sou · H0B395 · 2013-01-01 00:00:00 — Sistnämnda form av uppenbarande omfattas ju av en särskild straffskala enligt andra ledet. Det framgår av lagförarbetena och doktrin att §§ 90 och 91 kan tillämpas i konkurrens. Annan underrättelseverksamhet än sådan som avser hemligheter i den mening som §§ 90 och 91 ger åt begreppet kan vara straffbar enligt § 91 a. Bestämmelsen har följande lydelse. 8 Se Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 133 samt Bratholm och Matningsdal, a.a., s. 34. Den som hemmelig eller ved ulovlige midler til fordel for fremmed stat søker å samle opplysninger om politiske eller personlige forhold hvis meddelelse til en annen stat han vet eller bør forstå kan skade interesser eller volde fare for enkeltpersoners liv, helbred, frihet eller eiendom, eller som medvirker , straffes med hefte eller fengsel inntil . Straffbestämmelsen avser sådan underrättelseverksamhet som bedrivs till fördel för en annan stat och som antingen riktar sig mot norska intressen eller mot personliga förhållanden på ett sätt som kan orsaka fara för enskildas personliga integritet.9 Gärningsobjekt är för det första uppgifter om politiska eller personliga förhållanden vars avslöjande för främmande stat kan skada intressen. De uppgifter som omfattas av denna del av bestämmelsen omfattar andra uppgifter än sådana som täcks av §§ 90 och 91. Uppgifterna behöver inte ha någon betydelse för rikets säkerhet. Bestämmelsen är tillämplig i fråga om insamling av uppgifter som kan leda till ekonomisk förlust för norska handels- intressen.10 Bestämmelsen omfattar också vad som kan betecknas som flyk- ting- och annat personspionage. De enskilda personer vars intres- sen ska kunna skadas kan vara de personer i fråga om vilka uppgif- ter inhämtas, men faran kan även avse andra personer, t.ex. anhö- riga till den vars uppgifter inhämtats. I kravet på att inhämtningen av uppgifter ska vara till fördel för främmande stat ligger inte att gärningsmannen har fått ett uppdrag från denna stat. Det är tillräckligt att gärningsmannens uppsåt omfattar att överlämna uppgifterna till en annan stat i de fall han eller hon vet eller bör förstå att detta kan vålla sådan fara som anges i bestämmelsen. Inhämtningen ska, för att vara straffbar, ske hemligen eller med olovliga medel. Hemlig är inhämtningen om syftet med åtgärden eller efterforskningen som sådan hålls dold. Olovliga medel omfattar varje medel som är rättsstridigt, t.ex. brytande av post- hemlighet och olovlig avlyssning. Slutligen bör nämnas att brottet fullbordas när gärningsmannen försöker inhämta uppgifter. 9Bratholm och Matningsdal, a.a., s. 41. 10Bratholm och Matningsdal, a.a., s. 41. Den norska strafflagstiftningen har genomgått en omfattande revidering. En ny straffelov beslutades (lov 20 mai 2005 nr. Därefter har nya bestämmelser om spioneri och annan olaglig underrättelseverksamhet beslutats (lov nr. Den nya lagen och ändringarna har inte trätt i kraft. De nya bestämmelserna om spioneri m.m. har sin grund i ett betänkande av det s.k. Lund-utvalget (NOU 2003:18). Denna kommitté tillsattes . I direktiven anfördes bl.a. att hot- bilden mot hade ändrats sedan de aktuella bestämmelserna reviderats . Den teknologiska utvecklingen ansågs ha lett till en ökad sårbarhet då angrepp mot sam- hällsviktiga allmänna och privata verksamheter, funktioner och anläggningar skulle kunna få mycket allvarliga konsekvenser. Det framhölls också att datateknologi och vapenteknologi kan utnyttjas av dem som vill skada norska intressen. Det påpekades att deltar i internationellt samarbete som gör att angrepp mot samar- betspartner eller gemensamma intressen också kan utgöra ett hot mot . De gällande bestämmelserna ansågs inte vara anpassade till att hot mot vitala norska intressen kan komma från fundamen- talistiska eller extremistiska grupperingar i stället för från national- stater. (Se Ot.prop. 8 [2007–2008], s. Några generella delar av reformen I Lund-utvalgets betänkande diskuterades ganska utförligt de aktu- ella och framtida hoten mot säkerhet och andra