sou · H1B32 · 2013-01-31 00:00:00 — När patienten är underårig ska även patientens vårdnadshavare få information enligt första stycket såvida inte 1.patienten motsätter sig det och har uppnått den ålder och mog- nad när han eller hon själv har rätt att bestämma i frågor som rör personliga angelägenheter, 2.det kan antas att den underårige lider betydande men om upp- giften röjs för vårdnadshavaren, eller 3.det annars anges i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen är ny. Första stycket motsvarar i huvudsak nu gällande 3 § fjärde stycket. I stycket har ordet upplysas ersatts av få information för att bättre harmoniera med det begrepp som används i bl.a. patient- säkerhetslagen (2010:659) och patientlagen (2013:000). Förarbeten till bestämmelsen finns i prop. 1984/85:79, s. 60 f och i prop. 1981/82:97 s. 119. Andra stycket är nytt och behandlas i avsnitt 7.9 och 7.6.3. I stycket fastslås vilket ansvar tandvårdspersonal och -verksamheter har när det gäller information till vårdnadshavare samt när infor- mation inte ska ges till vårdnadshavare. Underåriga patienter ska i princip alltid informeras. Paragrafen beskriver när information även ska lämnas till den underårige patientens vårdnadshavare och när sådan information inte får lämnas. balken och offentlighets- och sekretesslagens (2009:400) bestäm- melser. Enligt 6 kap. 11 § har vårdnadshavare rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges person- liga angelägenheter. För att kunna uppfylla sina skyldigheter måste vårdnadshavare få information. I första punkten fastslås att information inte ska lämnas till vård- nadshavaren om patienten motsätter sig det och har uppnått den ålder och mognad när han eller hon själv har rätt att bestämma i frågor som rör personliga angelägenheter. Andra och tredje punkten har samma lydelse som punkterna i 12 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Vårdnadshavaren ska få information såvida inte det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren, eller det annars anges i offentlighets- och sekretesslagen. 14.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 1 § Föreskrifterna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och pati- entlagen (2013:000) gäller all psykiatrisk vård. Kompletterande föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberö- vande och annat tvång (tvångsvård) ges i denna lag. Föreskrifter om psykiatrisk tvångsvård finns också i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Vad som sägs i denna lag om ett landsting gäller även en kommun som inte ingår i ett landsting. Med chefsöverläkare avses i denna lag chefsöverläkaren vid den sjukvårdsinrättning där patienten är inskriven. I första stycket görs en kompletterande hänvisning till den nya pati- entlagen. 14.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1656) om 2 § Nämnderna ska utifrån synpunkter och klagomål stödja och hjälpa enskilda patienter och bidra till kvalitetsutveckling och hög patientsäkerhet i hälso- och sjukvården genom att 1.erbjuda patienter den information de behöver för att kunna ta till vara sina intressen i hälso- och sjukvården, 2.främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal, 3.hjälpa patienter att vända sig till rätt myndighet, samt 4.rapportera iakttagelser och avvikelser av betydelse för pati- enterna till vårdgivare och vårdenheter. Nämnderna ska informera allmänheten, hälso- och sjukvårds- personalen och andra berörda om sin verksamhet. Första stycket punkten 1 ändras så att patientnämnderna ska erbjuda patienter den information de behöver för att kunna ta tillvara sina intressen i hälso- och sjukvården. Förslaget innebär att patient- nämnderna får en mer aktiv roll i det löpande arbetet att göra pati- enter bättre informerade om sina möjligheter till inflytande m.m. i hälso- och sjukvården. Förslaget behandlas i avsnitt 10.3. 14.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. 3 § I patientlagen (2013:000) ges grundläggande bestämmelser om patientens självbestämmande och om respekt för människors lika värde inom hälso- och sjukvården, och i patientsäkerhetslagen (2010:659) föreskrivs om skyldigheter för hälso- och sjukvårdsper- sonal. I lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m. regleras hur humanbiologiskt material, med respekt för den enskilda människans integritet, ska få samlas in, förvaras och användas för vissa ändamål. När det gäller att skydda den enskilda människan och respektera människovärdet vid forskning finns bestämmelser i lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. Första stycket ändras så att en hänvisning görs till den nya patient- lagen istället för till hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 14.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. 