sou · H1B34 · 2013-02-08 00:00:00 — Utredningen har så långt visat att vissa av skälen bakom dagens bosättningskrav är obsoleta eller passar dåligt som kriterier vid dispensprövningen. Av de skäl som nämnts i förarbetena återstår då bara mer praktiskt inriktade överväganden som har att göra med hur företaget är organiserat. Det är också den typen av överväg- anden som kommer i främsta rummet vid pröv- ning. Sökanden ska i det enskilda fallet göra sannolikt att funktionen kommer att skötas tillfredsställande trots att för många – sett till lagens krav – är bosatta utanför EES. Vid den bedömningen tar hänsyn till bl.a. företagets anknytning till utlandet, dess storlek, behov, lokalisering, antal anställda och dess kontakter med kunder och myndigheter. Företaget ska, enkelt uttryckt, vara omhändertaget trots bosättningen. En invändning som kan riktas mot en sådan prövning är att den har inslag av lednings- eller ägarprövning (jfr avsnitt 6.9.3 ovan). Någon motsvarande prövning görs inte för personer som är bosatta i eller i en stat inom EES. Ett särskilt problem är också att bedömningen måste göras mot bakgrund av vad som hade varit fallet om bosättningskravet hade varit uppfyllt. Eftersom reglerna tillåter att exempelvis hela styrelsen i ett aktiebolag är bosatt utanför uppkommer frågan i vilken utsträckning bosättnings- kravet faktiskt bidrar till att säkerställa att styrelsens arbete fungerar praktiskt. Man kan exempelvis med fog fråga sig om styr- elsen i ett aktiebolag med säte i och där alla ledamöter är bosatta på – vilket inte kräver dispens – på något av- görande sätt har bättre förutsättningar att med hänsyn till bosätt- ningen sköta sina uppgifter än om samma personer hade varit bo- satta i betydligt mer närbelägna , vilket hade krävt dispens för i vart fall någon person. Sådana överväganden får in- riktas på vad som kan antas fungera i fråga om transportmedel och kommunikationsmetoder i förhållande till det aktuella företagets situation och behov. Det finns således vissa invändningar mot kriteriet. Till detta ska läggas att såväl som Utredningen om ett enklare aktiebolag har ansett att kravet på tillgänglighet är något starkt skäl för att behålla bosättningskraven. Kriteriet har dock stöd i förarbetena och kan, trots sina brister, läggas till grund för en dispensprövning. Den typ av planering och mer strukturerat arbete kring bosättningsfrågorna som krävs vid prövning kan också bidra till att förbättra tillgängligheten i företagen. Några vägande invändningar kan knappast riktas mot hur har tillämpat kriteriet vid prövningen. Det bör därför även fortsättningsvis vara ett särskilt skäl för dispens. Detta kan i sin tur antas främja tillgängligheten i företaget. Det framstår som lämpligt att det beviskrav som tillämpar – att sökanden ska göra sannolikt att funk- tionen kommer att skötas tillfredsställande – gäller även i fortsätt- ningen. Förslag: En hänvisning till bosättningskravet för särskilda firma- tecknare läggs till i föreningslagens bestämmelser om överklag- ande. En lagteknisk fråga som gäller föreningslagen har uppkommit under utredningarbetet. Den gäller om uppräkningen av de dispensärenden som enligt 15 kap. 6 § andra stycket får överklagas till allmän för- valtningsdomstol bör kompletteras. I uppräkningen av de ärenden som tidigare fick överklagas till regeringen fanns nämligen inte bo- sättningskravet för särskilda firmatecknare med. Bakgrunden är följande. I 15 kap. 6 § första stycket anges i vilka fall beslut i dispensärenden får överklagas till rege- ringen. Där hänvisas till 6 kap. 4 § och vissa andra paragrafer som bl.a. innehåller bosättningskrav. Någon hänvisning till 6 kap. 11 §, som gäller bosättningskravet för särskilda firmatecknare, finns däremot inte. Detta kan tolkas som att beslut i sådana ären- den enligt nuvarande regler inte får överklagas till regeringen och att dessa – enligt huvudregeln i 22 a § förvaltningslagen – får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Inget