sou · H1B384d2 · 2013-12-16 00:00:00 — I första stycket anges att yrkesmässiga tillverkare och godkända importörer ska betala skatten inom efter utgången av den månad skattskyldigheten inträder. Skattskyldiga som avses i 3 kap. 1 § 3, dvs. ägaren, ska betala skatten senast efter skatt- skyldighetens inträde. I andra stycket anges att skatt som beslutats på annat sätt än som avses i första stycket ska betalas från beslutsdagen. I paragrafen anges att om det till följd av ett skattebeslut upp- kommer ett skattebelopp som understiger bortfaller beloppet och behöver inte betalas in. Hur registreringsskatten ska betalas I paragrafen anges att registreringsskatten ska betalas genom att sättas in på ett särskilt konto för skatteinbetalningar enligt denna lag. Betalningen anses ha skett den dag då den har bokförts på det särskilda kontot. Betalningen ska således inte ske till så kallade skatte- konto. Skattekontot saknar avräkningsordning och det skulle därför inte kunna bestämmas att ett visst inbetalt belopp avser regi- streringsskatt. I och med att användningsförbud i vissa fall ska gälla för fordonet när registreringsskatt inte betalats i rätt tid (se 11 kap. 1 §) är det nödvändigt att kunna bestämma om registreringsskatten är betald eller inte. Inbetalning ska därför ske till ett särskilt konto för inbetalning av registreringsskatt. Paragraferna har utformats efter förebild från bestämmelserna om anstånd i skatteförfarandelagen (2011:1244), eller som en hänvis- ning till bestämmelser i den lagen. Se kommentarer till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. I paragrafen första stycke regleras när dröjsmålsavgift ska tas ut. I andra stycket anges de begränsningar som ska gälla när anstånd med skattens betalning har beviljats. I tredje stycket finns bestämmelser om att får medge befrielse från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift om det finns särskilda skäl. Även vissa bestämmelser i lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift ska tillämpas. Detta framgår av bestämmelsens fjärde stycke. Denna bestämmelse omfattar även skatt som tidigare åter- betalats till någon enligt bestämmelserna i 5 kap. 3 § första eller andra stycket, men som sedan ska återbetalas till staten enligt beslut med stöd av tredje stycket i den bestämmelsen. Det rör sig i dessa fall om återbetalning på grund av att fordonet från förvärvsdagen överlåtits till någon som inte omfattas av åter- betalningsreglerna. Av punkten 1 i bestämmelsens första stycke framgår att ränta ska betalas när skatt beslutats på annat sätt än enligt 5 kap. 1 §. Det är således fråga om andra beslut än de som fattas av Transport- styrelsen genom automatiserad behandling eller rättelse av sådana beslut enligt 5 kap. 1 § andra stycket. Av punkten 2 i första stycket framgår att ränta i vissa fall tas ut på registreringsskatt som den skattskyldige fått anstånd med att be- tala. I andra stycket anges att vid beräkningen av ränta enligt första stycket ska 65 kap. 4 § första stycket skatteförfarandelagen (2011:1244) tillämpas. Detta innebär att räntan ska beräknas med utgångspunkt från nivån för den basränta som i vissa fall ska tillämpas vid ränteberäkning på det så kallade skattekontot. I tredje och fjärde stycket anges från och med respektive till och med vilken dag räntan ska beräknas i fall som omfattas av första stycket 1. Avseende fall som avses i första stycket 1 hänvisas i fjärde stycket till bestämmelserna om kostnadsränta i 65 kap. 7 § skatteför- farandelagen (2011:1244). Av dessa bestämmelser framgår från och med respektive till och med vilken dag anståndsränta ska beräknas. Av femte stycket framgår att i fall som avses i första stycket 2, dvs. anståndsfallen, ska bestämmelserna i 65 kap. 7 § skatteför- farandelagen (2011:1244) om kostnadsränta vid anstånd tillämpas. Av paragrafen framgår att ska besluta om befrielse från skyldigheten att betala ränta om det finns synnerliga skäl. Av första stycket i paragrafen framgår att ränta ska betalas på regi- streringsskatt som ska återbetalas enligt 14 kap. 1 § första stycket 1 eller 2. Det är här fråga om skatt som den skattskyldige har betalat in och som överstiger den skatt som den skattskyldige ska betala enligt beslut av eller domstol. Av bestämmelsen framgår att om ett beslut som föranlett ränta har ändrats ska räntan räknas om. Skillnaden ska antingen utbetalas av staten eller inbetalas till staten. 