sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Vid prövning om det föreligger särskilda skäl ska framför allt beaktas humanitära skäl. Det kan även vara aktuellt att tillämpa särskilda skäl av kriminalpolitiska skäl, t.ex. när den dömde återvänt till hem- landet utan att han eller hon påbörjat verkställigheten av en kortare strafftid än . 6 § En svensk dom får sändas över till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen endast om det kan anses lämpligt att verkställigheten överförs dit. Paragrafen anger ett krav på att ett överförande av verkställighet till en annan medlemsstat inom EU ska anses lämpligt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.2.6. Se även avsnitt 11.2.6. I vissa ärenden kan det framkomma omständigheter som gör att den behöriga myndigheten, trots att övriga förutsättningar enligt lagen är uppfyllda, bör överväga om ett överförande av verkställig- heten till den andra medlemsstaten är lämpligt. Lämpligheten av ett överförande av verkställigheten kan exempelvis ifrågasättas i fall där den behöriga myndigheten fått information från den behöriga myndigheten i den verkställande staten om att en anpassning kommer att ske av den svenska frihetsberövande påföljden och denna anpassning innebär en väsentlig avvikelse, se närmare härom i all- mänmotiveringen. I fall där det finns omständigheter som medför att lämpligheten av ett överförande kan ifrågasättas ska dessa vägas mot eventuella humanitära skäl, skyddsintressen för den dömde eller liknande intressen i det enskilda fallet som talar för att verkställigheten ändå överförs. Frågan om ett överförande är lämpligt måste alltså besvaras utifrån en helhetsbedömning av samtliga faktorer i ärendet. Ett överförande av verkställigheten får emellertid aldrig ske om förhåll- andena är sådana att det enligt utlänningslagen (2005:719) före- ligger hinder mot att verkställa avvisning eller utvisning till den staten eller om ett överförande skulle strida mot svensk grundlag eller internationella förpliktelser, t.ex. . 7 § I fall där den dömde befinner sig i den verkställande staten får den be- höriga myndigheten begära att den verkställande staten anhåller den dömde eller vidtar någon annan åtgärd för att säkerställa att han eller hon stannar kvar på dess territorium, i avvaktan på den verkställande statens beslut om erkännande och verkställighet. Paragrafen avser en möjlighet för den behöriga myndigheten att i vissa fall begära om provisoriskt anhållande av den dömde i den verkställande staten. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 14, be- handlas i avsnitt 17.3. Översändande av en svensk dom om frihetsberövande påföljd 8 § Den behöriga myndigheten prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och beslutar om en svensk dom ska sändas över till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet. I paragrafen anges att det är den behöriga myndigheten, dvs. enligt 1 kap. 6 § Kriminalvården eller , som i ett ärende ska pröva om förutsättningarna enligt lagen är uppfyllda och besluta om den svenska domen ska översändas till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet. Bestämmelsen behandlas i av- snitt 17.4.2. Normalt bör den behöriga myndigheten i samband med att förutsättningarna enligt 1–3, 5 och 6 §§ prövas hålla samråd med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Detta be- höver emellertid inte ske i fall där det är uppenbart att ett över- förande av verkställigheten inte är aktuell. När det gäller ärenden inom det tvingande samarbetsområdet får behovet av samråd av- göras från fall till fall. För Kriminalvårdens och handläggning gäller bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223). 