2 § De föreskrifter som gäller för vård som ges med stöd av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), patientlagen (2013:000) samt tand- vårdslagen (1985:125) gäller även för vård som ges enligt denna lag, om inte något annat föreskrivs. Paragrafen kompletteras med en hänvisning till patientlagen. 14.8Förslaget till lag om ändring i patientdatalagen (2008:355) 6 § En patientjournal ska innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten. Om uppgifterna finns tillgängliga, ska en patientjournal alltid innehålla 1.uppgift om patientens identitet, 2.väsentliga uppgifter om bakgrunden till vården, 3.uppgift om ställd diagnos och anledning till mera betydande åtgärder, En patientjournal ska innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten. Om uppgifterna finns tillgängliga, ska en patientjournal alltid innehålla 1.uppgift om patientens identitet, 2.väsentliga uppgifter om bakgrunden till vården, 3.uppgift om ställd diagnos och anledning till mera betydande åtgärder, 4.väsentliga uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder, 5.uppgift om den information som lämnats till patienten, dennes vårdnadshavare och övriga närstående och om de ställnings- taganden som gjorts i fråga om val av behandlingsalternativ och om möjligheten till en förnyad medicinsk bedömning, och 6. uppgift om att en patient nekat till att ta emot viss vård eller behandling. ska vidare innehålla uppgift om vem som har gjort en viss anteckning i journalen och när anteckningen gjordes. Ändringen i andra stycket punkten 5 innebär att även uppgifter om den information som lämnats till en patients vårdnadshavare och övriga närstående ska dokumenteras patientjournalen. Ändringen görs till följd av att det i 2 kap. 3 och 4 §§ patientlagen framgår att information i vissa fall ska lämnas till patientens närstående och vårdnadshavare. Förslaget behandlas i avsnitt 7.6.3. Punkten 6 är ny och anger att uppgift om att en patient nekat till att ta emot viss vård eller behandling ska dokumenteras i patient- journalen. Enligt 3 kap. 2 § patientlagen får hälso- och sjukvård inte ges utan patientens samtycke om inte annat följer av lag. Patienten kan när som helst ta tillbaka sitt samtycke. Bestämmelsen omfattar såväl de fall då en patient uttryckligen avsäger sig viss vård som de fall då patienten tar tillbaka ett tidigare avgivet samtycke. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4. 14.9Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) 1 § Denna lag syftar till att främja hög patientsäkerhet inom hälso- och sjukvård och därmed jämförlig verksamhet. I lagen finns bestämmelser om –anmälan av verksamhet m.m. (2 kap.), –vårdgivarens skyldighet att bedriva ett systematiskt patientsä- kerhetsarbete (3 kap.), –behörighetsfrågor (4 kap.), –begränsningar i rätten för andra än hälso- och sjukvårdsperso- nal att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder (5 kap.), –skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonal m.fl. (6 kap.), –Inspektionen för vård och omsorgs tillsyn (7 kap.), –prövotid och återkallelse av legitimation m.m. (8 kap.), –(9 kap.), och – straffbestämmelser och överklagande m.m. (10 kap.). Allmänna bestämmelser om mål och krav på hälso- och sjukvår- den och tandvården finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), patientlagen (2013:000) och tandvårdslagen (1985:125). I andra stycket görs en kompletterande hänvisning till patientlagen. 6 § Den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient ska se till att patienten och dennes närstående ges information enligt 2 kap. patientlagen (2013:000). Paragrafen ändras så att den hänvisar till bestämmelserna om information i patientlagen. Ändringen innebär att det materiella innehållet i informationsskyldigheten hädanefter endast ska regle- ras i patientlagen. 7 § Den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient ska medverka till att patienten ges möjlighet att välja behandlings- alternativ enligt vad som anges i 5 kap. 1 § patientlagen (2013:000). Den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient ska medverka till att patienten får en förnyad medicinsk bedömning enligt vad som anges i 6 kap. 1 § patientlagen. Denna paragraf omfattar inte tandvård enligt tandvårdslagen (1985:125). Paragrafen ändras på motsvarande sätt som 6 §. Stärkt ställning för patienten genom en ny En särskild utredare ska föreslå hur patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården kan stärkas. En utgångs- punkt för utredarens arbete ska vara att förbättra förutsättningarna för en god och jämlik vård. Utredaren ska bl.a. föreslå hur -vården kan ges på mer likvärdiga villkor, -patientens valmöjligheter i vården kan stärkas ytterligare, -patientens behov av stöd, råd och information