sou · H0B392 · 2013-01-01 00:00:00 — Arbetsförmedlingens specialister har bl.a. kännedom om frågor som rör arbetsorganisation, beteendevetenskap och ergonomi. Arbetsförmedlingen har inte samma kunskapsbredd som företagshälsovården (FHV) och kan heller inte ersätta denna men myndighetens kompetens kan bidra med sakkunnig hjälp till arbetsgivare i de frågor där specialistkompetens finns hos myndigheten. Ett resultat av det konsultativa stödet kan vara att FHV anlitas. Stödet kan fylla funktionen av att uppmärksamma arbetsgivaren på vilka behov som finns inom organisationen och vilken hjälp som FHV kan erbjuda. Det konsultativa stöd till arbetsgivare som ges i samarbete mellan Arbetsförmedlingen och syftar, enligt Arbetsförmedlingens handläggarstöd, till att tydliggöra arbetsgivarens ansvar och att ge denne stöd när det gäller anpassning och rehabilitering. Det är som bedömer om behov finns hos arbetsgivaren och begär in skriftligt samtycke från den I båda myndigheternas uppdrag ingår att informera om vilka insatser och program som kan erbjudas. Arbetsförmedlingens uppgift är att ge exempel på lösningar för att vidga arbetsgivarens perspektiv och öppna upp för flera olika alternativ för den anställde. Någon utredning på individnivå görs inte inom ramen för det konsultativa stödet, som kan ske vid ett till tre kontakttillfällen. Samlad kunskap saknas om hur denna relativt nya stödform fungerar. Vilken efterfrågan finns, i vilka avseenden behöver arbetsgivarna hjälp, hur bedömer arbetsgivarna värdet av det konsultativa stödet respektive hur myndigheterna uppfattar att de möter arbetsgivarnas behov och vad som skulle behöva utvecklas vidare är exempel på frågeställningar som behöver belysas närmare. Det konsultativa stödet till arbetsgivare är en del i Arbetsförmedlingens och utveckling av förstärkta rehabiliteringsinsatser, som Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har beslutat att inleda en granskning av. Då systemstöd och därmed tillgång till data som möjliggör uppföljning på individnivå av de förstärkta rehabiliteringsinsatserna ännu saknas hos Arbetsförmedlingen, kommer ISF inledningsvis att avgränsa uppdraget till att omfatta pågående utvecklings- och policyarbete hos myndigheterna. Individdata är inte nödvändiga för att följa upp det konsultativa stödet till arbetsgivare, som är en insats som erbjuds arbetsgivaren på arbetsplatsen. En kartläggning av stödet utifrån bl.a. ovan skisserade frågeställningar borde därför kunna genomföras så snart verksamheten fått tillräcklig omfattning. I erbjuds de arbetsgivare som tecknat överenskommelser om ett inkluderande arbetsliv stöd från NAV Arbeidslivssenter. Stödet är inriktat på de behov IA-verksamheterna kan ha. Det kan vara frågor som rör samarbetsavtalen, mål- och handlingsplaner för verksamheterna, allmän rådgivning och förebyggande arbete, uppföljning av sjukfrånvaro och olika utbildningar. Som beskrivs i avsnitt 2.4.1 bedrivs denna verksamhet inom särskilda organisatoriska enheter inom NAV. Erfarenheter från denna verksamhet bör tas tillvara i bedömningen av hur Arbetsförmedlingens arbete kan utvecklas. 2.6.2En långsiktig plan för spridning av framgångsrikt arbete Bedömning: Regeringen bör uppdra till lämplig myndighet att ta fram en långsiktig plan för hur spridning kan ske av goda exempel på hur personer med funktionsnedsättning kan få och behålla ett arbete. Planen bör tas fram i samverkan mellan berörda myndigheter och i samråd med parterna på arbetsmarknaden och handikapporganisationerna. Många olika vägar har prövats för att ge spridning till framgångsrikt arbete med att fler personer med funktionsnedsättning ska få och behålla ett arbete. Utredningen bedömer att det finns behov av en långsiktig, strategisk plan för hur detta ska ske. Ett samlat grepp har saknats. Till skillnad från våra grannländer och finns t.ex. ingen samlad information på Internet i . Regeringen har på olika sätt gett olika