9 § Den behöriga myndigheten ska sända över den svenska domen till en be- hörig myndighet i den verkställande staten. Den svenska domen får inte sändas över för verkställighet till mer än en medlemsstat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.4.3. I paragrafens första stycke anges att den svenska domen som översänds för erkännande och verkställighet i en annan medlems- stat inom EU ska skickas direkt till den behöriga myndigheten där. Detta gäller även det intyg som ska bifogas (se bilagan till ram- beslutet). Varje medlemsstat ska till rättssekretariatet ange vilka myndigheter som är utsedda att ta emot domar om frihetsberövande påföljder jämte intyg enligt rambeslutet. Denna information kommer att vara tillgänglig för Kriminalvården och . Bestäm- melsen gäller även i ett fall där det bestämts att en svensk dom ska verkställas i en annan medlemsstat i ett förfarande efter en europeisk arresteringsorder. Uppgifter om den tidigare europeiska arresterings- ordern ska då lämnas i intyget. Denna fråga behandlas i avsnitt 17.9. Enligt andra stycket får domen inte sändas över till mer än en medlemsstat åt gången. Detta motsvarar artikel 5.3 i rambeslutet. Återkallelse av en begäran om erkännande och verkställighet 10 § Den behöriga myndigheten får återkalla en begäran om erkännande och verkställighet av en svensk dom i en annan medlemsstat fram till dess verk- ställigheten av påföljden påbörjats i den verkställande staten. Paragrafen behandlar återkallelse på grund av ändrade förutsättningar. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 13 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 17.5.1. Bestämmelsen tydliggör att den behöriga myndigheten har möj- lighet att återkalla en begäran om det efter ytterligare information i ärendet visar sig att förutsättningarna enligt lagen inte är uppfyllda. Ett beslut om återkallelse kan enligt 4 kap. 2 § överklagas. 11 § Den behöriga myndigheten ska utan dröjsmål återkalla en begäran om erkännande och verkställighet av en svensk dom i en annan medlemsstat om den frihetsberövande påföljd som domen innehåller skulle bortfalla enligt svensk lag eller till följd av en svensk myndighets beslut. Paragrafen avser återkallelse när påföljden bortfallit. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 20.1 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 17.5.2. Av bestämmelsen följer att en framställning i vissa fall ska åter- kallas utan dröjsmål. Detta avser fall där påföljden bortfallit på grund av preskription enligt svensk lag, där nåd eller amnesti beviljats eller en omprövning av domen skett som innebär att påföljden inte längre ska verkställas. En återkallelse på denna grund kan inte över- klagas. 12 § När en svensk dom har sänts över till den verkställande staten för erkännande och verkställighet, får verkställigheten av den påföljd som avses med begäran påbörjas här i landet endast om den dömde är häktad. Påföljden får verkställas i , om den behöriga myndigheten har åter- kallat en begäran om erkännande och verkställighet. Detsamma gäller om den behöriga myndigheten i den verkställande staten har meddelat att en be- gäran avslagits eller att verkställighet inte kan äga rum där. Paragrafen innehåller bestämmelser om fortsatt verkställighet i . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.6. I första stycket anges att verkställighet av en frihetsberövande på- följd inte får påbörjas när den svenska domen sänts över till den verkställande staten för erkännande och verkställighet. Detta gäller dock inte om den dömde är häktad. Bestämmelsen innebär att i de fall verkställigheten redan har påbörjats när den svenska domen sänds över så får den fortsätta. När väl verkställigheten påbörjats i den verkställande staten får verkställigheten enligt artikel 22.1 i rambeslutet inte fortsätta här. Enligt andra stycket får verkställigheten påbörjas eller fortsätta i i vissa fall. Detta gäller när den behöriga myndigheten har återkallat framställningen. I fall där återkallelse skett på grund av att påföljden bortfallit ska naturligtvis inte någon verkställighet ske i . Påföljden kan vidare verkställas i om den verk- ställande staten avslår framställningen. Detta gäller även om den andra staten meddelar att verkställigheten inte kan äga rum där. Detta kan t.ex. bero på att den dömde avvikit från verkställigheten, vilket