sou · H1B314 · 2013-03-05 00:00:00 — begreppet oavsett miljöpåverkan avses sådana verksamheter som inte har så stor miljöpåverkan. har med anledning av vårt uppdrag i denna del närmare undersökt vilka verksamheter som skulle komma att omfattas och som skulle kunna befrias från tillståndsplikt enligt . De verksamheter som identifierats är Sevesoverksamheter på högre kravnivå, som inte är tillståndspliktiga enligt prövningsnivå A eller B, det vill säga C- och de s.k. U-verksam- heterna. Enligt uppgifter från och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap finns det ett tiotal C- och s.k. U-verksamheter på högre kravnivå. Vi har tagit del av en preliminär analys av vad Seveso III direktivets harmonisering med CLP-förordningens (EG 1272/2008) klassificeringssystem kan komma att innebära för antalet verksamheter varom nu är fråga. Denna analys har lett till att man kan säga att harmoniseringen med största sannolikhet inte kommer att innebära någon ökning av antalet C- och s.k. U-verksamheter på högre kravnivå i . Vid samråd med branschorganisationer har det framkommit att det inom branschen finns ett intresse av att tillståndsplikten för C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå finns kvar. Denna uppfattning har motiverats med att det i grunden handlar om verksamheter som hanterar väldigt farliga ämnen samt att det för branschen, och de enskilda företagen, är bra med en omfattande myndighetsgranskning av Sevesoverksamheter innan dessa tillåts att tas i drift. De eventuella administrativa fördelar och kostnadsbesparingar som företagen skulle kunna uppnå vid en borttagen tillståndsplikt skulle inte uppväga de nackdelar och kostnader som skulle uppstå vid en olycka vid en Sevesoverksamhet på högre kravnivå. Ett tillstånd som har vunnit laga kraft innebär även tydligare riktlinjer och större förutsägbarhet för verksamhetens bedrivande eftersom det i princip inte går att ändra utan att ett tillstånd återkallas eller omprövas (se avsnitt 3.2.5). Även ett antal länsstyrelser som utredningen samrått med har uttryckt att de anser att tillståndsplikten för dessa verksamheter bör bestå. Vid borttagen tillståndsplikt för C- och s.k. U-verksamheter på högre kravnivå är det enligt vår bedömning således troligt att många av dessa Sevesoverksamheter skulle komma att använda sig av möjligheten till frivillig tillståndsprövning enligt 9 kap. 6 § tredje stycket . C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå omfattas inte av de avgifter som utgår enligt förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . En borttagen tillståndsplikt medför således inte heller någon skillnad för verksamhetsutövarna när det gäller skyldigheter att erlägga avgifter enligt nu nämnd förordning då de redan enligt gällande system inte betalar dessa avgifter (angående våra förslag att även dessa verksamheter ska komma att omfattas av avgifter, se kap. 5). Konsekvenser vid borttagen tillståndsplikt enligt Processuella särregleringar för granskning av säkerhetsrapporten måste införas Tillståndsprövning av C- och s.k. U-verksamheter på den högre kravnivån sker såsom ovan redovisats enligt reglerna i 9 kap. hos miljöprövningsdelegationerna vid länsstyrelserna. Det krav på offentlighet och möjligheten för allmänheten att få insyn, som både Seveso II direktivet och Industriolyckskonventionen ställer, uppfylls genom att säkerhetsrapporten granskas i tillståndsprövningsförfarandet. Vid en borttagen tillståndsplikt för nu angivna verksamheter har vi kommit fram till att det mest ändamålsenliga i ett sådant fall skulle vara att föreslå att de istället skulle bli anmälningspliktiga enligt bestämmelser. Om tillståndsplikten tas bort för dessa Sevesoverksamheter och de istället blir anmälningspliktiga måste således ett särskilt system inrättas för granskningen av säkerhetsrapporten samt kommuniceringen av resultatet av granskningen av denna. skulle ett sådant förfarande troligtvis inte komma