sou · H0B393 · 2013-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar tidigare 46 kap. 13 § andra stycket. Av första stycket första och andra meningarna framgår att vid en ny huvud- förhandling måste målet företas till fullständig handläggning. Bevis som har tagits upp vid huvudförhandlingen ska tas upp på nytt om rätten finner att det är av betydelse att så sker. Här har endast språk- liga ändringar gjorts. I tredje meningen regleras genom en ny bestämmelse det fallet att det aktuella förhöret har dokumenterats genom en ljud- och bildupptagning. Om förhöret kan läggas fram genom en sådan upp- tagning får beviset tas upp på nytt endast om ytterligare frågor be- höver ställas. Bestämmelsen överensstämmer med 35 kap. 13 § första stycket om förfarandet vid huvudförhandlingen beträffande bevis som tagits upp utom huvudförhandlingen, se kommentaren till den bestämmelsen vad gäller frågan om ytterligare frågor behöver ställas. Bestämmelsen är tillämplig i flera situationer där bevis har tagits upp vid en tidigare handläggning. Det kan exempelvis inträffa att en huvudförhandling påbörjas och muntlig bevisning tas upp men ett vittne som är kallat till en senare tidpunkt inte infinner sig. Det kan då ibland bli nödvändigt med en ny huvudförhandling. Det kan även inträffa förfall eller jäv för domare eller nämndemän under pågående rättegång så att en ny huvudförhandling måste hållas. Om rätten beslutat om rättspsykiatrisk undersökning när övertygande bevisning förebringats om den tilltalades skuld måste som regel en ny huvudförhandling hållas om ny bevisning åberopas innan dom- stolen meddelat dom. Ny huvudförhandling kan också bli aktuell om hovrätten undanröjt tingsrättens dom och återförvisat målet till tingsrätten för fortsatt handläggning. kan det inträffa att deldom meddelas, exempelvis beträffande en tilltalad, och ny huvud- förhandling hålls mot den eller de andra till- talade i målet. I grunden föreligger samma situation när det visserligen inte är fråga om en ny huvudförhandling i målet men redan upptagen munt- lig bevisning åberopas vid skilda handläggningar. ligger en sådan situation när en rättegång har avslutats mot en eller flera tilltalade och dom har meddelats, varefter det väcks åtal mot ytterligare en medtilltalad. Bevis som tagits upp i det första målet kan då aktualiseras även i det nya målet. Det kan även vara fråga om fall där ett vittne ska höras i flera mål mot olika tilltalade men be- träffande samma sak eller där det på något annat sätt blir aktuellt att förhör som tagits upp i ett mål åberopas i ett annat. I dessa fall finns inte uttryckligt reglerat i hur rätten ska för- fara med bevisningen. Rätten kan då tillämpa bestämmelserna om ny huvudförhandling analogt. Om beviset tas upp på nytt kan förhöret hållas som ett tilläggsförhör enligt 36 kap. 16 § andra stycket. I andra stycket, som motsvaras av sista meningen i tidigare lydelse, har endast språkliga förändringar gjorts. 49 kap. 14 b § I 56 kap. 13–15 §§ finns bestämmelser om att hovrätten får hänskjuta en fråga till prövning av innan frågan om pröv- ningstillstånd avgörs. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 3.4.1. Den innehåller en hänvisning till de nya reglerna i 56 kap. 13 § andra stycket om att hovrätten får hänskjuta en prejudikatfråga till . Paragrafen har utformats efter mönster av bestämmelsen i 42 kap. 17 a §. 50 kap. 19 § Sedan parterna utvecklat sin talan, ska bevisningen läggas fram. Om huvudförhandlingen hålls trots att klagandens motpart uteblivit, ska hovrätten se till att den bevisning som han eller hon lagt fram i tingsrätten läggs fram ur handlingarna i den utsträckning bevis- ningen har betydelse för målet i hovrätten. Bevisningen får läggas fram genom hänvisningar till ljud- och bildupptagningar och andra handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Om inte särskilda skäl föranleder annat, bör ett av tingsrätten upptaget bevis, som inte enligt 35 kap. 13 § ska tas upp på