bör hanteras inom ramen för vårdgarantin och det fria vårdvalet, -berörda myndigheter bör arbeta för att stärka patientens ställ- ning, och -informationsutbytet mellan patient och vårdgivare kan underlät- tas och utvecklas. Utredaren ska också lämna förslag till en ny patientlagstiftning där bestämmelser med betydelse för patientens ställning samlas och föreslå de följdändringar som krävs i övrig lagstiftning på området. Ett delbetänkande med förslag på hur patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården kan stärkas ska lämnas . En slutredovisning med förslag till en ny patientlag och följdändringar ska lämnas . Insatser för att stärka patientens ställning Regeringen har gjort ett flertal insatser för att stärka patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården. Särskilt kan nämnas reformer för ökad valfrihet för patienten, lagstadgad vårdgaranti, skärpt tillsyn av hälso- och sjuk- vården, samordnad tillsyn av hälso- och sjukvården och social- tjänsten med särskilt fokus på de mest sjuka äldre samt ökade sats- ningar på kvalitetsregister i landsting och kommuner. Även insatser som utvidgad rätt till förnyad medicinsk bedömning och rätt till fast vårdkontakt kan lyftas fram. På psykiatriområdet är personalen numera skyldig att ta hänsyn till barns behov av bl.a. stöd om föräldern är psykiskt sjuk eller har en psykisk funktionsnedsättning. För kommuner och landsting har det tillkommit skyldigheter i fråga om samarbete och individuella planer när det gäller personer med psykisk sjukdom och psykisk funktionsnedsättning. inledde Myndigheten för vårdanalys (MYVA) sin verksamhet. Myndigheten ska ur ett patient-, brukar-, och medborgarperspektiv följa upp och analysera verksamheter och förhållanden inom hälso- och sjukvården och delar av social- tjänsten. Arbetet med öppna jämförelser inom hälso- och sjukvården och har varit ett viktigt verktyg för att synliggöra skillna- der i kvalitet och effektivitet och har därmed bidragit till att skapa förutsättningar för en god vård på lika villkor för hela befolk- ningen. Uppdraget att stärka patientens ställning och inflytande över vården Trots att åtskilliga insatser genomförts finns det fortfarande en rad områden där patientens ställning bör stärkas. En utgångspunkt för utredarens arbete ska vara att förbättra förutsättningarna för en god och jämlik vård för kvinnor och män i alla åldrar i hela befolk- ningen. Hur kan vården ges på mer likvärdiga villkor? Ett av målen för hälso- och sjukvården i är enligt 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. De regionala skillnader som före- kommer kan medföra att patienter får behandling och sjuk- vårdsinsatser av skiftande kvalitet beroende på var i landet de bor. Utbudet och anpassningen till individuella önskemål samt sub- ventionsgraden kan också variera runt om i landet. I takt med att landstingen utvecklar utbudet av vård och använ- der sig av nya behandlingsmetoder förbättras hälso- och sjukvårdens kvalitet. Eftersom förbättringsarbetet går olika snabbt i de olika landstingen är det naturligt att en del landsting exempel- vis uppvisar bättre medicinska resultat än andra. En del av skillna- derna kan dock betraktas som omotiverade, t.ex. där kvaliteten på behandlingen i ett landsting år är låg i förhållande till övriga landsting. I dessa fall kan det finnas vinster med att en viss harmo- nisering av landstingens verksamhet sker i syfte att ge människor en jämlik och likvärdig tillgång till vård av god kvalitet oberoende av bostadsort. -föreslå hur regionala skillnader i vårdinnehåll och vårdresultat kan uppmärksammas och hanteras så att kvinnor och män i alla åldrar i hela befolkningen erbjuds en likvärdig och jämlik till- gång till vård av god kvalitet. Hur kan patientens valmöjligheter i vården stärkas ytterligare? I 5 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) regleras vårdvalssyste- met enligt vilket bland annat ska organisera primärvår- den så att alla som är bosatta inom kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster. Enligt samma bestämmelse ska, när beslutat om vårdvalssystem, lagen (2008:962) om val- frihetssystem (LOV) tillämpas. Dessa bestämmelser har främst inverkan på patientens möjlighet att få tillgång till vårdgivare inom det egna . I Kommuner och Landstings (SKL) (dåvarande ) rekommendation om valmöjlig- heter inom hälso- och sjukvården (A 00:56) regleras den enskildes möjligheter att välja planerad vård. Enligt rekommendationen ska patienten erbjudas möjlighet att välja planerad vård inom såväl det egna som i ett annat landsting efter det att patientens behov fastställts i hemlandstinget. Alla landsting har åtagit sig att följa SKL:s rekommendation om det fria vårdvalet. Utredningen om patientens rätt diskuterade frågan om