1–5 §§ I dessa paragrafer finns bestämmelser om indrivning. Ingen av bestämmelserna anger någon beloppsgräns för när indrivning inte behöver begäras. I 1 § andra stycket finns dock ett bemyndigande som ger regeringen möjlighet att i en förordning meddela att in- drivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. I och med det ges således möjlighet att införa en lägsta beloppsgräns för när in- drivning inte behöver begäras. Effekter av att registreringsskatt inte har betalats Förbud att använda fordon på grund av att registreringsskatt inte har betalats I första stycket behandlas det användningsförbud för fordonet som ska gälla när skatten inte betalas i rätt tid. Användningsförbudet gäller bara om skattskyldighet föreligger enligt 3 kap. 1 § 3. Det gäller således bara i de fall ägaren är skattskyldig och inte när den yrkesmässige tillverkaren eller den godkände importören är skatt- skyldig. Enligt andra stycket ska medge undantag från använd- ningsförbudet om det finns särskilda skäl. I paragrafen finns bestämmelser om undantag från användnings- förbudet i samband med konkurs eller exekutiv försäljning. Ansvarsbestämmelser när fordon använts trots att registreringsskatt inte har betalats I paragrafen finns en straffbestämmelse som gäller när en fordons- ägare uppsåtligen eller av oaktsamhet använder ett fordon som har användningsförbud. Paragrafen innehåller bestämmelser om vissa fall när andra personer kan dömas enligt 3 § i ägarens ställe. Genom bestämmelsen före- skrivs att den som uppsåtligen använder någon annans fordon utan lov kan drabbas av samma rättsverkningar som ägaren enligt 3 §. Hänvisningen till 3 § innebär att det på motsvarande sätt som för ägaren krävs uppsåt eller oaktsamhet i förhållande till att fordonet har användningsförbud. Motsvarande gäller den som innehar for- don med nyttjanderätt och har befogenhet att bestämma om förare av fordonet eller anlitar någon annan förare än den som ägaren utsett. Bestämmelsen innebär att föraren kan dömas enligt 3 § i ägarens ställe, om föraren kände till att fordonet inte fick användas. Undan- tag görs dock när fordonet provkörs i vissa särskilt angivna samman- hang, t.ex. vid kontroll enligt 3 kap. 4 § fordonslagen (2002:574). Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om ansvar när det gäller fordon som tillhör eller används av dödsbo, aktiebolag, eko- nomiska förening eller annan juridisk person. 1–6 §§ Bestämmelserna om skattetillägg har utformats med skatteför- farandelagen (2011:1244) som förebild. I 5 § hänvisas direkt till att vissa bestämmelser i skatteförfarandelagen som ska gälla för skatte- tillägg enligt denna lag. Se kommentarer i prop. 2010/11:165 till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. I bestämmelsens första stycke anges att beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om inte annat följer av andra bestämmelser. Av första stycket andra meningen framgår att ett beslut om väg- trafikskatt som har fattats av Transportstyrelsen enligt 5 kap. 1 § får överklagas först när beslutet har omprövats av enligt 5 kap. 4 §. Om ett sådant beslut ändå överklagas ska över- klagandet ses som en begäran om omprövning. ompröv- ningsbeslut kan sedan överklagas. Bestämmelsen har utformats med lagen (2006:227) om vägtrafikskatt som förebild. Se även kommen- tar i prop. 2005/06:65 till 7 kap. 1 § lagen (2006:227) om vägtrafik- skatt. 1–13 §§ Bestämmelserna om överklagande har utformats med skatteför- farandelagen (2011:1244) som förebild. Se kommentarer i prop. 2010/11:165 till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. 