sou · H1B348 · 2013-06-18 00:00:00 — Om en engelsk version av patentkraven finns tillgänglig finns det inte någon anledning att över huvud taget ställa krav på att en översättning också ska ges in till PRV. Det innebär då att PRV:s skyldighet att utfärda kungörelser och hålla översättningar tillgängliga förlorar betydelse. Det nuvarande kravet på PRV att utfärda kungörelser och hålla översättningar av europeiska patentansökningar tillgängliga som förutsättningar för provisoriskt skydd bör därför tas bort när ansökan finns tillgänglig på engelska hos EPO. Som förutsättning för provisoriskt skydd – förutom att ansökningen publicerats enligt EPC och att den leder till ett europeiskt patent för – ska alltså bara gälla att patentkraven ska vara tillgängliga på engelska. Därför finns det inte heller skäl att bevara avgiftskravet för PRV:s hantering. Av de föreslagna ändringarna följer också att några bestämmelser i patentkungörelsen som gäller bl.a. PRV:s hantering av ingivna översättningar ska ändras eller upphävas. När och hur översättningen ska finnas tillgänglig Bilden kompliceras dock något av att översättningsförordningen bara reglerar vilka översättningar som ska åtfölja en begäran om enhetlig verkan. Görs patentansökan på engelska möter det inte några särskilda hinder att efter publiceringen låta den få provisoriskt skydd utan vidare åtgärder. Om ansökan görs på tyska eller franska krävs det däremot att översättningen av patentkraven till engelska görs tillgänglig på något sätt. Den som vill få provisoriskt skydd för en sådan ansökan måste då självmant se till att översättningen av patentkraven till engelska kommer in till EPO på ett tidigare stadium än vad som krävs enligt översättningsförordningen. Om detta sker saknas det anledning att anta att EPO skulle vägra att ta emot översättningen eller vägra att göra den tillgänglig i anslutning till att ansökan publiceras. Om det provisoriska skyddet görs beroende av att en översättning till engelska finns tillgänglig är det inte nödvändigt att reglera Översättningen av europeiska patent och patentansökningar tidpunkten när den ska ges in. Det är i stället tillräckligt att konstatera att skydd kan uppstå från den tidpunkt översättningen faktiskt finns tillgänglig, oavsett om det är när ansökan publiceras eller . För det fall tvist uppstår ankommer det på parterna att föra bevisning om vilken den tidpunkten var. En annan fråga är hur tredje man ska få kunskap om att en eventuell översättning finns tillgänglig. Enligt 88 § patentlagen ska PRV utfärda en kungörelse om en ingiven översättning. Något motsvarande krav kan inte ställas på EPO. Den praktiska betydelsen av en kungörelse ska dock inte överdrivas. I allmänhet är det inte svårare att söka efter tillgängliga handlingar i en databas än att bevaka kungörelser. Ett enkelt sätt att öka tydligheten är att sökanden redan i sin ansökan anger om även en översättning ges in eller kommer att ges in. Det finns inte heller någon anledning att anta att EPO inte skulle lämna ut uppgifter om ingivna översättningar. Den föreslagna ordningen förutsätter alltså inte att EPO åtar sig någon kungörelsefunktion. Bör möjligheten att ge in översättningar till PRV ändå behållas? Utredningens bedömning (se ovan) är att europeiska patentansökningar ska kunna ges provisoriskt skydd i utan några ytterligare åtgärder om ansökan finns tillgänglig på engelska hos EPO. Det kan då hävdas att det inte utesluter att provisoriskt skydd uppnås på samma sätt som , nämligen genom att en översättning till svenska ges in till PRV. Skälet för detta skulle kunna vara att sökanden vill ge in översättningen på ett senare stadium än i anslutning till att patentansökningen publiceras, eller att sökanden föredrar att översätta patentkraven till svenska i stället för till engelska. I de fallen skulle det kunna finnas fördelar med att behålla den nuvarande regleringen för provisoriskt patentskydd parallellt med möjligheten att få provisoriskt skydd för en ansökan som finns tillgänglig