaganden av och beslut, får en ny typ av mål inom sitt arbetsområde. Förändringarna torde dock inte innebära att domstolarna tillförs något större antal nya mål. De nya målen får vidare i normala fall antas vara av relativt enkel beskaffenhet. Regelförändringarna kan därför inte förväntas innebära någon betydelsefull ökning av domstolarnas arbetsbörda. En konsekvens av de föreslagna reglerna om undantag kan bli att hanteringen av beskattnings- och tulltaxeringsärenden fördröjs i vissa situationer när en begäran om undantag görs. och beslut om undantag ska omprövas och överklagas enligt de allmänna reglerna om omprövning och överklagande. för omprövning ska gälla för beslutet om undantag och beskattningsbeslutet. Utgångspunkten är att besluten om undantag gäller . Avslås en begäran om undantag kan alltså beslut om beskattning och tulltaxering normalt meddelas utan större för- dröjning. Görs en begäran om undantag först i en domstolsprocess rörande beskattnings- eller tulltaxeringsbeslutet ska frågan om undantag översändas till för prövning. Detta kan inne- bära att domstolens handläggning av beskattnings- eller tulltaxerings- målet fördröjs. Överklagas beskattningen/tulltaxeringen och frågan om undantag i ett sammanhang och finner förvaltningsdomstolen att grund för undantag föreligger, ska beskattnings- eller tulltaxe- ringsbeslutet undanröjas och handlingarna skickas till och för ny prövning, om sådan är möjlig. Också i dessa fall kan alltså möjligheten till undantag medföra att hanteringen av beskattningen eller tulltaxeringen tar än vad som hade varit fallet om möjligheten till undantag inte hade funnits. Vad avser nivåerna på skattetillägg lämnar vi, som framgår av kap. 13, inte något förslag varför det inte heller uppstår några kon- sekvenser. Vi ska även beskriva vilka andra konsekvenser förslaget kan inne- bära enligt 15 § och 15 a § kommittéförordningen (1998:1474) samt 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutred- ning vid regelgivning. Vi bedömer att förslagen inte innebär några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättning och offentlig ser- vice i olika delar av landet. Förslaget innebär inte heller några kon- sekvenser för jämställdheten mellan män och kvinnor eller för möj- ligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 16.1Förslaget till lag (2014:000) om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol Paragrafen inleder lagen och anger dess innehåll. Av bestämmelsen framgår att förfarandet vid uttag av skatte- tillägg och tulltillägg som lagen reglerar sker i allmän domstol. Genom lagen införs en ny särskild förfarandeform. Talan om skattetillägg och tulltillägg förs enligt lagen av allmän åklagare. Av paragrafen framgår att talan om tulltillägg också får föras av en sådan särskilt förordnad befattningshavare som avses i 32 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling, smugglingslagen, i samband med att talan om brott förs enligt den paragrafen. En sådan befattningshavare får alltså väcka åtal om exempelvis tull- brott och ska då, om det finns förutsättningar för det, yrka att tulltillägg tas ut. Befattningshavaren får också utfärda strafföreläggande avseende brottet och ska då, enligt reglerna i 48 kap. 2 och 5 b §§ , utöver påföljden för brottet, förelägga den misstänkte underlaget för tulltillägget. Paragrafen reglerar i vilka situationer åklagaren får föra talan om skattetillägg i allmän domstol. Vilka som är allmänna åklagare framgår av 7 kap. 1 § rättegångs- balken. Ett grundläggande syfte med lagen är att samma person inte ska riskera att lagföras mer än en gång för en viss felaktighet eller passivitet. Tanken är att de samlade sanktionerna i form av skatte- tillägg och straffrättsliga påföljder ska grunda sig på en samman- hållen prövning av den felaktighet eller passivitet som sanktionerna gäller. I bestämmelsen, och i lagen i övrigt, används uttrycket fel- aktighet