sou · H1B363 · 2013-09-12 00:00:00 — I det andra avsnittet finns regler som rör erkännande och verkställighet enligt den ursprungliga I- förordningen, Brysselkonventionen, Luganokonvention, Luganokonvention och (när den ursprung- liga I-förordningen är tillämplig). Det tredje avsnittet inne- håller bestämmelser om erkännande och verkställighet enligt för- ordningen om den europeiska exekutionstiteln. Det fjärde avsnittet innehåller de nya kompletterande bestämmelserna som rör erkän- nande och verkställighet enligt den nya I-förordningen (vilken inkluderar även avgöranden från när den nya I- förordningen är tillämplig). 1 § Denna lag innehåller bestämmelser som kompletterar 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område1 (I-förordning), 2.rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privat rättens område2 (I-förordning), 3.konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område jämte till- trädeskonventioner3 (Brysselkonventionen), 4.konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område4 (Luganokonvention) samt konventionen om dom- stols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område5 (Luganokonvention) 5.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar6 (förordningen om den europeiska exekutions- titeln) och De unionsrättsliga instrument som anges i punkterna 1 och 2 tillämpas, enligt avtal mellan Europeiska gemen- skapen och om domstols behörighet och om 1EUT L 351, 20.12.2012, s. 1. 2EGT L 12, , s. 1. 3EGT C 27, 26.1.1998, s. 1. 4EGT 1988 L 319, 25.11.1988, s. 9. 5EUT L 339, 21.12.2007, s. 3. 6EUT L 143, 30.4.2004, s. 15. erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område7 (), i förhållande till . Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 8. Lagen innehåller kompletterande bestämmelser till den nya I-förordningen (i lagtexten betecknad I- förordning), den ursprungliga I-förordningen, Brysselkon- ventionen, Luganokonvention, Luganokonven- tion och förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Paragrafen motsvarar 1 § lag med vissa skillnader. I en ny punkt 1 har I-förordning lagts till (jfr prop. 2005:06:48 s. 32 f. och prop. 2001/02:146 s. 45). I punkten 4 finns, för att undvika oklarheter om vad som gäller, en uttrycklig hänvis- ning till Luganokonvention. Det förekommer att avgöran- den begärs verkställda som omfattas av den tidigare Lugano- konventionen. Av ett nytt andra stycke framgår att lagen omfattar Danmarks- avtalet. Avtalet gäller såväl avgöranden enligt den ursprungliga som den nya I-förordningen, i andra stycket hänvisas därför till både punkten 1 och 2, dvs. både den ursprungliga och den nya I-förordningen. Den nya lagen omfattar även avgöranden hänförliga till den ursprungliga I-förordningen. Övergångsbestämmelserna till den nya förordningen innebär att den ursprungliga förordningen kommer att behöva tillämpas på domar som meddelats inom ramen för rättsliga förfaranden som har inletts, officiella handlingar som har upprättats eller registrerats och på förlikningar inför domstol som har godkänts eller ingåtts före och som faller inom ramen för tillämpningsområdet för den ursprungliga förordningen (se artiklarna 66.2 och 80 i den nya I- förordningen). 2 § Om det finns svensk domsrätt enligt en unionsrättsakt eller ett internationellt instrument som avses i 1 § och annan behörig domstol saknas, är behörig. 7 EUT L 299, 16.11.2005, s. 62. Paragrafen reglerar situationer när reglerna om domstols behörighet i unionsrättsakterna och de internationella instrumenten som anges i 1 § leder till att ett mål ska tas upp i , men svenska interna forumregler inte anvisar någon behörig domstol. Den överensstäm- mer helt med 2 § lag men omfattar , genom hänvis- ningen till första paragrafen, även den nya I-förordningen (jfr prop. 2005/06:48 s. 33 och prop. 2001/02:146 s. 45; se även prop. 2005/06:200, s. 170). 