att användas särskilt ofta i praktiken eftersom det inom branschen finns ett intresse av ett bibehållet krav på tillståndsprövning av aktuella verksamheter. Vid en borttagen tillståndsplikt kan därför antas att möjligheten till frivillig tillståndsprövning kommer att utnyttjas av nu berörda verksamheter. Om krav på miljökonsekvensbeskrivning Vid en ansökan om tillstånd att anlägga, driva eller ändra verksamheter enligt 9, 11 eller 12 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av bestämmelser i dessa kapitel ska en miljökonsekvensbeskrivning ingå i ansökan. Regeringen får emellertid föreskriva att det ska upprättas en miljökonsekvensbeskrivning även i dispensärenden eller andra ärenden enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken där det behövs för att kunna bedöma miljöpåverkan. Även anmälningspliktiga verksamheter kan i de fall det behövs i det enskilda fallet förpliktas att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. Syftet med miljökonsekvensbeskrivningar för en verksamhet eller åtgärd är att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekter som den planerade verksamheten eller åtgärden kan medföra dels på människor, djur, växter, mark, vatten, luft, klimat, landskap och kulturmiljö, dels på hushållningen med mark, vatten och den fysiska miljön i övrigt, dels på annan hushållning med material, råvaror och energi. Vidare är syftet att möjliggöra en samlad bedömning av dessa effekter på människors hälsa och miljön. Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning som berör Sevesoverksamheter är också att identifiera och bedöma faktorer i verksamhetens omgivning som kan påverka säkerheten hos denna. Vid en borttagen tillståndsplikt för nu aktuella Sevesoverksamheter bortfaller enligt huvudregeln kravet på verksamhetsutövaren att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. Däremot kan ifrågasättas om inte det särskilda syftet med miljökonsekvensbeskrivningar för Sevesoverksamheter, som är att identifiera och bedöma faktorer i verksamhetens omgivning som kan påverka säkerheten hos denna, leder till att även anmälningspliktiga Sevesoverksamheter som har skyldighet att upprätta en säkerhetsrapport, bör åläggas, eller i vart fall i de flesta fall, kommer att åläggas att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. I detta sammanhang kan det även nämnas att det redan enligt nu gällande bestämmelser finns en möjlighet att undanta verksamheter från skyldighet att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning för verksamheter vars miljöpåverkan kan antas bli mindre betydande. Om krav på egenkontroll Den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön ska fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Den som bedriver sådan verksamhet eller vidtar sådan åtgärd ska också genom egna undersök- ningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön samt lämna förslag till kontrollprogram eller förbättrande åtgärder till tillsynsmyndigheten, om tillsynsmyndigheten begär det. Förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll, den s.k. egenkontrollförordningen, gäller för den som yrkesmässigt bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt 9 eller 11–14 kap. . Egenkontrollförordningen anger de skyldigheter en verksamhetsutövare har när det bl.a. gäller organisatoriskt ansvar enligt , de rutiner och kontroller som verksamhetsutövaren har för att förebygga olägenheter för människors hälsa och miljön, riskbedömningar, förteckningar över de kemiska och biotekniska organismer som hanteras inom verksamheten och som kan innebära risker från miljö- eller hälsosynpunkt. Vid borttagen tillståndsplikt för nu aktuella Sevesoverksamheter kommer de, som då troligtvis istället skulle komma att bli anmälningspliktiga, alltjämt att omfattas av de krav som ställs i form av egenkontroll då dessa även gäller för anmälningspliktiga verksamheter. Om krav på miljörapport Verksamhetsutövare som