nytt, läggas fram innan bevis som rör samma omständighet tas upp av hovrätten. Finns det flera bevis i fråga om samma om- ständighet, bör dessa läggas fram i ett sammanhang. Paragrafen innehåller bestämmelser om de yttre formerna för hur bevisningen läggs fram vid huvudförhandling i hovrätt. Ändringen behandlas i avsnitt 3.2.3. Av andra stycket framgår, i förtydligande syfte, att bevisningen får läggas fram genom hänvisning, förutom till skriftliga handlingar i målet, även till ljud- och bildupptagningar. Någon materiell för- ändring är inte avsedd. Se även 43 kap. 8 § och 51 kap. 19 §. I övrigt har endast språkliga förändringar gjorts. 50 kap. 21 § Uteblir klaganden från sammanträde för huvudförhandling, förfaller överklagandet. Detsamma gäller om en klagande som förelagts att infinna sig personligen inställer sig endast genom ombud och det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Uteblir klagandens motpart och har vite förelagts honom eller henne, får hovrätten, när förlikning om saken inte är tillåten, i stället för att förelägga nytt vite besluta att han eller hon ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Detsamma gäller om klagandens motpart inställer sig endast genom ombud när han eller hon förelagts vid vite att infinna sig personligen. Har vite förelagts klagandens motpart eller ska han eller hon hämtas till rätten och kan denne inte hämtas, får dock målet av- göras trots att han eller hon inställt sig endast genom ombud eller uteblivit. Ett mål får också avgöras om klaganden har förelagts att infinna sig personligen men inställt sig endast genom ombud. Paragrafen behandlar den situationen att en part uteblir från eller inte infinner sig personligen till en huvudförhandling i tvistemål i hovrätten. Ändringen behandlas i avsnitt 3.4.2. Motsvarande änd- ring har gjorts i 51 kap. 21 §. Av första stycket framgår att överklagandet förfaller om klagan- den uteblir från sammanträde för huvudförhandling. Till skillnad från tidigare gäller detsamma om endast ombudet infinner sig i ett mål där klaganden ska infinna sig personligen, om det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Det innebär att rätten i en sådan situation kan utgå från att klaganden inte står fast vid sitt överklagande. Särskilda skäl mot att överklagandet förfaller kan vara att klag- anden uttryckligen meddelat rätten att han eller hon vill få målet prövat med endast ombudet närvarande. Det måste stå helt klart att detta är klagandens avsikt. Rätten får då i varje enskilt fall bedöma om målet kan prövas i klagandens frånvaro. I andra och tredje styckena har endast språkliga ändringar gjorts. 50 kap. 23 § Har det vid huvudförhandling i tingsrätten hållits förhör inför rätten eller syn på stället angående någon viss omständighet och beror av- görandet även i hovrätten av tilltron till den bevisningen, får tings- rättens dom ändras i den delen endast om 1.beviset har lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupp- tagning, 2.beviset har tagits upp på nytt vid huvudförhandling i hovrätten, 3.det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit. I paragrafen anges under vilka förutsättningar som hovrätten får ändra tingsrättens dom i sådana fall där avgörandet är beroende av tilltron till viss bevisning. Ändringarna behandlas i avsnitt 3.4.2. Motsvarande ändring har gjorts i 51 kap. 23 § och 55 kap. 14 §. Paragrafen har ändrats redaktionellt genom att andra ledet av första meningen och andra meningen har uppdelats i punkter. Av första punkten framgår att de bevismedel som avses med den be- stämmelsen inte är begränsade till att avse förhör utan även om- fattar syn på stället. Om syn på stället läggs fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning kan hovrätten ändra tingsrättens dom i den delen även i tilltrossituationer. Av 6 kap. 6 a § andra stycket framgår att syn på stället ska dokumenteras genom ljud- och bild- upptagning om det inte finns särskilda skäl mot det. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. 51 kap. 13 § Hovrätten får avgöra målet utan huvudförhandling, om det är uppen- bart att överklagandet är ogrundat. Kan saken utredas tillfredsställande får hovrätten avgöra målet utan huvudförhandling, 1.om åklagaren har överklagat endast till den tilltalades förmån, 2.om endast den tilltalade har överklagat och hans eller hennes ändringsyrkande godtas av motparten, 3.om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller ådöma honom eller henne påföljd eller döma till annan påföljd än böter, villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, 4.om parterna har begärt att målet ska avgöras utan huvudför- handling, eller 5.om ingen av parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvudförhandling, haft någon invändning mot detta. Har i fall som avses i andra stycket 1–3 en part begärt huvud- förhandling, ska sådan hållas, om det inte är obehövligt. Med de påföljder som anges i andra stycket 3 likställs vite och, om det inte är fråga om förverkande av villkorligt med- given frihet från fängelsestraff, förordnande enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 . Det som sägs i andra stycket 3 om villkorlig dom gäller inte villkorlig dom som förenas med föreskrift om sam- hällstjänst. Avser överklagandet även annat än ansvar, får målet avgöras utan huvudförhandling endast om denna talan enligt 50 kap. 13 § får prövas utan huvudförhandling. För prövning som inte avser själva saken behöver huvudför- handling inte hållas. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att avgöra ett brottmål på handlingarna i hovrätten. Ändringen behandlas i avsnitt 3.4.3. I första och andra styckena har endast språkliga ändringar gjorts. I tredje stycket anges att om en part har begärt huvudförhand- ling, i de fall som framgår av första stycket första till tredje punkterna, ska förhandling hållas om det inte är obehövligt. Bestämmelsen har mjukats upp genom att det tidigare uppenbarhetskravet har tagits bort. I fler fall än tidigare kommer därför hovrätten att kunna av- göra mål utan huvudförhandling, även när en part har begärt huvud- förhandling. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. 51 kap. 17 § I övrigt ska det som sägs i 46 kap. 1–5 §§, 6 § andra stycket, 8, 9, 11, 13, 13 a, 16, och 17 §§ tillämpas i fråga om huvudförhandling i hovrätten. Reglerna i 16 § i detta kapitel ska dock tillämpas i fråga om kallelser till huvudförhandling som återupptas efter uppehåll och förelägganden för parterna. När ett mål sätts ut till fortsatt eller ny huvudförhandling, får hov- rätten besluta om lämpliga åtgärder för att målet ska kunna slut- föras vid den förhandlingen. I fråga om sådana åtgärder gäller 10 och 12 §§ i detta kapitel. Paragrafen innehåller bl.a. hänvisningar till vissa regler i 46 kap. om huvudförhandling i tingsrätt som ska tillämpas i fråga om huvud- förhandling i hovrätt. I första stycket har den nya paragrafen 13 a § förts in som en följdändring. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. 51 kap. 19 § Sedan parterna utvecklat sin talan, ska bevisningen läggas fram. Hovrätten ska se till att den bevisning som har lagts fram i tings- rätten läggs fram ur handlingarna i den utsträckning bevisningen har betydelse för målet i hovrätten. Bevisningen får läggas fram genom hänvisningar till ljud- och bildupptagningar och andra hand- lingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Om inte särskilda skäl föranleder annat, bör ett av tingsrätten upptaget bevis, som inte enligt 35 kap. 13 § ska tas upp på nytt, läggas fram innan bevis som rör samma omständighet tas upp av hovrätten. Finns det flera bevis i fråga om samma om- ständighet, bör dessa läggas fram i ett sammanhang. Paragrafen innehåller bestämmelser om de yttre formerna för hur bevisningen läggs fram vid en huvudförhandling i hovrätt. Ändringen behandlas i avsnitt 3.2.3. Paragrafen har ändrats på motsvarande sätt som tvistemåls- bestämmelserna i 50 kap. 19 § (se kommentaren till den paragrafen). 