sou · H1B372 · 2013-10-09 00:00:00 — I samman- hanget ska beaktas vikten av att förtroendet för myndighetens verksamhet i övrigt inte påverkas negativt. Av detta skäl bör upp- lysningsinsatsen vara fristående från myndighetens verksamhet för verkställighet och skuldsanering. På så sätt undviks en samman- blandning med myndighetens övriga roller. För att myndighetens opartiskhet inte ska ifrågasättas är det även viktigt att gäldenärerna endast lämnas upplysningar om skuldsanering, vilket innefattar information om att skuldsanering finns och vad en sådan innebär. Däremot ska något försök att påverka gäldenären att ansöka om skuldsanering inte förekomma. I vilken form informationen ska lämnas anges inte heller i lag- texten. Det kan vara fråga om både skriftlig och muntlig informa- tion. Muntliga upplysningar kan lämnas både per telefon och vid t.ex. hembesök. En personlig kontakt kan sannolikt förväntas bidra till att åtgärden blir mer verksam. I paragrafen anges att informationen ska lämnas till gäldenärer, vilket avser skuldsatta fysiska personer. Kretsen är dessutom avgrän- sad till dem som finns i myndighetens egna register med anledning av att de varit föremål för verkställighet. Det gäller främst löneutmät- ning, men även dem som t.ex. varit föremål för upprepade verk- ställighetsförsök. Det krävs dessutom att åtgärderna ska ha pågått . Vilken tidsrymd som avses anges inte närmare i lag- texten, men syftet ska vara att nå ut till dem som faktiskt skulle kunna beviljas skuldsanering. Myndigheten får själv utarbeta kriterier för vilka gäldenärer som ska kontaktas, men det är viktigt att säker- ställa att alla skuldsatta i samma situation nås av enhetlig information. Tredje stycket motsvarar paragrafens nuvarande andra stycke. Kommunerna har redan nu en skyldighet att genom olika former av ekonomisk rådgivning dels bidra till att förebygga överskuldsättning dels hjälpa skuldsatta att hitta en lösning på sina problem. I nuvarande lagtext anges att kommunen inom ramen för eller på annat sätt ska lämna råd och anvisningar i budget- och skuldfrågor. Rådgivningsskyldigheten formuleras nu om och anges mer kort- fattat som ett krav på kommunen att lämna budget- och skuldråd- givning till skuldsatta personer. Det ska understrykas att det inte står kommunerna fritt att välja om sådan rådgivning ska erbjudas invå- narna, utan det är fråga om en lagstadgad skyldighet för samtliga kommuner att uppfylla detta krav. Med rekvisitet budget- och skuld- rådgivning avses tillgång till kvalificerad rådgivningsverksamhet, där rådgivarna har tillräckligt hög kunskap och kompetens för att kunna bistå skuldsatta. Kommunerna måste därför förvissa sig om att rådgivarna har den utbildning och erfarenhet som krävs för upp- draget samt att de ges möjlighet till regelbunden fortbildning. Kommunerna måste även se till att rådgivningsverksamheten har sådan kapacitet att en hjälpsökande kan få bistånd utan oskäligt dröjs- mål. En gäldenär måste snabbt få hjälp att ansöka om skuldsanering eller på annat sätt erbjudas stöd för att lösa sina ekonomiska problem. Från och med att ett inledandebeslut har meddelats, är det dessutom angeläget att den enskilde erbjuds regelbundet stöd för att inte riskera att misslyckas med sin skuldsanering. I samband med inledandebeslu- tet kan gäldenären nämligen åläggas en skyldighet att påbörja betal- ningar enligt skuldsaneringen (se 14 a §). Hur gäldenären klarar av att sköta dessa betalningar har bl.a. betydelse för möjligheten att sedan beviljas skuldsanering. Kommunernas skyldighet gäller, på samma sätt som , under hela skuldsaneringsförfarandet och för en betal- ningsplan. Det förtydligas dessutom att rådgivning ska lämnas till dess att en beviljad skuldsanering är helt avslutad. På så sätt beto- nas att även de gäldenärer som beviljats skuldsanering utan betal- ningsplan, s.k. nollbeslut, har rätt till rådgivning. Skuldsanering behöver inte vara en lämplig lösning för alla över- skuldsatta personers ekonomiska