driver miljöfarliga verksamheter som omfattas av tillståndsplikt enligt 9 kap. 6 § första stycket har en skyldighet att lämna en miljörapport till den tillsynsmyndighet som utövar tillsyn över verksamheten61. Detta gäller även för de verksamheter som förelagts att ansöka om tillstånd enligt 9 kap. 6 § andra stycket . I ska redovisas de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla villkoren i ett tillståndsbeslut och resultaten av sådana åtgärder. Även för verksamheter som inte är tillståndspliktiga får föreskrifter om att lämna en miljörapport meddelas. För det fall tillståndsplikten tas bort för C- och de s.k. U-verk- samheterna på högre kravnivå bortfaller således kravet på miljörapport. Däremot kan enligt gällande bestämmelse föreskrifter om att lämna miljörapport även för de verksamheter som inte är tillståndspliktiga meddelas. 61 26 kap. 20 § . Bör tillståndsplikten ersättas av anmälningsplikt enligt för C- och s.k. U-verksamheter på högre kravnivå? ställningstaganden i frågan om att tillståndsplikten för vissa Sevesoverksamheter borde bytas ut mot en anmälningsplikt har baserat sig på uppfattningen att närmare ett hundratal verksamheter skulle vara berörda av en sådan ändring. Vid en närmare genomgång har det visat sig vara fråga om endast ett fåtal verksamheter. Seveso III direktivets harmonisering med CLP-förord- ningens (EG 1272/2008) klassificeringssystem förväntas inte heller innebära någon direkt ökning av antalet C- och s.k. U-verksam- heter på högre kravnivå. Vid en borttagen tillståndsplikt kommer de processuella särregleringar som måste införas för denna grupp Sevesoverksamheter för att en granskning av säkerhetsrapporten ska kunna ske förmodligen inte att tillämpas i någon större utsträckning i praktiken. Detta antagande är baserat på att det tydligt framkommit att det inom branschen finns ett intresse av att nu aktuella verksamheter alltjämt ska tillståndsprövas. Det är därför mer sannolikt att möjligheten att på frivillig väg ansöka om tillståndsprövning kommer att utnyttjas i många fall. Vidare är det vår uppfattning att ett skapande av ett helt eget system för specifikt denna typ av verksamheter skulle strida mot grundtankarna bakom den samordnade miljö- och säkerhetsprövningen av Sevesoverksamheterna (se avsnitt 3.1). Ur ett säkerhetsperspektiv kan det inte heller bortses från att ett förändrat system skulle kunna innebära ett större risktagande och att miljö- och säkerhetsprövningen inte sker i den omfattning som är önskvärt. Myndigheters, organisationers och enskildas möjligheter att granska, få insyn och ges möjlighet att påverka beslutsunderlag i motsvarande omfattning som sker skulle även äventyras. Vid en proportionalitetsbedömning av de administrativa kostnaderna och eventuella besparingar som kan göras vid en borttagen tillståndsplikt ställt mot miljönyttan måste de omfattande konsekvenser som en olycka vid en Sevesoverksamhet skulle kunna medföra beaktas. En Sevesoolycka skulle kunna innebära en allvarlig påverkan när det gäller människors hälsa, miljön och samhällsviktiga funktioner. Redan av denna anledning finns det enligt vår bedömning skäl att behålla tillståndsplikten för nu identifierade verksamheter. Då en borttagen tillståndsplikt är av begränsat intresse för branschen, som närmast ser tillståndet som en slags kvalitets- säkring av verksamheten innan den får tas i drift, finns det inte heller av denna anledning skäl att ändra ett väl fungerande system. Vidare är de resursvinster som skulle kunna göras på grund av administrativa lättnader vid ändring från tillståndstill anmälningsplikt högst marginella. Mot denna bakgrund är det vår bedömning att det nu gällande samordnade prövningsförfarandet enligt bestämmelser är det mest ändamålsenliga och kostnadseffektiva sättet att hantera prövningen av Sevesoverksamheternas säkerhetsrapporter på. Vi anser därför att den nuvarande tillståndsplikten för C- och s.k. U- verksamheter på högre kravnivå och som omfattas av förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydds bilaga, avdelning 4, bör bestå. 