sou · H1B317 · 2013-04-03 00:00:00 — sou 2013 17 d1 SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice. Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av brottmålsprocessen i syfte att överväga åtgärder för att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande (dir 2010:78). Som särskild utredare förordnades lagmannen . Som experter att biträda utredningen förordnades professorn , dåvarande hovrätts- rådet vid Hovrätten för , numera ämnesrådet vid , f.d. hovrättspresidenten vid Hovrätten för Nedre , rättssak- kunnige vid , numera chefsjuristen vid , dåvarande rådmannen vid , dåvarande lagmannen vid , numera justitieombudsmannen , lagmannen vid , advokaten , vice riksåklagaren och hovrättslagmannen vid . Genom beslut entledigades med verkan . I hans ställe förordnades dåvarande rådmannen, numera chefsrådmannen vid . Genom beslut entledigades och för- ordnades kanslirådet vid med verkan från och med . På grund av sjukdom kom , som avled , inte att delta i arbetet. Som sekreterare anställdes hov- rättsassessorn och hov- rättsassessorn . Tingsnotarierna och anställdes som biträdande utredningssekreterare från och med den 1 respektive till och med för en brottmålsundersökning som genomfördes inom ramen för utredningen. Utredningen har antagit namnet . Enligt utredningens ursprungliga direktiv skulle uppdraget Genom tilläggsdirektiv förlängdes tiden för redovisning av utredningens uppdrag till (dir 2012:47). Utredningen överlämnar härmed slutbetänkandet Brottmåls- processen (SOU 2013:17). Experterna har ställt sig bakom utred- ningens överväganden och förslag. De särskilda ståndpunkter som enskilda experter kan ha haft i olika frågor har berörts genom möjliga alternativa förslag eller bedömningar. Betänkandet är därför skrivet i vi-form. Utredningens uppdrag är med detta slutfört. 13Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och 18Förslag till lag om ändring i lagen (2008:369) om förfarandet vid förverkande av utbyte av brottslig 24Förslag till förordning om ändring i förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen, 25 Förslag till förordning om ändring i förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m. ... 161 26Förslag till förordning om ändring i förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga 4.4Andra regler som ger domaren självständigt inflytande 5.5Det bör inte införas en särskild reglering om att rätten 6.6Bör det införas en bestämmelse om målsägandes eller 9.5.2Avgörande efter huvudförhandling inom 9.5.3Avgörande efter huvudförhandling gemensamt 11.7.2Vårt uppdrag och övergripande överväganden om åtgärder för att minska inställda 12.551 kap. 23 a § RB om begränsning av hovrättens 12.7.3Ändrade förutsättningar för att avgöra mål på 12.8.2Hänvisning till muntlig bevisning enligt 12.8.3Möjligheten att hänvisa till ljud- och Handläggningen av enskilda anspråk och stödet åt målsäganden 19.4Förslaget till lag om ändring i mönsterskyddslagen 19.5Förslaget till lag om ändring i skattebrottslagen 19.6Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen 19.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:1065) om 19.8Förslaget till lag om ändring i bötesverkställighetslagen 19.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om 19.13Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och 19.18Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:369) om förfarandet vid förverkande av utbyte av brottslig 19.22Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1964:740) med föreskrifter för åklagare i vissa 19.24Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till 19.25Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, Vårt övergripande uppdrag har varit att överväga åtgärder för att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande i såväl tingsrätt som hovrätt där lagföringens kvalitet och effektivitet ytterligare kan förbättras. I