sou · H1B369 · 2013-10-04 00:00:00 — Enligt övergångsbestämmelsen till införandet av 7 kap. 28 a § MB krävs inte tillstånd för verksamheter som påbörjats före . Vad som avses med att verksamheten påbörjats är inte angivet i bestämmelsens förarbeten. Däremot anges att syftet med övergångs- bestämmelsen är att den nya bestämmelsen om tillståndsplikt inte ska innebär att varje verksamhet som redan pågår måste underkastas en ny tillståndsprövning. Övergångsbestämmelsen utgår enligt förarbetena från att pågående verksamheter normalt redan har bedömts i enlighet med direktivens krav eller att en sådan bedömning pågår.45 Denna slutsats, att alla givna tillstånden upp- fyller direktivens krav, kan enligt utredningens mening i och för sig ifrågasättas. Skyldigheten att uppfylla dessa krav kan å andra sidan inte gå längre tillbaka än när direktivet trädde i kraft, vilket för del var . Utredningens uppfattning är att befintliga verksamheter och/eller anläggningar har påbörjat sin verksamhet när denna faktiskt sattes igång eller anläggningen byggdes och därmed bör inte en prövning enligt 7 kap. 28 a § MB normalt aktualiseras vid det förfarande med ny prövning som utredningen föreslår. Övriga bestämmelser som är kopplade till i art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet gäller naturligtvis vid en ny prövning. Mark- och fann emellertid i samband med en prövning av tillstånd till dammsäkerhetshöjande åtgärder vid Klinte kraftverk att dessa åtgärder krävde tillstånd enligt nämnda bestämmelse samt enligt 14 § artskyddsförordningen.46 Trots att redan tillståndsgiven dämning och kraftproduktion bedrevs vid vattenkraftverket i fråga ansågs inte de åtgärder som skulle vidtas i dammsäkerhetshöjande syfte omfattas av den verksamhet som påbörjats före . De dammsäkerhetshöjande åtgärderna omfattades således av tillstånds- plikt enligt bestämmelserna om områdesskydd i 7 kap. 28 a § MB och artskyddet i 14 § artskyddsförordningen, se mer om den senare förordningen i nästa avsnitt. I avgörandet konstaterade domstolen att med en föreskrift om viss minimitappning krävdes dock vare sig tillstånd eller dispens. Domstolen föreskrev därför ett villkor om minimitappning. Någon tillståndsprövning aktualiserades därför aldrig. 2000/01:111 s. 49 f. Bestämmelsen i 7 kap. 28 a § MB reglerar alltså i vilka fall tillstånd krävs. I 7 kap. 28 b § MB anges förutsättningarna för att bevilja till- stånd för det fall en tillståndsprövning aktualiseras. Tillstånd får lämnas om verksamheten eller åtgärden inte kan skada den livsmiljö eller de livsmiljöer i området som avses skyddas. Likaså kan tillstånd lämnas om verksamheten eller åtgärden inte medför att den art eller de arter som avses skyddas utsätts för en störning som på ett betydande sätt kan försvåra bevarandet i området av arten eller arterna. Trots att förutsättningar för att bevilja tillstånd inte föreligger enligt 7 kap. 28 a och 28 b §§ kan tillstånd ändå lämnas enligt 7 kap. 29 § MB. Ett sådant tillstånd kräver dock regeringens tillåtelse. Det krävs då att det saknas alternativa lösningar, verksamheten måste genomföras av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse eller kompensationsåtgärder vidtas så att syftet med områdesskyddet ändå kan tillgodoses. I 7 kap. 29 a § finns bestämmelser om kom- pensationsåtgärder för det fall ett beslut enligt 29 § meddelas. I 8 kap. MB och i artskyddsförordningen finns regler om fridlysta djur- och växtarter. Reglerna syftar till att skydda i bilagor till förordningen uppräknade djurarter i alla deras livsformer samt fortplantnings- och viloplatser för arterna. För växtarter finns motsvarande skydd genom förbud att bl.a. plocka, gräva upp eller förstöra de i bilagorna uppräknade växterna. De svenska reglerna kompletterar rådets förordning (EG) nr 338/97 av om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem och kommissionens förordning (EG) nr 865/2006 av om närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem. Till