viktiga intressen. Det konstaterades att hoten var i huvudsak kopplade till terrorism och främmande underrättelseverksamhet. Hotbilden ansågs mer svåröverskådlig än tidigare och hoten flera och mer diffusa. Lund-utvalget ansåg att hotbilden motiverade att skyddet mot inhämtning och röjande av hemliga uppgifter inte borde begränsas till de intressen som rör rikets säkerhet i traditionell mening utan också omfatta andra grundläggande nationella intressen. Regeringen anslöt sig till detta synsätt. Den framhöll att den förändrade hotbilden delvis redan beaktats genom att § 90 strafflag ändrats så att det inte längre för straffansvar krävdes att underrättelseverksamheten skulle ske till förmån för en annan stat (se ovan). och regeringen behandlade frågan om förhål- landet mellan å ena sidan straffbestämmelser som avser att skydda rikets säkerhet (och andra grundläggande intressen) och å den andra yttrande- och informationsfriheten. Det framhölls bland annat att pressens möjlighet att inhämta hemlig information är av stor betydelse för dess möjlighet att utöva sin kontrollerande roll. Det ansågs dock att även medierna som utgångspunkt bör ha ett straffrättsligt ansvar för röjande av hemlig information. I anslutning till frågan om rågången mot yttrande- och infor- mationsfriheten anfördes både av Lund-utvalget och regeringen att röjande av statshemligheter inte skulle vara straffbart, om det skedde av beaktansvärda skäl (aktverdig grunn). Ett sådant rekvi- sit ansågs göra det möjligt att tillvarata hänsyn till informationsfri- heten och behovet av att skydda känslig information. Bedömningen av om beaktansvärda skäl föreligger är en objektiv bedömning av om röjandet kan rättfärdigas av samhällets intresse av att förhållan- den som förtjänar kritik avslöjas ställt mot de skadeverkningar ett röjande medför. Om statshemligheter röjs för en främmande stat eller en terroristorganisation föreligger aldrig beaktansvärda skäl. (Se Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 139 f.) Olovligt anskaffande av statshemligheter Den nya huvudbestämmelsen om spioneri finns i § 121 strafflag (ändringar). Bestämmelsen har följande lydelse: Med bot eller fengsel inntil straffes den som til fordel for en fremmed stat, terrororganisasjon eller uten aktverdig grunn samler inn eller sætter seg i besittelse av en hemmelig opplysning som, om den blir kjent for en slik stat, terrororganisasjon eller for øvrig avsløres, kan skade grunnleggende nasjonale interesser som gjelder a)forsvars-, sikkerhets- og beredskapsmessige forhold, b)de øverste statsorganenes virksomhet, sikkerhet eller handlefrihet, c)forholde til andre stater, d)sikkerhetsopplegg for fremmede staters representasjon og ved større nasjonale og internasjonale arrangementer, e)samfunnets infrastruktur, så som mat-, vann- og energiforsyning, samferdsel og telekommunikasjon, helseberedskap eller bank- og pengevesen, eller f)norske naturresurser. Bestämmelsen omfattar bara underrättelseverksamhet som är riktad mot statshemligheter sådana de är närmare angivna i punkt a–f. Olovlig underrättelseverksamhet som riktar sig mot andra intres- sen finns i § 126 (se nedan). För att straffansvar ska bli aktuellt måste tre kriterier vara upp- fyllda. Det första kriteriet innebär att uppgifterna ska vara hemliga. Någon skillnad i förhållande till gällande rätt innebär inte bestäm- melsen i denna del. Den innebörd av begreppet hemlig som vuxit fram genom praxis har fortsatt giltighet. Också uppgifter som härrör från öppna källor kan på samma sätt som tidigare utgöra en hemlighet. Det andra kriteriet är den största nyheten i reformen och gäller att hemligheten är kopplad till något av de grundläggande natio- nella intressen som anges i bestämmelsen på så sätt att intresset i fråga kan skadas, om hemligheten röjs. Straffansvaret sträcker sig alltså längre än till intressen som angår statens självständighet och säkerhet eller de högsta statsorganens verksamhet. Punkt a omfattar delvis vad som tidigare uttryckts genom begreppet rikets säkerhet. är avsett att omfatta