uppdraget har bl.a. ingått att överväga följande. Om ansvarsfördelningen mellan åklagare och domstol samt deras roller och funktioner kan utvecklas och göras tydligare. Om parternas inflytande över brottmålsprocessen och deras ansvar för att målet förs mot ett avgörande kan ökas. Hur förberedelsen i brottmål kan förbättras, bl.a. i syfte att skapa en effektivare handläggning och tillförsäkra att rätten har ett fullständigt underlag vid avgörandet. Hur handläggningen av brottmål i både tingsrätt och hovrätt i högre grad kan anpassas till vad som behövs för sakens prövning i det enskilda fallet, t.ex. genom att skapa mer flexibla regler och alternativa former för avgörande av mål i domstol. Hur risken för inställda förhandlingar kan minska. Hur rättens sammansättning bör vara i olika situationer. Frågor som rör stödet till målsäganden. I uppdraget betonas att vi ska ägna uppmärksamhet åt hur de för- ändringar vi föreslår kan få genomslag i praktiken och att vi även ska överväga hur genomslaget av redan genomförda förändringar kan förbättras. Det grundläggande för brottmålsprocessen är att anklagelser om brott prövas inom rimlig tid och med hög kvalitet. Vårt över- gripande mål har varit att föreslå förändringar som innebär att processen blir bättre för de enskilda som berörs av denna. Vi tror att en grundläggande förutsättning för att åstadkomma det är att parternas inflytande stärks genom att deras ståndpunkter kommer till uttryck tydligare och i större utsträckning har betydelse för hur målet handläggs. Då kan processen anpassas efter vad målet kräver och förfarandet göras mer ändamålsenligt. Vi har utifrån detta övergripande mål grundat våra förslag på följande utgångspunkter. Tydligare roller i processen. De bestämmelser i som reglerar vilken roll olika parter och aktörer har i processen är i viss mån otydliga. Domarens processledande roll och åklaga- rens samt den tilltalades ställning som parter i brottmålet bör göras tydligare. Målsäganden ska ha goda möjligheter att som part kunna få sina skadeståndskrav prövade i samband med åtalet. En behovsanpassad handläggning. Det bör finnas olika sätt och former för att handlägga och avgöra mål som är anpassade efter vad målen kräver. I tingsrätten bör parternas ståndpunkter och hur allvarlig gärning åtalet rör vara avgörande. Hovrättens över- prövning bör vara ordnad så att hovrätten, utifrån parternas ståndpunkter, granskar alla överklagade avgöranden. Alla mål som överprövas behöver dock inte avgöras efter en fullständig prövning. En förutsebar process med tidiga åtgärder. Det ska vara tydligt vad brottmålet handlar om. De frågor som domstolen ska pröva bör anges i tydliga och preciserade yrkanden när målet inleds. Det underlag som behövs för att ange eller ta ställning till dessa yrkanden, t.ex. personutredningar och uppgifter om enskilda anspråk, ska i ökad utsträckning tas fram tidigare. Den tilltalade bör i inledningen av processen uppmanas att ange sin inställning till alla yrkanden. Uppmaningen bör utformas på ett sätt som gör det lätt för den enskilde att förstå vad han eller hon ska ta ställning till. Ett ökat ansvar för parterna. Samhället ska kunna ställa krav på att den som är föremål för en brottsutredning och har delgetts misstanke om brott medverkar i processen, t.ex. genom att inställa sig till förhör, personutredning hos frivården eller till huvudförhandlingen. Då krävs det att han eller hon är informe- rad om hanteringen av ärendet. Om en part väljer att överklaga till hovrätten kan det ställas krav på att det tydligt anges vad hovrätten ska pröva. En helhetssyn i rättskedjan. Handläggningen från brottsanmälan hos polis till dess att frågan om ansvar för brott har prövats av domstol bör ses som en sammanhållen process. Myndigheterna inom rättsväsendet och domstolarna har ett gemensamt ansvar för att verka för att målen kan avgöras inom rimlig tid. I