motsvarar artikel 22.2 i rambeslutet. Överförande av den dömde 13 § Om den dömde befinner sig i när den verkställande statens be- slut om att erkänna domen och verkställa påföljden vunnit laga kraft ska han eller hon överföras till den verkställande staten eller senast . Överförandet får, om det finns särskilda skäl, ske vid en viss senare tid- punkt än vad som sägs i första stycket. Paragrafen avser överförande av den dömde till den andra staten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.7. Bestämmelsen i första stycket innebär att den dömde så snart det är möjligt, eller senast , efter att den verkställ- ande statens slutliga beslut om att erkänna domen och verkställa påföljden vunnit laga kraft, ska överföras till den andra staten. Detta förutsätter att den dömde befinner sig i , antingen frihets- berövad eller på fri fot. Bestämmelsen motsvaras av artikel 15.1 i rambeslutet. Enligt andra stycket får överförandet ske senare om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses att hinder mot överförande enligt tidsfristen inte är möjligt på grund av oförutsedda omstän- digheter. Detta motsvaras av artikel 15.2 i rambeslutet. situation ska de behöriga myndigheterna i och i den verk- ställande staten bestämma en ny tidpunkt för överförandet. Bestäm- melser om transport av den dömde finns i 4 kap. 5 §. 14 § Om någon har överförts till den verkställande staten enligt denna lag och en behörig myndighet i den staten gör en framställning till om tillstånd att åtala, döma eller på annat sätt beröva honom eller henne friheten för något annat brott, än för det brott vilket personen överförts och som be- gicks före överförandet, ska 6 kap. 8 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder tillämpas. Behörig tingsrätt är därvid . Paragrafen avser tillstånd enligt den s.k. specialitetsprincipen. Bestäm- melsen, som motsvaras av artikel 18.3 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 17.8. I bestämmelsen anges att en framställning från den verkställande staten om tillstånd att åtala, döma eller på annat sätt beröva den överförda personen friheten för något annat brott som begicks före överförandet, ska handläggas i enlighet med vad som gäller i 6 kap. 8 § lagen om en europeisk arresteringsorder. Behörig tingsrätt är . Bestämmelsen i 5 kap. 3 § lagen om en europeisk arresteringsorder ska tillämpas på så sätt att tingsrätten ska meddela beslut i fråga om framställningen senast från det att framställningen mottogs av den behöriga myndigheten i . Erkännande och verkställighet i av en utländsk dom om frihetsberövande påföljd 1 § En utländsk dom får erkännas och verkställas i om det kan antas att den dömdes sociala återanpassning underlättas av ett överförande av verkställigheten hit och inte annat följer av 3–5 §§. Paragrafen avser ett krav på att den dömdes sociala återanpassning kan antas underlättas av ett överförande av verkställigheten till och gäller i fall utanför det tvingande samarbetsområdet enligt 2 §. Bestämmelsen, som bygger på artikel 3.1 i rambeslutet, behandlas i avsnitt 18.2.1. Se även avsnitt 12.2.1. Vid bedömningen av kravet bör en helhetsbedömning göras av samtliga kända faktorer avseende den dömdes anknytning till respek- tive medlemsstat. Här kan faktorer som medborgarskap, bosätt- ningstid i olika stater samt nuvarande bostads-, familje- och arbets- förhållanden ha relevans. Även eventuellt uppehållstillstånd i någon av staterna bör beaktas. När det gäller den dömdes familjeband bör särskild hänsyn tas till om det i någon av staterna finns minderåriga barn. Även den dömdes språkliga, kulturella, sociala och ekonomiska band till respektive stat bör beaktas. Vidare ska den dömdes inställ- ning i frågan beaktas. 2 § En utländsk dom ska erkännas och verkställas i om inte annat följer av 3–5 §§ och den dömde 1.är svensk medborgare och bosatt i , 2.är svensk medborgare och kan komma att utvisas eller avvisas hit efter verkställigheten av påföljden till följd av domen, eller 3.