sou · H1B355 · 2013-09-06 00:00:00 — Vid en överföring av kyrkorna till kan krävas särskilda beslut för att bestämmelserna i om tillståndsprövning och kyrkoantikvarisk ersättning för dessa byggnader ska äga tillämp- ning. Utredningens bedömning är förutom den mer principiella utgångspunkten även i detta sammanhang värdet av ett samman- hållet ägande av landets kyrkobyggnader. För några av dem kan dock ett alternativ vara överföring till andra ägare med koppling till berörda gårdsmiljöer. En naturlig utgångspunkt är dock att i första hand anknyta till de grundläggande ståndpunkter som framfördes av regeringen i den proposition som låg till grund för beslut om relationsändringen mellan staten och . Där hävdades beträffande äldre församlingskyrkor och domkyrkor att egendomarna med äganderätt skulle överföras till och då till de församlingar inom kyrkan som disponerade dem.13Riksantikvarieämbetet har också utrett förutsättningarna och anser att kyrkorna ska bedömas som specialreglerad kyrklig egen- dom i de fall där staten inte är lagfaren ägare, vilket bland annat 12 (2012). Klargörande av ägoförhållanden för fastigheter som förvaltar. 1997/98:116, Staten och trossamfunden – bestämmelser om och andra trossamfund, bilaga 3, s. 157. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter gäller ett antal fastigheter som benämns kronomark eller står på ofri grund.14 De socken- och gårdskyrkor där utredningen, av principiella skäl och utifrån fördelen av en sammanhållen förvaltning, föreslår avyttring och framtida förvaltning genom : , , C (tillhör ) Risinge gamla kyrka, , E (ofri grund) Brunneby kyrka, , E (ofri grund) Dädesjö gamla kyrka, , G Källa gamla kyrka, , H (kronomark) Araslövs gamla kyrka, , M Suntaks gamla kyrka, , O (kronomark) gamla kyrka, , X Trönö gamla kyrka, , X Utredningens samlade förslag enligt ovan gäller ytterligare ett objekt, trots att det inte i formell mening avser en kyrkobyggnad. Det gäller en byggnad som ligger i direkt anslutning till Forsa kyrka och prästgård: Forsa socken- och gillestuga, , X Utöver de kyrkor som behandlats under detta avsnitt förvaltar staten en rad kyrkorum som ingår i helhetsmiljöer som beskrivs under andra kategorier. Det gäller bland annat slotten i , , , , , , och samt de kyrkorum som ingår i , Nya och . De äldsta befästningar som fortfarande kan urskiljas i landskapet är de förhistoriska borgarna från orostider och senare . Befästningsbyggandet i det som skulle bli influerades av den europeiska utvecklingen, där 14 (2012). Klargörande av ägoförhållanden för fastigheter som förvaltar, s. 3. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter korsriddarnas i det heliga landet kom att bli normbildande för borgbyggandet i . uppstod behovet av starkare fästen för de olika herremännen som slogs om makten. De första egentliga borgarna var kastalerna, torn av sten, som i vissa fall byggdes på till större . Även de medeltida kyrkorna kunde ha försvarsfunktioner. Befästa hus och har genom tiderna varit ett uttryck för makt, kontroll och försvar av den rådande makten och har upp- kommit av olika anledningar. I hör ruinen av kungaborgen på till en av de äldsta borgarna. Borgarna anlades ofta vid strategiska platser, som handelsplatser och städer eller biskopsborgar som , och . Äldre försvarsverk kunde med tiden utvecklas till mer omfat- tande anläggningar eller få alltmer av slottskaraktär. Det kunde sammanhänga med att oroligheter i området lagt sig eller att äldre förstörts och modernare slott i stället uppfördes. Sådan kontinuitet vittnar om platsens långvariga betydelse. När kunga- makten blev starkare införlivades flera under kronans kontroll. Vasaätten genomförde många stora ombyggnadsprojekt vid de äldre borgarna, till exempel hus, , och , medan helt nya slott uppfördes i , och . och hans söner ville manifestera sig som kungaätt och sin rätt till makten. De ville även visa att kungariket var ett rike med stora resurser och fram- stående inom konst och arkitektur. Ofta