51 kap. 21 § Uteblir en enskild klagande från sammanträde för huvudförhand- ling, förfaller överklagandet. Detsamma gäller, om en enskild klag- ande som förelagts att infinna sig personligen inställer sig endast genom ombud och det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Uteblir en enskild motpart och har vite förelagts honom eller henne, får hovrätten förelägga nytt vite eller besluta att han eller hon ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Detsamma gäller om en enskild motpart som vid vite förelagts att infinna sig personligen, inställer sig endast genom ombud. Underlåter i mål om allmänt åtal en målsägande, som ska höras i anledning av åklagarens talan, att infinna sig personligen, gäller andra stycket. Om vite har förelagts klagandens motpart eller om denne ska hämtas till rätten och hämtning inte kan ske, får hovrätten avgöra målet trots att han eller hon inställt sig endast genom ombud eller uteblivit. Ett mål får också avgöras om en enskild klagande som förelagts att infinna sig personligen inställt sig endast genom om- bud. Paragrafen behandlar den situationen att en part uteblir från eller inte infinner sig personligen till en huvudförhandling i brottmål i hovrätten. Ändringen behandlas i avsnitt 3.4.2. Paragrafen har ändrats på motsvarande sätt som tvistemåls- bestämmelserna i 50 kap. 21 § (se kommentaren till den paragrafen). Ytterligare exempel på att det i brottmål föreligger särskilda skäl mot att låta överklagandet förfalla kan vara om hovrätten har upp- täckt en felaktighet i tingsrättens dom som bör och kan ändras till den tilltalades förmån. Rätten får i varje enskilt fall bedöma om målet kan prövas i klagandens frånvaro (jfr bl.a. NJA 2009 s. 836). 51 kap. 23 § Har det vid huvudförhandling i tingsrätten hållits förhör inför rätten eller syn på stället angående någon viss omständighet och beror avgörandet även i hovrätten av tilltron till den bevisningen, får tingsrättens dom ändras i den delen endast om 1.beviset har lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupp- tagning, 2.beviset har tagits upp på nytt vid huvudförhandlingen i hov- rätten, 3.ändringen är till förmån för den tilltalade, eller 4.det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit. I paragrafen anges under vilka förutsättningar som hovrätten får ändra tingsrättens dom i sådana fall där avgörandet är beroende av tilltron till viss bevisning. Ändringarna behandlas i avsnitt 3.4.2. Paragrafen har ändrats på motsvarande sätt som tvistemåls- bestämmelserna i 50 kap. 23 § (se kommentaren till den paragrafen). 54 kap. 12 a § Om överklagandet gäller prövningstillstånd i hovrätt och målet inne- håller en sådan prejudikatfråga som avses i 11 § första stycket får , om prövningstillstånd meddelas i Högsta dom- stolen, besluta att frågan ska prövas av . I avvaktan på denna prövning ska frågan om meddelande av prövningstillstånd i hovrätten vila. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om möjlighet för att direkt pröva en prejudikatfråga. Den behandlas i avsnitt 3.4.1. I överklagade mål där hovrätten vägrat prövningstillstånd och målet innehåller en prejudikatfråga kan besluta att frågan ska prövas av direkt av , dvs. utan att prövningstillstånd i hovrätt först beviljas. Frågan om prövnings- tillstånd i hovrätten vilar . Det är inte ett partiellt pröv- ningstillstånd utan ett tillstånd till prövning av prejudikatfrågan i begränsar således initialt sin prövning till denna fråga. Sedan prejudikatfrågan har avgjorts gör be- dömningen om prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten eller inte, exempelvis kan skäl för ändringsdispens föreligga när gjort en annan bedömning av prejudikatfrågan än tings- rätten. Detta är ett undantag från instansordningens princip. Möjligheten att direkt pröva prejudikatfrågan lär därför komma utnyttjas med viss återhållsamhet. En förutsättning är att frågan är utredd så att har ett tillräckligt underlag för att pröva frågan i befintligt skick. 