är bosatt och har vistats lagligt utan avbrott under i och den utfärdande staten har anmält att medgivande inte krävs i motsvar- ande fall. I paragrafen anges i vilka fall en utländsk dom ska erkännas och verkställas i . Punkten 1 och 2 hänför sig till det tvingande samarbetsområdet och punkten 3 till det utvidgade tvingande sam- arbetsområdet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.2.2. I punkten 1 anges fallet när den dömde är svensk medborgare och bosatt i . Detta motsvarar artikel 4.1 a) i rambeslutet. Som utgångspunkt är det den utfärdande staten som bedömer om den dömde omfattas av det tvingande samarbetsområdet. Denna bedömning ska som regel godtas. Råder enligt den svenska be- höriga myndigheten tveksamhet kring om kravet är uppfyllt bör sam- råd hållas med den utfärdande staten. Beträffande bosättnings- kravet se även 2 kap. 2 § andra stycket 1. I punkten 2 anges fallet när den dömde är svensk medborgare och kan komma att utvisas eller avvisas hit efter verkställigheten av påföljden till följd av domen. Detta motsvarar artikel 4.1 b) i ram- beslutet. Det utländska beslutet om utvisning eller avvisning kan ingå i domen eller finnas i ett särskilt rättsligt eller administrativt beslut eller någon annan åtgärd som vidtas till följd av domen. Om den dömde även är bosatt i ska punkten 1 tillämpas. Fallet i punkten 3 gäller endast i förhållande till medlemsstater som gjort en motsvarande anmälan. Erkännande och verkställighet i ska ske om den dömde är bosatt i och har vistats lagligt utan avbrott under här. Detta motsvarar arti- kel 4.7 b) i rambeslutet. Kravet bör anses uppfyllt även om den dömde tillfälligtvis vistats utanför . Ledning kan här hämtas av praxis vid tillämpning av motsvarande krav i utlänningslagen (2005:716). Om den dömde inte är berättigad till permanent uppe- hållsrätt eller permanent uppehållstillstånd i eller om det finns skäl att anta att sådant tillstånd inte kommer att bestå bör information härom lämnas till den utfärdande staten och samråd hållas. 3 § En utländsk dom får erkännas och verkställas i endast om den dömde har samtyckt till att verkställigheten överförs hit. Samtycke enligt första stycket krävs inte om den dömde 1.är svensk medborgare och bosatt i , 2.kan komma att utvisas eller avvisas till efter verkställigheten av påföljden till följd av domen, eller 3.har flytt till på grund av ett straffrättsligt förfarande mot honom eller henne i den utfärdande staten eller efter en fällande dom där. I paragrafen behandlas krav på den dömdes samtycke. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 4.1 tillsammans med artikel 6.1 och 6.2 i ram- beslutet, behandlas i avsnitt 18.2.3. I första stycket framgår att den dömdes samtycke krävs som huvudregel. Enligt andra stycket punkten 1 krävs inte samtycke om den dömde är medborgare och bosatt i . Undantaget motsvarar artikel 6.2 a) i rambeslutet. Se vidare 2 § andra stycket 1. Av punkten 2 framgår att samtycke inte krävs om den dömde kan komma att utvisas eller avvisas till efter verkställighet av påföljden. Det ska vara fråga om ett beslut om utvisning, avvis- ning eller annat avlägsnande till följd av domen. Undantaget mot- svarar artikel 6.2 b) i rambeslutet. Samtycke krävs inte heller enligt punkten 3 om den dömde flytt till i syfte att undandra sig verkställighet i den utfärdande staten eller ett kommande straffrättsligt förfarande. Undantaget motsvarar artikel 6.2 c) i rambeslutet. 4 § En utländsk dom får erkännas och verkställas i endast om 1.domen har vunnit laga kraft, 2.den dömde befinner sig i eller i den utfärdande staten, och 3.den tid av påföljden som återstod att avtjäna när domen kom in till den behöriga myndigheten uppgick eller särskilda skäl talar för att verkställigheten ändå förs över till . Paragrafen behandlar övriga förutsättningar för att en utländsk dom ska få erkännas och verkställas i . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.2.4. I punkten 1 anges ett krav på att domen ska ha vunnit laga kraft. Detta motsvaras av artikel 1 i rambeslutet. Av punkten 2 framgår att den dömde ska befinna sig i eller i den utfärdande staten. Detta motsvaras av artikel 4.1 i ram- beslutet. Enligt punkten 3 ska det som huvudregel återstå av påföljden att avtjäna när domen översänds hit. Detta krav motsvarar artikel 9.1 h) i rambeslutet. Om tid för tidigaste villkorlig frigivning i domslandet är känd ska denna beaktas vid bedömning av hur som kvarstår av påföljden att avtjäna. Överförande kan ske om särskilda skäl talar för att verkställigheten ändå överförs till . Härmed avses framför allt humanitära skäl. Det kan också vara fråga om kriminalpolitiska skäl när t.ex. den dömde redan återvänt till , jfr 2 kap. 5 § 3. Hinder mot erkännande och verkställighet 5 § En begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom ska avslås om 1.gärningen som påföljden avser inte motsvarar brott enligt svensk lag, om det inte är fråga om en sådan gärning som finns angiven i bilagan till denna lag och för vilken det enligt den utfärdande statens lagstiftning är före- skrivet en frihetsberövande påföljd , 2.det för samma gärning som ligger till grund för domen har meddelats dom i eller här har utfärdats strafföreläggande eller förläggande av ordningsbot som har godkänts, 3.det för samma gärning som ligger till grund för domen har i en annan stat meddelats en dom, som har vunnit laga kraft, och hinder mot lagföring för gärningen här i landet till följd av denna dom skulle ha förelegat enligt 2 kap. 5 a § , 4.den dömde vid tiden för brottet inte fyllt , 5.verkställighet i inte skulle vara förenlig med bestämmelser om immunitet, 6.gärningen helt eller delvis begåtts i och inte motsvarar brott enligt svensk lag eller om en tillämpning av 35 kap. 8–10 §§ skulle innebära att påföljden bortfallit, 7.påföljden omfattar en åtgärd som innebär psykiatrisk vård eller hälso- och sjukvård eller annan frihetsberövande åtgärd som inte kan verkställas här, 8.domen har meddelats efter en förhandling där den dömde inte var per- sonligen närvarande och det inte har bekräftats i intyget att något av vill- koren i artikel 9.1 i) i rambeslutet är uppfyllt, eller 9.den utfärdande staten inte har lämnat tillstånd för att åtala, döma eller på annat sätt beröva den dömde friheten för något annat brott som begicks före överförandet i enlighet med rådets rambeslut /584/RIF om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna. Även om det föreligger hinder mot erkännande och verkställighet enligt första stycket får en utländsk dom erkännas och verkställas i om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställigheten sker här. I paragrafen anges i nio punkter vägransgrunder som innebär att en begäran om erkännande och verkställighet ska avslås. Vägrans- grunderna behandlas närmare i avsnitt 18.3.2 (dubbel straffbarhet), 18.3.3 (ne bis in idem), 18.3.4 (den dömdes ålder), 18.3.5 (immu- nitet), 18.3.7 (territorialitet i vissa fall), 18.3.8 (vårdpåföljd), 18.3.9 (utevarodom) och 18.3.10 (specialitetsprincipen). är som huvudregel obligatoriska. Bestämmelsen innebär dock en möjlighet att erkänna och verkställa en utländsk dom i trots förekomsten av en vägransgrund på grund av humanitära skäl, se avsnitt 18.3.1. I avsnitt 18.3.11 beskrivs också vissa andra situa- tioner som alltid ska leda till att verkställighet ska vägras, t.ex. om verkställighet skulle strida mot en bestämmelse i grundlag eller mot de grundläggande rättsprinciper som läggs fast i Europakonven- tionen och dess tilläggsprotokoll. I första stycket punkten 1 anges ett krav på dubbel straffbarhet i vissa fall. Kravet gäller inte en gärning som upptas på den lista som anges i en bilaga till lagen och för vilken det enligt den utfärdande statens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd . Bilagan avser de gärningar som anges i artikel 7.1 i rambeslutet. Bestämmelsen motsvarar den vägransgrund som anges i artikel 9.1 d) i rambeslutet. Förbudet mot dubbelbestraffning (ne bis in idem) regleras i punkten 2 avseende verkan av en svensk dom och i punkten 3 av- seende verkan av en dom i en