på engelska. En harmonisering i fråga om översättningen av europeiska patentansökningar till vad som gäller enligt översättningsförordningen innebär också, så länge översättningskraven vid validering är oförändrade, att det i stället blir en viss obalans i översättningskraven för ansökningar som leder till europeiska patent som valideras i . Det skulle kunna vara ytterligare ett skäl att behålla översättning till svenska som i vart fall ett alternativ. Översättningen av europeiska patent och patentansökningar Eftersom olika regler kommer att gälla för europeiska patent med enhetlig verkan och europeiska patent som valideras är det inte möjligt att helt undvika sådana obalanser. Den föreslagna ordningen innebär inte heller några ytterligare krav i fråga om vad som gäller nu för de europeiska patenten som valideras. Parallella system för att uppnå provisoriskt skydd skulle kunna leda till en osäkerhet hos både sökanden och tredje man om vad som gäller. Det skulle också motverka syftet med att harmonisera översättningskraven på ansökningsstadiet med vad som kommer att gälla för europeiska patent som ges enhetlig verkan. Utredningens bedömning är därför att en ordning som kan ge provisoriskt skydd för europeiska patentansökningar där översättningen finns hos EPO helt ska ersätta den befintliga regleringen. Översättningens rättsverkan och betydelsen för skadeståndsskyldighetens omfattning Om det är tillräckligt för provisoriskt skydd att patentkraven i den lydelse i vilken de publicerades finns tillgängliga på engelska hos EPO, innebär det att någon översättning inte krävs när handläggningsspråket är engelska. Det är bara när handläggningsspråket är tyska eller franska som översättning aktualiseras. Den översättning till engelska som görs i ett sådant fall ska, i enlighet med vad som ska gälla för översättningar vid validering och för de europeiska patenten med enhetlig verkan enligt övergångsordningen i översättningsförordningen, bara ha informativ verkan. Det innebär att 90 och 91 §§ patentlagen ska ändras respektive upphävas också vad avser översättningar enligt 88 §. Om kravet på översättning till svenska för provisoriskt skydd tas bort, aktualiserar det också frågan om omfattningen av den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma utan att någon översättning funnits till hands. Enligt artikel 4.4. i översättningsförordningen ska domstolen i tvister som rör skadestånd beakta om den påstådde intrångsgöraren har agerat utan att ha känt till eller rimligen ha bort känna till att han gjorde intrång innan han fått tillgång till den översättning i händelse av tvist som ska göras. Detta gäller särskilt om den påstådde intrångsgöraren är ett litet eller mellanstort företag, en fysisk person eller ideell organisation, ett universitet eller en forskningsorganisation. Översättningen av europeiska patent och patentansökningar När det gäller skadeståndsansvaret vid provisoriskt skydd hänvisar 88 § andra stycket patentlagen till 58 § andra stycket, dvs. till vad som motsvarar skadeståndsansvaret för ett patentintrång som skett varken av uppsåt eller av oaktsamhet. Enligt den bestämmelsen gäller i stället att skadestånd ska utgå om och i den mån det är skäligt. Innehållet i 58 § andra stycket patentlagen är inte samstämmigt med innehållet i artikel 4.4 i översättningsförordningen. I praktiken bör dock resultatet av att tillämpa 58 § andra stycket patentlagen inte leda till ett tyngre skadeståndsansvar än vad som skulle ha gällt med en lydelse motsvarande den i artikel 4.4 i översättningsförordningen. Tillgången till översättning har då relevans för den skälighetsbedömning som ska göras. Det kan alltså inte anses vara ett alltför omfattande skadeståndsansvar som åläggs utan tillgång till översättning. Någon författningsändring krävs därför inte i det avseendet. 