sou · H1B339 · 2013-06-03 00:00:00 — inte bara hot eller våld (jfr hotar i bestämmelsen om hets mot folk- grupp) utan även diskriminering. Att förespråka, främja eller upp- muntra diskriminering torde täckas av begreppet uttrycka missakt- ning enligt bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Med att tillgängliggöra enligt artikel 3 avses även sådana åtgärder som att skapa eller sammanställa länkar. Som framgått har sprid- ningsrekvisitet i bestämmelsen om hets mot folkgrupp i praxis tolkats relativt extensivt och som spridning i bestämmelsens mening även ansetts exempelvis att bära vissa symboler. Vår mening är därför att det kan förmodas att även en sådan åtgärd som skapande av länkar skulle kunna anses som spridning enligt bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Vår uppfattning är att de gärningar som enligt artikel 3 ska straffbeläggas i huvudsak täcks av bestämmelsen om hets mot folk- grupp. Som rasistiskt och främlingsfientligt material avses emellertid enligt tilläggsprotokollet även material som förespråkar, främjar eller uppmuntrar till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person. Skyddsobjektet i bestämmelsen om hets mot folkgrupp är dock, som framgått, kollektivt bestämda grupper och kollektiv av sådana grupper. Att sprida material som exempelvis uppmuntrar till våld mot en enskild utpekad person på grund av dennes hudfärg kan i svensk rätt, i stället för hets mot folkgrupp, vara att bedöma som uppvigling. Ett rasistiskt motiv ska beaktas som en försvår- ande omständighet vid bedömningen av straffvärdet enligt den all- männa straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 , varvid även denna då kan tillämpas. Gärningen skulle också i vissa fall, beroende på omständigheterna, kunna vara att bedöma som förtal. Sammanfattningsvis är det vår bedömning att svensk rätt, genom främst bestämmelserna om hets mot folkgrupp och uppvigling, uppfyller konventionens krav på vad som ska vara straffbelagt som spridande av rasistiskt och främlingsfientligt material med hjälp av datorsystem. Som framgått är såväl hets mot folkgrupp som uppvigling (och förtal) straffbart också som tryck- respektive yttrandefrihetsbrott. Det finns alltså möjlighet att ingripa mot gärningar som artikel 3 avser att straffbelägga, även när dessa begås i ett grundlagsskyddat medium. Vi återkommer i avsnitt 6.2.6 till frågan om den särskilda ansvarsordningen i TF och YGL bör föranleda något svenskt för- behåll. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet 6.2.3Rasistiskt och främlingsfientligt motiverat hot (artikel 4) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom bestämmelserna om olaga hot och hets mot folkgrupp tilläggsprotokollets krav på vad som ska vara straffbelagt som rasistiskt och främlings- fientligt motiverat hot. Enligt artikel 4 ska det vara straffbart att uppsåtligen och orätt- mätigt med hjälp av ett datorsystem hota personer av det skälet att de tillhör en grupp som utmärks av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung, lik- som även trosbekännelse, under förebärande av något av de förstnämnda karakteristika, eller en grupp av personer som utmärks av något av de karakteristika som nämnts i den föregående punkten, med att begå brott som i den fördragsslutande statens nationella lagstiftning definieras som allvarliga. Det hot som avses i artikeln behöver inte ha uttryckts offentligt (se den förklarande rapporten p. Det är, som uttryckligen framgår av artikeln, en sak för varje fördragsslutande stat att avgöra vad som är att anse som ett allvarligt brott (se även den förklarande rapporten p. Tilläggsprotokollet kräver inte att hot som är rasistiskt och främlingsfientligt motiverade straffbeläggs särskilt i den nationella rätten, utan det är tillräckligt att hot i allmänhet är straffbelagt (se den förklarande rapporten p. I svensk rätt är det främst bestämmelserna om olaga hot och hets mot folkgrupp som