artskyddsförordningen hör två bilagor i vilka vissa djur- och växtarter räknas upp. Dessa åtnjuter skydd av olika slag enligt förordningen. Enligt 4 § artskyddsförordningen är det förbjudet att bl.a. avsiktligt döda eller störa de djur som anges i bilaga 1 till för- ordningen. Av samma bestämmelse följer även att det är förbjudet att avsiktligen skada eller förstöra djurens fortplantningsområden eller viloplatser. Enligt 7 § i förordningen är det förbjudet att bl.a. förstöra de växter som anges i bilaga 1 i deras naturliga utbredningsområde i naturen. För de djurarter som anges i bilaga 2 till förordningen är det enligt 6 § artskyddsförordningen bl.a. förbjudet att döda, skada och ta bort eller skada ägg, rom, larver eller bon. Till skillnad från bestämmelsen i 4 § krävs inte att åtgärden sker avsiktligen. Enligt 8 § artskydds- förordningen är det i fråga om de vilt levande kärlväxter, mossor, lavar, svampar och alger som anges i bilaga 2 till förordningen förbjudet att plocka, gräva upp eller på annat sätt ta bort eller skada exemplar av växterna, samt att ta bort eller skada frön eller andra delar. kan i det enskilda fallet ge dispens från förbuden i artskyddsförordningen. Grunderna för dispens skiljer sig åt beroende på vilket förbud som avses, se 14 och 15 §§ artskyddsförordningen. Bl.a. får dispens ges när det inte finns någon annan lämplig lösning, om dispensen inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarande- status hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde och det behövs för att skydda växter eller djur eller för att undvika allvarlig skada. Det finns dessutom ytterligare möjligheter att få dispens för förbuden som rör djur- och växtarter i bilaga 1. För de djur- och växtarter som anges i bilaga 2 kan dessutom bevilja dispens för länet eller del av länet, om det inte finns någon annan lämplig lösning och gynnsam bevarandestatus ändå kan upprätthållas. Vid en tillståndsprövning i mark- och miljödomstolen bör en eventuell ansökan om dispens även kunna hanteras av domstolen i enlighet med 21 kap. 3 § MB. antogs direktiv om främjande av el producerad från förnybara energikällor47. Direktivet syftade till att främja en ökning av de förnybara energikällornas bidrag till elproduktionen på den inre marknaden och att skapa en grund för ett framtida rättsligt ramverk på gemenskapsnivå för detta. I direktivet antogs som mål att av elanvändningen inom EU-27 år 2010 skulle vara producerade från förnybara källor. 47 och rådets direktiv /77/EG av om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el. antogs det s.k. förnybarhetsdirektivet. För EU som helhet syftar förnybarhetsdirektivet till att öka andelen förnybar energi till . Det bindande målet 2020 är . Utöver målet innehåller direktivet en rad åtgärder för att minska hinder och främja användningen av förnybar energi. Direktivet ställer bland annat krav på medlemsstaterna att nationella handlingsplaner ska upprättas. Dessa handlingsplaner ska innehålla nationella mål för olika sektorer samt uppgifter om medel för att nå dessa mål. Med förnybar energi avses enligt direktivets artikel 2 a) vindenergi, solenergi, aerotermisk energi (luftvärme), geotermisk energi, hydrotermisk energi (vattenvärme) och havsenergi, vatten- kraft, biomassa, deponigas, gas från avloppsreningsverk samt biogas. beslutade , med direktivet som utgångspunkt, att målet för den svenska energipolitiken är att andelen förnybar energi ska vara av den totala energianvändningen.48 För att stimulera en utbyggnad av elproduktion från förnybara energikällor infördes elcertifikatsystemet i . Detta ersatte flertalet då befintliga stöd till den förnybara elproduktionen. Målet var att systemet skulle leda till en ökad användning av förnybar el med –2010. Vid sidan av t.ex. biokraft och vindkraft omfattade systemet befintlig småskalig vattenkraft, produktionsökningar och ny vattenkraft.49 Elcertifikatsystemet har därefter förlängts vid ett antal tidpunkter och målet är nu att den förnybara elproduktionen ska öka med jämfört med nivå. Utbyggnad av vindkraft förväntas spela en central roll för att uppnå detta mål.50 uppgick den totala användningen av förnybar energi i till 48 procent.51 Prognosen är att den förnybara energi- användningen kommer att uppgå till , vilket indikerar att har goda möjligheter att uppnå ovan angivna mål.52 Av den förnybara energi som används i står vattenkraften för cirka 45 procent.53 2008/09:163, bet. 2008/09:NU25, rskr. 2008/09:301. 