myndigheter i uppdrag att ta sig an denna uppgift. Det har skett genom uppdrag i respektive myndighets instruktion, genom tillfälliga uppdrag i regleringsbrev eller i form av särskilda uppdrag i annan form. Det finns gott om erfarenheter hos berörda myndigheter av olika angreppssätt. Uppgiften är till sin karaktär sådan att återkommande och ihärdigt arbete krävs för genomslag. Konkurrensen om uppmärksamhet är knivskarp i dagens informationsflöde. Olika kanaler måste sannolikt användas för att nå ut med hänsyn tagen både till behov hos intressenter att få svar på specifika frågor och behov hos myndigheter att nå ut med information. Följande bör beaktas i det fortsatta arbetet: Bygg vidare på det som redan finns. Använd redan välbesökta kanaler. Lägg fokus på framgångsrika arbetsplatser snarare än lyckade exempel för enskilda personer. Ge utrymme för såväl kontinuerlig information som särskilda satsningar. Vid genomförande av uppdraget bör särskilt samråd ske med , som enligt budgetpropositionen får en utvidgning av sitt kunskapsspridningsuppdrag. Myndigheten ska inrätta en nationell funktion för kunskapsområdet arbetsmiljö och arbetsliv. om sociala hänsyn vid offentlig upphandling Bedömning: Regeringen bör ta fram rutiner för hur uppgifter om upphandling med sociala hänsyn kontinuerligt ska tas in från de statliga myndigheterna. En rad faktorer, förutom de program Arbetsförmedlingen förfogar över, påverkar möjligheterna till anställning för personer med funktionsnedsättning. I detta betänkande har bl.a. arbetsplatsens centrala roll och arbetsgivarnas och arbetstagarorganisationernas ansvar och uppgifter lyfts fram. Ett mer indirekt sätt att närma sig uppgiften att få en mer inkluderande arbetsmarknad är att i samband med upphandling ställa krav på att utförarna av en tjänst ska ha vissa karaktäristika. Regelverket för offentlig upphandling har skärpts i detta avseende (avsnitt 2.4.4). anges att upphandlande myndigheter och enheter bör beakta miljöhänsyn och sociala hänsyn om upphandlingens art motiverar detta. EU:s upphandlingsdirektiv8 samt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling () och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (LUF) anger olika sätt att ta sociala hänsyn i samband med offentlig upphandling. Det finns t.ex. möjlighet för bekämpning av arbetslöshet, inklusive särskilda åtgärder riktade till ungdomar. Det finns också möjligheter att tillgodose speciella behov hos särskilt missgynnade befolkningsgrupper. Uppgifter saknas om i vilken omfattning och med vilket resultat denna regel tillämpas hos de statliga myndigheterna. För att regelverket ska ha effekt i form av ett ökat antal arbetstillfällen för grupper som kan ha svårt att hävda sig i konkurrens med andra, krävs tydliga signaler till de myndigheter som ska tillämpa regelverket. Lagtexten är inte tvingande utan uttryckt i form av en bör-regel. En tydlig styrsignal från regeringen kan vara att följa tillämpningen av lagen i form av återkommande krav på återrapportering. Som påpekats på annat håll i utredningen är behovet av fler anställningar inom bl.a. statlig sektor för personer med funktionsnedsättning stort. Förslaget ska ses som en av flera vägar 8 och rådets direktiv /18/EG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster. att påverka detta. Även om det handlar om upphandlade tjänster rör det sig om arbetstillfällen finansierade av statliga medel. (dir 2010:86) kommer att lämna sitt slutbetänkande . 