sou · H1B37 · 2013-02-01 00:00:00 — 3.3.5De sammanslutningar som godkänts av ska inte prövas på nytt Utredningens förslag: De sammanslutningar för jakt eller målskytte som upptagits i bilagan till föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (RPSFS 2009:13, FAP 551-3), ska inte prövas på nytt i ett auktorisationsförfarande. Prövning av föreningar för jakt eller målskytte är nio sammanslutningar för jakt eller målskytte godkända av . Det ställs väsentligen samma krav på godkända sammanslutningar som de krav som kommer att ställas på de auktoriserade föreningarna enligt den nya ordningen. Detta innebär, enligt utredningens mening, att det saknas behov av att pröva de godkända sammanslutningarna i ett auktorisationsförfarande. I stället bör de godkända sammanslutningarna anses uppfylla de krav som ställs vid auktorisationen. Detta ska framgå av en särskild övergångsbestämmelse (se närmare kap. 9). 3.3.6Regler för skytteföreningar som inte innehar vapen Utredningens bedömning: Det finns inte något behov av att införa regler för skytteföreningar som inte är anslutna till en auktoriserad förening för jakt eller målskytte och inte innehar vapen. Det finns inte någon reglering av skytteföreningar som inte innehar egna vapen. Utredningen har fått i uppdrag att undersöka om det bör införas regler för sådana skytteföreningar eftersom det kan vara svårt att veta om föreningarna är seriösa och bedöma kvalitén på intyg om aktivitet och skjutskicklighet. Utredningen föreslår i avsnitt 4.3.1 att intyg över aktivitet och skjutskicklighet enbart ska kunna lämnas av en förening som auktoriserats eller av en förening som är ansluten till en sådan förening. Enligt utredningens uppfattning säkerställer en sådan ordning att de skytteföreningar som utfärdar intygen är seriösa samt att intygen håller hög kvalitét. Det har i övrigt inte framkommit något behov av att reglera de föreningar som inte innehar vapen. 4Enskildas innehav av målskjutningsvapen Utredningens uppdrag innefattar att analysera reglerna om förutsättningarna för enskilda att inneha målskjutningsvapen och att föreslå de författningsändringar som bedöms nödvändiga för att förtydliga regleringen. För tillstånd till innehav av vapen för målskjutning krävs bland annat att sökanden är aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation och för tillstånd till enhandsvapen och helautomatiska vapen ställs dessutom krav på särskild skjutskicklighet. Det är skytteföreningarna som intygar skjutskicklighet och aktivitet. De skytteföreningar som innehar tillstånd till innehav av skjutvapen regleras av vapenlagen (1996:67) medan det inte finns någon reglering av skytteföreningar som inte har egna vapen. Detta innebär att det kan vara svårt att veta om den förening som utfärdat ett intyg är seriös och att bedöma intygets kvalitet. Enligt utredningens direktiv finns det därför skäl att tydliggöra hur aktivitet och skjutskicklighet kan intygas på ett fullgott sätt. Det är inte heller reglerat vad som krävs för att kravet på aktivt medlemskap ska anses vara uppfyllt och det kan därför även finns skäl att förtydliga vad som fordras i detta avseende. De generella förutsättningarna för att en enskild person ska få meddelas tillstånd att inneha skjutvapen finns i 2 kap. 4–6 §§ vapenlagen. De krav som uppställs är bland annat att vapnet ska behövas för ett godtagbart ändamål och att det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. För att tillstånd ska meddelas till helautomatiska vapen eller enhandsvapen krävs dessutom synnerliga skäl. Enskildas innehav av målskjutningsvapen För skjutvapnen som är avsedda för skjutning ska sökanden därutöver visa sig kunna handha vapnet och särskilda krav ställs beroende på vilken vapentyp som ansökan avser (se 2 kap. 3 § vapenförordningen, 1996:70). När det gäller målskjutningsvapen fordras att sökanden är aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation. För enhandsvapen och helautomatiska vapen krävs också att sökanden ska ha visat prov på