svårigheter. Trots detta bör frågan om skuldsanering alltid väckas tidigt under rådgivningen, för att en ansökan snabbt ska kunna ges in. En budget- och skuldråd- givare ska inte göra någon egen bedömning av förutsättningarna för gäldenären att beviljas skuldsanering. Inte heller behöver gäldenär- ens skuldsituation vara utredd när en ansökan ges in. Genom försla- get att borgenärerna ska överta det huvudsakliga ansvaret för redovis- ningen av skulderna i en skuldsanering (se 11, 15 och 15 a §§) utgör inte detta heller någon huvudsaklig uppgift för rådgivaren. Andra åtgärder för att komma till rätta med gäldenärens ekonomi och regelbunden budgetrådgivning bör främst förläggas till tiden efter att en ansökan om skuldsanering har getts in. Om inledandebeslut inte meddelas eller skuldsanering inte beviljas kan rådgivningen inriktas mot andra tänkbara lösningar på gäldenärens situation. Under ett skuldsaneringsförfarande och till dess att en skuldsanering är avslutad ska budget- och skuldrådgivarna vara aktiva i sin kontakt med gäldenären. Rådgivningen ska vara inriktad mot att ge gäldenären en fördjupad insikt i sin ekonomi. För att lyfta fram budget- och skuldrådgivningens betydelse bör hänvisa till kommunens rådgivare i samt- liga beslut om skuldsanering som myndigheten fattar. Fjärde stycket motsvarar paragrafens nuvarande tredje stycke och är till sitt innehåll oförändrat. Skuldsanering får beviljas en gäldenär med hemvist i som är fysisk person, om 1.gäldenären är kvalificerat insolvent och 2.det är skäligt med hänsyn till gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden att skuldsanering beviljas honom eller henne. Den som är folkbokförd i ska vid tillämpningen av första stycket anses ha hemvist i . Med kvalificerad insolvens avses att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga med hänsyn till samtliga omständigheter kan antas bestå . Vid tillämpningen av första stycket 2 ska särskilt beaktas omständigheterna vid skuldernas tillkomst, de ansträngningar gälde- nären har gjort för att fullgöra sina förpliktelser och det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen av ärendet om skuldsanering. Är gäldenären näringsidkare, får skuldsanering beviljas endast om de ekonomiska förhållandena i näringsverksamheten är enkla att utreda. Paragrafen anger de grundläggande förutsättningarna för att skuldsanering ska kunna beviljas. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. I första stycket 1 förs begreppet kvalificerad insolvens in som ett rekvisit i lagtexten. Det kompletteras med en legaldefinition i para- grafens tredje stycke, av vilken framgår att med kvalificerad insol- vens avses att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga med hänsyn till samtliga omständigheter kan antas bestå . I nuvarande lagtext uttrycks det kvalificerade insolvenskravet som att gäldenären är på obestånd och så skuldsatt att han eller hon inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid. Legaldefinitionen för obestånd, eller insolvens, anges i 1 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) som de fall då gäldenären inte kan rätteli- gen betala sina skulder och denna oförmåga inte är endast tillfällig. Insolvensdefinitionen får enligt förslaget utgöra en del av det kvalificerade insolvensrekvisitet i skuldsaneringslagen. Samma tids- perspektiv anges – överskådlig tid – men det förtydligas att bedöm- ningen ska göras med hänsyn till samtliga omständigheter. Med ändringen betonas kravet på en nyanserad bedömning. Kravet har funnits sedan skuldsaneringslagens tillkomst och även framhållits av (se NJA 2013 s. 128). Med den nya formule- ringen poängteras särskilt att det inte ska vara fråga om enbart en matematisk beräkning av hur det tar för en gäldenär med en viss inkomstnivå att betala sina skulder. Beräkningen måste också följas av en realistisk prognos över gäldenärens förutsättningar, där samtliga kända omständigheter ska beaktas. Sjukdom, handikapp och hög ålder är