2.6.4Överenskommelser som utgångspunkt för insatser för en mer inkluderande arbetsmarknad Bedömning: Överenskommelser på arbetsmarknaden för att främja anställning av personer med funktionsnedsättning fyller en viktig funktion och bör därför stimuleras. Överenskommelser kan träffas på olika nivåer och mellan olika aktörer. Bedömning: Arbetsförmedlingen bör undersöka intresset hos större företag och utreda förutsättningarna för att dessa tillsammans med myndigheten startar projekt/verksamheter som syftar till anställning av fler personer med funktionsnedsättning. Överenskommelser om insatser för att fler personer med funktionsnedsättning ska få arbete kan träffas på olika nivåer, mellan olika parter och vara mer eller mindre formaliserade. De kan finnas på en skala från centrala avtal mellan arbetsmarknadens parter till överenskommelser mellan två parter på den enskilda arbetsplatsen. Utredningen har haft i uppdrag att särskilt studera de norska erfarenheterna av avtal om ett inkluderande arbetsliv som träffats mellan regeringen och arbetsmarknadens parter i (avsnitt 2.4.1). Det norska avtalet är exempel på ett avtal på hög nivå som har karaktären av ett ramverk för olika politiska reformer som varit aktuella som avtal av detta slag funnits. Det är också exempel på hur ett nationellt avtal påverkar det praktiska arbetet ute på enskilda arbetsplatser, via de samarbetsavtal som upprättats lokalt. Den stora enighet, som utredningen förstått rått och råder, mellan den norska regeringen och parterna på arbetsmarknaden när det gäller sysselsättning, arbetsmarknad och sjukskrivning har varit en förutsättning för att avtalet förnyats . Några resultat i termer av ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet för personer med funktionsnedsättning har dock ännu inte kunnat avläsas. Varje land måste agera utifrån sina förutsättningar. Den modell som alla parter i förefaller vara mycket nöjda med låter sig knappast rakt av kopieras och införas i andra länder. Utredningen har dock funnit att delar av den verksamhet som bedrivs inom avtalets ram – vid NAV Arbeidslivssenter – kan vara väl värda att titta närmare på (avsnitt 2.6.1). Även andra goda exempel som utredningen har studerat har sin grund i någon typ av överenskommelse men då mellan ett enskilt företag och en myndighet. Både det framgångsrika arbete som bedrivs inom Open Mind vid i och vid ISS Jobudviklingscenter i (avsnitt 2.4.5 och 2.4.6) bygger på samarbete och överenskommelser med de nationella arbetsförmedlingarna. Skilda regelverk i olika länder inom arbetsförmedlingarnas verksamhet gör att det inte bara är att ta över en modell från ett land till ett annat. Arbetsförmedlingen bör dock få i uppdrag att tillsammans med lämpliga större företag närmare undersöka hur dessa båda verksamheter skulle kunna tjäna som inspiration för liknande satsningar i . Goda förutsättningar borde finnas med tanke på den särskilda organisation – Nationella kunder – som finns hos Arbetsförmedlingen för att få till stånd ett ökat samarbete med företag och organisationer. Ett starkt engagemang på arbetsplatsen, hos arbetsgivaren och hos arbetstagarna och deras organisationer, är av avgörande betydelse för att öka sysselsättningen för personer med funktionsnedsättning. På små arbetsplatser finns mer sällan behov av att formalisera rekryteringsarbetet. Ju större arbetsplatsen är, desto större blir behovet av att samordna och ta fram riktlinjer och policies för hur företaget samstämmigt ska agera i olika hänseenden. Avtal och överenskommelser tydliggör vad som gäller och ger också viktiga styrsignaler. 3Förslag om arbetsmarknadsförsäkringar för anställda med lönestöd gjordes en ändring avseende kravet om arbetsmarknadsförsäkringar vid anvisning till en anställning med lönestöd. I utredningens uppdrag ingår att följa upp effekterna av denna regeländring, samt att analysera och föreslå hur regelverket för försäkringsskyddet bör utformas. I detta kapitel återfinns utredningens förslag om hur försäkringsskyddet bör utformas för dem som inte omfattas av kollektivavtalade arbetsmarknadsförsäkringar. I kapitel 4 återfinns bakgrundsavsnitt om arbetsmarknadsförsäkringarna samt en analys av effekterna av det förändrade regelverket om försäkringsförmåner för personer med lönestöd och problemen med nuvarande reglering av försäkringsskyddet. Utredningens utgångspunkt är att regelverket vad gäller