fanns flera anknutna kungsgårdar till borgen, vilket visar på kungamaktens behov av att organisera sin naturahushållning och säkra resurser för att regera. Dessa och slott har senare kallats Vasaborgar, då nationalismen och tanken om ett nationellt kulturarv började växa fram. Det kungliga residenset i olika landsändar kom att etablera sig enbart i . Det blev då kungens befall- ningshavare, sedermera landshövding, som fick uppgiften att före- träda kronan i länet. Flera av borgarna och slotten införlivades i det system av länsresidens som kom av länsindelningen under 1600- talet. Då blev svenskt 1658 byggdes borgarna i och om till större bastionsbefästningar. utgör bäst bevarade medeltida borg och uppfördes ursprung- ligen i det dåvarande för riksrådet och länsherren som bostad och försvarsanläggning. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter och slott visar på lång kontinuitet och en sammansatt och komplex historia med många olika funktioner. Delar av bygg- naderna användes som kronomagasin där den skatt som betalades i natura förvarades. Att de också fungerade som fängelser var vanligt fram till länsfängelsernas byggande . och slott är till stor del tillgängliga genom musei- verksamhet, kulturevenemang och länsrepresentation. De har en långvarig koppling till staten historia och utredningen föreslår ett fortsatt statligt ägande av: Utredningen bedömer att staten inte längre bör äga och förvalta: Den medeltida biskopsborgen intogs av till kronan men avyttrades senare åter av kungahuset i slutet av 1700- talet. Det ursprungliga har i olika omgångar byggts till och förändrats, numera är den avstyckade slottsfastigheten omgiven av privatägd mark och saknar det sammanhang som egendomen en gång representerade. kom i statens ägo genom en donation Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter till för att disponeras på sätt och för ändamål som Kungl. Försvar och militära anläggningar har en direkt anknytning till makten och statens historia. Det föreslagna innehavet speglar väl det regionala perspektivet: hoten från nord, öst, söder och väst samt deras respektive epokers specifika motmedel. Tidsmässigt finns också en jämn fördelning: Vasatid, stormaktstid, frihetstid, 1800-tal, 1900-tal och . Fördelningen mellan vapen- slagen i modern tid är dock mycket ojämn med en överbetoning av det fasta kustförsvarets anläggningar på bekostnad av införlivandet av civilförsvar och flygvapen. Utredningen har vid genomgång av kulturfastigheter med militär anknytning grupperat objekten i några undergrupper. Det gäller dels en uppdelning i äldre och yngre försvarsanläggningar, dels en grupp fastigheter som omfattar garnisoner, läger och andra försvarsmiljöer. En rad äldre anläggningar som i huvudsak saknar koppling till dagens försvarsbehov förvaltas av Statens fastig- hetsverk medan fastigheter som nyttjas av Försvarsmakten i huvudsak förvaltas av . Sådana senare objekt, som av kulturhistoriska skäl föreslås kvarstå i statlig ägo, kan av naturliga skäl inte alltid möta allmänhetens önskemål om fysisk tillgänglighet. Ett visst representativt urval av fastigheter bör göras med hän- syn till geografisk spridning, försvarsstrategiskt tänkande och för- svarsteknisk utveckling. En grundläggande utgångspunkt har varit att söka avgränsningar av kommande förvaltningsuppdrag som medger sammanhållen förvaltning av större miljöer, till exempel där kulturfastigheter ligger insprängda i bebyggelse och miljöer av annan typ. De tydligaste koncentrationerna av ett fortsatt statlig åtagande av kulturhistoriska skäl bör enligt utredningens bedöm- ning gälla Marinbasen inklusive fort och Aspö, som ingår i världsarvet, vid , Hemsö fäst- ning i samt . , dess inlopp samt har starka koncentrationer av försvars- fastigheter som är betydelsefulla för förståelsen av vår försvars- historia. 15 Gåvobrev från kabinettskammarherre E. . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Ett flertal kasernetablissemang har tidigare förts över till andra förvaltare, den kulturhistoriskt intressanta miljön har ofta varit en tillgång för dessa områdens utveckling. Några av försvarsanläggningarna har i samband med tidigare beredningar och regeringsbeslut bedömts lämpliga för avytt- ring. I vissa fall har dock förutsättningarna för nyttjande och till- gängliggörande ändrats, vilket utredningen tagit hänsyn till i sina förslag. Historiskt sett förändrades den militära hotbilden och gränsförsvaret stärktes. Befästningarna i och moderniserades och nya fästen byggdes i och . Århundradet därefter brukar betecknas som befästnings- konstens gyllene tid. En helt ny fästningsstad, , anlades efter holländsk modell. Flottans nya basstation blev med befästningar, hamnar och en civil stad. Den fortsatta uppbygg- naden visar på en arkitektonisk och teknisk storhetstid. Örlogs- basen har bedrivit marin verksamhet fram till och ingår i det större område som 1998 utsågs som världsarv. Stormaktstidens militära rustning fortsatte in i senare epoker. Utvecklingen av fästningsstaden med skansarna Kronan och Lejonet med Nya samt förstärkningar av med , och vittnar om detta. kom i svenska händer i och med freden i Brömsebro , de övriga genom freden i . De etablerade försvarspositionerna förstärktes under 1600- och 1700-tal. Då färdigställdes skans, , Grimskärs skans och citadell samt senare även Fredriksborgs fäst- ning. Erfarenheterna från och förlusten av ledde fram till ett nytt strategiskt tänkande, centralförsvarsprincipen. Försvaret skulle stödjas av en stor för- rådsfästning som säker replipunkt för kung, regering och riksdag. byggdes för detta ändamål. Huvudstaden försvar förnyades med flera anläggningar vid kusten som i och /och moderniserades försvaret av . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Bland de äldre försvarsanläggningarna bör staten av kulturhisto- riska skäl ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för: skans, , AB redutt, , AB Grimskärs skans, , H Enholmen, , I Sydkustens örlogsbas (Marinbasen) med tillhörande anläggningar, , K Nya , , O Vissa äldre försvarsanläggningar, som och citadell, behandlas under avsnittet om slott och . Enholmen utanför på , med sin tre generationers befästnings- verk, är kulturhistoriskt intressant genom den långa kontinuiteten av försvarsanläggningar på ön och anknyter därför också till följande avsnitt om moderna försvarsanläggningar. Enholmen angavs i samband med 1990-talets fastighetsreform som ett av de förtecknade objekt som beslutade att av kulturpolitiska skäl förvalta i myndighetsform.16 1992/93:37, bilaga 1.3, s. 30. Regeringen beslutade dock om avyttring i då förutsättningarna för tillgängliggörande bedömdes som begränsade. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter En ny försvarsstrategi utvecklades vid 1800-tales slut när befäst- ningsverken gick under jorden eller in i berget. beslutades att anlägga , den första svenska anläggning som i stor skala anlades i berg. Detta kom att bli normbildande . och under utvecklades moderna så kallade lätta befästningar, bunkrar. Dessa byggdes i stort antal längs och Blekinges kuster, längs vissa gränsavsnitt och i skärgårdarna. Utbyggnaden av kustartilleriet fortsatte ut i yttersta skärgården. Det innebar hot om kärnvapenanfall och ett stort antal underjordiska anläggningar byggdes. Hemsö fästning med sina tre underjordsanläggningar hör till de bäst bevarade anlägg- ningarna från . Landsorts ERSTA-batteri markerar typmässigt en slutpunkt för denna utveckling. I kan utvecklingen särskilt tydliggöras med kustspaningsradarstationen och Nya Ellenabben. Rikets gränser skulle försvaras och på grund av ökade betydelse anlades en spärrfästning vid Lule älv. fortsatte moderniseringen av kustartilleriet. De tekniska framstegen gjorde att det snarare handlade om nedgrävda tekniska installationer än om byggnadsverk. De olika nedrustningsbesluten kom senare att medföra en total nedläggning av kustartilleriet och andra fasta befästningar. Bland