verksamheten vid polisens säkerhetstjänst (PST) och vid den nationella säkerhetsmyndigheten, vilket är en nyhet (Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 308). Det grundläggande intresse som anges i punkt b är kopplat till de högsta statsorganens verksamhet, säkerhet och handlingsfrihet. Bestämmelsen omfattar därigenom spioneri som riktas mot kungen, , regeringen eller Høyesterett. De hemliga uppgifter det kan röra sig om är sådana som visar vad dessa organ arbetar med eller som gäller de säkerhetsarrangemang som omgärdar dem. (Se Ot.prp. 8 [2007–2008], s. Den del av detta skyddsintresse som rör handlingsfriheten gli- der lätt över i det intresse som skyddas enligt punkt c, förhållandet till andra stater (Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 309). Exempel på inskränkt handlingsfrihet är att den norska förhandlingstaktiken, positionen och gränsen för vad kan godta blir känd vid för- handlingar med andra stater. Det framhålls dock i förarbetena att det inte råder full överensstämmelse mellan punkt b och c, eftersom det utan att förhandlingar pågår kan inhämtas hemliga uppgifter som kan skada förhållande till andra stater. I anslutning till de båda punkterna påpekas också i förarbetena att det inte är en förutsättning att det är handlingsfriheten i förhål- lande till andra stater som ska kunna skadas. Bestämmelsen omfat- tar också sådan inverkan på handlingsfriheten gentemot interna- organisationer, internt i eller att en terroristorgani- sation ges möjlighet att otillbörligen tvinga en offentlig myndighet att göra eller underlåta att göra något. Punkt d överför i allt väsentligt det skyddade intresse som kommit att omfattas redan genom ändringar straffelov (Ot.prp. 64 [1998–99], s. 130–131, och ovan avsnitt 3.5.2). I förarbetena kommenteras denna punkt på så sätt att den anges först och främst omfatta underrättelseverksamhet som riktar sig mot säkerhetsarrangemangen vid statsbesök och stora inter- nationella evenemang. Till den del bestämmelsen skyddar främ- mande staters representation omfattar detta också norska säker- hetsarrangemang knutna till de främmande representationerna, om uppgifterna i det enskilda fallet är sådana att de kan skada grund- läggande nationella intressen. Det framhålls att det är uppenbart att det är ett grundläggande nationellt intresse att har goda diplomatiska förbindelser med andra stater. Om underrättelseverk- samheten får till effekt att blir väsentligt sämre på att ge ambassader och residens nödvändigt skydd, är villkoret om grund- läggande nationellt intresse uppfyllt. 8 [2007-2008], s. Som exempel på i punkt d nämnda internationella evenemang kan nämnas stora konferenser av politisk art, t.ex. möten i Världs- banken, och stora kulturella evenemang, t.ex. . Grundläggande nationella intressen som gäller samhällets infra- struktur omfattas av punkt e. Det sägs i förarbetena att denna punkt är särskilt viktig vid underrättelseverksamhet som bedrivs till fördel för terroristorganisationer. Syftet med denna punkt är att skydda hemliga uppgifter om infrastrukturen så att inte terrorist- organisationer kan använda den för att begå terrorhandlingar som skadar en funktion av grundläggande betydelse i samhället. 8 [2007-2008], s. Punkt f, som skyddar norska naturresurser, har inte någon mot- svarighet i gällande rätt. Den fanns inte med i Lund-utvalgets för- slag utan tillkom vid departementsbehandlingen av ärendet. Punk- tens främsta tillämpningsområde anses vara uppgifter som finns hos något annat organ än regeringen, t.ex. en förvaltningsmyndig- het eller en privat aktör. Uppgifter som gäller norska naturresurser och som finns hos regeringen anses omfattade av punkt b. 8 [2007-2008], s. 138 och 309.) Som ett tredje kriterium för straffbarhet gäller enligt bestämmel- sen att uppgifterna måste vara av sådant slag att de, om de röjs, kan skada de aktuella intressena. Det krävs alltså inte att gärningen har inneburit eller medfört skada – brottet är alltså ett s.k. faredelikt. I förarbetena är detta uttryckt så, att de insamlade