talar dock för att detta har varit lagstiftarens avsikt. Däremot kan hänvis- ningen i lagtexten uppfattas som lite otydlig. Före fanns inte några bosättningsregler i 6 kap. 11 §. Det fanns däremot en hänvisning till vad som gällde för verk- ställande direktörer i 6 kap. 4 §. Eftersom den verkställande direk- tören skulle vara bosatt i gällde detsamma för särskilda firmatecknare. Beslut i sådana tillståndsärenden fick överklagas till regeringen eftersom 6 kap. 4 § är ett av de lagrum som räknas upp i 15 kap. 6 § första stycket. Den hänvisningen var klar och tydlig. Bestämmelserna har ändrats . togs det in ett krav på bosättning i 6 kap. 11 § (se prop. 1989/90:160). Enligt detta skulle minst en av de särskilda firmatecknarna vara bosatt i , om inte regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämde i särskilda fall tillät något annat. I övrigt gällde bestämmelserna om verkställande direktör i bl.a. 6 kap. 4 §. När ett särskilt bosättningskrav togs in i 6 kap. 11 § och det i övrigt – dvs. möjligen när det gäller något annat än bosättningskravet – hänvisas till 6 kap. 4 § kan det uppfattas som oklart om reglerna i 15 kap. 6 § gäller i fråga om särskilda firmatecknare. Uppräkningen i 15 kap. 6 § bör därför kompletteras med en hänvisning till 6 kap. 11 §. En sådan ändring bidrar till en tydligare reglering på området. 6.10Överväganden i fråga om övriga ärenden 6.10.1Överprövningen av dispensärendena flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol Förslag: Överprövningen av dispensärendena flyttas från rege- ringen till allmän förvaltningsdomstol. beslut ska kunna överklagas från beslutets dag. Pröv- ningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I likhet med vad som föreslås gälla för ärenden om dispens från bo- sättningskraven bör överprövningen av beslut flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol. På motsvarande sätt föreslår utredningen också att överklagandetiden anpassas till vissa liknande ärenden och att det ska krävas prövningstillstånd vid över- klagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 6.9.1. 6.10.2Dispens från kravet på auktoriserad revisor eller godkänd revisor med revisorsexamen Förslag: Beslut om dispens från kravet på auktoriserad revisor eller godkänd revisor med revisorsexamen ska endast kunna avse den som redan är revisor i företaget. Dispens får ges om det i det enskilda fallet framstår som olämpligt att byta revisor och den föreslagna revisorn har den kompetens och särskilda erfarenhet som krävs för att fullgöra uppdraget. Som redovisats ska det enligt revisionslagen finnas minst en auktori- serad revisor eller godkänd revisor som har avlagt revisorsexamen i vissa företag. Det gäller bl.a. handelsbolag i vilka endast fysiska per- soner är delägare, ideella föreningar och enskilda näringsidkare som överskrider mer än ett av vissa gränsvärden avseende antalet an- ställda, balansomslutning och nettoomsättning. Det framgår inte av lagtexten i vilka fall dispens får beviljas eller hur prövningen ska gå till. Detta bör förtydligas. framgår att dispensmöjligheten främst är avsedd att lösa det problem som kan uppkomma när revisorn blir obehörig på grund av att företaget växer. Det ska då vara fråga om en godkänd revisor som har anlitats av företaget och som har den kompetens och särskilda erfarenhet som krävs för att fullgöra revisionsupp- draget. Kriterierna för när dispens får ges bör motsvara dem som följer av lagens förarbeten och nuvarande praxis. Hänsyn bör också tas till förslag till motsvarande bestämmelser för aktiebolag och ekonomiska föreningar (SOU 2010:90 s. 620 och 623). Dispens bör således kunna ges endast om beslutet rör en godkänd revisor som redan är revisor i företaget och har varit det under en följd av år. Det bör också krävas att det med hänsyn till hans eller hennes kompetens och särskilda erfarenhet av företaget framstår som olämpligt att utse en annan revisor. Av de uppgifter som har framkommit om nuvar- ande