sou · H1B317 · 2013-04-03 00:00:00 — Utöver vad som gäller enligt 17 § får lagmannen förordna en tingsnotarie eller en notariemeriterad beredningsjurist som har till- räcklig kunskap och erfarenhet att på eget ansvar 1.handlägga mål om brott för vilket inte är föreskrivet svårare straff än böter eller fängelse , om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter och det i målet inte är fråga om företagsbot, 2.besluta om avskrivning av brottmål när åtalet har lagts ned, 3.meddela frikännande dom enligt 20 kap. 9 § andra stycket , 4.handlägga sådana mål om äktenskapsskillnad och därmed sammanhängande frågor samt sådana mål rörande vårdnad om barn, barns boende och umgänge med barn som har inletts genom gemen- sam ansökan, dock inte sådana mål som har blivit tvistiga sedan ansökan gavs in, 5.handlägga konkursärenden enligt konkurslagen (1987:672), 6.handlägga ärenden enligt lagen (1976:206) om felparkerings- avgift, 7.handlägga andra ärenden än sådana som avses i 6 enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden om ärendena kan avgöras av en lagfaren domare och inte är tvistiga, 8.handlägga mål enligt 1 kap. 3 d § första stycket rättegångs- balken a)om målet avser kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering, trafikförsäkringsavgift enligt trafikskadelagen (1975:1410) eller överlåtet krav avseende trafik- försäkringspremie och självrisk, eller b)om värdet av vad som yrkas uppenbart inte överstiger en tiondel av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäk- ringsbalken, 9.handlägga mål där förlikning om saken är tillåten vid för- beredelse och vid huvudförhandling enligt 42 kap. 20 § andra stycket , 10.handlägga ärenden om bevisupptagning enligt 41 kap. rätte- gångsbalken, 11.handlägga mål enligt 14 kap. 12 § första meningen, och 12.avgöra mål enligt 42 kap. 18 § första stycket 1 avseende avskrivning av mål samt 2–4. Förordnanden enligt första stycket 5 får inte avse konkurser där beslut om bevakning har meddelats. Ett sådant förordnande får inte heller avse frågor om häktning, utdelning eller, om konkursen av- slutats med utdelning, förvaltares arvodesanspråk. Förordnanden enligt första stycket medför inte behörighet att ompröva beslut enligt 34 § lagen om domstolsärenden. Förord- nanden får inte avse mål eller ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. När en tingsnotarie eller en notariemeriterad beredningsjurist handlägger brottmål vid huvud- förhandling ska nämndemän alltid delta i avgörandet. Denna förordning träder i kraft den dag regeringen bestämmer. förordning om ändring i förordningen (1997:406) om offentlig försvarare m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om förordning om ändring i för- ordningen (1997:406) om offentlig försvarare m.m. dels att 1 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 8 §, av följande lydelse. Denna förordning innehåller bestämmelser om ersättning till offentlig försvarare och om den tilltalades ersättningsskyldighet enligt 31 kap. 1 § rättegångs- balken. Denna förordning innehåller bestämmelser om ersättning till offentlig försvarare och till advo- kat som lämnat rådgivning enligt samt om den till- talades ersättningsskyldighet enligt 31 kap. 1 § rättegångs- balken. En framställning från advokat som lämnat rådgivning om ersätt- ning av allmänna medel för arbete, eller för kostnader för tolk och översättning ska göras hos den domstol som ska besluta om ersätt- ningen. I framställningen ska anges den tilltalades namn, målnummer och antalet rådgivningstimmar, samt om ersättning begärs för mer än en timmas rådgivning, anled- ningen till det. Denna förordning träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 1Uppdraget och dess genomförande I detta kapitel redovisas det huvudsakliga innehållet i våra direktiv och hur arbetet i utredningen har bedrivits. Som anges i avsnitt 1.2 har uppdraget varit mycket brett. I viss utsträckning har uppdraget avgränsats dels av direktiven, dels av andra utredningars