mer moderna försvarsanläggningar bedömer utredningen att staten av kulturhistoriska skäl bör ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för: ERSTA-batteri på Landsort, , AB Oscar-Fredriksborg, , AB Siarö fort, , AB med fort och delar av garnisonen, Modernare anläggningar tillhörande Marinbasen , K fort, , O Hemsö fästning, , Y Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Garnisoner, läger och andra försvarsmiljöer Ett antal miljöer i berörs under denna rubrik, som med dess betydelse för officersutbildningen, därtill Skepps- och Kastellholmarna. De ursprungliga delarna av uppfördes . kom 1688 i kunglig ägo och användes för den krigsakademi som lät inrätta. har med sin nuvarande militärhögskola haft kvar denna funktion och utgör därmed en av världens äldsta krigsakademier på samma plats och i samma bygg- nad. Till fastigheten hör även en slottspark, ursprungligen anlagd som barockpark, senare omgestaltad till engelsk park. Portalverken för kasernbyggandet är Kvarteret Krubban för Liv- gardet till häst samt Kavallerikasernen i . Kronobageriet och Artillerigården i visar också på betydelsen av den militära infrastrukturen. Utanför huvudstaden finns en rad kulturhistoriskt värdefulla objekt som förutsätts kvarstå i statlig förvaltning. Det gäller stora delar av till Marinbasen i anknutna fastigheter, bygg- nader och miljöer, garnison, Marma och Skillingarydslägren samt garnisonen i , som kan visa på samman- hang som möteshed, tidig flygflottilj samt vittna om efterkrigs- tidens starka statliga satsning på samarbetet mellan försvar och industri. Staten bör även fortsättningsvis behålla i sin ägo. Anläggningen anknyter till en tidigare infanteri- miljö och ligger i nära anslutning till , som ingår i den kungliga dispositionen. Revingehed och garnison bedöms ha möjlighet att utvecklas även utanför en statlig förvaltning om försvarsändamålen skulle upphöra. Garnisoner, läger och andra försvarsmiljöer som utredningen bedömer bör kvarstå i statlig ägo av kulturhistoriska skäl: och park, , AB Artillerigården, , AB Kronobageriet, , AB Kvarteret Krubban, , AB Livgardets kavallerikasern, , AB Skepps- och kastellholmarna, Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Marma läger, , C17 Malmen, , E Skillingarydslägren, , F Ett stort antal fastigheter, byggnader och miljöer i Karlskrona- området, K Den f.d. karantänanstalten på utanför bör, trots att anläggningen står på ofri grund, ägd av samfällighet, om möjligt kvarstå i statlig förvaltning. Ytterligare ett antal objekt behöver inte ägas och förvaltas inom staten av kulturhistoriska skäl men kan inte avyttras av verksamhetsskäl. De föreslås därför, så länge nuvarande verksam- heter fortgår, kvarstå i statlig ägo: Järflotta, , AB Revingehed, , M För en mindre grupp äldre och modernare försvarsanläggningar bedömer utredningen att staten inte behöver ha dem i sin ägo av kulturhistoriska skäl: Arholma kustartilleribatteri, , AB Bomyrberget, , BD med batterier, , I fästning, , I Jutudden batteri på Aspö, , K Stenbrottsbatteriet på Tjurkö, , K Södra strandverket, , O skans, , S 17 Ska avyttras enligt regeringsbeslut . Försvarsmakten har återtagit sin uppsägning av området, som ingår i . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Den kungliga dispositionsrätten tillkom i samband med den nya regeringsformen . En åtskillnad gjordes då mellan vad som bedömdes vara kungens personliga egendom och det som var statens/kronans egendom. De fastigheter som berörs av dispo- sitionsrätten utgör ett statligt ansvarstagande. Den nu gällande regeringsformen ändrade inte på detta för- hållande. Staten äger fastigheterna inom den kungliga dispositions- rätten, som till största delen förvaltas av , utom som förvaltas av Kungl. förvaltning (KDF). Den kungliga dispositionsrätten företräds inom Hovstaterna av (). Fastigheterna inom den kungliga dispositionsrätten har en lång och innehållsrik historia knuten till staten. Fastigheterna är geogra- fiskt koncentrerade