sådant som kan påverka prognosen, men det kan även finnas andra förhållanden av betydelse. Vid bedömningen är det vik- tigt att också ta hänsyn till lagens rehabiliterande syfte. Även exem- pelvis yngre, förvärvsarbetande ska kunna komma i fråga för skuld- sanering. Vad som utgör överskådlig tid kan variera betydligt mellan olika gäldenärer, och det är angeläget att någon statisk tids- gräns inte tillämpas. Det nuvarande tredje och fjärde stycket får en ny placering som lagrummets fjärde och femte stycke. I övrigt är lagrummet oförändrat. En gäldenär som är ålagd näringsförbud enligt lagen (1986:436) om näringsförbud får inte beviljas skuldsanering. Detsamma gäller en gäldenär som har fullgjort en skuldsanering, om det inte finns synnerliga skäl för skuldsanering. Paragrafen innehåller dels ett förbud mot skuldsanering för den som är ålagd näringsförbud (första meningen), dels en regel som kraftigt inskränker möjligheten att erhålla skuldsanering för den som har beviljats skuldsanering (andra meningen). Övervägandena finns i avsnitt 11.6. Bestämmelsen i första meningen är oförändrad. Begränsningen av möjligheten till skuldsanering en andra gång i andra meningen gäller enligt nuvarande ordning samtliga personer som har beviljats skuldsanering. Men genom föreslagen lagändring kan en gäldenär som tidigare misslyckats med sin skuldsanering och fått den upphävd beviljas skuldsanering på nytt utan att det ska krävas synnerliga skäl. En sådan gäldenär har fortfarande kvar sina gamla skulder och är inte ekonomiskt rehabiliterad. Borgenärerna har i sin tur kvar sina fordringar på gäldenären som om någon skuldsanering aldrig hade ägt rum. Det är angeläget att en sådan gäldenär får möjlighet till snar rehabilitering, och det uppställs därför inte några egentliga begränsningar för att beviljas skuldsanering på nytt. För att en gäldenär vars tidigare skuldsanering blivit upphävd måste det ändå finnas utsikter för den skuldsatte att klara av en ny skuldsanering. Det finns inte något bestämt antal tillfällen som en gäl- denär kan beviljas skuldsanering på nytt, men den enskildes förutsätt- ningar att genomföra en skuldsanering kan sannolikt bedömas vara högst begränsad efter ett flertal upphävanden. Vid den allmänna skälighetsbedömningen ska hänsyn tas till de omständigheter som ledde fram till att den tidigare skuldsaneringen kom att upphävas. Det måste beaktas i vilken utsträckning gäldenären själv kan hållas ansvarig för detta och inte minst i vilken mån förutsättningarna har förbättrats för gäldenären att fullfölja en skuldsanering (jfr Högsta domstolens avgörande i mål Ö 3320-12). För gäldenärer som har fullgjort en skuldsanering och skuldsatt sig på nytt finns alltjämt ett krav på synnerliga skäl för att kunna beviljas skuldsanering på nytt. För dessa personer ska det fort- farande röra sig om sällsynta undantagsfall för att få möjlighet till en andra chans (se prop. 1993/94:123 s. 91). I tidigare förarbeten har som exempel på ett sådant fall angetts vara om en person har beviljats skuldsanering och på nytt hamnar i en långvarig obeståndssituation, t.ex. på grund av allvarlig sjukdom, förtidspensionering eller långvarig arbetslöshet (se prop. 1993/94:123 s. 198). En skuldsanering omfattar, om inte annat föreskrivs i denna lag, alla fordringar på pengar mot gäldenären som har uppkommit före den dag då beslut meddelas enligt 14 § andra stycket att inleda skuldsanering (inledandebeslut). Skuldsanering medför att rätten till ränta eller dröjsmålsavgift på en sådan fordran bortfaller för tiden efter nämnda dag. Vid skuldsaneringen får det bestämmas att en fordran som avses i första stycket och som är beroende av villkor, inte är till beloppet fastställd eller inte är förfallen till betalning, inte ska omfattas av skuldsaneringen. I fråga om en sådan fordran får borgenären utan hinder av föreskrifter i annan författning bevilja anstånd med betal- ningen betalningsplanen enligt 9 § löper. En skuldsanering omfattar inte 1.en fordran