2002/03:40, bet. 2002/03:NU6, rskr. 2002/03:133. 2009/10:133, bet. 2009/10:NU16, rskr. 2009/10:279. 51www.energimyndigheten.se (Energiläget i siffror 2012, s. 6). 52Energimyndighetens Långsiktsprognos 2012, ER 2013:03, s. 45. 53www.enerigmyndigheten.se (Forskning/Kraftforskning/ Vattenkraft). I EG:s förordning om ål54 fastslås medlemsstaternas skyldigheter att vidta åtgärder för att den europeiska ålen ska kunna återhämta sig. Förordningen innehåller bl.a. ett krav på medlemsstaterna att identifiera och fastställa de avrinningsområden som utgör naturliga livsmiljöer för europeisk ål (ålavrinningsområden). Dessa får omfatta farvatten. För varje område ska det utarbetas en förvaltningsplan för ål. Målet för varje förvaltningsplan för ål ska vara att minska den av människan orsakade dödligheten så att av biomassan av blankål med stor sannolikhet tar sig ut i havet, i förhållande till den bästa uppskattningen av utvandring som skulle ha funnits om inte antropogena faktorer hade påverkat beståndet. En förvaltningsplan kan innehålla åtgärder som minskning av det kommersiella fisket, begränsning av fritidsfiske, utsättnings- åtgärder, strukturella åtgärder för att göra floder framkomliga och förbättra livsmiljöerna i floderna samt andra miljöåtgärder, transport av blankål från sjöar och vattendrag till vatten varifrån de fritt kan utvandra till , bekämpning av ålpredatorer, tillfällig avstängning av vattenkraftturbiner och åtgärder avseende vattenbruk. har tagit fram en ålförvaltningsplan55 som godkändes av kommissionen . Planen bygger i huvudsak på reglering av fisket, ökad överlevnad vid passage av vattenkraftverk, ökade utsätt- ningar av ålyngel och ökad kontroll. är det t.ex. förbjudet att fiska ål för alla, i havet och i större delen av svenska sötvattensområdena. Ett fåtal yrkesfiskare har beviljats dispens från förbudet, liksom ett fåtal som fiskar med stöd av enskild rätt. För att uppnå en ökad överlevnad vid passage av vattenkraftverk träffades ett avtal mellan och , E.ON, Fortum, Statkraft, Tekniska Verken och Holmen energi. Bolagen har åtagit sig att göra åtgärder i elva prioriterade vattensystem. ska av de ålar som växer upp i vattnen upp- ströms kraftverken nå kusten. är den siffran mindre än 10 procent.56 I antal ålar räknat blir det cirka 140 000 blankålar som 54Rådets förordning (EG) nr 1100/2007 av om åtgärder för åter- hämtning av beståndet av europeisk ål. 55Jo2008/3901. 56www.havochvatten.se (Kunskap om vara vatten/liv i hav, sjöar och vattendrag/samlad fakta om ål). ska kunna passera. De tre huvudsakliga åtgärder som kraftbolagen vidtar är fångst och nedtransport per bil, styrning av ålen via utskov och skonsam drift av kraftverket under vandringstoppar. Utredaren ska analysera rättskraftens räckvidd avseende sådana tillstånd och äldre rättigheter som enligt 5 § MP ska jämställas med tillstånd meddelade med stöd av MB. Med stöd av detta resultat ska utredaren föreslå hur man på ett samhällsekonomiskt effektivt sätt kan se till att även dessa vattenanläggningar är utformade och verk- samheten bedrivs på ett sådant sätt att och krav i förhållande till vattenkvalitet och påverkan på djur- och växtliv uppfylls. Utredaren ska även utreda införandet av en möjlighet för tillsynsmyndigheten att förelägga en verksamhetsutövare att söka tillstånd för hela verksamheten i de fall verksamheten helt eller delvis drivs utan stöd av ett sådant tillstånd eller sådan äldre rättighet som avses i 2 och 