praxis framgår att man också väger in eventuell misskötsam- het hos revisorn eller hos sökanden. För det ändamålet hämtar man in uppgifter om eventuella disciplinärenden från . Sådan misskötsamhet bör kunna beaktas även i fortsättningen, exempelvis vid bedömningen av om det är olämpligt att utse en annan revisor eller inte. 6.10.3Dispens från skyldigheten att utse verkställande direktör i ekonomiska föreningar Bedömning: Det finns inte något behov av att ändra de nuvar- ande reglerna. Utredningen lämnar därför inte något förslag. Det återstår då att ta ställning till vilka förutsättningar som bör gälla för dispens från skyldigheten att utse verkställande direktör i eko- nomiska föreningar. Som redovisats ska styrelsen i en ekonomisk förening utse en verkställande direktör om medelantalet anställda i föreningen under vart och ett av har överstigit 200. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får, enligt 6 kap. 3 § föreningslagen, meddela undantag från kravet om det finns särskilda skäl. Bakgrunden till att kravet infördes är att ledningsuppgifterna i många ekonomiska föreningar ansågs vara så omfattande och kom- plicerade att styrelsen inte kunde sköta övergripande och långsiktiga frågor som den löpande förvaltningen. I vissa föreningar av särskilt stor betydelse från ekonomisk och social synpunkt skulle det därför finnas en verkställande direktör. Särskilda skäl för dispens kan enligt lagmotiven vara att en verk- ställande direktör inte passar i det system för den löpande förvalt- ningen som föreningen tillämpar eller planerar för den närmaste framtiden. Föreningen ska dock visa att den löpande förvaltningen ändå kommer att skötas på ett ändamålsenligt sätt. Det är en be- dömning som har stora likheter med den som utredningen föreslår ska gälla för dispens från kravet på att den verkställande direktören ska vara bosatt i en stat inom EES. I båda fallen gäller krav på särskilda skäl för dispens. Den fråga som uppkommer är då om det finns något behov av att ändra eller förtydliga förutsättningarna för dispens. Utredningen har inte kunnat se något sådant behov. Något ärende om dispens har såvitt känt aldrig förekommit. Dispensmöjligheten verkar därför i praktiken helt ha saknat betydelse. I den mån behov av dispens upp- kommer får de nuvarande reglerna anses tillräckligt tyd- liga för att ligga till grund för en prövning. Något behov av andra lagändringar har inte framkommit. Att använda sig av lagstiftning i sådana situationer framstår inte som motiverat. Utredningen lämnar därför i denna del inte något annat förslag än att överprövningen av ärendena flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol. 7.1Förslagen till ändringar i URL Förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De ska vara tillämpliga på verk och prestationer som har kommit till före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser ska fortfarande tillämpas i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser ska också tillämpas om en ansökan har kommit in till regeringen före ikraftträdandet. Med hänsyn till den tid som kan beräknas gå åt för remissbehand- ling, fortsatt beredning inom och riksdagsbehand- ling bör bestämmelserna kunna träda i kraft tidigast . När ny lagstiftning på upphovsrättens område ska börja gälla styrs ikraftträdandet ofta av vissa principer. Till en början gäller allmänt att ny lagstiftning ska tillämpas också på verk och presta- tioner skyddade av närstående rättigheter som har kommit till före ikraftträdandet. Anledningen till det är att man vill undvika att två skyddssystem gäller vid sidan av varandra under den återstående skyddstiden. Den principen bör upprätthållas även här. I tidigare lagstiftningsarbeten har regeringen ansett att den principen gäller även utan särskild bestämmelse (se t.ex. prop. 2003/04:177 s. 24 med hänvisningar). Det kan därför diskuteras om det behövs några särskilda regler om detta. Utredningen bedömer dock att detta av tydlighetsskäl bör uttryckas i en särskild punkt (jfr prop. 2004/05:110 s. 372). En annan princip som vanligen gäller vid ändringar i upphovs- rättslagen är att nya regler inte tillämpas när det gäller åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträd- Även denna princip bör tillämpas för de nu aktuella lagänd- ringarna och tas in i en särskild bestämmelse. De tillståndsansökningar som har kommit in till regeringen före ikraftträdandet bör fortsätta att handläggas enligt äldre bestäm- melser. 