14 kap. Övriga bestämmelser Återbetalning av överskjutande registreringsskatt Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om återbetalning av skatt när , domstol eller regeringen har beslutat att skatten ska vara lägre än den skatt som redan inbetalats. Av andra stycket framgår att återbetalning bara görs om beloppet uppgår till . I paragrafens första stycke regleras att avräkning för skatt som för- fallit till betalning ska ske när belopp utbetalas på grund av be- stämmelser i denna lag. Genom 1 kap. 8 § ska avräkning även ske för ränta, skattetillägg och dröjsmålsavgift som förfallit till betal- ning. Av andra stycket framgår att avräkning dock inte ska ske från belopp som ska återbetalas enligt 5 kap. 3 §, dvs. återbetalning av registreringsskatt med anledning av att fordonet förvärvats av diplo- mater m.fl. I tredje stycket finns en anvisning om att även i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter finns före- skrifter som begränsar rätten till utbetalning. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att avrundning ska ske till närmast lägre hela krontal. Bestämmelsen innebär att man måste betala in skatten även om man överklagar beslutet, eller begär omprövning av det. Bestäm- melsen om verkställighet gäller, liksom övriga bestämmelser som avser registreringsskatt, genom 1 kap. 8 § inte bara skatt, utan även ränta, skattetillägg och dröjsmålsavgift. Motsvarande bestämmelse finns i 68 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Om den som är skyldig att betala skatten vill skjuta upp inbetalningen är denne hänvisad till att ansöka om anstånd med betalningen i enlighet med bestämmelserna i 7 kap. I bestämmelsen regleras möjligheten för regeringen, eller den myn- dighet som regeringen bestämmer, att helt eller delvis medge befri- else från skyldigheten att betala registreringsskatt. Befrielse får bara medges om det finns synnerliga skäl för befrielse. En motsvarande bestämmelse finns i 60 kap. 1 § skatteförfarandelagen. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser: Lagen träder ikraft . Lagen ska tillämpas på for- don som första gången införs i vägtrafikregistret eller . Här avses när fordonet första gången införs i väg- trafikregistret utan att det är fråga om sådan tillfällig registrering som görs enligt bestämmelserna om tillfällig registrering i lagen (2001:558) om vägtrafikregister. En tidigare tillfällig registrering i vägtrafikregistret av ett fordon innebär alltså inte att lagen inte ska tillämpas på detta fordon. 17.1.11Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. En ändring i förordningen görs i syfte att Förvaltningsrätten i ska ta upp samtliga överklaganden av beslut enligt den nya lagen (2014:000) om registreringsskatt på vissa motorfordon. Detta överensstämmer med den ordning som gällde för den tidi- gare försäljningsskatten och som gäller för beslut enligt skatte- förfarandelagen (2011:1244) avseende övriga punktskatter. Lagen (2014:000) om registreringsskatt på vissa motorfordon infogas som men ny punkt 8 paragrafen. 17.1.12Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2001:650) om vägtrafikregister Enligt 5 kap. 1 § i den nya lagen (2014:000) om registreringsskatt på vissa motorfordon ska Transportstyrelsen besluta om registre- ringsskatt genom automatiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. En importör som har godkänts enligt 3 kap. 2 § i lagen om registreringsskatt på vissa motorfordon är skattskyldig för registreringsskatt och måste således registreras i vägtrafikregistret för att registreringsskatten ska kunna beslutas av Transport- styrelsen genom automatiserad behandling. Ändringen i punkten 3 i Bilaga 1 innebär att sådan importör ska registreras i vägtrafik- registret. I punkten 3 införs också en bestämmelse om att regi- streringsskatten ska registreras i vägtrafikregistret. 