det ligger ett gemensamt ansvar att hålla enskilda informerade om handläggningen och hur enskilda förväntas medverka i processen. Ett genomtänkt och konsekvent genomförande. Hur bestämmel- serna om brottmålsprocessen utformas är bara en av flera förut- sättningar som har betydelse för att processen ska kunna för- bättras. Hur bestämmelserna tillämpas är av avgörande bety- delse. Det kräver att förändringar förbereds väl och att det finns praktiska verktyg, t.ex. i form av verksamhetsstöd, som under- lättar den dagliga tillämpningen. Rollfördelningen mellan parter och aktörer i processen Informationen till den tilltalade om brottmålsprocessen bör för- bättras. Den misstänkte eller tilltalade bör av Polisen, Åklagar- myndigheten, Kriminalvården och domstolen få kontinuerlig infor- mation om vad som kommer att hända under processen och vad som förväntas av honom eller henne. Det bör då även kunna ställas större krav på honom eller henne att medverka i processen. Den tilltalade bör få bättre möjligheter att bedöma sin situation och förbereda sitt försvar genom att senast när åtalet väcks ges information om de följder som brottsanklagelsen kan komma att leda till om han eller hon döms för brottet. Möjligheterna till juri- diskt stöd i anslutning till att åtalet väcks bör förbättras. Den som åtalas för brott för vilket åklagaren yrkar en strängare påföljd än böter ska som ett led i sitt försvar ha rätt till kostnadsfri rådgivning av advokat under maximalt . Den misstänkte ska underrättas om rådgivningsmöjligheten redan under förunder- sökningen, men skriftlig information ska lämnas även när åtalet delges. Förslaget påverkar inte bestämmelserna om offentlig för- svarare. Om en försvarare är förordnad är det naturligt att denne ska lämna rådgivning inom ramen för sitt försvararuppdrag. Den som åtalas ska själv få välja vilken advokat han eller hon vill vända sig till för att få rådgivning. Den som lämnat rådgivning kan begära ersättning för arbete och eventuella kostnader för tolk och översättning vid den domstol där målet handläggs. Domaren ska leda processen och ansvara för att målet avgörs på ett rättssäkert och ändamålsenligt sätt. Domaren ska aktivt verka för att inget onödigt dras in i målet och försöka klarlägga parternas ståndpunkter för att avhjälpa otydlig- heter och ofullständigheter i den utredning som läggs fram. Ett led i det är att vi gör domarens roll under förberedelsen tydligare. Domaren ska inte agera självmant för att utredningen i skuld- frågan blir fullständig. Det ska krävas yrkande från part för att rätten ska få meddela åklagaren föreläggande om att komplettera förundersökningen. Rätten ska inte självmant kunna inhämta bevis- ning i skuldfrågan. Däremot ska rätten ha kvar det slutliga ansvaret för att det finns tillräckligt underlag för att avgöra påföljdsfrågan. Åklagaren ska ha det fulla ansvaret för att föra statens talan om straffansvar. Åklagaren ska framställa ett påföljdsyrkande i alla mål. Rätten ska inte kunna döma den tilltalade till ett strängare straff eller en mer ingripande påföljd än vad åklagaren yrkat. Rätten ska inte heller kunna meddela ett förordnade om förverkande av villkorligt medgiven frihet som är mer ingripande för den tilltalade än vad åklagaren yrkat. Påföljdsyrkandet ska alltid anges i åtalet. Om åklagaren av någon särskild anledning bedömer att påföljdsyrkandet kan komma att ändras, t.ex. för att utredningen om den tilltalades personliga förhållanden bör kompletteras, kan åklagaren ange detta. Yrkandet, ska, om det finns skäl för det, kunna ändras under målets hand- läggning i tingsrätten. Det är åklagarens slutliga yrkande som rätten inte ska kunna gå utöver. I hovrätten och ska åklagaren som huvud- regel inte kunna ändra sitt påföljdsyrkande i skärpande riktning. Rätten ska inte kunna besluta om särskild rättsverkan av brott utan yrkande. Ett undantag görs dock för