3 § Om en ansökan görs enligt en unionsrättsakt eller ett internatio- nellt instrument som avses i 1 § 1–4 ska ett avgörande som rör ett civilrättsligt anspråk inte erkännas eller verkställas i , om det har meddelats i en annan stat inom ramen för ett brottmål som avser ett icke uppsåtligt brott mot någon som 1.varken har hemvist eller är medborgare i den staten, 2.inte har följt ett föreläggande om personlig inställelse, och 3.inte har haft tillfälle att svara i målet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att vissa slags avgöranden inte får erkännas eller verkställas i . Den överensstämmer i sak med 3 § lag, men omfattar nu även den nya I- förordningen (jfr prop. 2005/06:48 s. 33 f. och prop. 2001/02:146 s. 46 f.). Liksom tidigare omfattar paragrafen inte förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Erkännande och verkställighet enligt instrumenten i 1 § 2–4 4 § En ansökan om att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i enligt en unionsrättsakt eller ett internationellt instrument som avses i 1 § 2–4 ska göras hos den tings- rätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklagande av beslut. Paragrafen saknar motsvarighet lag och innebär att be- hörig domstol att handlägga en ansökan om att få fastställt att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i enligt den ursprungliga I-förordningen (vilket inkluderar även i de fall den ursprungliga förord- ningen är tillämplig), Brysselkonventionen, Lugano- konvention eller Luganokonvention, är den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklagande av Krono- fogdemyndighetens beslut. Behörig tingsrätt är, enligt 18 kap. 1 § UB, den tingsrätt regeringen föreskriver med hänsyn till var svaran- den har sitt hemvist. I 17 kap. 1 § UF anges vilka tingsrätter som prövar överklagande av beslut, för när- varande 24 tingsrätter. Avgörande för behörigheten är i vilket län (eller tidigare län) svaranden har sitt hemvist. Om svaranden inte har hemvist i överklagas beslut, enligt 17 kap. 1 § andra stycket UF, hos . Generellt kan sägas att det är tingsrätten i länets residensstad som är behörig, dock gäller detta t.ex. inte för , där anges som behörig tingsrätt. Med svaranden avses den som blir motpart i ett verkställighetsärende vid avseende det avgörande som är föremål för verkställbarhetspröv- ningen, dvs. den förpliktade enligt avgörandet. Bestämmelsen föranleds av att exekvaturprövningen generellt har flyttats från till tingsrätt. Överväganden med an- ledning av ett överflyttande av exekvaturen finns i avsnitten 7.2.1– 7.2.3. 5 § Vid handläggningen av en ansökan om ändring av ett beslut om att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställ- bart i enligt en unionsrättsakt eller ett internationellt instru- ment som avses i 1 § 2–4 tillämpas bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av en unionsrättsakt eller ett internationellt instrument som avses i 1 § 2–4. En ansökan om ändring ska, om den gjorts av den som har gjort ansökan om att ett utländskt avgörande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i , ha kommit in till tingsrätten från den dag då beslutet meddelades. En domare som har prövat en ansökan om att ett utländskt av- görande ska erkännas eller förklaras vara verkställbart i får inte delta i prövningen av en ansökan om ändring av beslutet. Paragrafen innehåller kompletterande regler om prövningen av en ansökan om ändring av ett beslut som har meddelats vid den in- ledande, formella, prövningen. Bestämmelser om prövningen i det andra skedet finns i artiklarna 36, 37.1 och 40 i Brysselkonven- tionen och i artikel 43 Luganokonventon och i den ursprungliga I-förordningen. Första stycket anger att en ansökan om ändring handläggs enligt bestämmelserna i ärendelagen. I bestämmelsen har markerats att reglerna i ärendelagen inte gäller om annat följer av de angivna instrumenten. Ärendelagen gäller även för handläggningen i hov- rätt och i . Hänvisningen till ärendelagen innebär bl.a. att prövningstillstånd