arbete. I avsnitt 1.4 anges dessa avgränsningar. Våra direktiv beslutades av regeringen . Direktiven i dess helhet finns fogade till betänkandet som bilaga 1. Utrednings- tiden har förlängts genom tilläggsdirektiv, bilaga 2. Vårt uppdrag har varit mycket brett. Det har omfattat en över- syn av brottmålsprocessen i dess helhet. Målsättningen har angetts vara att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande där lag- föringens kvalitet och effektivitet ytterligare kan förbättras. För detta krävs enligt direktiven en ändamålsenlig ansvarsfördelning mellan domstolen, åklagaren och övriga aktörer i processen. Vidare anges att det krävs mer flexibla handläggningsregler i såväl tingsrätt som hovrätt. I uppdraget har ingått att överväga bl.a. följande. Om ansvarsfördelningen mellan åklagare och domstol samt deras roller och funktioner kan göras tydligare och utvecklas. Vi har i det sammanhanget haft att överväga i vilka fall en domstols- prövning är motiverad och i vilken utsträckning samt på vilket sätt uppgifter av rättskipningskaraktär bör hanteras av åklagare. Om det finns anledning att stärka parternas inflytande över processen och i så fall föreslå på vilka sätt detta kan ske. Hur förberedelsen i brottmål kan förbättras för att skapa en effektivare handläggning och vad som kan göras för att säker- ställa att domstolen har tillgång till ett fullständigt underlag vid avgörandet. En målsättning som angetts i direktiven är att parterna under förberedelsen ska medverka mer aktivt och ta ett större ansvar för att mål förs framåt mot ett avgörande. Hur reglerna för handläggning och avgörande av brottmål kan bli mer flexibla så att förfarandet ytterligare kan anpassas till vad som behövs för sakens prövning i det enskilda fallet. Särskilt har utredningen fått i uppdrag att fundera över olika alternativa former för avgörande av brottmål. Hur risken för inställda förhandlingar kan minska. Uppdraget har omfattat överväganden när det gäller hur förhörspersoner i högre utsträckning kan förmås att komma till domstolsförhand- lingen. Därutöver har utredningen haft att analysera hur man kan se till att det oftare finns tillgång till sådan tillfredsställande utredning som gör det möjligt med utevarohandläggning. I upp- draget har även ingått att se över reglerna om avgörande av brottmål i den tilltalades utevaro. Om reglerna angående krav på prövningstillstånd i brottmål bör ändras. Hur rättens sammansättning bör vara i olika situationer. Hur stödpersoners och åklagares roll och funktion i förhållande till målsägandens behov av stöd kan utvecklas liksom att analysera vilka konsekvenser förändringar i fråga om hjälp och stöd till målsäganden skulle få för reglerna om målsägandebiträde. Vikten av att de förändringar som vi föreslår också får genomslag i praktiken har lyfts fram i direktiven. Hur förändringarna kan för- verkligas har angetts förtjäna särskild uppmärksamhet, liksom frågan hur redan genomförda förändringar kan få ett bättre genomslag. Arbetet i utredningen inleddes /11. Vi har hållit regelbundna sammanträden med experterna. Sammanlagt har vi haft 15 expertsammanträden, varav tre tvådagarssammanträden i internat- form. Löpande underhandskontakter med experterna har också förekommit. Arbetet har bedrivits så att alla synpunkter och för- slag som varit föremål för diskussion har blivit belysta i betän- kandet. höll vi diskussionsmöten på landets hovrätts- orter, med undantag för . I dessa fem möten deltog samman- taget ca 130 domare, åklagare och brottmålsadvokater. Avsikten med dessa sammankomster var att få praktiskt verksamma juristers syn på behovet av förändringar i straffprocessen. De mycket värdefulla synpunkter som då framfördes har sammanställts i en arbetspromemoria och i de delar de lett till förslag eller över- väganden tagits upp i betänkandet. höll vi ett diskussionsmöte vid särskilt avseende behovet av en förändrad straffprocess i hovrätt. Vid mötet deltog såväl hovrättsdomare, åklagare, brottmålsadvokater