eller passivitet för att beskriva omständigheter som kan utgöra grund för skattetillägg och som också kan utgöra objektiva rekvisit i vissa särskilt angivna brott. Uttrycket felaktighet eller passivitet beskriver också vad som utgör processföremålet eller saken vad gäller skattetillägget när det handläggs i brottmåls- processen. Felaktighet eller passivitet i det sammanhanget tolkas på det sätt som gäller vid sakens avgränsning i skatteförfarandet. Processföremålet i brottmålet, vad gäller frågan om ansvar för brott, kommer även fortsatt att avgränsas av det straffrättsliga gärnings- begreppet. En dom om skattebrott och skattetillägg som grundar sig på en viss felaktighet eller passivitet hindrar alltså normalt att nytt åtal väcks avseende den deklaration som felaktigheten eller passiviteten är hänförlig till. Domen i skattetilläggsdelen hindrar från att fatta beslut om skattetillägg endast avseende den felaktighet eller passivitet som domstolens skattetillägg grundar sig på. För att systemet med två sanktioner i en domstol ska fungera krävs bestämmelser om hur skattetilläggsärenden gällande felaktig- het eller passivitet som omfattas av lagen ska hanteras innan åtal väcks. Bestämmelser om denna hantering finns inte i förevarande lag utan regleras genom ändringar i främst , skatte- förfarandelagen (2011:1244), SFL, tullagen (2000:1281), smugg- lingslagen och skattebrottslagen (1971:69). Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.1.3–9.4. Paragrafen reglerar i vilka situationer åklagaren får föra talan om tulltillägg i allmän domstol. Vilka som är allmänna åklagare framgår av 7 kap. 1 § rättegångs- balken. Av 2 § förevarande lag framgår att talan om tulltillägg även får föras av en sådan särskilt förordnad befattningshavare som avses i 32 § smugglingslagen i samband med att talan om brott förs enligt den paragrafen. För närmare förklaring av vad som avses med uttrycket felaktig- het eller passivitet, se kommentaren till 3 §. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.1.3–9.4. Paragrafen anger att det är tingsrätten som beslutar om skatte- tillägg eller tulltillägg på talan av åklagare. Åklagaren för talan om skattetillägg eller tulltillägg enligt lagen. Talan om skattetillägg eller tulltillägg får väckas så snart det före- ligger en felaktighet eller passivitet som enligt 3 eller 4 § omfattas av lagen. Väcker åklagaren åtal för exempelvis skattebrott enligt en gärningsbeskrivning som grundar sig på en felaktighet eller passivi- tet som även kan medföra skattetillägg, får åklagaren, i samband med att han eller hon väcker åtal för brottet, också yrka att skatte- tillägg ska tas ut. Åklagaren anger i stämningsansökan både ett yrkande om ansvar för brott och ett yrkande om att skattetillägg eller tulltillägg ska tas ut (se kommentaren till 45 kap. 4 § rätte- gångsbalken). Ansvarsyrkandet och den därtill hörande gärnings- beskrivningen ska vara skilda från yrkandet om skattetillägg eller tulltillägg och de grunder som anges för detta yrkande. Frågan om skattetillägg eller tulltillägg ska kunna stå på egna ben i förhållande till brottmålet. Frågan om ansvar för brott och frågan om skattetillägg eller tulltillägg ska avgöras i ett sammanhang. Av 8 § framgår att de materiella reglerna om skattetillägg och tulltillägg i skatteförfarandelagen och tullagen ska tillämpas även när frågorna bedöms i allmän domstol. Den straffrättsliga och den administrativa sanktionen kommer därför att bedömas utifrån skilda utgångspunkter bl.a. när det gäller beviskrav och krav på oakt- samhet eller uppsåt. Dessa skillnader kan leda till att även i de fall då det inte finns grund för att döma till ansvar för brott ska dom- stolen ändå pröva om skattetillägg eller tulltillägg ska tas ut. Läggs åtalet ned i brottmålsdelen kan frågan om skattetillägg eller tull- tillägg ändå fullföljas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.15.1 och 9.16.2. Av