krävs vid överklagande av aktuella beslut till såväl hovrätten som till . Utredningens över- väganden om överklagande finns i avsnitt 7.2.6 och 7.2.7. För att närmare avgöra vilka bestämmelser i ärendelagen som kan tillämpas i förhållande till instrumenten hänvisas till konven- tionerna och förordningen och till förarbeten hänförliga till ut- arbetandet av kompletterande bestämmelser till dessa (se prop. 1997/98:102, prop. 2001/02:146 och prop. 2008/09:205). Generellt kan sägas att de flesta nu aktuella unionsrättsliga och internationella instrument innehåller egna bestämmelser om t.ex. när ett ärende får inhiberas eller under vilka förutsättningar det får vilandeförklaras. Andra stycket innehåller en bestämmelse om tiden för den som har gjort ansökan om erkännande eller verkställbarhet att ansöka om ändring av beslutet från den inledande prövningen. Bestäm- melsen har sin motsvarighet i 5 § andra stycket lag (jfr prop. 2005/06:48 s. 34 och 2001/02:146 s. 48 f.). Av tredje stycket framgår att en domare som har gjort den inled- ande prövningen om erkännande eller verkställbarhet, dvs. steg ett i prövningen, inte får delta i prövningen i det andra skedet av exe- kvaturförfarandet, dvs. prövningen av en ansökan om ändring. Detta gäller både när ansökan har bifallits och när den har avslagits. Bestäm- melsen innebär alltså att den domare som har prövat ansökan i steg ett automatiskt är förhindrad från att delta i prövningen i det andra skedet. Bestämmelsen överensstämmer i sak med bestämmelsen i 5 § tredje stycket lag (jfr prop. 2005/06:48 s. 34 och prop. 2001/02:146 s. 49). 6 § Har en ansökan enligt en unionsrättsakt eller ett internationellt instrument som avses i 1 § 2–4 om att ett utländskt avgörande ska förklaras vara verkställbart bifallits, ska avgörandet verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser på samma sätt som en svensk dom som har vunnit laga kraft, om inte annat följer av unionsrättsakten eller det internationella instrumentet. Vid verkställighet av ett utländskt avgörande som rör en säkerhets- åtgärd ska i stället bestämmelserna om verkställighet av beslut om kvar- stad eller annan säkerhetsåtgärd tillämpas. Paragrafen anger vilka bestämmelser som ska tillämpas på verkställig- hetsstadiet, sedan det enligt reglerna i denna lag har fastställts att verkställighet av ett utländskt avgörande får äga rum här i landet. Den överensstämmer i sak med 7 § lag (se prop. 2005/06:48 s. 34 f. och prop. 2001/02:146 s. 49 f.). 7 § Om tingsrätten bifaller en ansökan om att ett utländskt avgörande ska förklaras vara verkställbart, ska tingsrättens beslut anses innefatta ett beslut om kvarstad eller om någon annan åtgärd som avses i 15 kap. . Paragrafen, som överensstämmer helt med 8 § lag (jfr prop. 2005/06:48 s. 35 och prop. 2001/02:146 s. 48 f.), ger närmare besked om innebörden av de säkerhetsåtgärder som får vidtas när en ansökan om att ett utländskt avgörande ska förklaras vara verk- ställbart har bifallits i steg ett, dvs. i den första formella prövningen av verkställbarheten. Erkännande och verkställighet enligt förordningen om den europeiska exekutionstiteln 8 § Om ett intyg om en europeisk exekutionstitel inte stämmer överens med den bakomliggande domen eller officiella handlingen eller det bakomliggande utslaget på grund av ett skrivfel eller liknande, ska intyget rättas av den domstol eller myndighet som har utfärdat intyget. Ett beslut i fråga om rättelse får inte överklagas. Paragrafen, som har överflyttats oförändrad från 9 § lag, innehåller bestämmelser om rättelse av intyg om en europeisk exe- kutionstitel (jfr prop. 2005/06:48 s. 35 f.). 9 § Om ett intyg om en europeisk exekutionstitel har utfärdats i strid mot de krav som finns i förordningen om den europeiska exekutions- titeln, ska intyget återkallas av den domstol eller myndighet som har utfärdat intyget. Innan intyget återkallas, ska parterna få tillfälle att yttra sig, om det inte är obehövligt. Ett beslut i fråga om återkallelse får inte överklagas. Paragrafen, som överensstämmer helt med 10 § lag (jfr prop. 2005/06:48 s. 36 f.), innehåller bestämmelser om återkallelse av intyg om en europeisk exekutionstitel. 