som företrädare för . genomförde vi uppföljande diskussions- möten vid samtliga landets hovrättsorter. I mötena deltog domare, åklagare och brottmålsadvokater. Vid dessa uppföljningsmöten presenterade vi våra överväganden och fick synpunkter på de preliminära förslag som vi lade fram. Samma höst presenterade vi huvuddragen i våra överväganden och förslag vid ett högre seminarium vid . Vi har i övrigt haft omfattande kontakter med domstolar, myndig- heter, organisationer och andra som berörs av vårt arbete. Särskilda samrådsmöten har hållits med åklagare genom och med brottmålsadvokater genom , för att inhämta synpunkter på utredningens överväganden och förslag. Sekreterarna och ordföranden har därutöver haft kontakter och samråd med Polisen, , , och . Vi har dess- utom haft kontakter och samråd med genom och därutöver diskuterat hanteringen av skade- stånd med Utvecklingscentrum . Vidare har vi även haft möte med och , , utveckling och informationsförsörjning (SI-enheten). Uppdraget och dess genomförande SOU 2013:17 Ett antal skrivelser från enskilda privatpersoner, domare, advoka- ter och åklagare har också kommit in till utredningen. I samarbete med genomförde vi en undersökning av tingsrätternas handläggning av brottmål för att se hur mål handläggs i praktiken. Undersökningen baserar sig på ett statistiskt urval om ca 1 500 mål. Resultatet av under- sökningen redovisas i relevanta delar i bilaga 3. Vi har även studerat brottmålsprocessen i vissa utländska rättssystem. En redogörelse för några andra länders regler för rätte- gången i brottmål lämnas i bilaga 4. har dessutom utredaren tillsammans med en av experterna och sekrete- rarna gjort en resa till för att närmare studera förfarandet i brottmål där. Statskontoret har genom att hämta in underlag och göra beräk- ningar bistått oss i arbetet med konsekvensanalyserna av våra för- slag. Arbetet har utförts av , som är utredare vid Statskontoret. Under arbetets gång har vi samrått med bl.a. Förundersöknings- utredningen (Ju 2009:07), (Ju 2009:11), Utredningen om internationell straffverkställighet (Ju 2011:03), (Ju 2011:10) och (Ju 2012:08). Samrådet har i huvudsak skett genom informella kontakter mellan utredarna och/eller sekreterarna. Vi har också hållit oss underrättade om arbetet inom avseende de processuella konsekvenserna av förslag (Ju 2012:F). Vi har inte haft möjlighet att fullt ut beakta förslag respektive lagändringar som har lämnats respektive beslutats efter . Vårt uppdrag har gällt brottmålsprocessen. En del av våra förslag är sådana att det kan övervägas om motsvarande förändringar bör införas helt eller delvis i tvistemålsprocessen. Vi lämnar emellertid inte några sådana förslag, men noterar i några fall att det kan finnas anledning att överväga detta. Vi har uppfattat att vårt huvudsakliga uppdrag har gällt hante- ringen av de mål där åklagaren för talan och de frågor som upp- kommer i sådana mål. Frågor som rör handläggningen av enskilda åtal har vi inte gått närmare in på. Med hänsyn till att vårt uppdrag har gällt övergripande frågor som rollfördelningen i processen har det dock i viss mån varit nödvändigt att även överväga förändringar när det gäller mål som rör enskilda åtal. Vi har vid våra överväganden utgått från den nuvarande lag- stiftningen. Under eller i nära anslutning till vår utredningstid har ett antal utredningar behandlat frågor som i olika hänseenden påverkar de nuvarande bestämmelserna i eller hanteringen av brottmål. I det följande redogör vi för de utred- ningar som vi uppfattat som mest centrala för avgränsningarna av vårt arbete. har behandlat frågor som rör parternas möjlig- heter till insyn i förundersökningen och rättegången. Till stor del är det ett område där det saknas uttryckliga regler . En sådan fråga är parternas rätt att ta del av uppgifter i ett mål som avgörs utan huvudförhandling. har i sitt slutbetän- kande, Partsinsyn enligt , SOU 2010:14, föreslagit att domstolens kommunikationsplikt när ett brottmål