9.1Överklagande- och forumregler i patentlagen I 26 och 27 §§ patentlagen finns bestämmelser om överklagande av PRV:s respektive Patentbesvärsrättens beslut. De beslut av PRV som enligt 26 § kan överklagas är slutliga beslut i ärenden angående ansökan om patent, slutliga beslut i invändningsärenden, beslut i ärenden angående återupptagning av avskrivna ansökningar, beslut i ärenden om överförande av patent samt beslut om hemlighållande av handlingar som innehåller företagshemligheter. Ett överklagande enligt 26 § görs enligt 27 § hos Patentbesvärsrätten (PBR), vars avgöranden i sin tur kan överklagas till . Den här beslutsordningen blir dock inte aktuell för europeiska patent. Däremot kan beslut som gäller dessa prövas av PBR med stöd av 75 § patentlagen. Det kan gälla återställande av förlorade rättigheter enligt 72 § patentlagen eller andra slutliga beslut än i 26 §. Patentmål i övrigt handläggs av allmän domstol. I 65 § pekas ut som exklusivt behörig domstol i sex kategorier av mål, nämligen 1.bättre rätt till patentsökt uppfinning, 2.patents ogiltighet eller överföring av patent 3.meddelande av tvångslicens, fastställande av nya villkor för eller upphävande av sådan licens eller rätt som avses i 53 § andra stycket (nyttjande i god tro av patent som överförts till annan eller licens till sådant patent), 5.fastställande enligt 63 § (fastställelse av om någon på grund av ett patent åtnjuter skydd gentemot någon annan eller om hinder mot en verksamhet föreligger på grund av ett visst patent) eller 6.bestämmande av ersättning enligt 78 § (ersättning vid expropriation under krig eller krigsfara). Andra mål än de som räknas upp i paragrafen handläggs hos den tingsrätt som är behörig enligt vanliga forumregler. Exempel på ett sådant mål är bättre rätt till ett redan meddelat patent. Den enhetliga patentdomstolens exklusiva kompetens Som redogjorts för i 3 kap. ska den enhetliga europeiska patentdomstolen ha exklusiv behörighet att avgöra ett antal tvisttyper när det gäller europeiska patent. Den enhetliga europeiska patentdomstolens behörighet anges i artikel 32.1 i domstolsavtalet. Den innebär att domstolen ska ha exklusiv behörighet när det gäller a)talan om faktiskt intrång eller hot om intrång i patent och tilläggsskydd samt svaromål i samband med dessa, inklusive invändningar och genkäromål avseende licenser, b)fastställelsetalan om att det inte föreligger något patentintrång respektive intrång i tilläggsskydd, c)talan om interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder samt förelägganden, d)talan om ogiltigförklaring av patent och tilläggsskydd, e)genkäromål om ogiltigförklaring av patent och tilläggsskydd, f)talan om skadestånd eller ersättning på grundval av det provisoriska skyddet knutet till en offentliggjord ansökan om europeiskt patent, g)talan om nyttjande av en uppfinning innan ett patent eller en rättighet beviljats på grundval av ett tidigare nyttjande av uppfinningen, h)talan om ersättning för licenser på grundval av artikel 8 i förordning (EU) nr 1257/2012, och i)talan rörande de beslut som Europeiska patentverket fattar när det utför de arbetsuppgifter som avses i artikel 9 i förordning (EU) nr 1257/2012. Den enhetliga patentdomstolen har inte någon behörighet utöver vad som anges i artikel 32.1. Den kan alltså inte ta upp några andra mål än de som anges i artikeln. De nationella domstolarnas kompetens De nationella domstolarnas kvarvarande behörighet när det gäller europeiska patent är negativt uttryckt i domstolsavtalet. Enligt artikel 32.2 ska de avtalsslutande medlemsstaternas nationella domstolar vara behöriga när det gäller talan rörande patent och tilläggsskydd som inte omfattas av domstolens exklusiva behörighet. Övergångsordningen (artikel 83) Enligt artikel 83 ska en övergångsordning gälla från det att avtalet trädde i kraft. får talan om intrång eller ogiltigförklaring av ett europeiskt patent eller ett tilläggsskydd för en produkt som skyddas av ett europeiskt patent fortfarande väckas vid nationella domstolar eller andra behöriga nationella myndigheter. En talan som inte har avgjorts när övergångsperioden löper ut påverkas inte. Den nationella domstolen eller