försäkringsskyddet vid anställning med lönestöd ska utformas så att fler personer med funktionsnedsättning kan beredas plats på arbetsmarknaden. ska de personer som anvisas till en anställning med lönestöd kunna garanteras ett så bra skydd som möjligt på ett administrativt hanterbart sätt. 3.1Förtydligat regelverk om försäkringsskydd vid anvisning till arbete med lönestöd Förslag: I förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga ska det i 8 § framgå att lön och försäkringsförmåner ska följa av kollektivavtal eller vara i väsentliga delar likvärdiga med förmåner enligt kollektivavtal i branschen. För att Arbetsförmedlingen ska kunna anvisa någon en anställning med lönestöd enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga krävs att arbetsgivaren erbjuder lön och andra anställningsförmåner som följer av kollektivavtal eller som i väsentliga delar är likvärdiga med förmåner enligt kollektivavtal inom branschen. Enligt regelverket ska Arbetsförmedlingen kontrollera att lönen följer branschens kollektivavtal och att arbetsgivaren har tecknat försäkringsavtal enligt vissa minimikrav. Arbetsförmedlingen har i en intern instruktion preciserat vilka försäkringsförmåner som utgör de väsentliga delarna som arbetsgivare som saknar kollektivavtal är skyldiga att teckna för att en anställning med lönestöd ska kunna beslutas. Dessa utgörs av arbetsskadeförsäkring, livförsäkring och pensionsförsäkring. Regleringen av andra anställningsförmåner än lön avser därmed trygghet i form av arbetsmarknadsförsäkringar. Anställningsförmåner är dock ett brett begrepp. Förutom lön och försäkringar kan det handla om bland annat övertidsersättning, flexibla arbetstider, extra semesterdagar, subventionerade måltider, bidrag till friskvård m.m. Variationerna är stora mellan olika arbetsplatser och beror i hög utsträckning på verksamhetens inriktning och karaktär. Enligt utredningens bedömning finns inga skäl att utvidga regleringen till att omfatta fler anställningsförmåner än lön och försäkringsskydd. För ökad tydlighet föreslår därför utredningen att det ska framgå i förordningen (2000:630) att kravet vid anvisning till ett arbete med lönestöd avser lön och försäkringsförmåner vilka ska följa kollektivavtal eller vara i väsentliga delar likvärdiga med kollektivavtal i branschen. 3.2Statligt ansvar för det väsentliga försäkringsskyddet Förslag: Arbetsförmedlingen ska överta ansvaret för det väsentliga försäkringsskyddet för personer som har en anställning med lönestöd enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga hos arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtal eller erbjuder ett i väsentliga delar likvärdigt försäkringsskydd. Fler anställningar för personer med funktionsnedsättning med ett statligt ansvar för försäkringsskyddet Hos arbetsgivare som har tecknat kollektivavtal utgör inte kravet på arbetsmarknadsförsäkringar ett problem. Försäkringsskyddet finns då redan på plats för samtliga anställda. Men nära hälften av alla personer med funktionsnedsättning som har en anställning med lönestöd finns hos små arbetsgivare, vilka i många fall inte har sett behov av att teckna kollektivavtal. För arbetsgivare som inte omfattas av kollektivavtal kan det nuvarande kravet på arbetsmarknadsförsäkringar medföra att färre anställningar kommer till stånd för personer med funktionsnedsättning. Från lönebidragshandläggarnas svar i utredningens enkät framkommer att minst 1 400 arbeten som diskuterades inte kom till stånd till följd av kraven på försäkringsförmåner (avsnitt 4.4.1). Arbetsförmedlingen ersätter arbetsgivaren för premiekostnaden för den anställde med lönestöd. Men de kompletterande försäkringarna ska vanligen omfatta samtliga anställda på arbetsplatsen. En arbetsgivare som inte tidigare tecknat någon av försäkringarna för sina anställda får därmed ökade lönekostnader för övrig personal. Sådana ökade kostnader kan vara svåra att motivera för arbetsgivare som