avgörs utan huvudförhandling ska lagfästas. Enligt förslaget ska part, innan mål avgörs utan huvudförhand- ling, ha fått kännedom om det som tillförts målet genom annan än parten själv och haft tillfälle att yttra sig över det. Kommunika- tionsplikten förses med vissa uttryckliga undantag. Förslaget inne- bär en kodifiering av gällande rätt enligt praxis och de krav som följer av . Mot bakgrund av att möjligheten att avgöra brottmål utan huvudförhandling redan har utökats och att vi föreslår att det ska kunna ske i större utsträckning instämmer vi i att kommunika- tionsplikten bör regleras uttryckligt. Eftersom har behandlat denna fråga lämnar vi emellertid inget eget förslag i denna del. I avsnitt 6 behandlar vi frågor om målsägandens möjligheter till insyn i förundersökning och rättegång. Vi gör det utifrån perspek- tivet att en sådan möjlighet bör finnas i vissa fall även om mål- säganden i formell mening inte är part i målet. och har lämnat för- slag som rör straffansvar och påföljdsbestämning av psykiskt störda lagöverträdare.1 Det omfattar bl.a. att påföljden överlämnade till rättspsykiatrisk vård ska utmönstras ur påföljdssystemet och att fängelseförbudet i 30 kap. 6 § (BrB) ska avskaffas. I stället ska det införas ett krav på tillräknelighet för att en gärning ska utgöra brott. I anledning av det lämnas förslag till vissa straff- processuella förändringar. Om förslagen genomförs får det betydelse för handläggningen av mål där det kan misstänkas att den tilltalade lider av en allvarlig psykisk störning. Vi har emellertid, liksom när det gäller påföljds- systemet i stort, utgått från de nuvarande bestämmelserna vid våra överväganden. Om de föreslagna ändringarna av bestämmelserna om straffansvar och påföljd för psykiskt störda lagöverträdare genomförs, får våra förslag anpassas i den mån de har betydelse för handläggningen av sådana mål. har i betänkandet Nya påföljder, SOU 2012:34, lämnat förslag till ett i stora delar nytt påföljdssystem. Utred- ningen har föreslagit att påföljderna villkorlig dom och skydds- tillsyn utmönstras ur påföljdssystemet och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Villkorligt fängelse innebär att domstolen mäter ut ett fängelse- straff av viss längd, men att den dömde inte behöver verkställa fängelsestraffet i anstalt om han eller hon fullgör ett eller flera villkor. De villkor som utredningen föreslår är att den dömde under en prövotid dels avhåller sig från fortsatt brottslighet, dels fullgör en tilläggssanktion. Tilläggssanktionerna kan bestå av dags- böter, samhällstjänst, övervaknings- och kontrollsanktion, hem- 1 Psykisk störning, brott och ansvar (SOU 2002:3) och Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (SOU 2012:17.) arrest, vård- eller påverkanssanktion eller kontraktsvård. Sanktionen ska vara mer ingripande ju längre det villkorliga fängelsestraffet är. När det gäller unga lagöverträdare har bl.a. föreslagit tre nya påföljder – varningsstraff, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Hur påföljdssystemet är uppbyggt har stor betydelse för brott- målsprocessen. Det gäller inte minst mot bakgrund av att vi genom våra förslag sätter ett tydligare och tidigare fokus på påföljdsfrågan och åklagarens ansvar för att föra talan i delen. Vi har vid våra överväganden och förslag utgått från det nuva- rande påföljdssystemet. Hur den nuvarande brottmålsprocessen bör anpassas till förslag har behandlats i Processrättsliga konsekvenser av förslag, Ds 2012:54. Vi har dock löpande i vårt arbete beaktat att påföljdssystemet kan komma att ändras enligt förslag. Vi pekar i vissa fall särskilt på hur ett genomförande av förslag kan påverka de förslag som vi lämnar. Vår bedömning är att våra förslag är väl förenliga med en sådan förändring som föreslår och att förslagen kan anpassas till ett påföljdssystem med villkorligt fängelse. Det kan särskilt framhållas att förslag skulle innebära att åklagarens syn på brottets allvar kan komma till uttryck än