7.2Förslagen till ändringar i medlingslagen Förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska gälla om en påkallandeskrift har kommit in till regeringen före ikraftträdandet. De lagändringar som föreslås bör efter sedvanlig remisshantering m.m. kunna träda i kraft . Medlingsärendena är, som sagt, mycket ovanliga. Det är inte lämpligt att flytta över de ärenden som redan handläggs hos rege- ringen till . Lagändringarna bör därför inte av- se fall där en påkallandeskrift har kommit in till regeringen före ikraftträdandet. Av detta följer att äldre bestämmelser ska gälla för de medlingsförfaranden som pågår när lagändringarna träder i kraft. 7.3Förslagen till ändringar i den associationsrättsliga lagstiftningen Förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Bolags- verkets beslut i dispensärenden som har meddelats före ikraft- trädandet överklagas till regeringen enligt äldre bestämmelser. I likhet med de andra lagändringarna bör bestämmelserna kunna träda i kraft tidigast . De aktuella ärendena handläggs av . Förutom att förutsättningarna för till- stånd förtydligas innebär lagändringarna att överprövningen flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol. be- slut i ärenden som har meddelats före ikraftträdandet bör få över- klagas till regeringen enligt nuvarande regler. Något särskilt behov av övergångsbestämmelser finns i övrigt inte. Alternativ: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska gälla om en ansökan har kommit in till regeringen före ikraftträdandet. Alternativet innebär att handläggningen av tillståndsärenden enligt 17 § andra stycket URL flyttas över från regeringen till (se avsnitt 3.9). De ärenden som har kommit in till regeringen före ikraftträdandet bör i så fall fortsätta att hand- läggas där. I likhet med de andra lagändringarna bör bestämmel- serna träda i kraft . 8.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk De arkiv och bibliotek som avses i tredje stycket har rätt att fram- ställa exemplar av verk, dock inte datorprogram, 1.för bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål, 2.för att tillgodose lånesökandes önskemål om enskilda artiklar eller korta avsnitt eller om material som av säkerhetsskäl inte bör lämnas ut i original, eller 3.för användning i läsapparater. Exemplar som framställs på papper med stöd av första stycket 2 får spridas till lånesökande. Bestämmelser om avtalslicens för sprid- ning av exemplar till allmänheten i andra fall och för överföring av verk till allmänheten finns i 42 d §. Rätt till exemplarframställning och spridning enligt denna para- graf har 1.statliga och kommunala arkivmyndigheter, 2.de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna, och Andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket får framställa exemplar av verk, dock inte datorprogram, för bevarande- ändamål. Framställning och spridning av exemplar med stöd av denna para- graf får inte ske i förvärvssyfte. Paragrafen innehåller bestämmelser om den exemplarframställning m.m. som får ske inom vissa arkiv och bibliotek. Den har behand- lats i avsnitt 4.6.1–4.6.4. Ändringarna i paragrafen innebär (1) att kravet på tillstånd från regeringen har avskaffas för andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket och (2) att inskränk- ningen för andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket har begränsats till att avse exemplarframställning för bevarande- ändamål. En begränsning i inskränkningen har också förtydligats. Ändringarna