särskild skjutskicklighet. har meddelat föreskrifter om kravet på skjutskicklighet (se 5 kap. 1 och 2 §§ föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen, RPSFS 2009:13, FAP 551-3). Vad som ska anses utgöra en skytteförening eller motsvarande organisation eller vad som innefattas i termen aktivt medlemskap definieras inte i någon författning. Begreppet aktivt medlemskap behandlas emellertid i allmänna råd på området (se 5 kap.). För att ett behov av skjutvapen för målskjutning ska anses föreligga bör det enligt råden i allmänhet antingen krävas att sökanden är aktiv medlem i en sammanslutning som har godkänt för att få inneha egna vapen eller i en distriktsorganisation eller lokal förening som är ansluten till och driver verksamhet enligt det reglemente som gäller för någon av dessa sammanslutningar. Kravet uppställs för att säkerställa att föreningarna är godkända bland annat utifrån aktivitets- och säkerhetssynpunkt. I råden anges också att målskjutning bör bedrivas i ordnade former. Företrädesvis bör detta ske i regi av en skytteförening som, inom ramen för sitt reglemente, bedriver med ett sådant vapen som ansökan avser samt har tillgång till en godkänd skjutbana. Sökanden bör vidare ha varit aktiv medlem innan tillstånd beviljas och han eller hon bör regelmässigt ha deltagit i organisationens skjutningar. Därutöver anges att dessa förhållanden bör intygas av föreningens styrelse eller, efter delegation, av föreningens ordförande eller sekreterare. Enligt nuvarande ordning fogar en enskild sökande ett föreningsintyg till vapenansökan. utfärdar intyget på ett formulär som tillhandahålls av polisen. Intyget ska bland annat innehålla uppgifter om: -vilket eller vilka centrala förbund som föreningen är ansluten till, -vilket vapen ansökan avser, Enskildas innehav av målskjutningsvapen -föreningen bedriver aktiv tävlingsverksamhet i denna vapengrupp/tävlingsgren, -det förbund som föreningen tillhör i sitt skjutreglemente har en tävlingsform för det slag av vapen som intyget avser, och -sökanden är aktiv medlem och regelmässigt har deltagit i föreningens skjutningar med vapen som förekommer i förbundets reglemente. Om ansökan avser enhandsvapen ska intyget innehålla uppgift om sökanden har uppfyllt kraven för International Practical Shooting Confederation silvermärke, Svenska Pistolskytteförbundets guldmärke, Svenska Svartkruts guldmärke och/eller silvermärke för internationell sport- eller grovpistol eller för fripistol. För helautomatiska vapen ska av intyget framgå om sökanden innehar automatvapenskyttemärke i guld. 4.2.1Krav på medlemskap i en godkänd sammanslutning föreslog i en rapport (Ju2003/3894/PO), att det i vapenförordningen skulle föras in krav på medlemskap i en av styrelsen godkänd sammanslutning för att behov av att inneha skjutvapen för målskjutning skulle anses föreligga. Förslaget motiverades med att det ger styrelsen kontroll över sammanslutningarnas seriositet, vilket gör det lättare att bedöma intygens kvalitet. Därefter behandlades denna fråga inom ramen för departementspromemorian Vissa frågor om vapenlagen (Ds 2010:6). I Ds 2010:6 gjordes bedömningen att en enskild person bör kunna få tillstånd att inneha målskjutningsvapen endast om han eller hon är aktiv medlem i en av godkänd sammanslutning eller en organisation som är ansluten till en sådan sammanslutning. Mot bakgrund av kravet i 2 kap. 3 § första stycket vapenförordningen på att en enskild sökande ska kunna handha vapnet, ansågs det i promemorian berättigat att kräva att den sammanslutning som står för utbildningen och som utfärdar intyg om aktivitet och skjutskicklighet, ska uppfylla vissa kvalitetskrav. Enligt 2 kap. 3 § b vapenlagen ska sammanslutningar som söker tillstånd att inne- Enskildas innehav av målskjutningsvapen ha skjutvapen, ha en stabil organisation och kontinuerlig skytteverksamhet samt uppfylla höga krav på säkerhet i fråga om handhavande av vapen. Enligt promemorian saknades skäl att inte ställa samma krav, på den sammanslutning