3.3.2Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ges möjlighet att ansöka om återkallelse och omprövning enligt 24 kap. 3–6 §§ Som redovisats i avsnitt 3.2.5 regleras miljöbalkstillståndens rättskraft i 24 kap. 1 § . Tillstånd som meddelats med stöd av bestämmelser kan återkallas och omprövas enligt bestämmelserna i 24 kap. 3–6 §§ . Enligt nu gällande bestämmelser får ansökan om återkallelse och omprövning göras av , Havs- och vattenmyndigheten, Kammarkollegiet och . En sådan ansökan får även göras av en kommun i den utsträckning kommunen har övertagit tillsynen med stöd av 26 kap. 3 § fjärde stycket . Sakägare, ideella organisationer och andra representanter för allmänheten kan däremot inte begära omprövning. Det förutsätts istället att dessas rättigheter tas till vara av ovan nämnda myndigheter. Att ett tillstånd enligt har rättskraft i alla frågor som prövats i domen eller beslutet, som tillstånden i vissa fall inte är tidsbegränsade, innebär att en ändring av tillstånd eller villkor i princip endast kan åstadkommas genom en omprövning enligt 24 kap. alternativt genom ändrad lagstiftning. När det gäller Sevesoverksamheterna är det bland de myndigheter som kan sätta igång ett omprövningsförfarande främst länsstyrelserna som har intresse av och kunskapen att göra detta. Det är Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som är expertmyndighet inom säkerhetsområdet och är den myndighet som ansvarar för att sammanställa information och erfarenheter från inträffade olyckor. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har således den kunskap som krävs för att kunna bedöma vilka förhållanden som skulle vara relevanta att ompröva i ett tillstånd för en Sevesoverksamhet. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ansvarar dessutom för att ge tillsynsvägledning när det gäller miljöfarliga verksamheter som omfattas av Sevesolagen samt kan uppträda som part i ansökningsmål. Med hänsyn till Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps uppgifter och kunskap inom säkerhetsområdet framstår det som naturligt att myndigheten även borde ha möjlighet att påkalla återkallelse eller omprövning enligt 24 kap. 3–6 §§ . Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps ställning som part i ansökningsmål skulle troligtvis även stärkas för det fall denna möjlighet fanns. Vi föreslår därför att även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får i uppgift att ansöka om sådan återkallelse och omprövning som aves i 24 kap. 3–6 §§ . Förslaget innebär att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap läggs till i 24 kap. 7 § och då blir en av de myndigheter som kan ansöka om återkallelse och omprövning enligt 24 kap. 3–6 §§ . Vidare föreslår vi att 25 kap. 3 § ändras på så sätt att även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap omfattas av bestämmelsen som reglerar kostnadsansvaret i nu aktuella mål. Vi föreslår även att 8 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ändras på så sätt att även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, inom sina ansvarsområden, får meddela sådana föreskrifter som avses i 24 kap. 5 § första stycket 1 . Vidare föreslår vi att även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ingå bland de myndigheter som omfattas av förordningens 9–11 §§. Detta är de bestämmelser som reglerar själva förfarandet vid tillståndsprövning, vilka myndigheter som ska underrättas om tillståndsärenden och om tid och plats för och mark- och miljödomstolens sammanträde samt till vilka myndigheter en dom eller ett beslut i ett tillståndsmål eller tillståndsärende ska skickas. 