en regle- ring av det fria vårdvalet som ett led i arbetet med att förbättra val- friheten för patienter i delbetänkandet Patientens rätt – några för- slag för att stärka patientens ställning (SOU 2008:127). En regle- ring av det fria vårdvalet skulle medföra flera fördelar för såväl pati- ent som vårdgivare. Framför allt skulle en lagreglering innebära att landstingen har en skyldighet att upprätthålla de krav på valmöjlig- het för patienten som rekommendationen innebär. En lagreglering kan även vara ett sätt att öka öppenheten för patienter och övriga medborgare och tydliggöra att valfrihet som kan leda till ökad tillgänglighet är en viktig kvalitetsaspekt. Det skulle också leda till en ökad kännedom om det fria vårdvalet även hos vårdper- sonalen. Ett ytterligare led i att stärka patientens valmöjlighet är att underlätta för patienten att kunna välja privata vårdgivare i andra landsting. Ett förslag som förts fram från SKL är att hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) kompletteras så att de vårdåtaganden och de ersättningsnivåer som ett landsting har kommit överens om i ett kontrakt med en privat vårdgivare också skulle kunna gälla i samband med vård av patienter från andra landsting, om inget annat överenskoms i upphandlingskontraktet. Detta skulle inte endast underlätta för den enskilde patienten att på ett smidigt sätt kunna välja privat vårdgivare med kontrakt med andra landsting utan även förenkla för privata vårdgivare att tillhandahålla så kallad utomlänsvård. Reella valmöjligheter förutsätter att patienten får relevant information. I 2 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) före- skrivs att patienten ska ges individuellt anpassad information om bland annat sina möjligheter att välja vårdgivare och utförare inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården samt om vårdga- rantin. En undersökning om efterlevnaden av SKL:s rekommen- dation om valmöjligheter inom hälso- och sjukvården, genomförd av utredningen om patientens rätt, visar att kunskapen i sjukvårds- organisationen om vad regelverket kring rekommendationen inne- bär är varierande och på flera håll bristfällig. Framför allt framträ- der en betydande oklarhet om vad som omfattas av rekommenda- tionen och vad som ryms inom vårdgarantin. I fråga om generell kunskap om vårdgarantin är kännedomen relativt god hos hälso- Detaljkunskapen om vårdgarantin kan dock betraktas som mindre god enligt rapporten och köerna – En ESO- rapport (Expertgruppen för studier i offentlig eko- nomi) om den medicinska professionens roll i styrningen av svensk hälso- och sjukvård (2010:9). Det finns anledning att utveckla bättre strukturer för hur denna typ av information ska göras till- gänglig för hälso- och sjukvårdspersonal och i slutändan patienten. Ett särskilt fokus bör riktas på att öka kännedomen om hur vårdga- rantin och det fria vårdvalet skiljer sig från varandra. Utöver vad som enligt lag ska tillhandahållas patienten, finns också annan information som kan underlätta i vårdvalsprocessen. Här kan bland annat nämnas att för MYVA har i uppdrag att utreda hur patienters och medborgares behov av kvalitetssäkrad och lättillgänglig information om kvali- teten och tillgängligheten i hälso- och sjukvården bättre kan tillgo- doses och utvecklas. På pågår exempelvis arbete med att samla information kopplat till vårdval i primärvården. Ansvaret för att tillhandahålla information om möjligheterna för patienten att få vård inom EU/EES-området ligger hos För- säkringskassan. Det finns anledning att utreda om ett något mer begränsat sådant informationsansvar bör åläggas landstingen. -föreslå en reglering av ett fritt vårdval över hela , -föreslå en reglering som underlättar möjligheten att utnyttja privata vårdgivare i ett annat landsting än patientens hemlands- ting, -föreslå hur information kring bestämmelser om bl.a. vårdgaran- tin ska kunna göras mer tillgänglig för patienten, -föreslå hur kännedomen kan öka om skillnaderna mellan vårdga- rantin och det fria vårdvalet, och -ta ställning till om landstingens informationsansvar ska utökas till att även omfatta information om vård inom EU/EES- området. Hur bör patientens behov av stöd, råd och information hanteras inom ramen för vårdgarantin och det fria vårdvalet? Inom flera landsting har särskilda funktioner inrättats med mål- sättningen att främst stödja patienter inom ramen för vårdgarantins och det fria vårdvalets bestämmelser. Dessa funktioner benämns ofta som vårdslussar, vårdlotsar m.m. Främst rör det sig om situa- tioner där patienten inte har erbjudits vård inom vårdgarantins gränser och därför kan behöva särskilt stöd. Landstingens verk- samheter skiljer sig emellertid åt och kan uppvisa skiftande kvalitet beträffande både ambitionsnivå och