som den som ansöker om tillstånd till innehav av målskjutningsvapen måste vara medlem i. Ett sådant krav borde enligt promemorian ställas för att säkerställa att sammanslutningen har den kompetens som krävs för att utbilda medlemmarna i vapenhantering och för att utfärda intyg om aktivt medlemskap och skjutskicklighet. Förslaget har inte lett till någon lagändring. Behovet av att författningsreglera aktivitetskravet behandlades i Ds 2010:6. I promemorian gjordes bedömningen att det förslag som lämnades i fråga om att sökanden måste vara medlem i en sammanslutning som godkänts av eller en därtill ansluten organisation, skulle säkerställa att sammanslutningen följde allmänna råd på området om vad som ska krävas för att kravet på aktivitet ska anses vara uppfyllt (se 5 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3). Det ansågs mot denna bakgrund inte vara nödvändigt att införa närmare bestämmelser om innebörden av kravet på medlemmens aktivitet. En tillgång till skjutvapen utgör en förutsättning för att grövre våldsbrott ska komma till stånd. Av Brås rapport, Brottsutvecklingen i fram (s. 68), framgår att det vid det dödliga våldet till övervägande del används skjutvapen som gärningspersonen inte har tillstånd till att inneha. Av Brås kartläggning Brottslighet och trygghet i , och , framkommer att de illegala vapen som används i kriminella miljöer i och främst smugglas in från , medan i kommer vapnen även från andra länder eller köps i andra svenska städer. Det är utredningens uppfattning att de illegala vapnen utgör en stor fara för samhället och arbetet med att förhindra användning och spridning av sådana vapen bör därför ges hög prioritet. Alla vapen i samhället kan dock sägas utgöra en potentiell fara och arbetet med Enskildas innehav av målskjutningsvapen att förhindra skadeverkningar av skjutvapen måste ske inom alla områden. Även legalt innehav och bruk av skjutvapen behöver således kontrolleras på olika sätt. I detta kapitel överväger utredningen sådana kontrollåtgärder. Utredningens utgångspunkt är emellertid att det legitima innehavet och användningen av skjutvapen inte ska försvåras på ett allt för ingripande sätt. 4.3.1Fullgott intygande av aktivitet och skjutskicklighet Utredningens förslag: Intyg över aktivitet och skjutskicklighet ska lämnas av styrelsen i en förening som auktoriserats enligt vapenlagen (1996:67) eller av en förening som är ansluten till en auktoriserad förening. Den förening som lämnar intyget ska inom ramen för sin verksamhet bedriva med sådana vapen som ansökan avser. Den som ansöker om tillstånd att inneha skjutvapen för målskytte ger in ett föreningsintyg om aktivitet till polismyndigheten för att visa att han eller hon har ett behov av vapnet för ett godtagbart ändamål (se 2 kap. 4 § vapenlagen) samt för att visa sig kunna handha det vapen som ansökan avser (se 2 kap. 3 § första stycket vapenförordningen). Om ansökan avser enhandsvapen eller helautomatiska vapen innefattar intyget även uppgift om särskild skjutskicklighet (se 2 kap. 3 § första stycket vapenförordningen). För att kunna bedöma ett intygs kvalitet är det viktigt att veta att den förening som utfärdat intyget är seriös. I syfte att lättare kunna göra denna bedömning anges i allmänna råd på området att sökanden bör vara aktiv medlem i en sammanslutning som styrelsen har godkänt.1 De allmänna råden utgör endast rekommendationer och är inte av bindande karaktär. Detta innebär således att polismyndigheten inte kan avslå en ansökan på den grunden att sökanden inte är aktiv medlem i en sådan sammanslutning.2 För att förhindra att olämpliga personer blir vapeninnehavare, att onödigt många vapen finns i omlopp och att bara de som har ett berättigat behov av vapen ska erhålla tillstånd, är det enligt utred- 1Se 5 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3. 