4 Tillsyn av Sevesoverksamheter Genom Sevesolagen fick säkerhetsfrågor generellt sett ett ökat utrymme i miljökonsekvensbeskrivningarna, vid tillståndsprövning enligt miljölagstiftningen samt vid tillsyn (se avsnitt 3.1.1). Som även nämnts i avsnitt 3.1.1 är avsikten att de allmänna hänsynsreglerna i andra kapitel ska tillämpas även för Sevesoverksamheter1. Syftet med hänsynsreglerna är att förebygga negativa effekter och att miljöhänsynen ska öka i olika sammanhang. Vidare är det verksamhetsutövaren som ska kunna visa för den behöriga myndigheten att denne vidtagit alla de åtgärder som föreskrivs och att hänsynsreglerna i följs. Vid tillämpningen av hänsynsreglerna ska en skälighetsavvägning göras med hänsyn särskilt till å ena sidan nyttan av försiktighetsmåtten och å andra sidan kostnaderna för att vidta dessa. Enligt 15 § första stycket Sevesolagen ska Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och kommunerna, i enlighet med vad regeringen bestämmer, ha tillsyn över att Sevesolagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av Sevesolagen följs. Enligt bestämmelsens andra stycke ska och kommunerna ha tillsyn över verksamhet som omfattas av tillståndsplikt enligt i enlighet med den ansvarsfördelning för tillsynen av miljöfarlig verksamhet som följer av . Tillsynsmyndigheterna ska samordna tillsynen med den tillsyn som sker enligt . Av samma bestämmelses tredje stycke följer att för de verksamheter som inte omfattas av andra stycket ska vara tillsynsmyndighet. får överlåta åt en kommun att ha tillsynen om kommunen gjort framställning om det. 1 6 § Sevesolagen och prop. 1998/99:64, s. 60. Av förarbetena till 15 § Sevesolagen framgår att regleringen i bestämmelsens andra stycke innebär att tillsynsorganisationen för den operativa Sevesotillsynen ska harmoniseras med vad som gäller i fråga om organisation av tillsynen enligt då miljö- och säkerhetstillsynen på detta sätt kan samordnas. Vidare framgår att regleringen i tredje stycket innebär att får överlåta tillsynen för i bestämmelsen angivna verksamheter till en kommun som åtar sig det. En förutsättning för detta bör vara att det inte är olämpligt med hänsyn till förutsättningarna för att tillsynen ska kunna utövas tillfredsställande2. Om en kommun har gjort en framställan om att Sevesotillsynen ska överlåtas enligt 15 § tredje stycket Sevesolagen och anser att denna inte bör överlåtas ska , om kommunen begär det, med eget yttrande lämna över ärendet till regeringen för avgörande. får återkalla överlåtelsen av Sevesotillsynen till en kommun. Om det däremot är regeringen som beslutat om överlåtelse är det regeringen som ska besluta om återkallelse3. En återkallelse kan bero både på omständigheter som kan hänföras till kommunen och på omständigheter som kan hänföras till tillsynsobjektet4. Kommunerna har även, när det gäller Sevesoverksamheter, vissa tillsynsuppgifter enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och enligt lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. Bilden nedan visar hur Sevesotillsynsansvaret är fördelat för verksamheter på lägre respektive högre kravnivå . Lägre kravnivå (Seveso) Högre kravnivå (Seveso) Källa: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap 1998/99:64, s. 62 f. 316 § Sevesolagen. 1998/99:64, s. 63. 5Uppgifter inhämtade av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap från länsstyrelserna . utfördes totalt 38 Sevesotillsynsbesök vid Sevesoverksamheter på lägre kravnivå samt 103 Sevesotillsynsbesök vid Sevesoverksamheter på högre kravnivå. Diagrammet nedan utvisar det totala antalet Sevesotillsynsbesök –2011 uppdelat på Sevesoverksamheter på högre respektive lägre kravnivå. Antalet redovisade Sevesotillsynsbesök i diagrammet nedan är inte att likställa med hur många Sevesoverksamheter som fått Sevesotillsynsbesök under dessa år. Detta eftersom vissa Sevesoverksamheter kan ha fått mer än ett Sevesotillsynsbesök. Diagram 4.1 Antal Sevesotillsynsbesök åren 2009–2011 Källa: Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps Sevesodatabas bestämmelser om tillsyn regleras i kap. 26. Tillsynsmyndigheterna ska