5 §§ MP. Detta innebär att rättskraften avseende sådana anläggningar som tillkommit och verksamheter som påbörjats före MB:s ikraftträdande utan tillstånd och som ansågs lagliga enligt den lagstiftning som gällde vid tillkomsten måste utredas. Grundläggande regler om verkan av lagakraftvunna tillståndsdomar eller beslut i ansökningsmål samt vissa andra beslut1 ges i 24 kap. 1 § MB. Bestämmelsen har sitt ursprung i ÄVL och infördes för utsläpp av avloppsvatten genom ändringar av 8 kap. ÄVL. Reglerna överfördes sedan något omformulerade till ML respektive 1 eller kommunens beslut om tillstånd till miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 8 § MB och beslut om tillstånd till markavvattning enligt 11 kap. MB (24 kap. 1 § första stycket andra meningen MB). VL och därefter till MB. Föregångaren till 24 kap. 1 § MB fanns i 15 kap. 1 § VL som hade följande lydelse. Om en dom som har meddelats i ett ansökningsmål enligt 13 kap. 13 § första stycket avser tillstånd till ett vattenföretag eller till någon annan åtgärd enligt denna lag och domen har vunnit laga kraft, gäller till- ståndet mot alla, såvitt avser frågor som enligt denna lag är att bedöma i sådant mål. Avser tillståndet utförandet av en anläggning, innefattar det rätt att bibehålla anläggningen. Med stöd av 2 kap. 9 § eller bestämmelser i detta kapitel kan dock ett tillstånd begränsas eller förenas med ändrade eller nya villkor eller förklaras förverkat. Med tillstånd avses i detta kapitel även godkännande av arbeten eller åtgärder enligt 4 kap. 4 § och lagligförklaring enligt 4 kap. 5 §. Rättskraften enligt VL omfattade således frågor som var att bedöma i målet. Detta ska jämföras med rättskraften enligt 24 kap. 1 § MB som omfattar frågor som har prövats i domen eller beslutet. Annat än för specifika situationer saknas övergångsbestämmelser till 24 kap. 1 § MB och denna bestämmelse ska således tillämpas även för äldre tillstånd. Det kan mot bakgrund av formuleringen i 24 kap. 1 § MB jämfört med 15 kap. 1 § VL hävdas att rättskraften inskränktes för äldre tillstånd genom MB:s ikraftträdande torde därför ha större utrymme för ingripanden enligt MB än enligt VL.2 När det gäller tillstånd enligt MB talar hänsynen till verksamhets- utövarens trygghet och rättssäkerhet, men också allmänna företags- och samhällsekonomiska skäl, för att tillstånd inte utan vidare ska få ändras eller upphävas. Mot detta talar å andra sidan att det från miljösynpunkt, i takt med att den tekniska utvecklingen och att ökade kunskaper leder till att samhällets miljökrav ändras och skärps, finns behov av att kunna ändra och upphäva tillstånd när miljön kräver det. Vid en avvägning mellan dessa intressen har det framstått som nödvändigt att tillståndsbeslutet ger verksamhetsutövaren visst rättsligt skydd i den meningen att nya krav på åtgärder inte kan ställas utan att i lag angivna omständigheter föreligger. ska tillståndet ses mot bakgrund av MB:s mål om en hållbar utveckling och de olika uttryck som ges i balken för miljörättsliga principer, inte minst principen att förorenaren betalar och försiktighetsprincipen. Även de EU-rättsliga reglerna har kommit att ställa ökade krav på 2 , Tillsyn över vattenverksamhet – Genomgång av vissa rättsfrågor, Rapport 5126, 2000/11, s 16. verksamhetsutövarna att kontinuerligt anpassa sina verksamheter till teknikutvecklingen och ny kunskap. Utvecklingen av den moderna miljörätten går mot en mindre rigid syn på tillstånds rättsverkan och synen att tillståndet för obestämd tid reglerar samtliga skyldigheter för verksamhetsutövaren är därför till viss del föråldrad. Utvecklingen inom miljörätten har i enlighet härmed lett till att tillståndens rättsverkan har begränsats mer och mer.3 uttrycker detta på följande sätt. tillståndets rättskraft läcker som ett såll; tryggheten är till stor del imaginär eftersom begränsningarna i tillståndets bindande verkan är otaliga4 Användningen av begreppet rättskraft när det gäller tillstånd enligt MB har kritiserats i doktrinen. Rubriken till 24 kap. MB talar visserligen inte om rättskraft utan om verkan av domar och beslut enligt MB men begreppet rättskraft används i 26 kap. MB och genomgående i förarbetena. menar att den rättsliga effekten av tillstånd enligt MB är så begränsad att det kan ifrågasättas om bestämmelserna i 24 kap. MB bör uppfattas som rättskraftsregler överhuvudtaget. Han menar att reglerna snarare ska ses som materiella regler om tillståndets bindande verkan, dvs. materiella regler avseende förutsättningarna för tillstånds giltighet, omprövning m.m. likt villkor och bestämmelser i ett kontrakt.5 och ansluter sig till kritiken och menar att begreppet rättskraft passar illa från ett processrättsligt perspektiv och förespråkar i stället begreppet rättsverkan.6 , som anser att om rättskraft i 24 kap. har ytterst lite gemensamt med det civilrättsliga rättskraftsbegreppet, anser att utgångspunkten för en diskussion om miljöbalkstillståndens rättskraft bör vara förvaltningsrättslig. Han pekar på att på samma sätt som inom förvaltningsrätten meddelas tillstånd enligt 9 och 11 kap. MB av en myndighet till förmån för en adressat och är ett maktuttryck från samhällets sida där man anger 3SOU 2011:86 s. 225 f. och 243. 4Lindblom, Miljöprocess del II, 2002, s. 701. 5Lindblom, Miljöprocess del II, 2002, s. 659, 725 och 728. 6Michanek och , Den svenska miljörätten, 3 uppl., s. 389. gränserna för verksamheten.7 Även konstaterar att miljö- tillståndens rättskraft företer förvaltningsrättsliga likheter då de i stor utsträckning handlar om förhållandet mellan utövare och det all- männa, mindre om det inbördes förhållandet mellan enskilda störda och verksamhetsutövaren.8 Utredningen har inget att invända mot den kritik som framförts i doktrinen beträffande användningen av begreppet rättskraft när det gäller tillstånd enligt MB och instämmer i det som anförts i betänkande SOU 2011:86.9 För att inte missleda tanken vore det kanske lämpligare att använda t.ex. begreppet Eftersom rättskraft är den vedertagna terminologin kommer begreppet ändå att användas fortsättningsvis, men snarare i en mening som ligger i linje med de kritiska synpunkter på begreppet än i överensstämmelse med den strikta civilprocessuella innebörd som redovisas kortfattat i nästa avsnitt. Av 17 kap. 11 § RB följer att en dom i tvistemål vinner rättskraft såvitt därigenom avgjorts den sak om vilken talan väckts och att fråga som sålunda avgjorts inte får tas upp till prövning på nytt. Rättskraften har betydelse i två avseenden. Det ena är att den sak som blivit prövad inte, sedan domen vunnit laga kraft, kan prövas på nytt i en ny rättegång. Om en sådan talan väcks ska den avvisas, pga. res judicata (negativ rättskraft). Det andra är att det rättskraftiga avgörandet kan läggas till grund för en ny dom där tvisteföremålet är ett annat. Det förra avgörandet sägs då vara prejudicerande för det senare avgörandet (positiv rättskraft). Begreppet saken har i kommentaren till RB sammanfattats enligt följande. Saken omfattar dels den rättsföljd som blivit föremål för ett laga- kraftvunnet domstolsavgörande, dels alternativa och eko- nomiskt likvärdiga rättsföljder som man rimligen kan begära att käranden skulle ha gjort gällande vid sidan av det ursprungliga yrkandet. Med en lagakraftvunnen dom över den på sådant sätt bestämda saken 7Darpö, Rätt tillstånd för miljön- Om tillståndet som miljörättsligt instrument, rättskraften och mötet med nya miljökrav, 2010, s. 10. 8Lindblom, Miljöprocess del II, 2002, s. 659. 