uppgifterna har en omfattning och en art som gör skada till en näraliggande möjlighet (Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 138). Den straffbara handlingen består i att utan beaktansvärda skäl insamla eller sätta sig i besittning av hemliga uppgifter. Bestämmel- sen omfattar både att gärningsmannen mottar uppgifterna från någon annan och att han eller hon själv samlar in dem. När det gäller rekvisitet utan beaktansvärda skäl (uten aktverdig grunn) sägs i förarbetena att insamling till förmån för en främmande stat eller terroristorganisation aldrig kan anses gjord med beaktansvärda skäl. Det främsta syftet med detta rekvisit är att väga av intresset av skydd mot grundläggande nationella intressen mot intresset av informations- och yttrandefrihet. Enligt förarbetena är det utövare av kritisk forskning och undersökande journalistik som kan ha behov av att samla in hemliga uppgifter om grundläggande natio- nella intressen, men undantaget är vidare än så. Det sägs vidare att varken forskare eller journalister har någon absolut och obetingad rätt att samla in skyddad information. Vid avgörande av om beaktansvärda skäl funnits för anskaff- ningen av uppgifter ska hänsyn tas bland annat till hur känsliga dessa är, om de har inhämtats från öppna eller slutna källor, om det har skett hemligen eller med svikliga medel, om uppgifterna rör frågor av centralt politiskt intresse och hur uppgifterna ska använ- das – som bakgrundsmaterial eller mera direkt. Det framhålls också i förarbetena att det är av väsentlig betydelse om inhämtningen av uppgifter avslutas, om det med tillräcklig grad av säkerhet visar sig att det insamlade materialet inte kan ge belägg för den hypotes eller misstanke som utgjorde skäl för inhämtningen. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 309 f.) För straffansvar krävs uppsåt. Detta ska omfatta att uppgiften är hemlig, rör de relevanta grundläggande nationella intressena och att dessa kan skadas om uppgifterna röjs. Straffet är, som framgått, böter eller fängelse i högst . Olovligt röjande av statshemligheter Den nya norska strafflagen – med sina ändringar – inne- håller i likhet med strafflag en särskild bestämmelse om röjande av statshemligheter. Bestämmelsen, som finns i § 123, har följande lydelse. Med bot eller fengsel inntil straffes den som uten aktverdig grunn offentliggjør, overleverer eller på annen måte avslører en hemmelig opplysning som kan skade grunnleggende nasjonale interesser som nevnt i § 121. Den som avslører en slik opplysning til en fremmed stat eller terrororganisasjon, anses ikke for å ha en aktverdig grunn. Gärningsobjektet enligt denna bestämmelse är, precis som i § 121, hemliga uppgifter som kan skada sådana grundläggande nationella intressen som sägs där. Gärningen kan vara fortsättningen på den insamling av hemliga uppgifter som straffbeläggs genom § 121, men behöver inte alltid vara det. Brottet kan också begås av den som haft lovlig tillgång till uppgifterna. Om personen i fråga t.ex. värvas av en främmande underrättelsetjänst och röjer uppgifterna, begås ett brott enligt denna bestämmelse. Den brottsliga handlingen består i att uppenbara, offentliggöra eller på annat sätt röja uppgiften. För att uppgiften ska ha uppen- barats är det tillräckligt att den olovligen gjorts känd för någon annan person. Uppgiften är offentliggjord om den har gjorts känd eller tillgänglig för allmänheten. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Det straffbara röjandet är det som sker utan beaktansvärda skäl (se vid § 121 och Ot.prp. 8 [2007–2008], s. Också enligt denna bestämmelse är det tillräckligt att uppgif- terna med hänsyn till arten och omfattningen kan skada grundläg- gande nationella intressen. För ansvar krävs uppsåt avseende samma omständigheter som enligt § 121 (se ovan). Därutöver krävs att själva röjandet omfattas av gärningsmannens uppsåt. Det påpekas i förarbetena att om gärningsmannen avser att avslöja en statshemlighet, men de aktuella uppgifterna är oriktiga och därför inte kan utgöra någon hemlighet