motsvarar de gärningar som artikel 4 avser att straffbelägga. För en redogörelse över brottet hets mot folkgrupp, se avsnitt 6.2.2. För olaga hot (4 kap. 5 § ) döms den som lyfter vapen mot annan eller på annat sätt hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom. Hotet behöver inte uttryckas offentligt men det förutsätts att hotet ska ha kommit till den hotades kännedom. Motiven för hotet saknar betydelse för Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Ett rasistiskt motiv ska dock beaktas som en försvår- ande omständighet vid bedömningen av straffvärdet enligt den allmänna straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 . Straffet för olaga hot är böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt är straffet fängelse lägst och högst . hot är straffbart också som tryck- respektive yttrandefrihetsbrott (7 kap. 4 § 16 TF och 5 kap. 1 § första stycket YGL). Vår bedömning är att de svenska bestämmelserna om olaga hot och hets mot folkgrupp uppfyller tilläggsprotokollets krav på vad som ska vara straffbart som rasistiskt och främlingsfientligt moti- verat hot. hot och hets mot folkgrupp kan som framgått även be- straffas som tryck- och yttrandefrihetsbrott. Brott som avses i arti- kel 4 kan alltså i svensk rätt beivras trots att de begås i ett grund- lagsskyddat medium. Vi återkommer i avsnitt 6.2.6 till betydelsen av den särskilda ansvarsordningen i TF och YGL. 6.2.4Rasistiskt och främlingsfientligt motiverad kränkning (artikel 5) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom bestämmelserna om hets mot folkgrupp och förtal tilläggsprotokollets krav på vad som ska vara straffbelagt som rasistiskt och främlingsfientligt motiverad kränkning. Något behov av att för svensk del upp- ställa krav på att brotten ska resultera i att den person eller de grupper av personer som utsätts för kränkning också utsätts för hat, missaktning eller löje finns inte. Enligt artikel 5.1 ska det vara straffbart att uppsåtligen och orätt- mätigt, med hjälp av ett datorsystem, offentligen kränka personer av det skälet att de tillhör en grupp som utmärks av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung lik- som även trosbekännelse, under förebärande av något av de förstnämnda karakteristika, eller en grupp personer som utmärks av de karakteristika som nämnts i den föregående punkten. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Av artikel 5.2 framgår att en fördragsslutande stat får uppställa krav på att det brott som avses i artikel 5.1 resulterar i att personen eller gruppen av personer utsätts för hat, missaktning eller löje. Vidare framgår att en fördragsslutande stat får förbehålla sig en möjlighet att helt eller delvis inte straffbelägga de gärningar som avses i artikel 5.1. Till skillnad från hot enligt artikel 4, vilka som framgått kan ha uttryckts enbart inom ramen för den personliga sfären, ska det kränkande uttalandet enligt artikel 5 ha uttryckts offentligt (se den förklarande rapporten p. I svensk rätt är det främst bestämmelserna om hets mot folkgrupp och förtal som motsvarar de gärningar som artikel 5 avser att straff- belägga (se närmare om brotten i avsnitt 6.2.2). Av den närmare beskrivningen av brottet hets mot folkgrupp i avsnitt 6.2.2 framgår att uttrycket hotar är att förstå enligt gängse språkbruk och därför inte endast omfattar sådana handlingar som kriminaliserats genom bestämmelserna om olaga hot och olaga tvång, och vidare att med begreppet missaktning inte avses endast förtal och smädelser utan även andra kränkande omdömen samt att inte endast direkta, utan även indirekta, uttryck för missaktning faller inom det straffbara området. Bestämmelsen om hets mot folkgrupp täcker således i huvudsak det område som artikel 5 avser att kriminalisera. Skyddsobjektet i bestämmelsen om hets mot folkgrupp är dock, som angetts i avsnitt 6.2.2, kollektivt bestämda grupper och kollektiv av sådana grupper. Kränkande offentliga omdömen som riktar sig mot en enskild identifierbar individ träffas alltså inte av bestäm- melsen. Sådana omdömen kan dock enligt svensk rätt utgöra förtal. För förolämpning (5 kap. 3 § ), döms den som smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom något annat skymfligt beteende mot honom, om gärningen inte är belagd med straff för förtal eller grovt förtal.6 Det utmärkande för brottet är, till skillnad mot förtalsbrottet, att uttalandet ska rikta sig till den person som berörs av det. Ett uttalande till tredje man är därför inte att bedöma som förolämpning utan är straffritt, om det inte innebär förtal (jfr m.fl., En kommentar kap. 1–12, s. 5:26). Bestämmelsen torde därför inte ha någon nämnvärd betydelse för frågan om svensk rätt uppfyller artikel 5, eftersom denna artikel tar sikte på offentliga uttalanden. 6 När det specifikt gäller rasistiska uttalanden, kan nämnas att i NJA 1989 s. 374 dömdes en man som kallat en kvinna av främmande etniskt ursprung för jävla svartskalle för förolämpning. Uttalandet ansågs ha syftat till och varit ägnat att kränka kvinnans självkänsla. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Vår bedömning är att svensk rätt genom bestämmelserna om hets mot folkgrupp och förtal uppfyller tilläggsprotokollets krav på vad som ska vara straffbelagt som rasistiskt och främlingsfientligt motiverad kränkning. Något behov av att för svensk del uppställa krav på att brotten enligt artikeln ska resultera i att den person eller de grupper av personer som utsätts för kränkningen också utsätts för hat, missaktning eller löje finns inte. Varken i bestämmelsen om hets mot folkgrupp eller i förtalsbestämmelsen uppställs något sådant krav för fullbordat brott. Som framgått i avsnitt 6.2.2, är såväl hets mot folkgrupp som förtal straffbart också som tryck- respektive yttrandefrihetsbrott. Det finns alltså möjlighet att ingripa mot gärningar som artikel 5 avser att straffbelägga, även när dessa begås i ett grundlagsskyddat medium. Vi återkommer i avsnitt 6.2.6 till frågan om den särskilda ansvarsordningen i TF och YGL bör föranleda något svenskt för- behåll. 6.2.5Förnekande, grovt förringande, gillande eller rättfärdigande av folkmord eller brott mot mänskligheten (artikel 6) Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom främst bestämmel- serna om hets mot folkgrupp och uppvigling tilläggsproto- kollets krav på vad som ska vara straffbelagt som förnekande, grovt förringande, gillande eller rättfärdigande av folkmord eller brott mot mänskligheten, om krav uppställs på att förnekandet eller det grova förringandet görs med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, natio- nellt eller etniskt ursprung liksom även trosbekännelse. I artikel 6.1 uppställs krav på kriminalisering av gärningar som innebär att någon uppsåtligen och orättmätigt med hjälp av ett datorsystem sprider eller på annat sätt för allmänheten tillgäng- liggör material som förnekar, grovt förringar, gillar eller rättfärdigar gärningar som enligt folkrätten eller vissa internationella domstolar utgör folkmord eller brott mot mänskligheten. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet Av artikel 6.2 a framgår att en fördragsslutande stat får uppställa krav på att förnekandet eller det grova förringande som avses i artikel 6.1 görs med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, nationellt eller etniskt ursprung liksom även trosbekännelse, under förebärande av något av de förstnämnda karakteristika. Enligt artikel 6.2 b får en fördragsslutande stat förbehålla sig en möjlighet att helt eller delvis inte straffbelägga de gärningar som avses i artikel 6.1. I svensk rätt finns inte någon straffbestämmelse som helt mot- svarar de gärningar som artikel 6.1 avser att kriminalisera. Anled- ningen till detta är främst att hänföra till den i regeringsformen (2 kap. 1 § 1) grundlagsfästa yttrandefriheten. För att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, bl.a. med