2Se bland annat Kammarrätten i dom i mål nr 3134-06 och Kammarrätten i dom i mål nr 6106-10. Det bör i detta sammanhang anmärkas att har meddelat prövningstillstånd avseende det sistnämnda målet (i mål nr 5210-11). Enskildas innehav av målskjutningsvapen ningens mening mycket viktigt att kunna säkerställa att intygen om aktivitet och skjutskicklighet är utfärdade av en förening som är seriös och att intygen därigenom uppnår en hög kvalitet (se överväganden i kap. 3 rörande användningen av begreppen sammanslutning och förening). Utredningen anser därför att intygandet av aktivitet och skjutskicklighet ska förbehållas föreningar som auktoriserats enligt vapenlagen och därtill anslutna föreningar (se förslag i avsnitt 3.3). Utredningen bedömer att förslaget medför att begreppet skytteförening eller motsvarande organisation inte särskilt behöver definieras i författning. Målskyttar kommer med den föreslagna ordningen alltjämt både ha rätt att bilda nya föreningar och utveckla nya skytteformer samt att tillhöra vilken förening de vill. När en ny förening uppfyller kraven som ställs för att bli auktoriserad enligt vapenlagen kan också den auktoriseras och få möjlighet att utfärda intyg. Kravet på att intyget ska utfärdas av en auktoriserad förening eller en ansluten förening kommer därmed inte att hindra framväxten av nya föreningar och skytteformer. I Ds 2010:6 utformades förslaget som ett krav på att den enskilde ska vara medlem i en godkänd sammanslutning eller en organisation som är ansluten till en sådan sammanslutning, för att kunna få tillstånd att inneha vapen. Det förekommer dock att skyttar är medlemmar i mer än en förening. Utredningen anser därför att det i stället bör krävas att intyget lämnas av en auktoriserad förening eller ansluten förening, där skytten är medlem och har uppvisat aktivitet. fordras enligt de allmänna råden (se 5 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3) att sökanden är aktiv medlem i en godkänd sammanslutning som inom ramen för sitt reglemente bedriver med sådana vapen som ansökan avser. En grundläggande förutsättning för att få tillstånd att inneha målskjutningsvapen är att sökanden kan handha ett sådant vapen som ansökan avser. Det är därför berättigat att kräva att den förening som intygar aktivitet och skjutskicklighet bedriver med det vapen som ansökan avser. Utredningen finner således att det ska krävas att den förening som lämnar intyget, inom ramen för sin verksamhet, bedriver med sådana vapen som ansökan avser. För att säkerställa att endast personer som uppfyller kraven på aktivt medlemskap eller skjutskicklighet erhåller ett intyg, ska det krävas att föreningens styrelse utfärdar intygen. Detta krav innebär inte att polisen ska föra register över styrelseledamöter i föreningar. Det bör i stället vara upp till den sökande att tillsammans med an- Enskildas innehav av målskjutningsvapen sökan inge bevis om att det är föreningens styrelse som avgett intyget, till exempel genom ett årsmötesprotokoll. En reglering till följd av utredningens förslag bör tas in i vapenförordningen tillsammans med övriga krav vid handhavandet av ett vapen, med bemyndigandet i 11 kap. 2 § f vapenlagen som grund. Utredningens förslag: ska få meddela närmare föreskrifter om de krav på aktivt medlemskap som gäller för tillstånd till innehav av målskjutningsvapen. För att en enskild person ska erhålla tillstånd till innehav av vapen för målskjutning ställs som nämnts bland annat krav på att sökanden är aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation. Kravet uppställs dels för att kunna bedöma sökandens behov av vapnet (se 2 kap. 4 § vapenlagen och 2 kap. 4 a § vapenförordningen) och dels för att den enskilde ska erhålla och vidmakthålla en säker vapenhantering (se 2 kap. 3 § vapenförordningen). Det är inte författningsreglerat vad som krävs för att aktivitetskravet ska anses vara uppfyllt. Enligt allmänna inte rättsligt bindande råd på området (se 5 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3) bör sökanden ha varit aktiv medlem innan tillstånd beviljas och han eller hon bör regelmässigt ha deltagit i organisationens skjutningar. Enligt utredningens