till och . De representerar kungamakten i och innehåller rika kultur- historiska, arkitektoniska och konstnärliga värden i byggnader, trädgårdar och parker samt i omgivande kulturlandskap. De kung- liga slotten och parkerna är till stora delar tillgängliga för allmän- heten. Dispositionsrätten avser i huvudsak samt fastigheter på i , slotts- område med och Kanton, , Tullgarns slottsområde, och byggnader, slottsområde, slottsområde samt . Även och Kungliga i ingår i dispositionsrätten. , och Kungliga Djur- gården ingår i i och Solna18. Drott- ningholmsområdet är upptaget på . Den kungliga dispositionsrättens utbredning finns angiven på kartor utfärdade efter överenskommelse mellan Statens fastighets- verk och . Smärre förändringar sker ibland i fråga om vilka markområden och byggnader som omfattas av dispo- sitionsrätten. Kungen kan frånträda sin dispositionsrätt till bygg- nader och mark , för visst nyttjande eller helt avsäga sig dispositionsrätten. Så skedde till förmån för regeringen beträf- fande . Regeringen återlämnade 2009 denna del av dispositionsrätten till kungen. 18 Tillkom genom riksdagsbeslut och regleras genom . Regeringen fast- ställde 2009 namnet Kungliga . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Det finns inom denna kategori av fastigheter vissa möjligheter att göra en översyn för vad som behöver ägas och förvaltas av staten. i anses ingå i dispositionsrätten men kan avyttras, om samförstånd om detta uppnås. Staten behöver inte långsiktigt förvalta detta objekt av kulturhistoriska skäl. Samma sak gäller Skönntorp och Emmylund vid i . 4.2.6Klostermiljöer, kungsgårdar och andra boställen Statens jordägande handlar till stor del om kungamakten och en framväxande statsmakt, men också om statens finanser och vad som har ansetts värdefullt och viktigt. Skiftande finansiella för- hållanden innebar såväl indragning av gårdar från kyrkor, kloster och adel som att jorden genom donation användes som lön och ersättning. Att för framtiden behålla ett antal jordbruksegendomar i statlig ägo är därmed ett sätt att berätta om hur staten har försörjt sig själv – både ekonomiskt och med livsmedel. Det unika är det långvariga brukandet av dessa helhetsmiljöer, som omfattar äldre slottsanläggningar med ekonomibyggnader och bostäder, men även senare tiders byggnader för nutida drift. Kungsgårdar, kungsladugårdar eller kronogårdar är en grupp fastigheter som i regel varit i statens ägo under en mycket . Benämningen kungsgård användes ursprungligen för större gårdar som ägdes av kronan och disponerades av kungen. Till kungs- gårdarna hörde torp och ibland även underlydande gårdar. Kungs- gårdarna, som utgör de äldsta av statens jordbruksfastigheter, skulle ha en allsidig egen produktion för att försörja ett storhushåll. Till gårdarna hörde stora arealer ängs- och betesmark, men också skog och fiskevatten. I och med reformationen under drogs kyrkans storgårdar in till staten och kungsgårdarna ökade i antal. Till dessa gårdar hörde bland annat ärkebiskopens Biskops- , Skarabiskopens , Alvastra kungsgård (Alvastra cistercienserklosters gård), (Vårfruberga klosters gård) och (cistercienserklostret nalia). Antalet kungsgårdar ökade ytterligare som följd av freds- förhandlingarna i , då svenska staten fick ett stort antal adelsgods i och , som vederlag för . , Hjälmshult, , Lillö, Uranienborg och har förvaltats som kungsgårdar. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Kungsgårdarna bär således på en lång och sammansatt historia av stort värde för att förstå en rad historiska skeenden. Gårdarna utgör också en viktig bas för nuvarande och framtida forskning.19 Klosterordnarna och deras etablering utgjorde en viktig del av den medeltida kyrkan. Den äldsta klosterorden i det medeltida var cistercienserorden som 1143 inbjöds av kung den äldre att etablera sig. Orden grundade snabbt en hel rad kloster i . Kungamakten intresserade sig också för tiggar- ordnarna, franciskaner- och dominikanerordnarna, som kom något . Kungamakt och adel donerade stora egendomar till klostren och kyrkan. En viktig del av klostrens verksamhet var jordbruk och de drevs ofta som storjordbruk. När klostren drogs in till kronan under reformationen lades klosterverksamheten ned men jord- bruket drevs vidare, ibland som kungsgårdar. Lämningar efter klostren finns kvar som ruiner i anslutning till gårdar och jordbruksmarker, vilket gör att sambandet dem emellan är tydligt avläsbart. utgör ett unikt och omfattande byggnads- komplex med en lång och skiftande historia. testamenterade Bjälboättens palats med tillhörande kungsgård som grund för den heliga klosterbygge. Flera Helgeandshus för sjuka fanns och det senare byggda Hospitalet eller hus blev ett av landets största sjukhus. Klostret stängdes och drogs in till kronan. Statens intresse i har varit stort och långvarigt och dagens fastighetsinnehav utgörs bland annat av det medeltida palatset, klosteranläggningar, hospital, sjukhus och . Även andra typer av bosättningar finns i statlig ägo. Viby by, en så kallad klungby, har kvar sin oskiftade bystruktur med gårdar, bygata och hägnader. Byn har dock ingen koppling till staten, utan tillhörde , vilket ägdes av släkten de . Jordbruk och skogsbruk på statlig mark har inte bara före- kommit på kungsgårdar och boställen. När befolkningen ökade i uppmuntrade kronan nybyggen på de vid- sträckta markerna i norr, för att ge människor möjlighet att för- sörja sig och för att stärka landets gränser. Den kolonisation och uppodling av inland som tog fart ledde dock till konflikt med samerna som redan nyttjade marken för 19 (2009). , del 1, s. 38. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter rennäring, fiske och jakt.20 Efter hand reglerades nybyggena på olika sätt för att skydda samernas rättigheter. Odlingsgränsen skapades för att skilja fjällbygden från odlingsbar mark. Olagliga nybyggen ovan odlingsgränsen kunde efter en kunglig förordning 1915 bli fjällägenheter. Nybyggaren ägde inte längre sin bosättning utan arrenderade den av staten. övertog 1996 statliga skogsegendomar med höga kulturvärden från dåvarande . i norra ligger på renbetesfjällen i , mindre områden i samt på rennäringens åretrunt- marker väster om odlingsgränsen i och . Statens omfattande markinnehav har åtskilliga kulturhistoriska lämningar och kulturarv från . Samernas kultur- arv med renskötsel, jakt och fiske har många spår efter visten, näringsfång och offerplatser. SFV förvaltar tre fjällägenheter i . De består av sammanhållna miljöer med enkla timrade byggnader, uthus, stall m.m., därtill odlingsmark och slåtterängar med bevarade odlings- strukturer från äldre tid. Dainanäs har restaurerats och är tillgängligt för besök. I samband med de stora statliga fastighetsreformerna berördes också kungsgårdarna. Riksdagsbeslutet om att lägga förvaltningen av dessa på den nya fastighetsförvaltande myndigheten byggde på att dessa bedömdes tillhöra nationalarvet med byggnader och egendom som sedan urminnes tid har tillhört kronan.21 De större jordbruksegendomarna i Statens fastighetsverks för- valtning har varit föremål för diskussion om ett mer formellt skydd. Vissa objekt har också kopplats till förordningen om statliga byggnadsminnen och den gällande 16 §, som bland annat avser större markområden. Förordningen kommer dock att ändras på denna punkt och paragrafen försvinner.22 Staten kan genom ett mer koncentrerat innehav skapa bättre arrondering och därmed förbättrade förutsättningar för de fastigheter som staten ska ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för. Vid bedömningen av objekten har utredningen lagt vikt vid att egendomarna ska bilda tydliga geografiska helheter, till exempel 20Gadd, C-J. (2000) Det svenska jordbrukets historia – den agrara revolutionen , s. 241. Natur & Kultur. 1992/93:37, bilaga 1, s. 15 samt 1992/93:FiU8, s. 14. 22Förordning (2013:558) om statliga byggnadsminnen, träder i kraft . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter