sou · H1B365 · 2013-09-16 00:00:00 — Därigenom erhålls vad som i direktivet kallas för det kombinerade buffertkravet. Av artikel 128.6 framgår att det kombinerade buffert- kravet räknas fram genom att buffertkravet för den permanenta kapitalkonserveringsbufferten utökas, i tillämpliga fall, med följande: a)En institutsspecifik kontracyklisk kapitalbuffert. b)Buffert för globala systemviktiga institut. c)Buffert för övriga systemviktiga institut. d)En systemriskbuffert. Vid sammanräkningen av det kombinerade buffertkravet gäller, beroende på om artikel 131.14 eller artikel 131.15 är tillämplig, olika regler för i vilken utsträckning kapitalkraven till följd av system- riskbufferten och tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut ska vara additiva i förhållande till varandra. Bestämmelserna innebär att: a)i de fall artikel 131.14 tillämpas, ska endast det högsta av de två kraven för systemriskbufferten och tillämplig kapitalbuffert24 för systemviktiga institut beaktas, och b)i de fall artikel 131.15 tillämpas, ska både systemriskbufferten och tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut räknas med. Följaktligen innebär det att om flera buffertar tillämpas (G-SII, O- SII eller systemriskbufferten) ska endast den högsta av buffertarna gälla, förutom i de fall systemriskbufferten bara tillämpas på nationella exponeringar, då den ska adderas till tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut, dvs. G-SII eller O-SII. Bestämmelserna i artikel 131.14 får dock inte innebära att institut som är del av en G-SII- eller O-SII-grupp, åläggs ett gemensamt 24 Med tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut menas här den högsta av de två kapitalbuffertarna för systemviktiga institut, dvs. kapitalbufferten för globalt systemviktiga institut (G-SII) eller övriga systemviktiga institut (O-SII). buffertkrav på individuell nivå som är lägre än summan av kapital- konserveringsbufferten, den kontracykliska kapitalbufferten samt den högsta av kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut och systemriskbufferten (artikel 131.16). På motsvarande sätt får inte bestämmelserna i artikel 131.15 innebära att ett institut som är en del av en G-SII- eller O-SII-grupp, åläggs ett gemensamt buffert- krav på individuell nivå som är lägre än summan av kapital- konserveringsbufferten, den kontracykliska kapitalbufferten och summan av kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut eller systemriskbufferten som gäller för institutet på individuell nivå (artiklarna 131.17 och 133.6). Avsikten med dessa artiklar är att se till att det finns tillräckligt med kapital även i dotterföretagen för att uppfylla det kombinerade buffertkravet. Det kärnprimärkapital som används för att uppnå direktivets kapitalbuffertar får inte vara del av sådant kärnprimärkapital som upprätthålls för att uppfylla kapitalbaskravet enligt artikel 92 i förordningen, eller ett eventuellt särskilt beslut om särskilt kapitalbaskrav enligt artikel 104 i direktivet (artiklarna 129, 130, 131, 133.4 och 134). Utredarens överväganden och förslag: För att genomföra direktivets artiklar om det kombinerade buffertkravet i svensk rätt bör det av lag framgå att instituten utöver det krav på kärnprimärkapital som följer direkt av EU-förordningen, och ett eventuellt beslut om att institutet ska hålla ett specifikt kapitalbaskrav, ska uppfylla ett kombinerat buffertkrav. Det bör av bestämmelsen framgå hur det kombinerade buffertkravet ska beräknas. Den högsta av kapital- buffertarna för systemviktiga institut bör då benämnas tillämplig kapitalbuffert för systemviktiga institut. 7.3.7Åtgärder om buffertkravet inte är uppfyllt Utredarens överväganden och förslag: Institut som inte upp- fyller det kombinerade buffertkravet ska beräkna sitt högsta förfogandebelopp och rapportera detta till . Sådana institut ska även åläggas att ge in en kapitalkonserveringsplan utvisande hur det avser att uppnå det kombinerade buffertkravet. kan tillåta , med hänsyn tagen till det enskilda företagets storlek och komplexitet. ta ställning till om planen kan godkännas. Om planen inte god- känns ska förelägga institutet att vidta åtgärder för att öka sin kapitalbas till angivna nivåer. bör ges rätt att meddela närmare föreskrifter om hur förfogande- beloppet ska beräknas. bör även bemyndigas att meddela föreskrifter om vad en åtgärdsplan ska innehålla. Innehållet i direktivet: Enligt artikel 141.1 ska medlemsstaterna förbjuda institut att göra värdeöverföringar som minskar deras kärnprimärkapital till en nivå där det så kallade kombinerade buffert- kravet är uppfyllt. Om ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet, får det inte göra några värdeöverföringar (vad som avses med värdeöverföringar redovisas i avsnittet Restriktioner nedan), och även vissa andra utbetalningar eller åtaganden är förbjudna. Under vissa villkor kan institutet dock göra värdeöverföringar eller sådana utbetalningar eller åtaganden som annars är förbjudna. Dessa villkor omfattar krav på instituten att beräkna och rapportera sitt högsta förfogandebelopp till tillsynsmyndigheten (artikel 141.2). Utifrån resultaten av denna beräkning ska sedan särskilda restriktioner tillämpas på värdeöverföringar och de andra utbetalningar och åtaganden som omfattas av reglerna. De restriktioner som är aktuella omfattar såväl värdeöverföringar kopplade till kärnprimärkapitalet som bonusutbetalningar och ingående av åtaganden om pensionsförmåner eller bonusutbetalningar, och utdel- ningar eller räntebetalningar på primärkapitaltillskott under de perioder då det kombinerade buffertkravet inte uppfylls. Storleken på restrik- tionerna ska stå i proportion till hur mycket nivån på kärnprimär- kapitalet avviker från det kombinerade buffertkravet. Det innebär att instituten kan fortsätta göra värdeöverföringar eller göra utbetalningar eller ingå åtaganden m.m. trots att de inte uppfyller det kombinerade buffertkravet, men med växande restriktioner ju större avvikelsen är. Instituten är också skyldiga att utarbeta en kapitalkonserveringsplan som ska omfatta åtgärder för att inom rimlig tid stärka kapitalbasen i nivå med det kombinerade buffertkravet (artikel 142). Genomgående gäller att de restriktioner som införs endast ska tillämpas på betalningar som leder till en minskning av kärnprimär- kapitalet eller en vinstminskning. Dessutom ska de inte tillämpas om en uppskjuten betalning eller en utebliven betalning innebär fallissemang eller utgör en förutsättning för att inleda ett insolvensförfarande avseende institutet (artikel 141.7). Institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet ska enligt artikel 141.2 åläggas att beräkna sitt högsta förfogandebelopp och anmäla detta till den behöriga myndigheten. Artikel 141.5 innehåller detaljerade krav på hur det högsta förfogandebeloppet ska räknas fram. Lite förenklat utgör förfogandebeloppet den nettovinst som har genererats sedan senaste beslut om vinstutdelning, eller beslut om någon av de åtgärder som nämns i artikel 141.2(a-c) (se avsnitt 7.3.7 om Åtgärder om buffertkravet inte är uppfyllt). Hur stor del av förfogandebeloppet som institutet får förfoga över, vilket alltså benämns det högsta förfogandebeloppet, beror på hur mycket kärnprimärkapital institutet saknar för att uppfylla det kombinerade buffertkravet. Institutets kärnprimärkapital måste i första hand användas för att täcka förordningens kapitalbaskrav på varav måste bestå av kärnprimärkapital. Ett institut kan dock behöva täcka av kapital- baskravet med kärnprimärkapital. För att erhålla det högsta förfogandebeloppet multipliceras förfogandebeloppet som räknas fram enligt artikel 141.5 med en faktor som beror på hur stor del av det kombinerade buffertkravet som institutet inte har uppfyllt. Faktorn erhålls genom att konstatera vilken kvartil av det kombinerade buffertkravet som institutet kan uppfylla med kärnprimärkapital som inte redan används för att täcka förordningens kapitalbaskrav. Faktorn för den lägsta kvartilen är noll, för den andra 0,2, för den tredje 0,4 och slutligen för den fjärde 0,6. Det innebär att om institutet enbart kan uppfylla den lägsta kvartilen av den kombinerade buffertkravet är faktorn noll vilket innebär att restriktionen är , dvs. institutet får inte dela ut någon vinst alls eller företa någon annan av de åtgärder som omfattas av reglerna. I andra kvartilen får institutet använda av sitt förfogandebelopp. I den tredje och slutligen i den fjärde kvartilen. Denna trappa av stigande restriktioner ger instituten en möjlighet att under vissa begränsningar avvika från det kombinerade buffertkravet. Institutet kan därmed trots avvikelse från det kombinerade buffertkravet fortsätta att dela ut vinst eller vidta andra värdeöverföringar, eller genomföra de utbetalningar eller ingå de åtaganden som annars är förbjudna, men med växande begränsningar ju större avvikelsen är. Det kan illustreras med två exempel. Båda exemplen förutsätter att det inte har fattats något beslut om särskilt kapitalbaskrav med stöd av direktivets artikel 104. Anta i det första exemplet att ett institut måste hålla kärnprimärkapital motsvarande förordningens kapitalbaskrav på och ha en kapitalkonserveringsbuffert på , totalt kärnprimärkapital. Anta därefter att en förlust gör att nivån på institutets kärnprimärkapital minskar till . Det innebär att institutet i detta exempel hamnar i det kombinerade buffertkravets andra kvartil med en faktor på 0,2 (se tabell ovan). Restriktionerna för institutet blir därmed , vilket innebär att institutet får förfoga över högst av förfogandebeloppet. Anta i det andra exemplet att institutets kapitalbas enbart består av kärnprimärkapital vilket innebär att det måste hålla kärnprimärkapital motsvarande förordningens kapitalbaskrav på och därtill en kapitalkonserveringsbuffert på , totalt kärnprimärkapital. Anta därefter att en förlust gör att nivån på institutets kärnprimärkapital minskar till . Det innebär att institutet i detta exempel hamnar i buffertkravets tredje kvartil med en faktor på 0,4 (se tabell ovan). Värdeöverförings- restriktionerna för institutet blir därmed , vilket innebär att institutet får förfoga av förfogandebeloppet. Artikel 141.2 och 141.3 innehåller bestämmelser om de aktuella restriktionerna. Enligt artikel 141.2 andra stycket ska medlemsstaterna förbjuda institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet att, fram till dess att de har beräknat sitt högsta förfogandebelopp i enlighet med artikel 141.4: a)Göra en utdelning kopplad till kärnprimärkapital. b)Förbinda sig att betala ut rörlig ersättning eller diskretionära pensionsförmåner eller betala ut rörlig ersättning om skyldig- heten att betala uppstod då institutet inte uppfyllde de kombinerade buffertkraven. c)Göra utbetalningar avseende primärkapitaltillskott. Artikel 141.3 innehåller bestämmelser om restriktioner för det fall att det högsta förfogandebeloppet redan har räknats fram. Av bestäm- melsen följer att medlemsstaterna ska förbjuda ett institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet att göra värdeöverföringar m.m. som överstiger det framräknade högsta förfogandebeloppet. Restriktionerna avser de åtgärder som anges i artikel 141.2 a–c. I vilken utsträckning restriktionerna ska vidtas med stöd av artikel 141.3 kommer således variera beroende på hur mycket institutets kärn- primärkapital avviker från det kombinerade buffertkravet enligt artikel 141.4. Artikeln ställer krav på instituten att vidta åtgärder för att kunna beräkna förfogandebeloppet på ett riktigt sätt och krav på instituten att vid förfrågan kunna uppvisa beräkningarnas riktighet för tillsynsmyndigheten. Enligt artikel 141.10 ska en värdeöverföring kopplad till kärn- primärkapital omfatta följande: a)En utbetalning av kontant vinstutdelning. b)En fondemission eller partiell fondemission eller överföring eller utdelning av helt eller delvis betalda kapitalinstrument som anges i artikel 26.1 a CRR. c)Inlösen eller köp av egna aktier eller andelar eller andra kapital- instrument som anges i artikel 26.1 a CRR. d)Återbetalning av belopp som utbetalats med anknytning till kapitalinstrument som anges artikel 26.1 a CRR. e)en överföring eller utdelning av poster som avses i artikel 26.1 b–e CRR. Krav på att informera behörig myndighet vid värdeöverföringar m.m. Enligt artikel 141.8 ska ett institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet men ändå har för avsikt att genomföra en värde- överföring eller vidta en annan åtgärd enligt 141.2 a–c underrätta behörig myndighet om detta. Artikel 141.8 a–d anger vilken information som ska bifogas en sådan underrättelse. Om ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet ska det ta fram en kapitalkonserveringsplan som ska godkännas av tillsynsmyndigheten (artikel 142.1). Tillsynsmyndig- heten kan dock tillåta , , med hänsyn tagen till det enskilda institutets storlek och komplexitet. Planen ska enligt artikel 142.2 innehålla förslag på hur de aktuella restriktionerna ska tillämpas och andra åtgärder som institutet ska vidta för att fullt ut uppfylla det kombinerade buffertkravet. Artikel 142.3 ålägger behörig myndighet att utvärdera planen och anger att behörig myndighet får godkänna planen endast om myndigheten anser att planen innehåller tillräckliga åtgärder för att inom rimlig tid stärka kapitalbasen till en specificerad nivå. Om myndigheten inte godkänner planen ska den i enlighet med artikel 142.4 vidta en av eller båda nedanstående åtgärder: att stärka kapitalbasen till fastställda nivåer. Införa striktare krav på värdeöverföringar m.m. än vad artikel 141 tillåter genom att utnyttja de befogenheter som följer av artikel 102 (tidiga ingripandeåtgärder). Utredarens förslag: Ett genomförande av artikel 141.1 bör ske genom att det i lag införs begränsningar i institutens rätt att besluta om värdeöverföringar i de fall som institutet inte uppfyller det kombinerade buffertkravet eller värdeöverföringarna medför att instituten inte längre kommer att uppfylla det kombinerade buffertkravet. Medlemsstaternas skyldighet att tillse att institut som inte längre uppfyller det kombinerade buffertkravet i enlighet med enligt artiklarna 141.2 och 142.1 beräknar och rapporterar sitt högsta förfogandebelopp till Finans- inspektionen, samt upprättar en kapitalkonserveringsplan, är i sammanhanget sådana centrala krav som enligt utredarens uppfattning bör framgå av lag. nya arbetsuppgift att i enlighet med artikel 142.3 utvärdera kapitalkonserveringsplanen och ta ställning till om den uppfyller kraven för att kunna godkännas, bör genomföras genom föreskrifter på regeringsnivå. Av lag bör däremot framgå de möjligheter som enligt artikel 142.4 ska ha rätt att vidta för det fall att inspektionen inte godkänner kapital- konserveringsplanen. Artiklarna 141.4 och 142.2 med dess anvisningar om hur förfogandebeloppet ska räknas fram och vad åtgärdsplanen ska inne- hålla är så pass detaljerade att det är mest lämpligt att bestämmelserna genomförs genom att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer () bemyndigas att meddela föreskrifter om detta. Artikel 141.9 om kraven på instituten att kunna styrka att beloppet för värdeöverföringar och det högsta förfogandebeloppet beräknas på korrekt sätt bör också genomföras på samma sätt. 7.3.8Administrativa sanktioner vid underlåtenhet att uppfylla buffertkravet Direktivet uppställer som huvudregel inget krav på att ett institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet påförs administrativa sanktioner, men om institutet väljer att vidta överföringar eller annan åtgärd i strid med artikel 141 utgör detta en sådan överträdelse som enligt artikel 67.1 ska leda till administrativa sanktioner (se artikel 67.1 n). Ett institut som i strid med artikel 141 vidtar en värdeöverföring kan därför ytterst få sitt tillstånd indraget. Vidare ska tillsyns- myndigheten ålägga ett institut som inte inom utsatt tid presenterar en kapitalkonserveringsplan som kan godkännas av tillsyns- myndigheten, förelägga institutet att vidta åtgärder för att uppnå det kombinerade buffertkravet (jämför ovan avsnitt 7.3.7). I artikel 133.17 anges emellertid ett undantag från det ovan sagda. Om ett institut inte uppfyller ett krav på att ha en systemriskbuffert, ska behörig myndighet kunna ingripa med administrativa sanktioner redan om en tillämpning av restriktionerna om förfogandebelopp m.m. inte skulle leda till en tillfredsställande förstärkning av institutets kärnprimärkapital mot bakgrund av den relevanta system- risken. Till skillnad mot vad som gäller vid ett instituts underlåtenhet att uppfylla övriga buffertar, ska behörig myndighet således ha rätt att vidta administrativa sanktioner oberoende av om institutet agerat i strid med bestämmelserna om restriktioner i artikel 141 (se artikel 133.17). Den särskilda regleringen för ingripande för det fall att ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet, inverkar inte på institutens skyldighet att följa ett eventuellt beslut om ett särskilt kapitalbaskrav. Utredarens förslag: De nya kapitalbuffertarna ska införas för att värna den finansiella stabiliteten. Innehållet i direktivet: Utgångspunkten i direktivet är att reglerna om kapitalbuffertarna ska börja tillämpas (artikel 162.2). Det finns dock undantag och övergångsregler som redogörs för i detta avsnitt. I likhet med Basel-överenskommelsen innehåller direktivet över- gångsbestämmelser för kapitalkonserveringsbufferten och den kontracykliska kapitalbufferten (artikel 160). De ska införas gradvis mellan och . Medlems- staterna har dock rätt att till viss del gå före och tillämpa delar av buffertbestämmelserna (se nedan). För kapitalkonserveringsbufferten innebär artikel 160.2-4 ett krav på att hålla i kärnprimärkapital , , 1,875 för att slutligen nå kravet om . På samma sätt fasas möjligheten att införa den kontracykliska kapitalbufferten, inklusive den obligatoriska reciprocitetsprincipen, in . Det innebär att den kontracykliska kapitalbufferten som mest får uppgå till , , , för att slutligen kunna tillämpas fullt ut (se diagram nedan). Buffertarna för systemviktiga institut ska också införas (artikel 162.5). Bufferten för övriga systemviktiga institut (O-SII) ska tillämpas . Bufferten för globalt systemviktiga institut (G-SII) ska införas gradvis mellan och . Det innebär att av G-SII påslaget ska tillämpas , , , för att fullt ut gälla . Systemriskbufferten undantas från övergångsbestämmelserna i artikel 162.2 och ska gälla redan från (artikel 162.6). får de nationella myndigheterna själv fastställa eller ändra ett beslut om buffertnivåer på såvitt avser nationella exponeringar och exponeringar i tredje land (artikel 133.13). Om kravet på systemriskbuffert fastställts till ett värde mellan måste dock myndigheten avvakta kommissionens yttrande innan åtgärderna i fråga antas. Om yttrandet är negativt ska den nationella myndigheten följa eller förklara varför kommissionens yttrande inte följs (artikel 133.14). EU:s medlemsstater har möjlighet att gå före och införa kapital- konserveringsbufferten och den kontracykliska kapitalbufferten från (artikel 160.6). Om en medlemsstat väljer att tillämpa en kortare övergångsperiod gäller inte den obligatoriska reciprocitetsprincipen för den kontracykliska kapitalbufferten, dvs. bufferten är bara bindande för institut som är under myndighetens ansvar (artikel 160.7). Däremot får en kortare övergångsperiod erkännas av andra medlemsstater enligt artikel 160.6. Om så sker ska medlemsstaten underrätta kommissionen, ESRB, och det relevanta tillsynskollegiet om detta. På så sätt kan medlemsstater som valt att införa den kontracykliska kapitalbufferten under övergångs- perioden även välja att erkänna andra medlemsstaters buffertvärden för sina instituts exponeringar mot dessa medlemsstater. Enligt artikel 160.5 ska artiklarna 141 och 142 om förfogande- belopp m.m. respektive krav på utarbeta en kapitalkonserveringsplan börja gälla . Direktivet medger inte att medlemsstaterna börjar tillämpa