organisation. Situationen kan medföra att patienter i olika delar av landet får stöd av varierande standard. Det nuvarande systemet väcker alltså frågan om de befintliga funktionerna ute i landstingen för hantering av patienters behov av stöd, råd och information är tillräckliga. En lagreglerad och nationellt kvalitetssäkrad stödfunktion inom landstingen bör annars övervägas. -undersöka om befintliga system för hantering av patientens behov av bl.a. stöd är tillräckliga när det gäller företrädesvis vårgarantin och det fria vårdvalet, och vid behov lämna förslag på en särskild lagreglerad stödfunktion, -redovisa framgångsrika regionala projekt på området, och -vid behov utarbeta nödvändiga författningsförslag. Hur kan man bättre fånga upp och dra lärdom av patientupplevelser för att utveckla verksamheten? För att kunna utveckla hälso- och sjukvården är det viktigt att pati- enters upplevelser och synpunkter samlas in och sammanställs. Detta kan innefatta patientrapporterade uppgifter om till exempel funktion och nöjdhet med vården. har patienten möjlighet att vända sig till med sina klagomål mot hälso- och sjukvården eller dess personal. utreder sedan de ärenden som har betydelse för patientsäkerheten. () har hand om frågor om återkallande av legitimation och annan behörighet, begränsad eller indragen förskrivningsrätt och prövo- tid. Till patientnämnderna kan patienterna i landsting och kommu- ner framföra sina klagomål och synpunkter. En systematisk insamling och bearbetning på nationell nivå av de patientberättelser som kommer in till dessa aktörer skulle bidra med värdefull information i arbetet med att utveckla hälso- och sjukvården. Det handlar om att identifiera och uppmärksamma bristfälliga rutiner för att effektivisera och förbättra vårdprocessen. Utöver den patientrapportering som sker inom ramen för hante- ring av patientens invändningar mot vården bör det övervägas om andra verktyg för patienten att rapportera upplevd kvalitet och bemötande ska introduceras. Syftet är att alla patienter ska ges för- utsättningar att dela med sig av sina upplevelser av vården genom en enkel webbaserad tjänst. Detta skulle kunna användas av vårdgi- varna för att systematiskt förbättra vårdprocesserna genom att fånga den patientupplevda kvaliteten. Det är viktigt att tjänsten utformas så att olika kategorier av patienter kan använda sig av den, t.ex. barn, äldre kvinnor och män, personer med funktionshinder och personer som talar ett annat språk. Vid en översyn av lämpliga verktyg bör även möjligheten att använda eller utveckla redan befintliga verktyg eller databaser över- vägas. -föreslå en modell för systematisk insamling och bearbetning av patientberättelser i klagomåls- och anmälningsärenden, och -föreslå en modell för webbaserad inrapportering av patientupp- levd kvalitet. Hur bör berörda myndigheter arbeta för att stärka patientens ställning? Patienten befinner sig ofta i ett kunskapsmässigt underläge gente- mot vårdgivaren. Det gäller även vilka krav som patienten kan ställa på hälso- och sjukvården i såväl landsting som kommuner. Behovet av enkel och lättillgänglig information och vägledning om vad man som patient kan förvänta sig av hälso- och sjukvården kommer att vara fortsatt stort även med en samlad patientlagstiftning. Det borde finnas utrymme för , och andra berörda myndigheter att inom ramen för sina respektive uppdrag utveckla sitt arbete med att förbättra patientens ställning i detta avseende. En utredning har tillsatts med uppdrag att se över de statliga delarna inom vård- och omsorgssystemet. Utredningen syftar till att dels främja hälsa och minska ohälsa och framtida vårdbehov, dels åstadkomma en jämlik vård och omsorg i hela landet (dir. 2011:4). I uppdraget ingår bl.a. att föreslå hur ansvars- fördelningen mellan myndigheterna kan förtydligas och ev. över- lappningar undanröjas, samt hur den kunskapsgenerering, forsk- ningsfinansiering och kunskapsstyrning som myndigheterna bedri- ver kan samordnas. Utredningen ska bl.a. bedrivas utifrån ett med- borgarperspektiv. Den nu aktuella utredaren ska därför, i samråd med ovan nämnda utredning -föreslå hur berörda myndigheter kan tillhandahålla information och vägledning i frågor kopplade till patientens ställning på ett enkelt och lättillgängligt sätt, anpassat till olika kategorier av patienter, som t.ex. barn, äldre kvinnor och män, personer med funktionshinder och personer som talar ett annat språk, och -föreslå hur berörda myndigheter ska återrapportera till rege- ringen om de åtgärder som vidtagits för att stärka patientens ställning. Hur kan informationsutbytet mellan patient och vårdgivare förbättras? Patienten har enligt patientdatalagen (2008:355) rätt att få elektro- nisk tillgång till sin egen journalinformation.