sådan avgift som ska dömas ut enligt 1 § lagen (1994:419) om brottsofferfond. Det ska inte heller vara möjligt för rätten att gå utöver vad som yrkats i en fråga om särskild rättsverkan, t.ex. utvisning än vad åklagaren angett. De yrkanden om särskild rättsverkan som framställs ska anges i åtalet. Yrkandena ska kunna ändras på samma sätt som yrkandet om påföljd. Målsäganden ska kunna föra talan om ansvar för brott om åklagaren inte väcker åtal, lägger ned ett åtal eller väljer att inte överklaga när ett åtal ogillats. När åklagaren för talan om straffrättsligt ansvar ska åklagaren däremot ensam ansvara för den talan. Bestämmelsen som ger målsäganden rätt att biträda åklagarens åtal upphävs. Målsägan- den ska ha goda möjligheter att kunna få sina skadeståndskrav prövade i samband med brottmålet. Dessutom bör målsägandens möjligheter till insyn i handläggningen förbättras. Av den anled- ningen lämnar vi följande förslag. En målsägande ska efter s.k. slutdelgivning med den misstänkte och dennes försvarare enligt 23 kap. 18 § ha rätt att efter begäran ta del av sådana uppgifter ur förunder- sökningen som har betydelse för målsägandens talan om enskilt anspråk. Rätten att ta del av uppgifter som omfattas av för- undersökningssekretess ska kunna begränsas i vissa fall. Även om målsäganden inte för talan i målet ska målsäganden som huvudregel ha rätt att närvara vid en huvudförhandling innan han eller hon hörs. Detsamma ska gälla om huvud- förhandlingen hålls inom stängda dörrar. Vi inför bestämmelser som förtydligar att en målsägande som för talan om enskilt anspråk får ställa alla de frågor som har betydelse för att målsäganden ska kunna ta till vara sin rätt. Vi föreslår att målen i tingsrätt ska kunna handläggas på olika sätt beroende på hur ingripande påföljd åklagaren yrkar och den till- talades inställning till åtalet. Vi föreslår därför att olika regler ska gälla för: 1.Mål i vilket åklagaren yrkar att påföljden ska bestämmas till böter. Åklagaren ska i dessa mål som huvudregel utfärda strafföre- läggande, oavsett den misstänktes inställning till brottsanklagel- sen. Beredningen av målen förenklas, bl.a. ska åtal väckas genom att ett inte godkänt strafföreläggande ges in till rätten (se vidare nedan under Bötesmål). 2.Mål i vilket åklagaren yrkar en påföljd som motsvarar högst sex månaders fängelse. Om åklagaren yrkar en annan påföljd än fängelse föreslås vissa ytterligare avgränsningar. Målen ska kunna avgöras i ett särskilt förfarande utan huvudförhandling om den tilltalade erkänner de gärningar som åtalet rör, godtar samtliga yrkanden som framställs i samband med åtalet och samtycker till att målet avgörs på det sättet. Rätten ska pröva att förutsättningarna för förfarandet är uppfyllda och att huvud- förhandling inte behövs av särskilda skäl (se vidare nedan under Ett särskilt förfarande i erkända mål). 3.Mål i vilket åklagaren yrkar fängelse , vissa andra påföljder samt mål där den tilltalade är . Dessa mål ska alltid avgöras efter huvudförhandling. Även övriga mål ska, om det begärs, avgöras efter huvudförhandling. Vi föreslår åtgärder som syftar till en mer ändamålsenlig handläggning och bättre förberedelse av målen som avgörs efter huvudförhandling (se nedan under Huvudförhandlingsmål). En effektivare inledning av processen Nya bestämmelser om hur allmänt åtal väcks I alla mål där åklagaren inte utfärdat strafföreläggande ska åtal väckas genom att åtalet ges in till rätten. Åklagaren ska skicka eller lämna åtalet till den tilltalade och förelägga honom eller henne att svara på åtalet och de yrkanden som framställs i anled- ning av detta. Den tilltalade ska uppmanas att svara till rätten senast . Det innebär att ett brottmål där åklagaren väcker åtal inte längre ska inledas genom att rätten utfärdar stämning.1 Beroende på hur målet kan komma att avgöras ska den tilltalade få ytterligare information. Om