hänsyn till allmän ordning och säkerhet, tillåter regeringsformen emellertid att yttrandefriheten begränsas i lag (2 kap. 20 § 1, 21 och Som framgått i avsnitt 6.2.2, utgör bestämmelsen om hets mot folkgrupp en begränsning av den grundlagsfästa yttrandefriheten. Bestämmelsen innebär ett relativt stort ingrepp i yttrandefriheten. Regeringen har, syftande på bestämmelsen, uttalat att hänsyn till opinionsfriheten och kritikrätten inte får åberopas som skydd för uttalanden som uttrycker missaktning för en hel folkgrupp på grund av att den t.ex. tillhör en viss nationalitet och av denna anledning skulle vara mindre värd (prop. 1970:87 s. 130 och 2001/02:59 s. 15). I svensk rätt är det emellertid inte straffbart att exempelvis ge till känna en åsikt om ett visst historiskt skede, såsom förintelsen, även om det är uppenbart att åsikten i fråga är felaktig i sak och är av sådant slag att samhället i stort tar avstånd från den. Vi anser inte att det är aktuellt att inom ramen för vårt uppdrag föreslå några ändringar som ytterligare begränsar yttrandefriheten, om alternativ till detta finns. De gärningar som artikel 6.1 avser att straffbelägga torde i många fall utgöra hets mot folkgrupp i svensk rätt (för en närmare redo- görelse för bestämmelsen om hets mot folkgrupp, se avsnitt 6.2.2; jfr särskilt NJA 1996 s. 577). Skyddsobjektet i bestämmelsen om hets mot folkgrupp är emellertid kollektivt bestämda grupper och för straffansvar förutsätts att det meddelande som sprids ger ut- tryck för hot eller missaktning med anspelning på ras, hudfärg etc. Vid en jämförelse mellan artikel 6 och bestämmelsen om hets mot Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet folkgrupp kan följande slutsats dras. För det fall krav uppställs på att förnekandet eller det grova förringandet som avses i punkten 1 görs med sådant uppsåt som nämns i punkten 2 a (uppsåt att upp- muntra till hat, diskriminering eller våld) mot en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning etc. uppfyller svensk rätt genom bestämmelsen om hets mot folkgrupp det som artikeln avser att kriminalisera när det gäller grupper av personer. Som vi redovisat i avsnitt 6.2.2 är vår bedömning att spridningsbegreppet i bestämmelsen om hets mot folkgrupp omfattar sådana åtgärder som avses med det i tilläggsprotokollet använda begreppet för allmänheten göra tillgängligt. När det gäller enskilda identifierbara personer skyddas de, som framgått av avsnitt 6.2.2, i de sammanhang som avses inte av bestämmelsen om hets mot folkgrupp utan främst av bestämmelsen om uppvigling. Ansvar för förtal kan även komma i fråga och eventuellt skulle även ansvar för olaga hot i vissa fall kunna bli aktuellt. Om krav, på samma sätt som föreslagits när det gäller grupper av personer, uppställs på att förnekandet eller det grova förringandet som avses i punkten 1 görs med uppsåt att uppmuntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person är det svårt att tänka sig en situation i vilken gärningen i svensk rätt skulle vara straffri. Ansvar för exempelvis uppvigling eller olaga hot torde därvid kunna komma i fråga. Sammanfattningsvis gör vi således bedömningen att svensk rätt genom främst bestämmelserna om hets mot folkgrupp och uppvig- ling uppfyller protokollsåtagandet när det gäller förnekande, grovt förringande, gillande eller rättfärdigande av folkmord eller brott mot mänskligheten, om krav enligt punkten 2 a uppställs på att förnekandet eller det grova förringandet görs med uppsåt att upp- muntra till hat, diskriminering eller våld mot en enskild person eller en grupp av personer på grund av ras, hudfärg, härstamning, natio- nellt eller etniskt ursprung liksom även trosbekännelse, under före- bärande av något av de förstnämnda karakteristika. Möjligheten till förbehåll enligt punkten 2 b behöver alltså då inte utnyttjas. I sammanhanget kan erinras om att i EU:s rambeslut om be- kämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlings- fientlighet enligt strafflagstiftningen, finns vissa med artikel 6 parallella bestämmelser. Enligt rambeslutets artikel 1 ska varje med- lemsstat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att vissa uppräknade avsiktliga gärningar blir straffbara. Som sådana gärningar anges i artikelns punkt 1 c och d: Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet c)Offentligt urskuldande, förnekande eller flagrant förringande av brott som folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser enligt definitionen i artiklarna 6, 7 och 8 i Internationella brottmåls- domstolens stadga, riktat mot en grupp av personer eller en medlem av en sådan grupp, utpekad med åberopande av ras, hudfärg, religion, här- stamning eller nationellt eller etniskt ursprung, om gärningen begås på ett sådant sätt att den är ägnad att uppmana till våld eller hat gentemot en sådan grupp eller en medlem av en sådan grupp. d)Offentligt urskuldande, förnekande eller flagrant förringande av de brott som definieras i artikel 6 i Internationella militärtribunalens stadga, som fogas till Londonöverenskommelsen av , riktat mot en grupp av personer eller en medlem av en sådan grupp, utpekad med åberopande av ras, hudfärg, religion, härstamning eller nationellt eller etniskt ursprung, om gärningen begås på ett sådant sätt att den är ägnad att uppmana till våld eller hat gentemot en sådan grupp eller en medlem av en sådan grupp. Artikeln ger (enligt punkt 2) medlemsstaterna en möjlighet att vid tillämpningen välja att straffa enbart gärningar som begås på ett sådant sätt att de är ägnade att vara störande för allmän ordning eller som är hotfulla, otillbörliga eller kränkande. Som angetts i avsnitt 6.2.1 har regeringen gjort bedömningen att svensk rätt uppfyller rambeslutets krav (Ju2008/3200/L5). Vid be- dömningen har angetts att straffbestämmelserna i om olaga hot, uppvigling och hets mot folkgrupp omfattar de för- faranden som enligt artikel 1.1 ska vara kriminaliserade. Vid bedöm- ningen att svensk lag motsvarar åtagandet i artikel 1.1 c och d har valt att, med stöd av artikel 1.2, straffa enbart gärningar som antingen begås på ett sådant sätt att de är ägnade att vara stör- ande för allmän ordning eller som är hotfulla, otillbörliga eller kränkande. Som framgått i avsnitt 6.2.2, är såväl hets mot folkgrupp som uppvigling straffbart också som tryck- respektive yttrandefrihets- brott. Vi återkommer i avsnitt 6.2.6 till frågan om den särskilda ansvarsordningen i TF och YGL bör föranleda något svenskt för- behåll. Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet 6.2.6Förbehåll i anledning av tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens särskilda ansvarsordning? Bedömning: behöver inte göra några särskilda förbehåll enligt tilläggsprotokollets straffrättsliga artiklar i anledning av den särskilda ansvarsordning som gäller för tryck- och yttrande- frihetsbrott. Vi har i avsnitt 6.2.2–6.2.5 gjort bedömningen att svensk rätt upp- fyller tilläggsprotokollets krav på straffbeläggande av brotten i artiklarna 3–6, under förutsättning av att uppställer krav av visst slag såvitt avser artikel 6. Som redogjorts för i de nämnda avsnitten kan de brott som vi ansett motsvara de gärningar som ska straffbeläggas enligt tilläggsprotokollet i vissa fall i svensk rätt vara att bedöma som tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Av avsnitt 6.2.2 har framgått att för brott enligt TF och YGL gäller en särskild ansvarsordning. Principen om ensamansvar innebär att endast en av de oftast många personer som medverkat vid tillkomsten av en framställning med grundlagsskydd enligt TF eller YGL kan hållas straffrättsligt ansvarig för innehållet i framställningen och att det i dessa grundlagar anges vem denna person är. Ansvaret enligt TF och YGL för innehållet i en framställning kallas till följd härav exklusivt. Ansvaret är också successivt vilket betyder att det i