10 § Har ett utländskt avgörande intygats vara en europeisk exeku- tionstitel, ska avgörandet verkställas enligt utsökningsbalkens bestäm- melser på samma sätt som en svensk dom som har vunnit laga kraft, om inte annat följer av artikel 21 eller 23 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Paragrafen har överflyttats oförändrad års lag (jfr prop. 2005/06:48 s. 37). Paragrafen innehåller en bestämmelse om verk- ställighet i av ett utländskt avgörande som har intygats vara en europeisk exekutionstitel enligt förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Erkännande och verkställighet enligt I- förordning Som angetts i kommentaren till 1 § är avsnittet tillämpligt även på avgöranden från som omfattas av I-för- ordning. 11 § En ansökan om verkställighet av ett utländskt avgörande enligt I-förordning ska ges in till . Utsökningsbalkens bestämmelser, eller bestämmelser som utsöknings- balken hänvisar till, ska tillämpas vid verkställighetsförfarandet, om inte annat följer av I-förordning. Paragrafen anger var en ansökan om verkställighet av ett utländskt avgörande enligt den nya I-förordningen ska ges in och vilka regler som ska tillämpas vid verkställigheten av en sådan ansökan. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.1. Avgöranden som omfattas av den nya I-förordningens tillämpningsområde kräver inte något exekvaturförfarande för att få verkställas. En ansökan om verkställighet av ett utländskt avgöran- de som omfattas av den nya förordningens tillämpningsområde ska enligt den nya bestämmelsen prövas av . Av paragrafen framgår vidare att utsökningsbalkens bestämmelser eller bestämmelser som utsökningsbalken hänvisar till ska tillämpas i fråga om verkställighet av utländska avgöranden som omfattas av förordningen. Särskilda bestämmelser om verkställighet finns t.ex. på immaterialrättens område, bl.a. såvitt avser intrångsundersökningar (se t.ex. 56 f och g lagen [1960:729] om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk). Sådana särskilda bestämmelser ska tillämpas även vid verkställighet av utländska avgöranden. I bestämmelsen har markerats att utsökningsbalkens bestämmel- ser endast ska tillämpas om inte annat följer av I-förordningen. Utsökningsbalkens bestämmelser eller de andra bestämmelser som utsökningsbalken hänvisar till är alltså subsidiära i förhållande till bestämmelserna i förordningen. Exempel på bestämmelser i för- ordningen som kan behöva tillämpas framför utsökningsbalkens be- stämmelser är artikel 38, om avbrytande av handläggningen, och artikel 44.2, om att skjuta upp verkställighetsförfarandet. I vilken utsträckning utsökningsbalkens bestämmelser ska tillämpas får be- dömas mot bakgrund av i vilken mån förordningen ger utrymme för kompletterande bestämmelser och när en fråga ska anses uttömman- de reglerad där. En ansökan om verkställighet ska skickas till det lokala krono- fogdemyndighetskontor där gäldenären bor. Det är gäldenärens post- nummer som avgör vilket kontor som är behörigt. Kronofogde- myndighetens kontor är indelade efter en särskild postnummerlista. Länk till adresserna finns på Kronofogdemyndighetens hemsida.8 För det fall en ansökan skulle skickas till fel kontor ser Kronofogde- myndigheten till att ansökan når rätt kontor. Att en prövning av vägransgrunder enligt förordningen ska göras av tingsrätt framgår av 13 §. Se författningskommentaren till den bestämmelsen. 