dessa artiklar än så. Det innebär att regleringen om vad som gäller för institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet (bestämmelserna om förfogandebelopp m.m. och skyldighet att upprätta en kapital- konserveringsplan) ska börja tillämpas först oavsett om medlemsländerna väljer att genomföra direktivets bestämmelser om kapitalbuffertar . Utredarens överväganden och förslag: Den svenska banksektorn är omfattande i förhållande till BNP. Den svenska banksektorn är också koncentrerad till de fyra storbankerna som har starka kopplingar till internationella marknader och till varandra. Det är därför angeläget att säkerställa att de är väl kapitaliserade för att minska risken mot nya finanskriser och minska kostnaderna för skattebetalarna. Mot denna bakgrund bör direktivets bestämmelser om kapitalbuffertarna genomföras så snart som direktivet tillåter för att öka det finansiella systemets motståndskraft mot nya kriser och se till att bankerna bättre kan hantera en finansiell kris om en sådan skulle uppstå. stresstest av bankernas kapitalrelationer visar att de fyra storbankerna har goda förut- sättningar att uppfylla de nya buffertkraven.25 ges även möjlighet att undanta små och medelstora värdepappersbolag från kraven på en kapitalkonserveringsbuffert och den kontracykliska kapitalbufferten om det inte anses utgöra ett hot mot den finansiella stabiliteten. Utredaren gör därför bedömningen att bör 25 Finansiell stabilitet 1/2013, Tabell A:5, s. 60. utnyttja möjligheten enligt artikel 160.6 att fastställa en kortare övergångsperiod för kapitalkonserveringsbufferten och den kontra- cykliska kapitalbufferten och därigenom tillämpa dessa buffertar från den dag då direktivet börjar tillämpas. Utredaren gör också bedömningen att bör utnyttja möjlig- heten att erkänna andra medlemsstaters kortare övergångsperiod enligt artikel 160.6. bör ansvara för de underrättelsekrav som följer av artikel 160.6. Förslaget om att tillämpa regelverket för kapitalkonserverings- bufferten och den kontracykliska kapitalbufferten innebär i praktiken att instituten endast behöver uppfylla kapitalkonserverings- bufferten vid direktivets ikraftträdande eftersom beslut om en kontracyklisk kapitalbuffert i normala fall tillämpas först 12 månader efter ett beslut om att införa en sådan buffert. 8 Bolagsstyrning och riskhantering Vad som anses utgöra god bolagsstyrning finns inte fastslaget i något internationellt definierat och allmängiltigt dokument. Begreppet befinner sig fortfarande under utveckling och det finns ett flertal olika definitioner som lägger tonvikten vid skilda aspekter. En skiljelinje går mellan definitioner som, mer eller mindre uttalat, utgår från ägarnas särställning när det gäller makt och ansvar för styrning av företagen och sådana som lyfter fram en bredare krets av intressenter, s.k. stakeholders.1 Den brittiska Cadbury-rapporten2 och EU- kommissionens handlingsplan3 definierar bolagsstyrning som det system som styr och kontrollerar bolag, med den under- förstådda innebörden att det är ägarnas ansvar att utöva denna styrning och kontroll. principer för bolagsstyrning innehåller däremot en definition där bolagsstyrning sägs innefatta en uppsättning relationer mellan ett bolags ledning, dess styrelse, aktieägare och olika intressenter, dvs. en bredare krets av intressenter.4 Kollegiet för svensk bolagsstyrning utgår från det förstnämnda synsättet och menar att god bolagsstyrning handlar om att säkerställa att bolag sköts på ett för aktieägarna så effektivt sätt som möjligt. Detta syftar i sin tur till att förbättra förtroendet för bolagen på kapitalmarknaden och hos den svenska allmänheten och därmed skapa goda betingelser för bolagens försörjning av riskvilligt kapital. Flertalet länder i västvärlden har antagit en eller flera vägledande regelverk som behandlar frågan om bolagsstyrning.5 Bestämmelser 1SOU 2004:47 s.165 f. 2Rapport från kommittén om Financial Aspects of Corporate Governance, (The Cadbury Report, 1992), punkt 2.5, s 14.