9SOU 2011:86 s. 225 f. prekluderas med avseende på de angivna rättsföljderna såväl åberopade som inte åberopade omständigheter vilka kunnat anföras för eller emot rättsföljderna av käranden respektive svaranden.10 När det gäller käromålet torde detta innebära att samtliga de omständigheter som käranden enligt 13 kap. 3 § tredje stycket RB kunnat åberopa under processen omfattas av rättskraften. Rätts- kraften gäller således även mot en kärande som har vunnit målet vilket innebär att denne följaktligen inte kan föra en ny talan om saken. För svaranden innebär domen att denne kan göra några invändningar mot rättsföljden enligt domen och detta oavsett om invändningarna faktiskt har framförts eller inte. Det centrala är om invändningarna kunnat framföras. Stadgandet i 17 kap. 11 § RB gör ingen skillnad mellan dispositiva och indispositiva tvistemål. I vilken utsträckning de ovan redovisade rättskraftsprinciperna har relevans även för indispositiva tvistemål är emellertid inte helt klart och berörs endast i förbigående i förarbeten och doktrin. Klart är dock att domar avseende vissa typer av indispositiva mål, t.ex. när det gäller vårdnad, boende och umgänge för barn, inte vinner rättskraft i förhållande till parterna. Dock är huvudregeln att de indispositiva tvistemålen vinner rättskraft mot tredje man.11 Det finns inte några regler om rättskraft i förvaltningslagen (1986:223) eller förvaltningsprocesslagen (1971:291). Det förvalt- ningsrättsliga rättskraftsbegreppet har i stället utvecklats genom doktrin och praxis. Inom förvaltningsrätten brukar man tala om positiv och negativ rättskraft. Ett beslut anses ha positiv rättskraft i den mån det ska läggas till grund för senare avgöranden av någon myndighet. Som exempel kan nämnas förhandsbesked i skattefrågor som anses vara bindande i senare taxeringsmål och beslut om anställning som godtas som grund för beslut om utbetalning av lön. 10Fitger m.fl., (, Zeteo) kommentaren till 17 kap. 11 §. 11Fitger m.fl., (, Zeteo) kommentaren till 17 kap. 11 § och , Miljöprocess del II, 2002, s. 652 ff. Ett beslut har negativ rättskraft om det är orubbligt i den meningen att det inte kan omprövas, återkallas, ändras eller rättas av beslutsmyndigheten. Inom den allmänna processrätten visar sig den negativa rättskraften i domens funktion som rättegångshinder och innebär att en ny talan i en redan avdömd sak (res judicata) ska avvisas. Frågan inom förvaltningsrätten är inte, i vad mån en framställning ska avvisas, utan i stället om det är möjligt att fatta ett nytt beslut, som i sak ändrar ett tidigare beslut. Man betraktar alltså inte problemet ur processuell utan ur materiell synvinkel. Detta innebär att om myndigheten anser sig inte kunna ändra ett tidigare beslut ska talan avslås i stället för att avvisas.12 Den för den allmänna processrätten centrala frågan om innebörden av saken får en annan betydelse. Även det förvaltningsrättsliga rättskraftsbegreppet bygger visserligen på förutsättningen, att det beslut som ersätter det av myndigheten först meddelade avser samma sak och att ärendet i princip är detsamma, annars kan man knappast tala om att ett beslut omprövas, återkallas, ändras eller rättas, men förvaltningsrättsliga ärenden är ofta mer diffusa i konturerna och ingående i ett fortlöpande skeende. Omständigheter, som till- kommit efter det första beslutet, kan förändra förutsättningarna så radikalt, att ett helt nytt ärende uppstått för det senare beslutet, men det kan också röra sig om variationer på samma tema inom ramen för ett och samma ärende.13 Förvaltningsbeslut förekommer i ett stort antal varianter och svaret på rättskraftsfrågan har därför i praxis kommit att variera med hänsyn till beslutstyp. Praxis avseende rättskraftsfrågan avser huvudsakligen fyra olika typer av beslut och kan sammanfattas enligt följande.14 1.Beslut i flerpartsmål som liknar tvistemål eller brottmål är i princip orubbliga och mycket talar för att dessa vinner rättskraft genom analog tillämpning av RB:s allmänna processrättsliga rättskrafts- regler. Exempelvis avses beslut om disciplinpåföljd, körkorts- ingripande och avslag på ansökan om livränta. 12Strömberg och , Allmän förvaltningsrätt, 25:e upplagan 2011, s. 75 f. och SOU 2010:29 s. 550 f. 13SOU 2010:29 s. 551. 14Sammanställningen bygger på Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 9:e upplagan, 2012, s. 127 ff. och SOU 2010:29, s. 562 ff.