12 § Ett utländskt avgörande som omfattas av I- förordning får verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser, eller bestämmelser som utsökningsbalken hänvisar till, som ett motsvarande svenskt avgörande. Om det inte finns någon motsvarighet till det ut- ländska avgörandet, verkställs avgörandet som en dom. Paragrafen innehåller en bestämmelse om verkställigheten i av ett utländskt avgörande som, enligt den nya I-förord- ningen, är verkställbart utan föregående exekvaturprövning. Bestäm- melsen omfattar alla slags avgöranden som faller inom den nya I-förordningens sakliga tillämpningsområde, oavsett avgöran- dets rubricering. Liksom tidigare omfattar den nya I-för- ordningen inte interimistiska beslut om säkerhetsåtgärder som inte kommunicerats med motparten, s.k. ex parte-avgöranden, såvida inte den dom som inbegriper åtgärden delgetts svaranden före verk- ställigheten. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. Av paragrafen framgår att ett utländskt avgörande som omfattas av I-förordningen får verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser eller, till följd av bestämmelsen i 1 kap. 2 § UB, bestämmelser som utsökningsbalken hänvisar till (jfr kommentaren till 11 §) som ett motsvarande svenskt avgörande. För verkställighet i krävs en exekutionstitel av något slag. Olika bestämmelser gäller för verkställigheten beroende på vilken typ av avgörande som begärs verkställt. Vilka bestämmelser som ska tillämpas på det utländska avgörandet beror alltså på vilken sorts avgörande det är fråga om. Om avgörandet är en förpliktelse- dom som vunnit laga kraft ska det verkställas enligt reglerna i 3 kap. 3 § UB och om det inte vunnit laga kraft får det verkställas i de fall och under de villkor som anges i 3 kap. 49 §§ UB. Är av- görandet en av domstol stadfäst förlikning, får det verkställas som en dom som vunnit laga kraft (3 kap. 13 § UB). Innehåller det ut- ländska avgörandet ett förordnande som motsvarar kvarstad ska Information hämtad från , se . beslutet verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet av beslut om kvarstad m.m. (16 kap. 11–16 §§ UB). Den nya I-förordningen omfattar även officiella hand- lingar och förlikningar inför domstol. Officiella handlingar har inte alltid någon motsvarighet i . Av denna anledning anges i paragrafens andra mening, att om det inte finns någon motsvarighet till det utländska avgörandet tillämpas utsökningsbalkens bestäm- melser om verkställighet av en dom. Officiella handlingar kan inte överklagas på det sätt domar kan. De anses normalt slutgiltiga i och med upprättandet och bör kunna verkställas enligt reglerna för domar som vunnit laga kraft. Bestämmelsen omfattar även andra avgöranden där det inte finns någon svensk motsvarighet. En be- dömning får göras av om ett sådant avgörande ska jämställas med en dom som vunnit laga kraft, och därmed verkställas enligt utsök- ningsbalkens regler för sådana domar, eller om det ska jämställas med en dom som inte vunnit laga kraft. Att en prövning av vägransgrunder ska göras av tingsrätt fram- går av 13 §. Se författningskommentaren till den bestämmelsen. Ansökan om vägran av erkännande eller verkställighet 13 § En ansökan om vägran av erkännande eller verkställighet enligt I-förordning ska göras hos den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklagande av Kronofogde- myndighetens beslut. Paragrafen innehåller en bestämmelse om vilken domstol som är behörig att pröva en ansökan om vägran av erkännande eller verkställighet enligt I-förordning. Samma domstol är behörig även såvitt avser en ansökan om fastställande av att det inte finns någon grund för att vägra erkännande av domen (arti- kel 36.2). Övervägandena finns i avsnitt 6.3.4 och 6.3.5. Bestämmelsen innebär att behörig domstol är den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § UB prövar överklagande av Kronofogdemyndig- hetens beslut. Enligt 18 kap. 1 § UB är den tingsrätt behörig som regeringen föreskriver med hänsyn till var svaranden har sitt hem- vist. I 17 kap. 1 § UF anges vilka tingsrätter som prövar överklag- ande av beslut, 24 tings- rätter. Se författningskommentaren till 4 §. Med svaranden avses motparten i verkställighetsärendet vid , den förpliktade