paragrafen framgår att förfarandet vid en talan enligt lagen ska följa förfarandereglerna om brottmål. Detta gäller även om brott- målsprocessen, till följd av att frågan om ansvar för brott är aktuell, bara blir en process om skattetillägg eller tull- tillägg. Allmän domstol får då pröva frågan om skattetillägg eller tulltillägg med tillämpning av straffprocessuella regler. Av 8 § fram- går att frågan om skattetillägg eller tulltillägg ska bedömas enligt de materiella reglerna i skatteförfarandelagen och tullagen. mans anger 6 och 8 §§ hur frågan om skattetillägg och tulltillägg ska hanteras inom ramen för ett brottmål i allmän domstol. Ett skatte- och tulltilläggsärende ska således handläggas rent praktiskt enligt de regler som gäller för brottmål i allmänhet, t.ex. när det gäller laga domstol, kallelse, delgivning, rättegångshinder, bevisföring, vittne, sakkunnig, omröstningsregler och rättens sammansättning, dom och beslut, frister och laga förfall, väckande av allmänt åtal och huvudförhandling. Även vad gäller resning och återställande av försutten tid och taleändring ska reglerna för brottmålsprocessen gälla. Se kommentaren till 7 § beträffande tale- ändring. Av 8 § framgår att frågan om skattetillägg eller tulltillägg ska bedömas enligt de materiella reglerna i skatteförfarandelagen och tullagen. Åklagaren ska därför yrka att skattetillägg eller tulltillägg ska tas ut på ett visst underlag och med en viss procentsats. Åklag- aren ska vidare, i grunderna för sitt yrkande, beakta bl.a. om det finns skäl som talar för befrielse från skattetillägget eller tull- tillägget. Underlaget för åklagarens yrkande om skattetillägg eller tull- tillägg kan som regel antas behöva motsvara det som ligger till grund för yrkandet om ansvar för brott. Normalt bör det för åklagarens yrkande om skattetillägg eller tulltillägg finnas ett beslut om beskattning eller tulltaxering avseende den aktuella felaktigheten eller passiviteten. Att det inte finns något beslut om beskattning eller tulltaxering utgör i många fall inte något hinder mot att åtal väcks. Om underlaget är tillräckligt för att väcka åtal bör det som regel också kunna läggas till grund för ett yrkande om skattetillägg eller tulltillägg. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.15.1 och 9.16.2. En konsekvens av de skilda avgränsningarna av processföremålet som gäller för frågan om ansvar för brott och frågan om skatte- tillägg eller tulltillägg är att talan i ansvarsdelen kan utökas till att avse nya felaktigheter eller passiviteter, utan att detta utgör en tale- ändring i straffprocessuell mening (se kommentaren till 3 §). Där- emot skulle en sådan utökning innebära en taleändring i den del som rör skattetillägget eller tulltillägget. För att undanröja risken att en ny felaktighet eller passivitet kan prövas i brottmålet men inte läggas till grund för skattetillägg eller tulltillägg ges åklagaren rätt att ändra yrkandet avseende skattetillägg eller tulltillägg till att omfatta även andra felaktigheter eller passiviteter än de som ur- sprungligen omfattades av yrkandet att ta ut skattetillägg eller tull- tillägg. Av denna anledning föreslås en regel som ska möjliggöra att den allmänna domstolen ska kunna pröva även ett skattetillägg eller tulltillägg grundat på den nya felaktigheten eller passiviteten. Åklagaren får ändra sitt yrkande om skattetillägg eller tulltillägg under förutsättning att ändringen är en följd av en tillåten jus- tering/ändring av talan i brottmålet enligt 45 kap. 5 § rättegångs- balken. Förslaget har behandlats i avsnitt 9.15.1. Paragrafens första stycke anger de materiella regler om skattetillägg i skatteförfarandelagen som ska tillämpas vid uttag av skattetillägg i mål enligt lagen. Av första stycket framgår att vid bedömningen av en fråga om skattetillägg ska allmän domstol tillämpa 49 kap. SFL som bl.a. reglerar hur skattetillägg ska tas ut vid oriktig