direktiv finns det skäl att tydliggöra vad som fordras för att kravet på aktivt medlemskap i en förening ska anses uppfyllt. Det är viktigt att det tydligt framgår vad som krävs för att aktivitetskravet ska anses vara uppfyllt. För en enskild sökande behövs förtydligandet för att veta i vilken omfattning och på vilket sätt han eller hon måste vara aktiv i en förening. Föreningarna är också betjänta av klara regler då de ska intyga aktivitet. Intyget utgör underlag vid tillståndsmyndighetens och domstolarnas bedömning av sökandens aktivitet. Utredningen anser att tydligare riktlinjer för aktivitetskravet skulle innebära en enklare och effektivare handläggning för rättstillämparen. En reglering av kravet skulle troligen även medföra en enhetligare rättstillämpning med färre överklaganden som följd. I de fall tillståndsärendet rör ett helautomatiskt vapen Enskildas innehav av målskjutningsvapen eller ett enhandsvapen krävs som nämnts synnerliga skäl (se avsnitt 5.5 rörande utredningens förslag i fråga om helautomatiska vapen). Enligt praxis ligger i uttrycket synnerliga skäl att en mycket restriktiv bedömning ska göras av samtliga de krav som uppställs för vapeninnehavet, det vill säga även avseende aktivitetskravet (se RÅ 2004 ref. 32). En närmare reglering av innebörden i kravet på aktivitet, kan därför även antas underlätta bedömning av när synnerliga skäl ska anses uppfyllt avseende det aktiva medlemskapet. Rättssäkerhetsaspekten och vikten av en enhetlig tillämpning av aktivitetsbegreppet talar således med tyngd för att det bör tydliggöras vad som innefattas i kravet på aktivitet. Det är med hänsyn till uppgifternas detaljerade karaktär lämpligt att i föreskriftsform närmare ange vad som fordras för att aktivitetskravet ska anses vara uppfyllt. I 11 kap. 2 § f vapenlagen bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de förutsättningar i övrigt som ska vara uppfyllda för tillstånd enligt vapenlagen. Med bemyndigandet som grund överlåter regeringen i 2 kap. 3 § sista stycket vapenförordningen åt att bland annat meddela närmare föreskrifter om de krav på skjutskicklighet som gäller för tillstånd till innehav av målskjutningsvapen. ska, enligt utredningens bedömning, också åläggas uppgiften att meddela närmare föreskrifter om de krav på aktivt medlemskap som gäller för tillstånd till innehav av målskjutningsvapen. Regleringen bör lämpligen föregås av en dialog med auktoriserade föreningar. Enligt utredningens mening bör regleringen utformas med utgångspunkt från vad som anges i allmänna råd. På grund av skillnader i olika föreningars utbud av organiserade tränings- och tävlingstillfällen kan det dock föreligga vissa svårigheter med att på ett rimligt och enhetligt sätt ange vad som ska innefattas i aktivitetskravet. Till exempel kan det vara svårt att ange hur ofta eller vid hur stor andel av föreningens skytteaktiviteter (träning och tävlingar) som den sökande ska ha deltagit i. Det bör också vid en närmare reglering av aktivitetskravet tas hänsyn till att målskyttarnas behov av vapen är individuellt och bland annat beroende av hur många grenar den enskilde tränar och tävlar i. Frågan hur polismyndigheten ska förfara vid bedömningen av sökandens aktivitet då en skytt inte har möjlighet att bedriva aktivt , exempelvis på grund av sjukdom, graviditet eller utlandstjänstgöring, bör även beröras. Enskildas innehav av målskjutningsvapen Reglering av aktivitetskravet bör också behandla den situation då tillståndsansökan avser en utökning av vapeninnehavet. Utredningen anser att kravet på aktivitet kan delas upp i två olika delar, dels det grundläggande aktivitetskravet för det första vapnet och dels de krav som bör ställas avseende vapen nummer två, tre, och så vidare. Utredningen ställer sig tveksam till att aktiviteten bedöms på samma sätt vid dessa prövningar, främst utifrån svårigheten att vara lika aktiv med samtliga vapen. I detta sammanhang kan anmärkas att enligt bemyndigandena i 11 kap. 2 § f vapenlagen och i 17 kap. 4 § vapenförordningen, torde kunna meddela närmare föreskrifter om de krav på behov av ett vapen som uppställs i 2 kap. 4 § vapenlagen och 2 kap. 4 a § vapenförordningen. 