tydligare genom dennes påföljdsyrkande. Om det införs ett system med villkorligt fängelse vore det utifrån de förändringar vi föreslår följdriktigt att låta åklagarens syn på fängelsestraffets längd, oavsett om det är villkorligt eller ovillkorligt, vara avgörande för hur målet ska kunna handläggas. I avsnitt 12.10 berör vi särskilt förslag till ändrade regler om påföljdsbestämningen i hovrätt när flera tings- rättsdomar överprövas . har utvärderat reformen En Modernare Rätte- gång (EMR). Utredningens utvärdering och förslag till förändringar i anledning av denna har redovisats i betänkandet En Modernare Rättegång II – en uppföljning, SOU 2012:93. Vårt uppdrag har haft flera tydliga beröringspunkter med EMR- utredningens. Vi har vid våra överväganden i flera fall haft anled- ning att beakta vad som kommit fram i utvärderingen. bl.a. hur förändringarna av systemet med prövningstillstånd i hov- rätt har fallit ut. har lämnat ett antal förslag till förändringar som berör brottmålsrättegången. Det gäller bl.a. utvidgade möjlig- heter att ta upp muntlig bevisning i samband med en förhandling som ställs in och utökade möjligheter att återanvända förhör som dokumenterats genom en ljud- och bildupptagning i samband med en annan förhandling i samma instans. Detta är viktiga förändringar som har stor betydelse för en ändamålsenlig handläggning av brott- målen. Mot bakgrund av förslag, som vi ansluter oss till, har vi inte haft anledning att ta upp dessa frågor särskilt. I avsnitt 11 pekar vi dock i några hänseenden på vilken betydelse förslagen har. En annan beröringspunkt är utevarofrågor i hovrätt. Vi behand- lar det i avsnitt 12.9. Som vi anger där ansluter vi oss till EMR- utredningens förslag till ändring av bestämmelsen om parts från- varo vid huvudförhandlingen i hovrätt. I två fall lämnar vi, i anledning av vårt uppdrag, förslag till lag- ändringar som är mer omfattande än vad har föreslagit. Det gäller utökade möjligheter att avgöra brottmål utan huvudförhandling i hovrätt (se avsnitt 12.7) och prövningen av om muntlig bevisning i hovrätten ska läggas fram genom hänvisning till de inspelade förhören i tingsrätten (se avsnitt 12.8). tillsatte regeringen en utredning med uppdrag att göra en översyn av nämndemannasystemet. 2 Utredningen, som antagit namnet (Ju 2012:08), ska enligt direktiven redovisa sitt uppdrag . Nämnde- mannautredningen har, liksom vi, i uppdrag att överväga eventuella förändringar av omfattningen av medverkan av nämndemän. Nämnde- mannautredningens uppdrag är emellertid bredare i och med att det omfattar alla typer av mål och domstolar. Det omfattar även att se över frågor som nominering, rekrytering och val av nämndemän samt villkoren för deras tjänstgöring. Vårt uppdrag är begränsat till att överväga hur rättens samman- sättning bör vara ordnad i olika fall för att bidra till ett ändamåls- 2 Ett modernt nämndemannasystem (Dir 2012:51). enligt förfarande i brottmål. Vi återkommer till frågor som rör avgränsningen mot uppdrag i samband med våra överväganden om rättens sammansättning (avsnitt 13). Våra förslag utgår från ett förändrat synsätt på rollfördelningen mellan åklagare och domstol och på parternas inflytande över brottmålsprocessen som vilar på principiell grund. Med utgångs- punkt i dessa överväganden föreslår vi en modernisering av straff- processrätten som innebär att den anpassas till dagens förhållanden. Betänkandet inleds med våra allmänna överväganden avseende behovet av ändringar i straffprocessen, avsnitt 2. Därefter redogör vi för vår syn på den tilltalades, domarens, åklagarens och målsägan- dens roller i brottmålsprocessen, avsnitten 3–6. Vi har valt att inte inledningsvis i ett särskilt avsnitt beröra gällande rätt. Den redovisar vi i stället i relevanta delar vid våra överväganden och förslag rörande respektive fråga som omfattas av uppdraget. Våra överväganden och förslag avseende tingsrättsprocessen återfinns i avsnitten 7–11. I avsnitt 7 anges våra överväganden när det gäller