om grundläggande nationella intressen, kan ansvar bara komma i fråga för försök till röjande (Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 311). De båda nu behandlade brotten omfattas av särskilda straff- bestämmelser för grova fall. Dessa bestämmelser finns i § 122 respektive § 124. De har följande lydelse § 122 Grov etterretningsvirksomhet mot statshemmeligheter Grov etterretningsvirksomhet mot statshemmeligheter straffes med fengsel inntil . Ved avgjørelsen av om etteretningsvirksomheten er grov, skal det særlig legges vekt på om a)gjerningspersonen er et medlem av regjeringen, eller Høyesterett eller tilhører landets øverste sivile eller militære ledelse, b)gjerningspersonen hadde til hensikt å avsløre opplysningen til en fremmed stat eller terrororganisasjon, c)en avsløring ville ha voldt betydelig skade. § 124 Grov avsløring av statshemmeligheter Grov avsløring av en statshemmelighet straffes med fengsel inntil . Ved avgjørelsen av om avsløringen er grov, skal det særlig legges vekt på om a)gjerningspersonen er et medlem av regjeringen, eller Høyesterett eller tillhører landets øverste sivile eller miltære ledelse, b)hemmeligheten er betrodd gjerningspersonen i tjeneste eller arbeid, c)hemmeligheten er avslørt til en fremmed stat eller en terror- organisasjon, d)betydelig skade er voldt. Beträffande de omständigheter som kan medföra att brottet bedöms som grovt kan konstateras att § 122 c avser det fallet att ett röjande orsakat betydande skada och § 124 d att betydande skada har uppkommit. Det är alltså enligt dessa bestämmelser inte till- räckligt att sådan skada kunnat uppkomma. I förarbetena framhålls i anslutning till § 122 b att det inte krävs att gärningsmannen fått i uppdrag av den främmande staten eller terroristorganisationen att anskaffa uppgifterna i fråga. Även den som insamlar uppgifter med avsikt att mot någon form av kom- pensation lämna dem till sådan mottagare kan alltså dömas för grovt brott. De omständigheter som innebär att brottet kan bedömas som grovt är endast exemplifierande. Gärningsmannens uppsåt måste omfatta de kvalificerande omständigheterna. Oaktsamt röjande av statshemlighet Som framgått ovan omfattar § 123 bara uppsåtligt röjande av stats- hemligheter. I § 125 finns emellertid en straffbestämmelse som avser oaktsamt röjande av sådana hemligheter. Den har följande lydelse. Den som uaktsomt avslører en statshemmelighet, straffes med bot eller fengsel inntil . Straffansvar inträder redan vid normal oaktsamhet (Lund-utvalget hade i sitt förslag förordat straffbarhet först vid grov oaktsamhet). Regeringen ansåg dock att det borde gälla en förhållandevis sträng plikt att vara aktsam om uppgifterna så att dessa inte röjs. Denna ståndpunkt motiverades av de allvarliga följder som kan uppkomma av ett röjande. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 140 och 312.) Flyktingspionage och annan olovlig underrättelseverksamhet Det har ansetts finnas behov av att även i fortsättningen ha en straffbestämmelse som omfattar annan olovlig underrättelseverk- samhet än den som riktar sig mot hemliga, grundläggande natio- nella intressen (Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 312). En sådan bestämmelse har intagits som § 126 i strafflagen och har följande lydelse. Med bot eller fengsel inntil straffes den som på norsk område til fordel for en fremmed stat eller terrororganisasjon a)innsamler opplysninger om personlige forhold, når meddelelse av disse kan volde fare for noens liv, helse, frihet eller eiendom, eller b)innsamler opplysninger som kan skade andre staters sikkerhets- interesser. Bestämmelsen innebär inte någon generell kriminalisering av underrättelseverksamhet på norskt område. I likhet med de andra uppsåtliga formerna av olovlig underrättelseverksamhet är det bara underrättelseverksamhet som sker till fördel för främmande stat eller terroristorganisation som träffas av straffansvaret enligt § 126. Det krävs inte att gärningsmannen handlar på uppdrag från sådan intressent. Det krävs dock att gärningsmannens