annan stat. En vägransgrund som hänvisar till principen om ne bis in idem finns i artikel 9.1 c) i ram- beslutet. Om det avseende samma gärning finns en svensk dom eller ett godkänt strafföreläggande eller föreläggande av ordnings- bot ska verkställighet av den utländska domen inte ske i . Detta gäller även om det i meddelats beslut om nåd eller amnesti. Detsamma gäller om det i en annan stat finns en dom, som har vunnit laga kraft, som avser samma gärning och som skulle inneburit hinder mot lagföring för gärningen i enligt 2 kap. 5 a § . Av punkten 4 följer att det föreligger hinder mot erkännande och verkställighet i om den dömde vid tiden för brottet inte fyllt . Bestämmelsen motsvaras av artikel ) i ram- beslutet. I punkten 5 anges att erkännande och verkställighet inte får ske mot personer som omfattas av straffrättslig immunitet i . Detta gäller t.ex. främmande statsöverhuvuden och personer som omfattas av lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Även svenska medborgare kan i varierande utsträckning om- fattas av immunitet t.ex. statschefen, talman, ledamöter och statsråden. Bestämmelsen motsvaras av artikel 9.1. f) i rambeslutet. Genom punkten 6 ställs särskilda krav för erkännande och verk- ställighet när den utländska domen avser en gärning som helt eller delvis har begåtts i . För det första måste gärningen mot- svara brott enligt svensk lag. Vidare krävs att brottet inte är pre- skriberat enligt svensk rätt. Bestämmelsen grundar sig på artikel 9.1 l) i rambeslutet. I punkten 7 anges att en begäran ska avslås om det inte är möjligt att i verkställa en påföljd som omfattar en åtgärd som innebär psykiatrisk vård eller hälso- och sjukvård. Det ska vara fråga om en åtgärd som inte kan verkställas i det svenska påföljds- systemet och som inte heller lämpligen kan anpassas till att mot- svara en svensk påföljd. Bestämmelsen motsvarar artikel 9.1 k). Enligt punkten 8 ska en begäran som avser en utevarodom avslås om det inte i intyget har bekräftats att något av villkoren i arti- kel 9.1 i) i rambeslutet är uppfyllt. Genom artikel 5 i rambeslutet om verkställighet av utevarodomar införs nya bestämmelser i arti- kel 9.1 i) i rambeslutet om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder. En bekräftelse om att något av villkoren är uppfyllda när det rör sig om en dom i den dömdes utevaro kommer i de flesta fall ske i det intyg som sänds över. Det utesluter dock inte att det på annat sätt framgår att något av villkoren är uppfyllda, t.ex. genom att en delgivningshandling företes. I sådant fall bör kompletterande information inhämtas från den utfärdande staten. Av punkten 9 följer att erkännande och verkställighet ska vägras om den utfärdande staten inte lämnat tillstånd för att i åtala, döma eller på annat sätt beröva den dömde friheten för något annat brott, trots att den utfärdande staten skulle lämnat sådant tillstånd i enlighet med vad som gäller i rambeslutet om en europeisk arresteringsorder om skyldighet att överlämna en person. I andra stycket anges att erkännande och verkställighet får ske i även om det föreligger hinder enligt någon av grunderna i första stycket om det med hänsyn till den dömdes inställning och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl för att verkställig- heten sker här. Bestämmelsen avser fall där den dömde önskar att verkställigheten överförs till och det föreligger humanitära skäl. Det kan t.ex. vara fråga om en mycket ung lagöverträdare, fall av sjukdom eller när en person är dömd till ett mycket långt straff i ett land där fängelseförhållandena är dåliga. Hur stark anknytning den dömde har till får här stor betydelse. I vilken omfatt- ning det finns möjlighet att beakta humanitära skäl beror vidare på vilken vägransgrund som är aktuell sammantaget med omständig- heterna i det enskilda fallet. När det t.ex. gäller en person som är bör utrymmet vara relativt stort. I fall där kravet på dubbel straffbarhet inte är uppfyllt beror utrymmet bl.a. på vad den utländska kriminaliseringen avser.