17.1.13Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2011:1590) om supermiljöbilspremie Bestämmelsen reglerar vilket belopp supermiljöbilspremien ska upp- gå till för fysiska personer. Ändringen i första stycket innebär att supermiljöbilspremien för fysiska personer höjs till för supermiljöbilar som inte släpper ut någon koldioxid och till för andra supermiljöbilar. Ett nytt andra stycke införs med en begränsning av premierna enligt första stycket. Supermiljöbilspremien ska inte kunna uppgå till av bilens nypris, dvs. priset som bilen hade när den introducerades på den svenska marknaden. Bestämmelsens första stycke reglerar till vilket belopp supermiljö- bilspremien ska uppgå till för juridiska personer. För juridiska personer innebär ändringen att supermiljöbilspremien kan vara högst för supermiljöbilar som inte släpper ut någon koldioxid och högst för andra supermiljöbilar. Be- gränsningen till ett belopp som motsvarar av prisskill- naden mellan supermiljöbilen och närmast jämförbara bil ska fort- farande gälla. Villkoret i bestämmelsens andra stycke om att supermiljöbils- premie endast medges om supermiljöbilspremiens nypris är högre än nypriset för den närmast jämförbara bilen är oförändrat. Även tredje styckets definition av nypris är oförändrat. Ändringen innebär att begränsningen till femtusen supermiljö- bilspremier tas bort. Ingen antalsbegränsning ska således gälla, utan supermiljöbilspremien betalas ut så länge avsatta medel räcker, dock längst till och med . 17.1.14Förslaget till förordning om miljöpremier för vissa motorfordon med lägre koldioxidutsläpp Förordningen behandlar förutsättningarna för att få en så kallad miljöpremie utbetald. Förordningen är uppbyggd med förord- ningen (2011:1590) om supermiljöbilspremie som förebild. Precis som enligt den förordningen föreslås att Transportstyrelsen är ansvarig för administrationen av premien i och med att det är den myndigheten som besitter sakkompetensen på området. Det ligger i sakens natur att Transportstyrelsen ges möjlighet att utfärda vissa föreskrifter angående hur miljöpremierna ska betalas ut eller åter- betalas. Förordningen om miljöpremier träder ikraft som förordningen om supermiljöbilspremie upphör, dvs. I paragrafen anges syftet med förordningen. Syftet är att främja en ökad försäljning och användning av nya personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar med låga koldioxid- utsläpp i förhållande till sin vikt. I paragrafen anges syftet med förordningen. Syftet är att främja en ökad försäljning och användning av nya personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar med låga koldioxid- utsläpp. I paragrafen regleras att det är Transportstyrelsen som är beslut- ande myndighet avseende miljöpremier enligt denna förordning. I paragrafen anges att fordonsbegreppen som används i förord- ningen har samma betydelse som i lagen (2001:559) om vägtrafik- definitioner. I paragrafen anges att med vägtrafikregister avses det register som förs enligt lagen (2001:558) om vägtrafikregister. I paragrafen definieras vad som ska avses med fordonsår. Uppgiften används i förordningen för att identifiera vilka fordon som om- fattas av olika bestämmelser. Uppgift om fordonsår hämtas från vägtrafikregistret. I bestämmelsen anges att med fordonsår avses den uppgift i vägtrafikregistret som anger ett fordons årsmodell eller, om sådan uppgift saknas, tillverkningsår. Om båda uppgift- erna saknas i registret avses med fordonsår det år under vilket for- donet första gången togs i bruk. I bestämmelsen anges således vilka uppgifter som kan utgöra ett fordons fordonsår och vilken priori- tetsordning som råder mellan dessa uppgifter om flera av dem före- kommer . I paragrafen definieras begreppet koldioxidutsläpp. I första stycket anges att med koldioxidutsläpp avses i denna lag det antal gram koldioxid som fordonet enligt vägtrafikregistret släpper ut per kilometer vid blandad körning. Genom en sådan inledande definition kan i förordningens bestämmelser användas det kortare begreppet koldioxidutsläpp när det är fråga om antalet gram koldioxid som fordonet enligt