i första stycket innebär att den tidigare hänvisningen till fjärde stycket har tagits bort. I fjärde stycket fanns tidigare be- stämmelser om att regeringen i enskilda fall fick besluta att andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket skulle ha rätt till exemplarframställning enligt paragrafen. Den möjligheten har tagits bort. Att tillståndskravet har avskaffats innebär att bestäm- melsen lagtekniskt utformats på samma sätt som de andra inskränk- ningarna. Det blir därmed upp till arkiven och biblioteken att på eget ansvar respektera bestämmelserna. I 7 kap. URL finns bestäm- melser om straffansvar, vitesförbud, skadestånd m.m. för dem som kopierar upphovsrättsligt skyddat material i strid med bestämmel- sen. För de arkiv och bibliotek som anges i tredje stycket innebär för- slaget ingen materiell förändring i förhållande till tidigare gällande rätt. Första punkten har ändrats språkligt som en följd av att Riks- arkivet och landsarkiven slagits samman till en myndighet. finns således bara en statlig arkivmyndighet, nämligen . Av fjärde stycket framgår att andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket har rätt att framställa exemplar för bevarande- ändamål. Bestämmelser om avtalslicens för överföring av verk och spridning av exemplar som finns i arkivens och bibliotekens sam- lingar finns i 42 d §. Femte stycket är nytt. Av lagtexten framgår nu uttryckligen att framställning och spridning av exemplar med stöd av 16 § inte får ske i förvärvssyfte. På så sätt förtydligas den begränsning som följer av artikel 5.2.c i EG-direktivet om upphovsrätten i informations- samhället, det vill säga att inskränkningen bara gäller i fall där det inte finns direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell . I sak har detta gällt även tidigare. Bestämmelsen innehåller således inga materiella förändringar i förhållande till vad som gällt sedan tidi- gare. Framställning av exemplar m.m. till personer med funktionsnedsättning Var och en får på annat sätt än genom ljudupptagning framställa så- dana exemplar av offentliggjorda litterära och musikaliska verk samt av offentliggjorda alster av bildkonst, som personer med funktions- nedsättning behöver för att kunna ta del av verken. Exemplaren får också spridas till dessa personer. Bibliotek och organisationer vars anmälan enligt 17 a § har regi- strerats och som vidtagit de åtgärder som framgår av 17 b § får även 1.överföra exemplar av de verk som avses i första stycket till per- soner med funktionsnedsättning som behöver exemplaren för att kunna ta del av verken, 2.genom ljudupptagning framställa sådana exemplar av offentlig- gjorda litterära verk som personer med funktionsnedsättning be- höver för att kunna ta del av verken, samt sprida och överföra ljud- upptagningarna till dessa personer, och 3.framställa sådana exemplar av verk som sänds ut i ljudradio eller television och av filmverk som döva eller hörselskadade be- höver för att kunna ta del av verken, samt sprida och överföra exemplar av verken till dessa personer. Framställning av exemplar, spridning av exemplar och överföring till allmänheten av exemplar med stöd av denna paragraf får inte ske Exemplaren får inte heller användas för andra ända- mål än som avses i paragrafen. När bibliotek och organisationer sprider exemplar eller överför exemplar av verk till personer med funktionsnedsättning på ett så- dant sätt att dessa personer får behålla ett exemplar av verket, har upphovsmannen rätt till ersättning. Detsamma gäller om någon med stöd av första stycket andra meningen överlåter fler än några få exemplar till personer med funktionsnedsättning. Paragrafen har behandlats i avsnitt 3.8. Ändringarna innebär i sak att kravet på tillstånd från regeringen har tagits bort och ersatts med en anmälningsskyldighet till . Det har också förts in en hänvisning till skyldigheten att underrätta upphovsmannen m.m. 17 b §. Paragrafen har ändrats språkligt på så sätt att funktionshinder ersatts