enligt avgörandet. Pågår inte något verkställig- hetsärende med avseende på det avgörande som är aktuellt vid prövningen av grunderna för vägran av erkännande eller verkställig- het enligt den nya I-förordningen innebär bestämmelsen att med svaranden avses den som blir motpart vid Kronofogdemyndig- heten om verkställighet av avgörandet söks. 14 § Vid handläggningen av en ansökan om vägran av erkännande eller verkställighet tillämpas bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat följer av I-förord- ning. I paragrafen regleras vilka processrättsliga bestämmelser som ska tillämpas vid domstolarnas handläggning av ärenden om vägran av erkännande eller verkställighet. Bestämmelsen omfattar även hov- rättens och Högsta domstolens handläggning av ett överklagande av ett beslut med anledning av en ansökan om vägran av erkännande eller verkställighet. Mot bakgrund av att samma förfarande anvisas för ansökan om fastställande av att det inte finns någon grund för att vägra erkännande av domen (artikel 36.2) omfattar bestämmel- sen även handläggningen i sådana ärenden. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.6. Bestämmelsen anger att domstolarna, vid handläggningen av ären- den om vägran av erkännande eller verkställighet, ska tillämpa bestäm- melserna i ärendelagen. I bestämmelsen har markerats att reglerna i ärendelagen inte gäller om annat följer av den nya I-förord- ningen. Bestämmelsen i 26 § ärendelagen om säkerhetsåtgärder och inhibition ska inte tillämpas. Beslut i sådana frågor fattas i stället med stöd av förordningen (se t.ex. artiklarna 38, 44 och 51 angående begränsning och uppskjutande av verkställighet respektive vilande- förklaring av målet). Bestämmelsen om omedelbar verkställighet i 31 § ärendelagen ska inte heller tillämpas. Mot bakgrund av att huvud- regeln är att beslut verkställs direkt, såvida inte annat förordnas, kommer bestämmelsen inte att behöva tilläm- pas. Domstolens möjligheter att i dessa fall kräva säkerhet eller på andra sätt begränsa verkställighetsförfarandet regleras av artikel 44 i den nya I-förordningen. Förordningen innehåller inga egna regler om rättegångskost- nader hänförliga till verkställighetsförfarandet. Detta innebär att ärendelagens bestämmelse i 32 §, som hänvisar till 18 kap. RB, blir tillämplig på förfarandet i . Att 18 kap. RB endast kan tillämpas vid förfarandet för en ansökan om ändring, och inte vid den inledande formella prövningen, framgår av rättsfallen NJA 2006 s. 652 och NJA 2009 s. 632 (jfr även NJA 2001 s. 738). Ytterligare exempel på bestämmelser i ärendelagen som bör kunna tillämpas på förfarandet är reglerna om komplettering i 9 § och övriga bestämmelser om förfarandet i allmänhet, t.ex. 12–17 §§ och 27–30 §§. Även bestämmelserna om vad en inledande skrivelse ska innehålla, att en ansökan ska vara skriftlig och vad en ansökan i övrigt ska innehålla, bör kunna tillämpas (4–6 §§ ärendelagen). Hänvisningen till ärendelagen innebär bl.a. också att prövnings- tillstånd krävs vid överklagande av beslut med anledning av en an- sökan om vägran av erkännande eller verkställighet (liksom för be- slut i frågor om fastställande av att det inte finns någon grund för att vägra erkännande av domen) till såväl hovrätten som till (39 och 40 §§ ärendelagen). Även ärendelagens övriga bestämmelser om överklagande blir tillämpliga, t.ex. vem som får överklaga ett beslut (36 § ärendelagen) och inom vilken tid och till vilken domstol ett överklagande ska ges in (38 § ärendelagen). Den närmare gränsdragningen mellan bestämmelser i ärende- lagen och förordningens bestämmelser har överlämnats till rätts- tillämpningen. 15 § är behörig myndighet att avgöra frågor om anpassning enligt artikel 54 I-förordning. Utsökningsbalkens bestämmelser, eller bestämmelser som utsöknings- balken hänvisar till, om det beslut eller den åtgärd som det utländska beslutet eller åtgärden har anpassats till ska gälla vid verkställigheten.