kan ha avtalat om andra förmåner för sin personal. Resultatet kan därmed bli att arbetstillfällen som i övrigt hade varit bra jobb för personer med funktionsnedsättning inte kommer till stånd. I andra fall kan arbetsgivaren redan tidigare ha tecknat någon eller samtliga angivna försäkringar, men hos försäkringsgivare som inte ger likvärdiga villkor som kollektivavtal. Många försäkringsbolag tillämpar t.ex. undantagsklausuler för anställda med lönebidrag, vilket gör att deras försäkringslösningar inte kan godkännas. I detta fall får försäkringskravet till konsekvens att arbetsgivaren måste byta försäkringslösning för hela personalen för att Arbetsförmedlingens krav på likvärdiga försäkringar ska vara uppfyllt. Att lägga om försäkringslösningar kan framstå som en ökad administrativ pålaga för arbetsgivaren. Det kan dessutom i vissa fall medföra ökade kostnader. Också i detta fall är det sannolikt att effekten blir att personer med funktionsnedsättning erbjuds färre möjliga anställningar. Svårt att säkerställa att rätt försäkringar finns Det är ofta svårt, och tar därför tid, att kontrollera att likvärdiga försäkringsförmåner finns på plats inför beslut om anvisning till ett arbete med lönestöd hos en arbetsgivare som inte har tecknat kollektivavtal. I utredningens enkät svarar nästan varannan lönebidragshandläggare att kontrollen av försäkringar tar mellan av tiden för ett beslut, och av förmedlarna uppskattar att detta tar av tiden (avsnitt 4.4.3). Arbetsförmedlarna pekar också på problemet att säkerställa att försäkringarna gäller även efter beslutstillfället. Om försäkringspremierna inte betalas in upphör försäkringen att gälla. I denna del saknar arbetsförmedlarna möjligheter att kontrollera att arbetsgivaren uppfyller sitt åtagande under pågående beslutsperiod. Löpande kontroller av att försäkringspremier betalas in skulle innebära en starkt utökad administrativ börda för arbetsgivarna och att arbetsförmedlarna får lägga en oproportionerligt stor del av sin arbetstid på att kontrollera pågående anställningar i stället för att fokusera på att hjälpa fler personer att få ett arbete. Utredningen delar arbetsförmedlarnas farhågor om att nuvarande lösning inte på ett tillfredsställande sätt säkerställer att personer med funktionsnedsättning som har en anställning med lönestöd alltid omfattas av försäkringsförmåner som i väsentliga delar är likvärdiga med förmåner enligt kollektivavtal. var det drygt 6 400 personer, eller av samtliga anställda med lönebidrag, utvecklings- eller trygghetsanställning inom privat sektor, som var anställda hos arbetsgivare som inte hade en giltig kompletterande arbetsskadeförsäkring (, 2012). Motsvarande uppgifter för andelen som saknar kompletterande grupplivförsäkring respektive pensionsförsäkring går inte att få fram, men att så många arbetsgivare saknar arbetsskadeförsäkring indikerar att det för vissa anställda kan finnas brister i försäkringsskyddet även i de andra delarna. Inte minst avsättningar till kompletterande ålderspensionsförsäkring är av stor betydelse för den enskildes ekonomiska trygghet. Det statliga ansvaret för premiekostnaden bör åtföljas av ett statligt ansvar för försäkringsskyddet I Arbetsförmedlingens ersättning till arbetsgivare som beviljas lönestöd när de anställer personer funktionsnedsättning och nedsatt arbetsförmåga ingår även ersättning för premiekostnaden för arbetsmarknadsförsäkringar. I de fall som arbetsgivaren inte har tecknat kollektivavtal har dock handläggarna små möjligheter att löpande kontrollera att denna ersättning ger de anställda det avsedda försäkringsskyddet. För att kunna garantera tillgång till likvärdiga förmåner för samtliga anställda med lönestöd bör enligt utredningens bedömning kostnadsansvaret för arbetsmarknadsförsäkringarna åtföljas av ett statligt ansvar för de avsedda försäkringsförmånerna. Arbetsförmedlingen bör därför få ett direkt ansvar för det kompletterande försäkringsskyddet