uppgift (4 §), vilka uppgifter som ska anses vara oriktiga (5 §), skattetillägg vid sköns- beskattning (6–8 §§), skattetillägg när skatteavdrag inte har gjorts (9 §) och beräkning av skattetillägg (11–21 §§). Av 49 kap. 10 § 4 SFL framgår att skattetillägg inte får tas ut om den felaktighet eller passivitet som kan leda till skattetillägg redan ligger till grund för ett väckt åtal, ett strafföreläggande eller ett beslut om åtalsunderlåtelse. Bestämmelsen riktar sig enbart till och ska därför inte tillämpas i mål om skattetillägg i allmän domstol. Detsamma gäller 49 kap. 10 b § SFL som reglerar när skattetillägg får tas ut av efter avslutad utredning om brott. Allmän domstol ska vid bedömningen av frågan om skattetillägg också tillämpa bestämmelsen om befrielse från skatte- tillägg i 51 kap. 1 § SFL. Av andra stycket framgår att allmän domstol vid bedömning av en fråga om tulltillägg ska tillämpa bestämmelser i 8 kap. tullagen som bl.a. reglerar hur tulltillägg ska tas ut vid oriktig uppgift, vilka uppgifter som ska anses vara oriktiga, beräkning av tulltillägg vid oriktig uppgift (2 §), tulltillägg vid skönstullstaxering och beräk- ning av sådant tulltillägg (2 a §), tulltillägg på grund av olaglig in- försel, olagligt undandragande av varor från tullövervakning eller förfogande i övrigt över en icke-gemenskapsvara, i strid mot före- skriven inskränkning i förfoganderätten, samt beräkning av sådana tulltillägg (3 §), tulltillägg vid förfogande över en förtullad vara i strid mot föreskriven förutsättning för befrielse från eller nedsätt- ning eller återbetalning av tull, samt beräkning av sådant tulltillägg (4 §) samt gäldenärens ansvar för handlingar och underlåtenheter av hans ombud (5 §). Bestämmelsen om förbud att påföra tulltillägg om betalnings- skyldighet för tull kan åläggas (8 kap. 8 § tullagen) riktar sig enbart till . Den behöver därför inte undantas från lagens tillämpning. I likhet med 49 kap. 10 § 4 och 49 kap. 10 b § SFL vad avser , vänder sig 8 kap. 6 § 3 samt 6 a och 6 b §§ enbart till . Paragraferna ska därför inte tillämpas i mål om tull- tillägg i allmän domstol. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.15.1. Paragrafen anger att allmän domstol i mål om skattetillägg särskilt ska beakta om felaktigheten eller passiviteten även medför ansvar för brott eller förverkande av utbyte av brottslig verksamhet vid bedömningen av befrielse från skattetillägg. Ett av syftena med lagen är att bedömningen av en viss felaktig- het eller passivitet ska göras i ett sammanhang. Domstolen ska på så sätt ges bättre möjligheter att besluta om en påföljd för brott och ett skattetillägg som sammantagna framstår som en väl avvägd sanktionering av den ifrågavarande felaktigheten eller passiviteten. Det är, precis som , upp till domstolen att avgöra vilken, om någon, av sanktionerna som ska sättas ned. En motsvarande bestämmelse finns i 29 kap. 5 § avseende brottmål där det anges att rätten vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, ska beakta omständigheter som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde moti- verar. Paragrafen ersätter 51 kap. 1 § andra stycket 4 SFL som tas bort eftersom de situationer som punkten reglerar inte längre ska kunna uppkomma när skattetillägg och straffrättslig sanktion avseende samma felaktighet eller passivitet ska tas ut i en och samma pro- cess. Paragrafen anger att allmän domstol i mål om tulltillägg särskilt ska beakta om felaktigheten eller passiviteten även medför ansvar för brott eller förverkande av utbyte av brottslig verksamhet vid be- dömningen av befrielse från tulltillägg. Se vidare kommentaren till 9 §. Paragrafen ersätter 8 kap. 10 § andra stycket 4 tullagen som tas bort eftersom de situationer som punkten reglerar inte längre ska kunna uppkomma när tulltillägg och straffrättslig sanktion avseende samma felaktighet eller passivitet ska tas ut i en och samma pro- cess.