uppsåt omfattar att uppgifterna ska göras kända för en sådan stat eller organisation. Den variant av olovlig underrättelseverksamhet som upptagits i punkt a kräver till skillnad från föregångaren i § 91 a i 1902 års strafflag inte att verksamheten bedrivs hemligen eller med olovliga metoder. Också en insamling från öppna källor, men där uppgif- terna sammanställs och bearbetas till personkänslig information, kan omfattas av bestämmelsen. Varken propositionen eller Lund- utvalgets betänkande innehåller någon motivering till varför den tidigare begränsningen slopats. Den omständigheten att uppgifter från öppna källor kan grunda straffansvar är ju – i vart fall delvis – en annan sak än att själva underrättelseverksamheten bedrivs hem- ligen eller med olovliga metoder. Gärningsobjekt är uppgifter om personliga förhållanden. Med detta avses bland annat uppgifter om politisk åskådning och sym- patier. En ytterligare förutsättning för att straffansvar enligt punkt a ska kunna komma i fråga är att meddelande av uppgifterna kan orsaka fara för någons liv, hälsa, frihet eller egendom. Det är inte nödvändigt att det är den person som uppgifterna avser som ska vara utsatt för faran. Det kan till exempel vara dennes familj i hem- landet som kan drabbas. Bestämmelsen gäller inte bara insamling av uppgifter som gäller flyktingar. Den omfattar också uppgifter om etniska norrmän som till exempel ägnar sig åt verksamhet som misshagar en annan stat eller en terroristorganisation. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Gärningsbeskrivningen i punkt b hämtar sina grunder från bestämmelser i en lag om försvarshemligheter. Föremålet för underrättelseverksamheten är här uppgifter som kan skada andra staters säkerhetsintressen. Vad gäller den möjliga effekten av gär- ningen framhålls i förarbetena att det räcker med en objektivt grundad och inte alltför avlägsen fara för att en främmande stats säkerhetsintressen kan bli lidande (kan skade). Det framhålls också i förarbetena att det inte ansetts nödvändigt att i bestämmelsen kräva att gärningen ska vara rättsstridig. Det har ändå ansetts klart att bestämmelsen inte träffar lovlig underrättelse- verksamhet som bedrivs av norsk myndighet eller med dess sam- tycke. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Vid en jämförelse med § 91 a strafflag framgår det att den nya bestämmelsen inte upptar faran för skada på norska intres- sen och inte heller att brott begås redan när gärningsmannen søker å insamla uppgifter. Detta innebär inte att hithörande gärningar har avkriminaliserats. De omfattas i stället delvis av grundläggande nationella intressen och av en ändrad försöksreglering. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Ordet verksamhet inte är brottsrekvisit, även om det används i förarbetena. Det framgår dock inte om ett sådant krav anses gälla ändå eller om redan enstaka insamling av uppgifter kan vara straffbar. I det lagförslag som Lund-utvalget lade fram beskrevs den brottsliga handlingen som att bedriva underrättelseverksamhet. Dit hörde sådana aktiviteter som normalt utförs av ett lands under- rättelsetjänst och motsvarande verksamhet utförd av terroristorga- nisationer. handlade det enligt kommittén om att inhämta uppgifter, men också värvning och andra åtgärder riktade mot enskilda personer kunde tänkas. (Se NOU 2003:18 s. 104). Vad gäller värvning upptogs inte förslaget i propositionen. Inte heller i övrigt finns i norsk rätt någon bestämmelse som straffbelägger själva kontakterna mellan främmande underrättelsetjänst och (presumtiva) agenter i . Ytterligare bestämmelser om olovlig befattning med uppgifter, föremål m.m. finns i lov om forsvarshemmeligheter. Vissa av lagens bestämmelser har förts över till bestämmelser i strafflagen. I övrigt har lagen upphävts genom lov 20 mai 2005 nr. 28, som efter vad som redan framgått ännu inte trätt i kraft. I den nederländska strafflagen () finns bestämmelser om spioneri och annan olaglig underrättelseverk- samhet i en särskild avdelning om allvarliga brott mot statens säkerhet.