5Behov av helautomatiska skjutvapen Helautomatiska skjutvapen kan på grund av sin eldkraft orsaka stor skada och är på grund av detta särskilt farliga vapen. Vapnen får inte användas vid jakt, men tävlingsskytte med helautomatiska vapen bedrivs i . I vilka fall en enskild person kan anses ha ett berättigat behov av att inneha ett helautomatiskt vapen är inte reglerat i författning och berörs inte heller i förarbetena. Utredningen har fått i uppdrag att undersöka om det finns behov som kan medföra att tillstånd till innehav av helautomatiska vapen bör medges enskilda personer. Om utredningen bedömer att det finns sådana berättigade behov, ska ställning tas till under vilka förutsättningar tillstånd till innehav av helautomatiska vapen bör meddelas. Ett automatvapen definieras i bilagan till vapenförordningen (1996:70) som ett skjutvapen som laddar om automatiskt varje gång ett skott avfyras och som kan avfyra mer än ett skott med ett tryck på avtryckaren. Tillstånd att inneha helautomatiska vapen får enligt 2 kap. 6 § första stycket vapenlagen (1996:67) meddelas endast om det finns synnerliga skäl. Någon närmare utveckling av när synnerliga skäl enligt bestämmelsen ska anses föreligga görs inte i förarbetena (se dock RÅ 2004 ref. 32). Ett tillstånd för en enskild att inneha ett helautomatiskt vapen ska som huvudregel tidsbegränsas till att gälla i högst (se 2 kap. 6 § andra stycket vapenlagen). Enligt övergångsbestämmelserna, (2000:147) punkten 2, gäller bestämmelsen Behov av helautomatiska skjutvapen om tidsbegränsade tillstånd endast tillstånd som meddelas efter ikraftträdandet . I 2 kap. 3 § vapenförordningen finns regler om vilka särskilda krav som ställs på en person för att han eller hon ska anses ha visat sig kunna handha ett visst skjutvapen. När det gäller helautomatiska vapen som inte är enhandsvapen ska den som söker tillstånd ha fyllt , vara aktiv medlem i en sammanslutning för vars verksamhet Försvarsmakten har förklarat vara av betydelse för totalförsvaret och ha visat prov på särskild skjutskicklighet. För att få tillstånd att inneha enhandsvapen, som inte är jaktvapen och som inte heller är effektbegränsat, ska den sökande vara aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation och ha visat prov på särskild skjutskicklighet och som huvudregel ha fyllt . Enligt de allmänna råden i 5 kap. föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (RPSFS 2009:13, FAP 551-3) bör tillståndsgivningen vara mycket restriktiv för helautomatiska vapen. Utredningen i dessa ärenden bör därför vara särskilt noggrann och följa strängare normer än vad som gäller i fråga om andra skjutvapen. Det anges vidare att den restriktiva bedömningen bör omfatta samtliga de krav som uppställs för vapeninnehav och innefatta, förutom sökandens kvalifikationer och behov av vapnet, vapnets lämplighet för det angivna ändamålet. Vid tillstånd till innehav av helautomatiska vapen bör fordras att sökanden är en framstående tävlingsskytt. För att anses vara en sådan skytt bör sökanden visa att han eller hon har tillhört den yttersta eliten av skyttar i förbunds- och kretstävlingar med automatvapen. Enligt EU:s vapendirektiv1 ska medlemsländerna vidta alla lämpliga åtgärder för att förbjuda förvärv och innehav av bland annat helautomatiska vapen. Endast i särskilda fall får de behöriga myndigheterna bevilja tillstånd till sådana skjutvapen. En förutsättning för tillstånd är dock att det inte strider mot allmän ordning och säkerhet. (Se artikel 6 första stycket och bilaga I, II, A till direktivet.) Från direktivets tillämpningsområde undantas dels samlares förvärv och innehav av vapen och ammunition i enlighet med den natio- 1 Se Rådets direktiv /477/EEG av om kontroll av förvärv och innehav av vapen (EGT L 256, , s. 51) senast ändrat genom och rådets direktiv /51/EG av (EGT L 179, , s. 5).