myndigheten är alltså fortsatt behörig. efter domstolavtalets ikraftträdande ska antalet europeiska patent som är föremål för talan om intrång, upphävande eller ogiltigförklaring vid nationell domstol undersökas, liksom skälen till det och följderna av det. Utvärderingen kan leda till att övergångstiden förlängs . Såvida talan inte redan har väckts vid den enhetliga europeiska patentdomstolen ska patenthavaren (eller den sökande som lämnat in en ansökan före övergångstidens utgång) ha möjlighet att välja att undantas från domstolens exklusiva behörighet, s.k. opt out. Den som vill utnyttja detta undantag ska underrätta domstolens kansli senast en månad före övergångstidens utgång. Såvida talan inte redan har väckts vid en nationell domstol kan den som har utnyttjat undantaget när som helst välja att inte omfattas av det. I vilken mån en talan vid en nationell domstol för alltid utsläcker den möjligheten eller om det enbart gäller pågående mål framgår inte klart. Möjligheten till opt out innebär att mål om europeiska patent trots den enhetliga europeiska patentdomstolens exklusiva behörighet kan förekomma i nationella domstolar under en relativt efter det att domstolsavtalet börjar tillämpas. Utredningens förslag: En kompletterande forumregel i patentlagen ska klargöra att en svensk domstol inte har behörighet att ta upp ett mål om den enhetliga patentdomstolen enligt domstolsavtalet har exklusiv behörighet. I den nuvarande forumregeln i 65 § patentlagen förs det in en erinran om att den bara gäller när den nya forumregeln inte är tillämplig. Tillägg ska också göras i forumbestämmelserna för intrångsundersökningar och informationsförelägganden så att det blir tydligt att den exklusiva behörigheten omfattar även sådana ärenden. Behörig domstol enligt 65 § patentlagen Att den enhetliga patentdomstolen får exklusiv behörighet i flertalet tvister som rör europeiska patent innebär, som konstaterades i avsnitt 4.1, att forumreglerna i patentlagen måste ändras. Det är naturligtvis inte möjligt att undanta europeiska patent från de svenska domstolarnas behörighet rent generellt. De måltyper som faller utanför artikel 32.1 i domstolsavtalet ska fortsätta att handläggas av svensk domstol även när det handlar om europeiska patent. Den nuvarande systematiken i patentlagen innebär att bestämmelser som omfattar europeiska patent blandas med bestämmelser som inte gör det, och att det inte heller finns något enkelt eller naturligt sätt att i patentlagen peka ut de mål som inte längre ska handläggas av svensk domstol. Eftersom domstolsavtalet är ett mellanstatligt avtal och inte en EU-förordning skulle det i och för sig vara möjligt att ta in dess innehåll i den svenska lagtexten. Då skulle alltså även den svenska lagtexten kunna innehålla en redogörelse för den enhetliga europeiska patentdomstolens behörighet. En sådan lösning har fördelar i form av tydlighet och lättillgänglighet, eftersom all information skulle finnas på ett ställe. Det är önskvärt att en lagtext är så lättillgänglig som möjligt. väger det argumentet något mindre tungt i fråga om patentlagen än en del annan lagstiftning, och ännu mindre tungt i fråga om forumreglerna. När en patenttvist har aktualiserats finns det nämligen så gott som alltid specialiserade ombud för parterna. Det finns dessutom nackdelar med att ta in domstolsavtalets innehåll i den svenska lagtexten. Den svenska översättningen av domstolsavtalet har bara en informativ funktion. Det skulle därför finnas en risk att lagstiftningens innehåll inte helt överensstämde med någon av domstolsavtalets officiella versioner. Uppräkningen i artikel 32.1 i domstolsavtalet korresponderar inte heller med olika bestämmelser i patentlagen. Även om uppräkningen infogades i patentlagen skulle det alltså krävas en analys av innebörden i olika bestämmelser i patentlagen för att det skulle vara möjligt att ta ställning till om en svensk domstol i det enskilda fallet är rätt forum. Vid en avvägning av nackdelarna i förhållande till