åklagaren anser att målet kan avgöras i det särskilda förfarandet ska den tilltalade uppmanas att ange om han eller hon samtycker till det. Det är viktigt att det skriftliga material som skickas till den tilltalade utformas så att det är lätt att förstå och att den tilltalade enkelt kan lämna de uppgifter som efterfrågas. Syftet med att förelägga den tilltalade att svara på åtalet och de yrkanden som framställs är att tidigt klargöra hans eller hennes ståndpunkter i de frågor som är aktuella och att undersöka om det finns möjligheter att hantera målet på ett förenklat sätt. Den till- talade, som har rätt att vara passiv, drabbas inte av några sanktioner om han eller hon inte svarar. När det behövs ett yttrande enligt 1 § lagen (1991:2041) om sär- skild personutredning i brottmål m.m. för att åklagaren ska få ett underlag för sitt påföljdsyrkande ska åklagaren inhämta det från Kriminalvården innan åtalet väcks. Personutredningarna ska i högre grad anpassas till vad som behövs i det enskilda fallet. Kriminalvården ska än vad som gäller lämna ett yttrande till åklagaren efter en mindre omfattande utredning. Om Kriminalvården bedömer att det krävs en mer ingående utredning ska det anges i yttrandet. I sådana fall kan rätten besluta att komplettera utredningen efter att åtalet väckts. 1 Den ovanliga måltypen tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott undantas dock från detta enligt särskilda regler som införs i lagen som reglerar förfarandet i sådana mål. Åtalet och övriga handlingar ska i så stor utsträckning som möjligt kunna delges den tilltalade med förenklad delgivning. Rättsväsen- dets myndigheter har ett gemensamt ansvar för att se till att så kan ske. I det ligger att den som är misstänkt för brott fortlöpande bör hållas informerad och påmind om ärendet när han eller hon är i kontakt med polis, åklagare eller Kriminalvård. Delgivningssättet ska kunna användas av åklagare eller domstol om den tilltalade vid ett personligt sammanträffande har informerats om att förenklad delgivning kan komma att användas av åklagaren eller tingsrätten och det inte heller är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i ärendet. Det ska inte sättas upp någon tidsfrist i lag som anger hur som förflutit sedan den tilltalade informerats om att förenklad delgivning kan komma att användas. Ett särskilt förfarande i erkända mål Mål om allmänt åtal för brott avseende gärning som den tilltalade erkänt hos rätten ska under vissa förutsättningar kunna avgöras i en förenklad ordning utan huvudförhandling. Om målet inte kan avgöras på det sättet ska rätten kalla till huvudförhandling. Det särskilda förfarandet ska bara kunna tillämpas om den tilltalade fyllt och åklagaren eller den tilltalade inte har begärt huvudförhandling. I övrigt bestäms tillämpningsområdet av åklaga- rens påföljdsyrkande. Målet ska inte kunna avgöras i det särskilda förfarandet om åklagaren yrkat att påföljden ska bestämmas till: villkorlig dom eller skyddstillsyn om det i domslutet ska anges ett s.k. alternativstraff som överstiger sex månaders fängelse, skyddstillsyn i förening med fängelse, sluten ungdomsvård, eller Det ställs också upp begränsningar för i vilken utsträckning villkor- ligt medgiven frihet från fängelsestraff kan förverkas. Innebörden av dessa är att den samlade strafftidens längd inte får överstiga fängelse för att målet ska kunna avgöras i det sär- skilda förfarandet. Om åklagaren anser att målet kan avgöras i det särskilda för- farandet ska det anges i åtalet. Den tilltalade ska få information om sin möjlighet till rådgivning av advokat och uppmanas av åklagaren att svara på åtalet till rätten samt ange om han eller hon samtycker till att målet avgörs genom det särskilda förfarandet utan huvudför- handling. Om den tilltalade kommer in med ett svar till domstolen kan domstolen avgöra målet i det särskilda förfarandet om den