hur förfarandet i brottmål bör vara utformat. Därefter går vi igenom vissa övergripande åtgärder för att effektivisera inled- ningen av processen, avsnitt 8. Brottmålen kommer att kunna handläggas på tre olika sätt i tingsrätten. Vi beskriver förfarandet för att avgöra erkända brottmål, bötesbrottmål, dvs. mål i vilka åklagaren yrkat böter som påföljd och övriga mål i avsnitten 9–11. I avsnitt 11 tar vi också upp frågor som handlar om att förbättra hanteringen av mål som ska avgöras efter huvudförhandling. I avsnitt 12 behandlar vi hovrättsprocessen. Frågan om rättens sammansättning i brottmål i såväl tingsrätt som hovrätt belyses i avsnitt 13. Därefter följer våra överväganden och förslag avseende stödet åt målsäganden och handläggning av enskilda anspråk i brottmål. Avsnitt 14 avser hanteringen av enskilda anspråk. Bestäm- melser rörande stödperson behandlas i avsnitt 15 och frågor avseende målsägandebiträde i avsnitt 16. I avsnitt 17 avhandlas genomförandefrågor, ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Slutligen redogör vi för konsekvenserna av förslagen i avsnitt 18. trädde i kraft . Den äldre innehöll tydliga inkvisitoriska inslag. Den nya , som bygger på principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration, innebar omfattande förändringar genom införandet av fri bevisprövning och ett ackusatoriskt brottmålsförfarande. Brottmålsförfarandet är sedan den nya balkens införande ordnat så att domstolen som huvudregel ska pröva den misstänktes skuld efter en muntlig förhandling och utifrån den utredning som där presenteras för domstolen.1 Ett förfarande med en koncentrerad huvudförhandling och i vilket domstolens avgörande grundas på vad som skett vid förhandlingen har setts som det bästa sättet att nå fram till en materiellt riktig dom. Att domar är materiellt riktiga har ansetts vara särskilt viktigt i brottmål.2 Förutom att process- formen har uppfattats ge de bästa förutsättningarna för en god bevisprövning så bidrar ett förfarande med en offentlig förhandling och nämndemannadeltagande i rätten dessutom till en god insyn i rättskipningen. Genom reformen En modernare rättegång – reformering av processen i allmän domstol, prop. 2004/05:131, (EMR) infördes ett förenklat förfarande för att avgöra brottmål utan huvudförhandling i vissa fall om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. Handläggningsformen innebär ett avsteg från principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration. Förfarandet beskrivs kortfattat i avsnitt 10.2. I övrigt har det under de som gått sedan införande endast skett mindre förändringar av de straffprocessuella reglerna. Förändringarna har inneburit en viss uppmjukning av de grundläggande principerna. Exempelvis har förutsättningarna för att ta upp bevisning utom 1SOU 1926:31 s. 28, SOU 1926:32 s. 15 ff. och SOU 1938:44 s. 22. 2Se SOU 1926:32 s. 41. huvudförhandling gjorts mindre restriktiva (prop. 1986/87:89). Med teknikens utveckling har parter, vittnen och andra fått möjlig- het att i vissa fall delta vid ett sammanträde per telefon eller via videolänk. Vidare har domstolen fått möjlighet att under vissa för- utsättningar besluta att bevisning och sedermera även olika fram- ställningar får läggas fram genom hänvisning till handlingar i målet (prop. 2004/05:131). Även koncentrationsprincipen har genomgått vissa förändringar i uppmjukande riktning, senast genom en lag- ändring , som innebar att möjligheterna att fortsätta en huvudförhandling efter uppehåll utökades (prop. 1999/2000:26). En annan förändring som skett är att brottmålsförfarandet i vissa delar har effektiviserats genom att mål har förts bort från domstolarna. Enklare brott och förseelser har avkriminaliserats och åklagare har bl.a. fått större möjlighet att meddela åtalsunderlåtelse. Dessutom har åklagare successivt fått ökat utrymme att meddela strafföreläggande och polisen har fått möjlighet att genom ordnings- bot beivra mindre allvarliga förseelser utan domstols medverkan.