för dem som anvisas till en anställning med lönestöd hos en arbetsgivare som saknar kollektivavtalsenliga försäkringsförmåner. Genom att staten övertar ansvaret för det väsentliga försäkringsskyddet kan samtliga personer som har en anställning med lönestöd garanteras en likvärdig trygghet. Genom Fora finns fortfarande möjligheter att teckna ett paket av kollektivavtalsbaserade försäkringar för arbetsgivare utan kollektivavtal som anställer personer med lönestöd på arbetarsidan. Möjligheten bör finnas kvar att teckna detta försäkringspaket om en arbetsgivare som saknar kollektivavtal så önskar. Foras försäkringspaket ger ett likvärdigt försäkringsskydd som erhålls med kollektivavtal, och för arbetsgivaren är premierna förmånliga i jämförelse med andra försäkringar på marknaden. Fora har även en väl utbyggd telefonservice som Arbetsförmedlingen kan använda sig av för att kontrollera att försäkringsskyddet är giltigt . Den föreslagna förändringen medför att mindre arbetsgivare utan kollektivavtal avlastas den administrativa bördan att teckna försäkringar. Därmed kan underlaget breddas för anställningar med lönebidrag, trygghets- och utvecklingsanställning. Utredningen bedömer att ett statligt ansvar för det väsentliga försäkringsskyddet kommer att bidra till att fler arbetsgivare kan erbjuda anställningar med lönestöd för personer med funktionsnedsättning. 3.3Arbetsskade- och livförsäkring på samma sätt som för deltagare i andra arbetsmarknadspolitiska program Förslag: Personer som anvisas till en anställning med lönestöd enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga hos arbetsgivare utan kollektivavtalsenliga försäkringar ska omfattas av: Förordning (1988:1785) om ersättning vid skada till deltagare i vissa arbetsmarknadspolitiska program m.m. Förordning (1988:244) om grupplivförsäkring för deltagare i vissa arbetsmarknadspolitiska program. Enligt utredningens förslag i avsnitt 3.2 ska Arbetsförmedlingen ha ett direkt ansvar för det väsentliga försäkringsskyddet för personer som anvisas till en anställning med lönestöd hos arbetsgivare som saknar kollektivavtalsenliga försäkringsförmåner. En anvisning till anställning med lönestöd enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder utgör ett arbetsmarknadspolitiskt program. Även deltagare i arbetsmarknadspolitiska program med aktivitetsstöd omfattas av försäkringsskydd. I detta fall följer försäkringarna de kollektivavtalade förmånerna inom statlig sektor. Enligt utredningens förslag bör det statliga ansvaret vad gäller arbetsskadeförsäkring och grupplivförsäkring för personer som anvisas en anställning med lönestöd hos en arbetsgivare som saknar kollektivavtalsbaserade försäkringar regleras på samma sätt som för deltagare i arbetsmarknadspolitiska program med aktivitetsstöd. Ersättning för skada som omfattas av bestämmelserna om arbetsskadeförsäkring i socialförsäkringsbalken bör därför lämnas enligt förordning (1998:1785) i enlighet med bestämmelserna i kollektivavtalet för statligt anställda, Avtal om ersättning vid personskada (PSA). Personer som anvisas en anställning hos en arbetsgivare utan kollektivavtal bör även omfattas av den grupplivförsäkring som regleras i förordningen (1988:244) om grupplivförsäkring för deltagare i vissa arbetsmarknadspolitiska program. Försäkringsskyddet följer i detta fall Avtalet om statens tjänstegrupplivförsäkring (TGL-S). För att säkerställa att samtliga personer som har en anställning med lönestöd också har tillgång till kompletterande arbetsskadeförsäkring och livförsäkring som ger ett likvärdigt skydd som kollektivavtal föreslår utredningen därmed att anställda med lönestöd hos arbetsgivare som saknar kollektivavtal ska omfattas av samma försäkringslösning som deltagare i arbetsmarknadspolitiska program med aktivitetsstöd m.fl. 3.4Kammarkollegiet ska göra avsättningar till kompletterande ålderspension för dem som saknar kollektivavtalade förmåner