intresset av att göra lagstiftningen lättillgänglig är utredningens uppfattning att det är lämpligast att arbeta med någon form av hänvisning till domstolsavtalet i den svenska lagstiftningen. I praktiken kommer också behovet av tillgänglighet att kunna lösas genom exempelvis länkar till domstolsavtalet i elektroniska versioner av lagtexten. När det gäller frågan hur denna hänvisning ska formuleras gör utredningen följande överväganden. Den enhetliga europeiska patentdomstolen grundar sin behörighet på domstolsavtalet, och det är därför – vilket också konstaterades i avsnitt 4.1 – inte nödvändigt att lagstifta om den. Det är visserligen inte uteslutet att i den svenska lagtexten ändå ange i vilka fall den enhetliga europeiska patentdomstolen ska vara exklusivt behörig. Det är dock mindre lämpligt att lagstifta om en utländsk domstols domsrätt. Det naturliga är i stället att i den svenska lagstiftningen ange i vilka fall en svensk domstol inte är behörig. Hänvisningen till domstolsavtalet ska också innefatta övergångsordningen i artikel 83. Det är därför inte möjligt att enbart hänvisa till kompetensreglerna i artikel 32. För att de författningsändringar som föreslås ska omfatta förhållandena såväl som efter dess utgång måste hänvisningen till domstolsavtalet göras tillräckligt vid. Det ska också noteras att övergångstidens längd inte kommer att vara slutgiltigt fastslagen förrän det har bestämts om den ska förlängas i enlighet med artikel 83.5. Sammanfattningsvis är det utredningens uppfattning att en kompletterande forumregel i patentlagen ska vara formulerad som att en svensk domstol inte är behörig att ta upp en talan om den avser ett europeiskt patent och den enhetliga europeiska patentdomstolen är ensam behörig enligt domstolsavtalet. För att innehållet i nuvarande 65 § patentlagen inte ska bli missvisande ska en erinran föras in där om att den bara gäller när den nya forumregeln inte är tillämplig. Forumreglerna för intrångsundersökningar och informationsförelägganden De författningsändringar som utredningen har föreslagit beträffande 65 § och den nya 65 a § patentlagen innebär att svensk domstol inte kommer att vara behörig att ta upp intrångsmål i de fall den enhetliga europeiska patentdomstolen är ensam behörig. Om ett mål faller direkt under tillämpningsområdet för 65 § patentlagen säkerställer alltså den föreslagna ändringen den enhetliga europeiska patentdomstolens exklusiva behörighet. Yrkanden om informationsföreläggande kan enligt 57 e § patentlagen framställas mot motparten i ett intrångsmål. I de fallen följer behörigheten för svensk domstol av 65 § patentlagen. Yrkandet kan emellertid också framställas separat och handläggs då enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I de fallen är inte 65 § patentlagen direkt tillämplig, eftersom domstolsärenden inte omfattas av tillämpningsområdet. Däremot anges i 57 e § första stycket att beslut om informationsföreläggande meddelas av den domstol som avses i 65 §. För att göra det tydligt att den föreslagna 65 a § gäller även i de fallen bör ett tillägg göras i 57 e § patentlagen. En liknande konstruktion finns för beslut om intrångsundersökningar, som kan meddelas både före och efter det att en rättegång inletts. Enligt 59 b § patentlagen ska beslut om intrångsundersökning meddelas av den domstol som avses i 65 §. Även här bör ett tillägg göras så att det framgår att det bara gäller när inget annat följer av den föreslagna 65 a §. 