55 kap. 8 § Beviljas prövningstillstånd eller krävs inte sådant tillstånd, ska över- klagandet delges motparten med föreläggande att svara skriftligen inom , om detta inte redan har skett. Om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat får dock genast med- dela dom i målet. I mål om allmänt åtal får överklagandet översändas till åklagaren utan delgivning. Uppgift om målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress som saknar betydelse för åtalet ska inte framgå av de handlingar som delges den tilltalade i mål om all- mänt åtal. Har hovrätten i tvistemål avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i brottmål avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26–28 kap. eller upphävt ett beslut om sådan åtgärd, får bevilja åtgärden att gälla tills vidare. Har hovrätten beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att domen får verkställas även om den inte har laga kraft, eller fastställt tingsrätts beslut om det, får besluta att tings- rättens eller hovrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I frågor om häktning eller reseförbud får ändra hovrättens beslut även om motparten inte hörts. Paragrafen reglerar frågor om kommunicering av överklagandet med motparten efter överklagande av en dom till . I första stycket har införts en bestämmelse som uttryckligen ger möjlighet att meddela dom utan att motparten delges överklagandet i fall då det är uppenbart ogrundat. har det inte funnits någon sådan bestämmelse. För hovrättsprocessens del fanns dock en sådan i 50 kap. 8 § RB. Bestämmelsen togs bort i samband med EMR-reformen (prop. 2007/08:139 s. 24 och 28). Denna ordning har dock tillämpats av , även efter lagändringen som innebar att hovrättsbestämmelsen togs bort (se bl.a. NJA 1986 s. 117, NJA 2002 A 4, NJA 2007 s. 125 och NJA 2011 s. 267). Eftersom hovrättsbestämmelsen inte längre finns har det införts en uttrycklig reglering för förfarandet i . 55 kap. 11 § får utan huvudförhandling avgöra 2.ett mål i vilket med stöd av bestämmel- serna i 12 § i allt väsentligt grundar avgörandet i övrigt på hov- rättens bedömning, 3.ett mål som har tagits upp av hovrätten, eller 4.ett sådant mål eller en sådan fråga i ett mål som ska avgöras av i dess helhet. Beträffande avgörande i övrigt i av mål utan huvudförhandling ska i tvistemål 50 kap. 13 § och i brottmål 51 kap. 13 § tillämpas. Paragrafen innehåller regler om avgörandet i . Bestämmelsen i första stycket 4 har justerats så att det som där an- gavs tidigare beträffande avgörande av med nio ledamöter, har tagits bort. Ordningen med s.k. halvplenum, dvs. nio ledamöter, i togs bort genom en lagändring (jfr prop. 2008/09:117). Någon följdändring gjordes dock inte i denna para- graf. I övrigt har endast språkliga förändringar gjorts. 55 kap. 14 § Har det vid huvudförhandling i lägre rätt hållits förhör inför rätten eller syn på stället angående någon viss omständighet och beror av- görandet även i av tilltron till den bevisningen, får hovrättens dom ändras i den delen endast om hovrätten i samma del ändrat tingsrättens dom utan att ta upp beviset vid huvud- förhandling eller ta del av en ljud- och bildupptagning av beviset. En sådan ändring får dock göras 1.om den är till förmån för den tilltalade, eller 2.om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än hovrätten antagit. Paragrafen anger under vilka förutsättningar får ändra hovrättens dom i sådana fall där avgörandet är beroende av tilltron till viss bevisning. Ändringen behandlas i avsnitt 3.4.2. Paragrafen har ändrats på motsvarande sätt som bestämmelserna för hovrättsprocessen som finns i 50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § (se kommentarerna till dessa paragrafer). 