med funktionsnedsättning som har samma innebörd. Av andra stycket framgår att en förutsättning för att inskränk- ningen ska vara tillämplig är att (1) har registrerat en anmälan enligt 17 a §, och (2) att de åtgärder som framgår av 17 b § har vidtagits. Bibliotek och organisationer som framställer, sprider eller överför exem- plar av verk enligt 17 § andra stycket ska anmäla detta till . ska föra ett register över anmäl- ningarna enligt första stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om avgifter för anmälningar till registret. I paragrafen, som är ny, finns de grundläggande bestämmelserna om anmälningsskyldighet för bibliotek och organisationer som avser att framställa exemplar, sprida exemplar eller överföra verk enligt 17 § andra stycket. Paragrafen har behandlats i avsnitt 3.8.4. Syftet med anmälningsskyldigheten är att underlätta fördelning av medel enligt 15 § lagen (1992:318) om överlämnande av förvalt- ningsuppgifter inom verksamhetsområde, det vill säga fördelning av s.k. talboksersättning. Ordningen med tal- boksersättning har behandlats i avsnitt 2.3. Där redovisas också hur talboksersättningen förhåller sig till andra ersättningar som upp- hovsmän kan få för att deras verk används. Som en följd av att tillståndskravet har tagits bort får de fördel- ande organisationerna vända sig till registret för att få fram upp- gifter om vilka som är verksamma på talboksområdet. Det ersätter de listor över beviljade tillstånd som man har fått från och som använts för att få fram uppgifter om hur mycket ett visst verk har utnyttjats. I första stycket anges vilka bibliotek och organisationer som ska anmäla talboksframställning m.m. till . Avsikten är att anmälningsskyldigheten ska gälla samma bibliotek och organisationer som det tidigare tillståndskravet, det vill säga de som använder verk på sätt som framgår av 17 § andra stycket. En anmälan är tillräcklig. De bibliotek och organisationer som löpande bl.a. framställer talböcker eller överför dem till lokala bibliotek eller direkt till personer med funktionsnedsättning behöver alltså inte göra en ny anmälan inför varje exemplarframställning eller över- föring. Reglerna i 17–17 b §§ gäller för alla som handlar på det sätt som beskrivs i paragraferna. Självfallet gäller detta också för statliga myn- digheter som exempelvis Myndigheten för tillgängliga medier. Vilka regler som ska gälla för dem som för ikraftträdandet har beviljats tillstånd enligt äldre regler behandlas i övergångs- bestämmelserna (se 7 kap.) Närmare bestämmelser om registret finns i förordningen (2013:000) om register över anmälningar om talboksframställning m.m. När bibliotek och organisationer framställer eller överför exemplar av verk enligt 17 § andra stycket ska 1.upphovsmannen underrättas, om inte särskilda skäl talar emot det, 2.exemplaren förses med uppgift om verkets titel, om framställ- ningsåret och om vem som är framställare samt med de uppgifter som krävs enligt 11 §, och 3.framställaren upprätta ett register över de exemplar som fram- ställs. Om ett bibliotek eller en organisation sprider eller överför exem- plar till personer med funktionsnedsättning på ett sådant sätt att dessa personer får behålla ett exemplar av verket ska upphovsmannen, om inte synnerliga skäl talar emot det, underrättas även om det. Första stycket gäller inte den framställning eller överföring som är ett led i att en person med funktionsnedsättning får ta del av verk från Myndigheten för tillgängliga medier. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 3.8. Bestämmelserna i första och andra styckena motsvarar föreskrifter som tidigare fanns i 3 § upphovsrättsförordningen. De har förts in i lagen med vissa ändringar. Första stycket har behandlats i avsnitt 3.8.2. Föreskrifterna, som tidi- gare fanns i 3 § upphovsrättsförordningen, är förutsättningar för att inskränkningen i 17 § andra stycket ska vara tillämplig. Av den upp- hovsrättsliga systematiken följer att de därmed också är sank-