på familjerättsliga underhåll, 2.en fordran för vilken borgenären har panträtt eller annan för- månsrätt enligt 6 eller 7 § förmånsrättslagen (1970:979) eller retentionsrätt, till den del säkerheten räcker till för betalning av fordran, 3.en fordran för vilken borgenären, innan inledandebeslut har meddelats, har fått förmånsrätt enligt 8 § förmånsrättslagen, när det gäller egendom som har tagits i anspråk vid verkställigheten, 4.en fordran som inte är förfallen till betalning och som är bero- ende av att borgenären tillhandahåller en motprestation, eller 5.en fordran som är tvistig. Bestämmelsen i tredje stycket 1 gäller inte när eller ett utländskt offentligt organ inträtt i den underhållsberättigades rätt till underhållsbidrag. I paragrafen har endast genomförts redaktionella förändringar, då formuleringen beslut enligt 14 § att inleda skuldsanering har definierats som det nu vedertagna begreppet inledandebeslut. Någon betydelsemässig ändring är inte avsedd. Vid en skuldsanering ska bestämmas 1.vilka fordringar som enligt 7 § ska omfattas av skuldsaneringen, 2.vad som enligt 8 § ska gälla för dem, 3.vilket belopp som ska fördelas mellan borgenärerna, 4.en betalningsplan som anger avgift enligt 10 § skuldsanerings- förordningen (1994:347), det månatliga belopp som gäldenären ska betala, när och hur betalning ska ske samt 5.när och hur borgenärerna ska få betalt. Det belopp som ska fördelas mellan borgenärerna ska bestämmas så att skuldsaneringen tar i anspråk gäldenärens samtliga tillgångar och inkomster efter avdrag för vad som ska förbehållas gäldenären för dennes och dennes familjs försörjning. Därvid ska bestämmel- serna i 7 kap. 4 och 5 §§ utsökningsbalken om förbehållsbelopp vara vägledande. Det får bestämmas vid skuldsaneringen att för- behåll även ska göras för betalning av en fordran som, enligt 7 § tredje stycket eller beslut som fattas med stöd av 7 § andra stycket, inte omfattas av skuldsaneringen. Av fördelningen enligt första stycket 3 ska det framgå hur stor procentandel av fordringarnas belopp som ska kvarstå. Den betalningsplan som ska bestämmas enligt första stycket 4 ska löpa , om det inte är skäligt att bestämma . Från betalningsplanens längd ska avräkning göras med det antal månader som förflutit sedan inledandebeslutet meddelades. Paragrafen innehåller regler om vad som ska bestämmas vid en skuldsanering i fråga om de fordringar som omfattas av denna. Övervägandena finns i 9.7 och 10.6. Första stycket innehåller några redaktionella förändringar i första, andra och tredje punkten. Den fjärde punkten i samma stycke har ändrats som en följd av för- slaget att gäldenären ska betala till som betalningsförmedlande organ (se 9 a §), i stället för som enligt nuva- rande ordning direkt till varje borgenär. Den betalningsplan som bestäms ska endast innehålla information om gäldenärens framtida inbetalningar. Bedömer att gäldenären kommer att ha ett betalningsutrymme ska därför enligt denna punkt bestämmas en betalningsplan. I annat fall beviljas skuldsanering utan betalningsplan (s.k. nollbeslut). I planen ska anges den avgift som gäldenären är skyldig att betala för förmedlingsverksamheten. Beloppets storlek framgår av 10 § skuldsaneringsförordningen, vilken föreslås uppgå till . Av planen ska vidare framgå vilket belopp som gäldenären ska betala . Beloppet utgörs av gäldenärens betalningsutrym- me, vilket är vad som kvarstår av gäldenärens framtida inkomst . Hur betalningsutrymmet beräknas framgår av paragrafens andra stycke. På samma sätt som betalningsutrymmet kan vara olika stort under skuldsaneringen kan även månadsbeloppet variera under olika delar av betalningsplanen. I betalningsplanen ska dessutom anges när och hur gäldenären ska utföra sina betalningar. Det ska alltså framgå när gäldenären ska börja betala enligt planen och vid vilket datum som betalning ska ske. är genom förslaget i 9 a § betalningsfria. Betalningarna ska inledas efter att beslutet om skuldsanering har fattats. I de fall