9.3.2Övriga bestämmelser i patentlagen Utredningens förslag: Anmälan av talan i patentmål ska inte krävas när talan väcks vid den enhetliga europeiska patentdomstolen eller om talan avser ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Utredningens bedömning: utgör inte något hinder mot nationell kriminalisering av patentintrång. Mål om tvångslicenser och om överföring av patent berörs inte av domstolsavtalet och kommer även fortsättningsvis att kunna prövas nationellt även när de rör europeiska patent. Forumreglerna påverkar tillämpningen av andra bestämmelser Genom den föreslagna ändringen av forumreglerna i patentlagen följer att vissa bestämmelser inte ska tillämpas för europeiska patent efter utgången av den övergångstid som gäller enligt domstolsavtalet. Sådana bestämmelser finns i 52 § patentlagen, som reglerar ogiltigförklaring av patent. Eftersom artikel 32.1 punkten (d) innefattar ogiltigförklaring ska en nationell domstol enligt de föreslagna forumreglerna inte vara behörig att ta upp ett sådant mål efter utgången av övergångstiden. Detsamma gäller mål om vitesförbud respektive åtgärder för att förhindra fortsatt patentintrång (57 b och 59 §§ patentlagen). Bestämmelserna om offentliggörande av uppgifter i mål om patentintrång i 57 h § patentlagen kan inte aktualiseras om en nationell domstol inte hanterar intrångsmålet. Skadeståndsreglerna i 58 § patentlagen kommer inte heller att aktualiseras för de europeiska patenten när intrångsmålen inte handläggs nationellt. Det finns dock anledning att ta upp ett par andra bestämmelser i patentlagen för att ta ställning till hur de påverkas av domstolsavtalet. Enligt 57 § patentlagen kan straffrättsligt ansvar komma i fråga för den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gör sig skyldig till ett patentintrång. Även försök och förberedelse till brottet är straff- Egendom med avseende på vilken brott föreligger ska enligt 57 a § förklaras förverkad. tillämpningsområde är lösning av tvister rörande europeiska patent och europeiska patent med enhetlig verkan (artikel 1). Den enhetliga europeiska patentdomstolens behörighet omfattar inte straff eller förverkande. Ett intrångsmål i den enhetliga europeiska patentdomstolen kan således bara föranleda civilrättsliga skydds- och säkerhetsåtgärder och sanktioner. Det har, såvitt framkommit, aldrig varit avsikten att avtalet skulle påverka medlemsstaternas straffrätt. Frågan är då om nationella domstolar kan behålla sin straffrättsliga kompetens utan att det innebär någon konflikt med domstolsavtalet. Ett åtal för patentintrång i innebär att den svenska domstolen blir tvungen att ta ställning till intrångsfrågan, något som egentligen faller under den enhetliga europeiska patentdomstolens exklusiva behörighet. Det kan emellertid inte anses som en rimlig konsekvens att ett avtal som uteslutande gäller civilrätt i praktiken skulle innebära en avkriminalisering på området. kan därför inte någon annan slutsats dras än att det är förenligt med domstolsavtalet att behålla den nationella straffrättsliga regleringen även om det innebär att en nationell domstol får pröva frågor om intrång. Det innebär att även reglerna om förverkande kan aktualiseras. Historiskt sett är dock antalet patenträttsliga brottmål försvinnande litet. Med utgångspunkt i nuvarande förhållanden är en eventuell konflikt med domstolsavtalet därför närmast en teoretisk fråga. Det är dock inte helt otänkbart att en innehavare av ett europeiskt patent som anser sig utsatt för ett patentintrång i skulle anse ett enskilt åtal vara ett fullgott alternativ till att föra en talan om intrång i den enhetliga europeiska patentdomstolen, inte minst för att den svenska domstolens avgörande skulle kunna förväntas inom och till en lägre kostnad. En utveckling mot ett ökat antal patenträttsliga åtal är i sig inte något negativt, men skulle kunna leda till att frågan om den nationella straffrättens förhållande till kompetensreglerna i domstolsavtalet ställs på sin spets. Det skulle då kunna finnas anledning att väcka frågan på nytt. Som angavs ovan omfattas skadestånd med anledning av patentintrång av den enhetliga europeiska patentdomstolens exklusiva behörighet. Det bör gälla även eventuella enskilda anspråk i ett patenträttsligt brottmål. Enligt artikel 32.1 i domstolsavtalet omfattas intrångsmål där invändning görs om licens av den enhetliga europeiska patentdomstolens behörighet. Det torde även gälla invändningar om att en tvångslicens föreligger. I övrigt är tvångslicenser ett helt nationellt förfarande.