vägtrafikregistret släpper ut per kilometer vid blandad körning. Detta underlättar förståelsen av bestämmelserna. I vägtrafikregistret finns ibland flera uppgifter om hur mycket koldioxid ett fordon släpper ut per kilometer vid blandad körning. Av andra stycket framgår att det i dessa fall är den uppgift om ut- släpp av koldioxid som anger det lägsta antalet gram koldioxid som ska anses vara fordonets koldioxidutsläpp. Det förekommer att det saknas uppgift i vägtrafikregistret om ett fordons koldioxidutsläpp vid blandad körning. Även sådana fordon ska kunna medges miljöpremie enligt förordningen. I tredje stycket finns därför en bestämmelse om att i dessa fall avses med koldioxidutsläpp det antal gram koldioxid som fordonet skäligen kan beräknas släppa ut per kilometer vid blandad körning. Vid bedömningen ska tas hänsyn till uppgifterna i ärendet. Detta gäller såväl uppgifter som sökanden lämnar i sin ansökan som andra upp- gifter som bedöms ha betydelse för bedömningen. Detta gäller även i de fall en uppgift om fordonets koldioxidutsläpp visserligen finns i vägtrafikregistret, men denna har bedömts vara otillförlitlig. I paragrafen regleras en av miljöpremiernas storlek. I första stycket anges att för personbil, lätt buss och lätt lastbil av fordonsår 2015 eller senare medges en miljöpremie om för varje helt gram koldioxid som fordonets koldioxidutsläpp understiger det gränsvärde som anges i andra stycket. I andra stycket anges att gränsvärdet för koldioxidutsläppet utgörs av koldioxidutsläppet i förhållande till fordonets vikt. Ett fordon som släpper ut samma antal gram koldioxid som ett annat lättare fordon kan således komma under gränsvärdet och därmed berättiga till miljöpremie, medan det lättare fordonet kommer över gränsvärdet och därmed inte berättigar till miljöpremie. I punkterna 1–4 i andra stycket finns anvisningar för hur gränsvärdet ska be- räknas. För en personbil av fordonsår 2015 med tjänstevikten , enligt uppgift i vägtrafikregistret, är gränsvärdet för kol- dioxidutsläppet . För en personbil med samma tjänstevikt, men som är av fordonsår 2016 är i stället gränsvärdet koldioxid. För en personbil av fordonsår 2015 med tjänstevikten är gränsvärdet koldioxid ((1 621– 1 521)*0,0457+120). För motsvarande personbil av fordonsår 2016 är gränsvärdet i stället koldioxid ((1 621– 1 521)*0,0432+114). För respektive fordonsår skärps gränsen så- ledes både enligt punkten 2 och punkten 3 i andra stycket. ALTERNATIVET UTAN VIKTDIFFERENTIERING: I paragrafen regleras en av miljöpremiernas storlek. I första stycket anges att för personbil, lätt buss och lätt lastbil av fordonsår 2015 eller senare medges en miljöpremie om för varje helt gram koldioxid som fordonets koldioxidutsläpp understiger det i paragrafen angivna gränsvärdet. För lätt buss och lätt lastbil är gränsvärdet 25 gram högre än för personbilar. Gränsen skärps med för varje fordonsår. Enligt denna paragraf medges en ytterligare miljöpremie, utöver miljöpremie enligt 7 §, för fordon som är utrustad med viss teknik. I första stycket anges att den ytterligare miljöpremien uppgår till . Av punkten 1 framgår att en sådan extra miljö- premie medges för fordon som kan drivas med en bränsleblandning som till övervägande del består av alkohol och med annan gas än gasol. Det är således fråga om fordon som har möjlighet att drivas med båda dessa bränslen. Miljöpremie enligt punkten 1 medges för fordon av fordonsår 2015 eller . Av punkten 2 framgår att en extra miljöpremie även medges för fordon som är utrustat med teknik för drift med el i kombination med en förbränningsmotor som drivs med en bränsleblandning som till övervägande del består av alkohol eller med annan gas än gasol. Det är således fråga om elfordon som även kan drivas med sådan bränsleblandning eller med annan gas än gasol. Miljöpremie enligt punkten 2 medges för fordon av fordonsår 2015–2020. I andra stycket anges att miljöpremie enligt första stycket 2 endast medges om fordonets koldioxidutsläpp är högst . Något krav på visst högsta koldioxidutsläpp ställs inte för miljö- premie enligt första stycket 1. I paragrafen regleras en ytterligare miljöpremie, utöver miljöpremie enligt 7 §, som fordon som är utrustad med viss teknik berättigar till. I första stycket anges att den ytterligare miljöpremien uppgår till . Av punkten 1 framgår att en sådan extra miljö- premie medges för fordon som kan drivas med en bränsleblandning som till övervägande del består av alkohol eller helt eller delvis med annan gas än gasol. Till skillnad från vad som gäller för 8 § första stycket 1 räcker det här med att fordonet kan drivas med antingen det ena eller det andra av de angivna bränslena. Miljöpremie enligt punkten 1 medges för fordon av fordonsår 2015 eller . Av punkten 2 framgår att en extra miljöpremie även medges för fordon som är utrustat med teknik för drift med el i kombination med en förbränningsmotor eller enbart med el. Till skillnad från miljö- premien enligt 8 § första stycket 2 ställs här inga krav på att för- bränningsmotorn ska drivas med visst bränsle. Miljöpremie enligt punkten 2 medges för fordon av fordonsår 2015–2020. I första stycket finns även en bestämmelse om att miljöpremie enligt 9 § medges för fordon som berättigar till miljöpremie enligt 7 §, men inte miljöpremie enligt 8 §. Det är således inte möjligt att få miljöpremie enligt både 8 § och 9 §. Den som får en miljöpremie enligt 8 § om är således inte aktuell för miljöpremien om enligt 9 §. Av bestämmelsens andra stycke framgår att miljöpremie enligt första stycket 2 endast medges om fordonets koldioxidutsläpp är högst . Något krav på visst högsta koldioxidutsläpp ställs inte för miljöpremie enligt första stycket 1. I denna paragraf finns bestämmelser om att miljöpremie enligt 8 § 1 eller 9 § 1 kan medges även för fordon vars koldioxidutsläpp över- stiger det gränsvärde för koldioxidutsläpp som anges i 7 § andra stycket och som därför inte berättigar till premie enligt 7 §. Det gäller fordon som i övrigt uppfyller kraven i 8 § 1 eller 9 § 1, men bara under förutsättning att koldioxidutsläppet inte överstiger gräns- värdet i 7 § andra stycket med . Av paragrafens lydelse följer att miljöpremie kan medges antingen enligt 8 § 1 eller enligt 9 § 1. I och med att miljöpremien enligt 8 § 1 medges med ett högre belopp än miljöpremien enligt 9 § 1 torde sökanden välja att ansöka om miljöpremie enligt 8 § 1 om det aktuella fordonet uppfyller de krav som ställs där, men det finns inget hinder för att ansöka om miljöpremie enligt 8 § 1 i stället. I denna paragraf finns bestämmelser om att miljöpremie enligt 8 § 1 eller 9 § 1 kan medges även för fordon vars koldioxidutsläpp över- stiger det gränsvärde för koldioxidutsläpp som anges i 7 § och som därför inte berättigar till premie enligt 7 §. Det gäller fordon som i övrigt uppfyller kraven i 8 § 1 eller 9 § 1, men bara under förut- sättning att koldioxidutsläppet inte överstiger gränsvärdet i 7 § med . Av paragrafens lydelse följer att miljöpremie kan medges antingen enligt 8 § 1 eller enligt 9 § 1. I och med att miljöpremien enligt 8 § 1 medges med ett högre belopp än miljöpremien enligt 9 § 1 torde sökanden välja att ansöka om miljöpremie enligt 8 § 1 om det aktuella fordonet uppfyller de krav som ställs där, men det finns inget hinder för att ansöka om miljöpremie enligt 8 § 1 i stället. I denna paragraf finns en bestämmelse som begränsar det belopp som miljöpremier enligt 7–10 §§ kan medges med för ett fordon. Ett fordon kan berättiga till miljöpremie enligt både 7 § och 8 eller 9 §. Av bestämmelsen framgår att miljöpremierna för ett fordon sammanlagt kan uppgå till ett belopp som motsvarar högst 25 pro- cent av fordonets nypris, dvs. det pris som fordonet hade när det introducerades på den svenska marknaden. Av paragrafen framgår att miljöpremie endast medges för sådant fordon som är typgodkänt enligt 3 kap. fordonsförordningen (2009:211). Motsvarande bestämmelse finns även i förordningen (2011:1590) om supermiljöbilspremie.