gäldenären redan har påbörjat sina betalningar (se 14 a §), bör planen utformas så att något uppehåll inte uppstår i de månatliga betalningarna. Vid bestämmandet av betalningsplanen är det dessutom nödvändigt att ta hänsyn till eventuell avräkning enligt fjärde stycket andra meningen. Det konto till vilket gäldenären ska betala måste anges i planen. I planen bör lämpligen hänvisas till kommunens budget- och skuld- rådgivare (se kommentaren till 2 §). En ny femte punkt har införts i första stycket. Av bestämmelsen framgår att det vid skuldsaneringsbeslutet även ska bestämmas när och hur borgenärerna ska få betalt. Enligt nuvarande ordning är detta sådan information som ska framgå av betalningsplanen. På grund av förslaget om att betalning ska ske genom en betalnings- förmedling utgör utbetalningen till borgenärerna inte längre en del av planen, utan ska bestämmas särskilt. För beslut om betalning till borgenärerna måste Kronofogde- myndigheten först ha fastställt vilket totalbelopp som ska fördelas mellan borgenärerna, vilket liksom tidigare framgår av tredje punk- ten. Det belopp som ska fördelas utgörs av dels de medel som gälde- nären redan kan ha betalat in till myndigheten före skuldsanerings- beslutet enligt 14 a § dels vad gäldenären förväntas kunna betala enligt en betalningsplan. Med hänsyn till att inbetalda medel ska sättas in på ett räntebärande konto vid skuldsaneringsbeslutet (se 22 a §) ska vid bestämmande av totalbeloppet även hänsyn tas till sådan upplupen ränta. Med hänsyn till bestämmelsen i 7 § första stycket andra meningen, ska däremot någon ränta i övrigt inte räknas med. I övrigt torde gäldenären inte ha några andra tillgångar att fördela, eftersom de redan bör vara realiserade när gäldenären ansöker om skuldsanering (se prop. 1993/94:123 s. 206). Innan fördelning mellan borgenärerna sker ska avdrag göras för den avgift som gäldenären är skyldig att beta- la för förmedlingsverksamheten. Det totalbelopp som bestäms enligt punkten 3 ska fördelas mellan borgenärerna enligt den likabehandlingsprincip som råder för skuldsaneringsförfarandet. Av fördelningen ska det framgå hur stor procentandel av fordringarnas belopp som ska kvarstå, vilket följer av tredje stycket. Det ska med andra ord bestämmas hur mycket som gäldenären totalt ska betala av varje fordran som om- fattas av skuldsaneringen (se prop. 1993/94:123 s. 207 f). Utifrån den procentsats som fastställs för fördelningen av total- beloppet ska sedan bestämmas hur stor årlig utbetalning som varje borgenär ska få och när detta ska ske. Genom att en betalningsplan normalt löper kommer det för de flesta borgenärer bli fråga om fem årliga utbetalningar. Om ett nollbeslut fattas i sam- band med skuldsaneringsbeslutet, men gäldenären genomfört betalningar enligt 14 a §, blir det i stället fråga om en engångsutbetalning, vilken bör kunna äga rum så snart beslutet om skuldsanering har vunnit laga kraft. Enligt nuvarande ordning får ett beslut om skuldsanering verk- ställas utan hinder av att det inte har vunnit laga kraft (37 §). Denna bestämmelse föreslår vi ska utmönstrats ur lagen, med hän- syn till att borgenären inte längre ska ha rätt att få betalt i samband med att gäldenären ska betala, utan först en gång . Någon verk- ställighet kan därför inte begäras förrän tidigast vid det bestämda utbetalningstillfället. Det krävs dessutom att beslutet om betalning ska ha vunnit laga kraft (se 9 a § andra stycket). Gäldenären är emellertid fortfarande skyldig att påbörja sina betalningar . En borgenär som uppmärksammar att gäldenären missköter sina betal- ningar är före utbetalningstillfället hänvisad till att begära ompröv- ning. Andra och tredje stycket innehåller endast redaktionella ändringar. Av fjärde stycket första meningen framgår att den betalningsplan som bestäms, som huvudregel ska löpa . Avvikelse från huvudregeln är möjlig om det bedöms vara skäligt att bes- tämma . Genom ändringen från det nuvarande kravet på särskilda skäl är avsikten att utrymmet för undantag ska öka. Trots att huvudregeln fortfarande ska vara en femårig betalnings- plan bör planens längd anpassas efter omständigheterna i det enskilda fallet. För en ålderspensionär kan en femårig plan framstå som täm- ligen lång. Detsamma gäller personer som lider av livshotande sjuk- Det kan också finnas situationer där det finns behov av att ta större hänsyn till barnperspektivet och av detta skäl bestämma , t.ex. om gäldenären har många barn och det finns sjukdom i familjen. I något fall kan ett särskilt angeläget behov av snar ekonomisk rehabilitering utgöra en anledning till en större flexi- bilitet, t.ex. för en företagare att komma igång med sin verksamhet. Däremot bör undantag från huvudregeln ske mycket sparsamt när det gäller gäldenärer med färsk skuldsättning. Fjärde stycket har kompletterats med en bestämmelse i dess andra mening som anger att avräkning från betalningsplanens längd ska göras med det antal månader som förflutit sedan inledandebeslutet med- delades. Bestämmelsen föranleds av förslaget om att gäldenären ska påbörja betalningar redan när skuldsanering inleds. Vid ett inled- andebeslut ska alltid bedöma om gälde- nären har något betalningsutrymme. Om så är fallet ska fattas ett beslut om att gäldenären då ska påbörja betalning. Saknas betalningsförmåga ska i stället beslutas att någon betalning inte ska ske (se 14 a §). Sköter gäldenären sina förpliktelser och i övrigt medverkar under skuldsaneringen kan avräkning ske med det antal månader som förflutit sedan inledandebeslutet. Har vid inledandebeslutet bestämts att gäldenären ska börja betala, har gäldenären att efter- följa detta beslut för att någon avräkning ska ske. Om något beslut om betalning inte har fattats ska avräkning också medges på samma sätt, under förutsättning att gäldenären i övrigt kan anses ha medver- kat fram till skuldsaneringsbeslutet. Sköter gäldenären sig endast delvis, t.ex. genom att betala endast några av de ålagda betalningarna, får avräkning förstås endast ske som gäldenären bedöms ha skött sina åtaganden. En underlåtenhet att betala kan dock medföra att gäldenären inte uppfyller det all- männa skälighetsrekvisitet för att skuldsanering ska beviljas (se kommentaren till 14 a §). Betalningsskyldigheten enligt 14 a § upphör om skuldsanering inte beviljas. Skulle ärendet överklagas och skuldsanering beviljas i högre instans, kan någon avräkning inte ske för tiden efter avslags- beslutet. Genom att betalningsplanen kan slutföras tidigare ska den femåriga tidsfristen för omprövning och betalningsanmärkning beräknas från inledandebeslutet i stället för från beslutet om skuldsanering (jfr 24 § första stycket 5 p skuldsaneringslagen och 8 § tredje stycket kreditupplysningslagen [1973:1173]). Om en betalningsplan avslutas senare än så, upphör rättsverkningarna i båda fallen senast den dag då planen löper ut. Skuldsaneringen avslutas alltså än från inledandebeslutet. Detta måste tydligt anges i skuldsaneringsbeslutet. Följande exempel kan illustrera vad som avses. beslutar att skuldsanering ska inledas . I samband med detta fattas ett beslut om att gälde- nären ska betala ett månatligt belopp. När skuldsanering beviljas , , bestäms en femårig betalnings- plan. Om gäldenären efterföljt beslutet om betalning och i övrigt kan anses ha medverkat, får avräkning ske med de som förflutit från inledandebeslutet. Betalningsplanen kan därför avslutas , vilket är än enligt nuvarande ordning. Gäldenären kommer att betala som enligt nuvarande ordning, dvs. (före beslutet och och efter beslutet). Övriga tidsfrister räknas från inledandebeslutet. Tiden för omprövning och betalningsanmärkningen löper också ut , vilket också i detta avseende är än enligt nuvarande ordning. beslutar att skuldsanering ska inledas . Gäldenären bedöms inte ha något betalningsutrymme, varför det beslutas att någon betalning inte ska ske. När skuldsanering beviljas , , har gäldenärens ekonomi förbättrats något och en betalningsplan bestäms.