på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. När det gäller miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet som omfattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten även fortlöpande be- döma om ställda villkor är tillräckliga. har vidare en skyldighet att genom rådgivning, information och liknande verksamhet, skapa förutsättningar för att ändamål ska kunna tillgodoses6. Målsättningen med miljöbalkstillsynen är att få verksamhetsutövarnas egenkontroll att fungera på bästa sätt. Miljöbalkstillsynen ska således bedrivas genom systemtillsyn där verksamhetsutövarens egenkontroll och dennes förutsättningar att ta ansvar för miljöfrågor kontrolleras. Verksamhetens organisation, kunskap, rutiner, teknik och ordning i miljöfrågor granskas vid tillsynen7. ska anmäla överträdelser av bestämmelser i eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av till polis- eller åklagarmyndigheten om det finns misstanke om brott. ska även, om den finner att villkoren i ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet inte är tillräckliga och förutsättningar i övrigt föreligger enligt 24 kap. 5 eller 6 §§ , ansöka om prövning eller ta upp frågan om att ändra eller upphäva villkor utan någon särskild framställning om detta enligt vad som sägs i 24 kap. 7 § miljöbalken8. Tillsynen ska utövas av , Havs- och vattenmyndigheten, generalläkaren, , andra statliga myndigheter och kommunerna i enlighet med vad regeringen bestämmer9. När det gäller miljö- och hälsoskyddet enligt 9 kap. är det kommunen genom den eller de nämnder som fullmäktige bestämmer som utövar tillsyn med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd, över hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. och över avfallshanteringen enligt 15 kap. . Regeringen får föreskriva att den tillsynsmyndighet som regeringen bestämmer får överlåta åt en kommun att i ett visst avseende utöva sådan tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet om kommunen har gjort framställning om det. Detta gäller dock inte verksamhet som utövas av Försvarsmakten, , eller . Tabellen nedan utvisar vem som utövade miljöbalkstillsynen för de miljöfarliga A- och B-verksamheterna . I de fall tillsynen enligt tabellen nedan utövas av kommuner alternativt genomförs genom kommunövergripande samarbete har tillsynsuppgifterna över- 626 kap. 1 § . 7Se om operativ tillsyn (2001:4). 826 kap. 2 § . 926 kap. 3 § . Denna bestämmelse hänvisar även till de bestämmelser om tillsyn som finns i Sevesolagen. låtits till dessa från . Uppgifterna är hämtade från den svenska miljörapporteringsportalen till vilken tillståndspliktiga verksamheter ska lämna sina miljörapporter. Tabell 4.1 Fördelning av tillsynen för miljöfarliga A- och B-verksamheter Totalt A och B I de fall en kommun gjort en framställan om överlåtelse av tillsynen och om tillsynsmyndigheten anser att tillsynen inte bör överlåtas i enlighet med framställningen ska tillsynsmyndigheten, om kommunen begär det, med eget yttrande lämna över ärendet till regeringen för avgörande. får återkalla överlåtelsen av tillsyn till en kommun och tillsynsmyndigheten har en skyldighet att återkalla överlåtelsen om kommunen ändrar sin nämndorganisation så att den strider mot 3 kap. 5 § andra stycket kommunallagen (1991:900). Om det är regeringen som beslutat om överlåtelse, ska regeringen besluta om återkallelse10. De utpekade tillsynsmyndigheterna ska samarbeta med varandra samt med sådana statliga eller kommunala organ som ska utöva tillsyn i särskilda hänseenden eller som på annat sätt fullgör uppgifter av betydelse för tillsynsverksamheten11. Den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön ska fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Vidare ska den som bedriver sådan verksamhet eller vidtar sådan åtgärd genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön samt lämna förslag till kontrollprogram eller förbättrande åtgärder till tillsynsmyndigheten, om till-