till- talade: fått information om sin rätt till rådgivning av advokat, erkänner gärningen eller gärningarna hos rätten, godtar den påföljd åklagaren yrkat och de övriga yrkanden som framställs i samband med åtalet, t.ex. enskilda anspråk, och samtycker till att målet avgörs på det sättet. Rätten ska pröva att förutsättningarna för förfarandet är uppfyllda och att det inte finns särskilda skäl som medför att huvudförhand- ling behöver hållas. Exempel på sådana situationer kan vara att den tilltalades erkännande inte är entydigt eller att rätten bedömer att det krävs ytterligare utredning om den tilltalades personliga situation eller hälsotillstånd. Andra exempel är att rätten anser att påföljds- yrkandet med hänsyn till praxis är uppenbart för strängt eller att brottsrubriceringen är felaktig. Målet avgörs i det särskilda förfarandet av en lagfaren domare och domen kan meddelas i förenklad form. Domen kan överklagas enligt vanliga regler. I anledning av att det införs ett särskilt förfarande i erkända mål upphävs bestämmelsen som gör det möjligt för åklagaren att utfärda strafföreläggande avseende villkorlig dom. Åklagare ska utfärda strafföreläggande avseende bötesstraff obero- ende av den misstänktes inställning. Om strafföreläggandet inte godkänns ska åtal som huvudregel väckas genom att strafföre- läggandet ges in till domstolen. Strafförelägganden ska därför inne- hålla sådana uppgifter som behöver finnas i åtalet. I samband med att ett strafföreläggande utfärdas för godkännande ska den misstänkte ges tillfälle att, för det fall före- läggandet inte godkänns, skriftligen svara på åtalet, ange vilken bevisning som åberopas, slutföra talan och yttra sig över frågan om målet kan avgöras av rätten utan huvudförhandling. Den miss- tänktes svar skickas till åklagaren. Åklagaren ska ge in ett eventuellt svar till rätten som åtalet väcks. Mål om bötesbrott som har erkänts hos rätten kan handläggas enligt det särskilda förfarandet i erkända mål. Övriga mål ska, på samma sätt som , kunna avgöras med eller utan huvudförhand- ling i tingsrätten. Det införs, i förtydligande syfte, en bestämmelse som klargör vad som är processmaterial när ett brottmål avgörs utan huvudför- handling. Av denna framgår att protokoll eller anteckningar från förundersökningen endast får läggas till grund för avgörandet till den del uppgifterna har åberopats av någon av parterna. Gemensam handläggning av åtal och deldom m.m. Rätten får ett tydligare ansvar för att bedöma om flera åtal eller åtalspunkter ska handläggas i samma rättegång och avgöras vid samma tillfälle. Det är viktigt för att minska antalet och omfatt- ningen av de stora målen och för att undvika att avgörandet av ett åtal fördröjs i onödan för att ett annat inte kan avgöras vid samma tillfälle. Bestämmelserna utformas så att rätten ska utgå från vad som är till fördel för handläggningen och lämpligt. Vid den bedömningen ska rätten särskilt beakta om en gemensam handläggning riskerar att göra rättegången mer omfattande än vad som är nödvändigt. Om det uppstår behov av det under målets handläggning bör åtal som handläggs gemensamt kunna särskiljas för att hanteras separat. Det bör kunna ske antingen genom att åtalen hanteras i olika mål eller genom att deldom meddelas. Vilken lösning som väljs är enbart en praktisk fråga. Den nuvarande bestämmelsen om när deldom kan meddelas vid flera åtal mot en tilltalad ändras därför. I sådana fall ska deldom meddelas om det är till fördel handläggningen eller om det annars finns särskilda skäl för det. Det införs en möjlighet för tingsrätten att, med parternas sam- tycke, hänskjuta en prejudikatfråga i ett brottmål till Högsta dom- stolen. I alla mål förbättras förutsättningarna för att parternas stånd- punkter kan klarläggas tidigt genom att de yrkanden som framställs ska anges när åtalet väcks och att den tilltalade ska föreläggas att svara på dessa.