första hand åvilar den som kan sägas stå närmast brottet och om ansvaret inte kan utkrävas av denne åvilar det den som står närmast honom eller henne i ansvarskedjan. Slutligen är ansvaret även formellt i den meningen att det åvilar den i TF eller YGL angivne oavsett hur hon eller han bidragit till framställningens tillkomst och oavsett om hon eller han faktiskt känt till dess innehåll. I promemorian Brott och brottsutredning i it-miljö (Ds 2005:6) gjordes bedömningen att förbehåll för etablerade principer om yttrandefrihet var nödvändigt enligt artikel 3.3, 5.2 b och 6.2 b för att garantera den svenska särregleringen av tryck- och yttrande- frihetsbrott även (Ds 2005:6 s. 352–353). I tilläggsprotokollets ingress anges, som nämnts i bl.a. avsnitt 6.2.1, generellt att protokollet inte är avsett att påverka redan etablerade principer om yttrandefrihet i nationella rättssystem. I artikel 3.3 finns vidare en möjlighet för en fördragsslutande stat att förbehålla Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet sig en möjlighet att inte straffbelägga vissa gärningar som avses i artikeln, under hänvisning till etablerade principer om yttrande- frihet i statens rättssystem. Den sist nämnda möjligheten till för- behåll under hänvisning till yttrandefriheten tar emellertid sikte på en möjlighet att underlåta kriminalisering. Den frågeställning som behandlas avser emellertid något annat, eftersom de aktuella gärningarna är kriminaliserade i svensk rätt, men för dem gäller en speciell ansvarsordning. Samtliga de brott som vi i svensk rätt ansett motsvara de brott som ska straffbeläggas enligt tilläggsprotokollet är straffbara även som tryck- respektive yttrandefrihetsbrott. Det finns därmed möj- lighet att ingripa mot de gärningar som avses i tilläggsprotokollet, även när dessa begås i ett grundlagsskyddat medium. Att den svenska regleringen innebär begränsningar i fråga om vem som kan göras ansvarig för brottet innebär enligt vår mening inte att denna står i konflikt med tilläggsprotokollets krav på kriminalisering, speciellt mot bakgrund av ingresstexten avseende etablerade principer om yttrandefrihet i nationella rättssystem. Mot den bakgrunden är det vår bedömning att, för det fall den gärning som en viss artikel i tilläggsprotokollet avser att kriminalisera är straffbelagd i svensk rätt, såväl som allmänt brott som tryck- respektive yttrandefrihets- brott, behöver inte göra något särskilt förbehåll vad gäller den speciella ansvarsordningen för tryck- och yttrandefrihetsbrott. Att straffansvaret åvilar en speciellt utpekad person när det är fråga om tryck- eller yttrandefrihetsbrott är således irrelevant i samman- hanget. 6.2.7Medhjälp (artikel 7) Bedömning: Svensk rätt uppfyller tilläggsprotokollets krav på kriminalisering av medhjälp till brotten i tilläggsprotokollet. Enligt artikel 7 ska uppsåtlig medhjälp till samtliga brott i tilläggs- protokollet vara straffbart. Som redogjorts för i avsnitt 5.3.12, ådöms i svensk rätt, enligt den allmänna medverkansbestämmelsen i 23 kap. 4 § , straffansvar inte bara den som utfört gärningen utan även annan Behovet av lagändringar mot bakgrund av tilläggsprotokollet som har främjat denna med råd eller dåd. Regeln gäller vid alla brottsbalksbrott samt de brott i specialstraffrätten för vilka fängelse är föreskrivet eller för vilka särskild föreskrift finns att medverkan ska bestraffas. Den som inte är att anse som gärningsman döms för anstiftan om han eller hon har förmått annan att utföra brottet. I övriga fall döms för medhjälp till brottet. Varje medverkande ska bedömas efter det uppsåt eller den oaktsamhet som han eller hon har visat. I svensk rätt är anstiftan av och medhjälp till samtliga de brott som vi i avsnitt 6.2.2–6.2.5 ansett motsvara de brott som upptas i artiklarna 3–6 straffbart. Som framgått i de nämnda avsnitten kan brotten emellertid i vissa fall i svensk rätt vara att bedöma som tryck- eller yttrandefrihetsbrott.