56 kap. 13 § En tingsrätt får med parternas samtycke hänskjuta en viss fråga i målet till prövning av , när förlikning om saken är tillåten. En hovrätt får, i stället för att meddela prövningstillstånd enligt 49 kap. 14 § 3, hänskjuta en viss fråga i målet till prövning av . I avvaktan på Högsta domstolens prövning ska frågan om meddelande av prövningstillstånd i hovrätten vila. Paragrafen innehåller bestämmelser om hänskjutande av prejudikat- frågor till . Ändringen behandlas i avsnitt 3.4.1. I andra stycket har införts en ny bestämmelse som innebär att hovrätten får hänskjuta en prejudikatfråga till . Det kan exempelvis bli aktuellt om det finns en fast praxis i den aktuella hovrätten som avviker från praxis i andra hovrätter och det framstår som en onödig omgång att hovrätten dömer av frågan en gång till eller om det redan finns en rikhaltig hovrättspraxis men inget prejudikat från . Bestämmelsen har utfor- mats efter mönster av motsvarande tingsrättsbestämmelse i första stycket. Här regleras dock uttryckligen att frågan om prövnings- tillstånd i hovrätten ska vila i avvaktan på Högsta domstolens prövning. Det krävs prövningstillstånd i för att ska pröva en sådan hänskjuten fråga (se 56 kap. 14 § RB). Om prövningstillstånd i meddelas och prejudikatfrågan prövas ankommer det därefter på hovrätten att pröva om prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten eller inte. Genom att prövningstillstånd krävs i torde detta undantag från instansordningens princip inte komma att ut- nyttjas i onödan. Om inte meddelar prövnings- tillstånd kan det exempelvis bero på att anser att hovrätten först bör avgöra prejudikatfrågan, att det inte finns någon intressant prejudikatfråga eller att målet inte är lämpligt för att be- svara frågan. En nackdel här är att inte moti- verar ett beslut att vägra prövningstillstånd. Eftersom det finns olika skäl för att vägra prövningstillstånd ska hovrätterna inte ta ett nekat prövningstillstånd till intäkt för att prejudikatdispens ska vägras i hovrätten. 7.2Förslaget till lag om ändring i 14 kap. 17 § Vid huvudförhandling i äktenskapsmål och mål om underhåll ska tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän, om annat inte följer av 1 kap. 3 a § andra stycket . Denna regel gäller även för andra mål som handläggs i samma rättegång. Om en av nämndemännen får förhinder sedan huvudförhand- lingen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare och två nämndemän. Om det finns skäl för det, får antalet lagfarna domare utökas med en utöver vad som följer av första stycket. Detsamma gäller i fråga om antalet nämndemän. Om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, gäller andra stycket i fråga om domförhet. När nämndemän ingår i tingsrätten, ska ordföranden vid över- läggning redogöra för omständigheterna i målet och innehållet i gällande rätt. Vid omröstning ska först ordföranden och därefter nämndemännen säga sin mening. I övrigt gäller bestämmelserna i om överläggning och omröstning i tvistemål. Paragrafen reglerar tingsrättens sammansättning i äktenskapsmål. Ändringen, som behandlas i avsnitt 3.3.6, innebär endast att hänvis- ningen i första stycket till 1 kap. 3 a § RB har följdändrats efter ändringen av den paragrafen. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. 7.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar 2 kap. 5 § I mål och ärenden där mark- och miljödomstolen är första instans får rätten vid annan handläggning än som avses i 4 § samt vid sammanträde för muntlig förberedelse bestå av en lagfaren domare. Detsamma gäller vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra stycket . Om det finns skäl för det får rättens sammansättning utökas med en lagfaren ledamot eller ett tekniskt råd. Det som föreskrivs i första stycket första meningen gäller också i mål om utdömande av vite på särskild talan av myndighet. Paragrafen reglerar i vilka fall rätten i mål och ärenden där mark- och miljödomstolen är första instans är domför med en lagfaren domare. Ändringen, som behandlas i avsnitt 3.3.6, innebär endast att hänvisningen i första stycket till 1 kap. 3 a § RB har följdändrats efter ändringen av den paragrafen. Särskilt yttrande av experten