sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Enligt Brås beräkningar utsattes av hus- hållen för någon typ av stöldbrott (2012:13 s. 176). Av kriminalstatistiken framgår att det totala antalet anmälda tillgrepps- brott uppgick till över 500 000. Detta är en minskning , då drygt 680 000 tillgreppsbrott anmäldes. Några av de centrala stöldbrottskategorierna har enligt tabellen utvecklats enligt följande. Stölder och snatterier i varuhus stod för omkring 53 000 anmäl- ningar , att jämföras med drygt 60 000 anmälningar . Inbrottsstölder stod för ca 120 000 anmälningar , att jämföras med omkring 87 000 anmälningar . Av dessa anmälningar avsåg ungefär 48 000 inbrott i bostad (inkl. fritidshus och liknande boende) , vilket kan jämföras med 39 000 anmälda bostadsinbrott . Mörkertalet för bostadsinbrott beräknas vara lägre än för många andra stöldbrott (2012:13 s. 178). Antalet anmälda brott kan därmed antas ge en god bild av hur många bostadsinbrott som begås. Tillgrepp ur och från motordrivna fordon minskade från drygt 149 000 anmälningar till omkring 62 000 anmälningar . Antalet anmälda tillgrepp av motorfordon uppgick till omkring 75 000. hade antalet anmälda tillgrepp av motorfordon sjunkit till drygt 28 000. Antalet anmälda fickstölder uppgick till drygt 40 000. hade antalet anmälda fickstölder stigit till drygt 52 000. Antalet anmälda väskryckningar var ca 2 200. Motsvarande siffra var omkring 1 900. För vissa av de ovan nämnda brottskategorierna har den ökande eller minskande trenden varit mellan . Det gäller t.ex. antalet anmälda tillgrepp av motordrivna fordon och tillgrepp ur och från motordrivna fordon. Dessa brott är också de som står för den största minskningen i antalet anmälda brott . Brå drar i sin rapport slutsatsen att minskningen av antalet bilbrott beror på att den tekniska utvecklingen har gjort det svårare att ta sig in i och att tillgripa bilar (2012:13 s. 176 f.). Den minskande trenden för inbrottsstölder är också ganska sta- bil –2012. Antalet anmälda brott i denna kate- gori har visserligen omväxlande ökat och minskat under de olika åren , vilket i princip helt och hållet kan hänföras till antalet anmälda inbrott i bostäder. Historiskt sett har emellertid antalet bostadsinbrott legat på högre nivåer (2012:13 s. 179). Brottsutvecklingen avseende fickstölder är mer varierad –2012. Det finns perioder då antalet anmälda brott har varit lägre än de var . över hela perioden har antalet anmälda fickstölder emellertid aldrig legat högre än det gjorde . Antalet anmälda väskryckningar har däremot legat på en rela- tivt jämn nivå om knappt 2 000 brott – 2012. Trenden för tillgrepp i butiker och varuhus har varit ökande . har emellertid antalet anmälda brott gått ned. –anmäldes mellan 8 000 och 9 000 rån (Brå-tabell 170). var fördelningen på olika typer av rån följande. av anmälningarna avsåg personrån, avsåg butiksrån, avsåg taxirån, avsåg bank- och värdetransportrån och avsåg övriga rån (2012:13 s. 94 f.). När det gäller personrån antas mörkertalet vara stort. För övriga rån antas antalet anmälda brott stämma bättre överens med hur många brott som faktiskt begåtts (2012:13 s. 95). Det kan alltså antas att det begås betydligt fler personrån än vad som framgår av anmälningsstatisti- ken och att personrånen utgör en ännu större andel av det totala antalet begångna rån. Antalet anmälda personrån ökade från ca 6 300 brott till omkring 6 800 brott (Brå-tabell 10). Även historiskt sett har det skett en ökning (2012:13 s. 97). Antalet taxirån har gått ned , vilket antas bero på den minskade hanteringen av kontanter i taxibilar (2012:13 s. 98). När det gäller butiksrånen ökade antalet anmäl- ningar , då knappt 800 brott anmäldes, då över 1 100 butiksrån anmäldes. har kurvan dock vänt och anmäldes 734 butiksrån (Brå-tabell 170). När det gäller bank- och värdetransportrån varierar antalet anmälningar –2012 och någon tydlig trend är svår att se (Brå-tabell 10). har emellertid antalet anmälda brott minskat. Minskningen träffar i synnerhet bankrån, vilket delvis antas bero på att såväl antalet som kontanthanteringen på dessa kontor har minskat (2012:13 s. 100). 4.5.1Många olika typer av bedrägerier I den officiella kriminalstatistiken delas bedrägeribrotten in i flera olika kategorier, varav den största sett till antalet anmälda brott kallas övrigt bedrägeri. De andra kategorierna är i fallande ordning: datorbedrägeri, bedrägeri som begås med hjälp av bluffakturor, internetbedrägeri, kontokortsbedrägeri (utom automatmissbruk), automatmissbruk och bedrägligt beteende. Det finns även andra kategorier exempelvis investeringsbedrägeri, överskridit eget konto och försäkringsbedrägeri. Dessa kategorier lämnas utanför den fortsatta framställningen. Det finns skäl att anta att det kan finnas felkällor när det gäller kategoriindelningen. Antalet anmälda brott som rubricerades som bedrägeri, grovt bedrägeri eller bedrägligt beteende ökade från omkring 36 000 anmälda brott till drygt 117 000 anmälda brott (Brå-tabell 170). 4.5.2Bedrägeri med hjälp av bluffakturor Med begreppet bedrägeri med hjälp av bluffaktura avses i den officiella kriminalstatistiken endast brott där någon skickar falska fakturor till företag som sedan betalar för till exempel varor eller tjänster som de aldrig beställt (se 2012:13 s. 161). Det finns emellertid även andra brott som kan hänföras till denna kate- gori, t.ex. motsvarande brott som riktas mot privatpersoner. Dessa finns alltså inte med i den nu aktuella statistiken över bluffakturor. anmäldes drygt 16 000 bedrägerier med hjälp av bluff- fakturor (att jämföra med det totala antalet anmälda bedrägeribrott som var drygt 117 000). Det är en kraftig ökning från de omkring 3 400 brott som anmäldes , då bedrägeri med hjälp av bluff- fakturor fick en egen brottskod (Brå-tabell 170). Till detta kommer de brott som begås mot privatpersoner. Som tidigare nämnts används kategorierna datorbedrägeri och in- ternetbedrägeri. Dessa har olika brottskoder i kriminalstatistiken. Med datorbedrägeri avses brott där någon olovligen påverkar resul- tatet av en automatiserad informationsbehandling eller liknande automatisk process, till exempel genom s.k. skimning eller genom att uppge någon annans kortuppgifter på internet (se 2012:13 s. 161). Med internetbedrägeri avses brott där det finns onlinekontakt mellan människor, t.ex. vid annonser på e-handels- sajter eller modemkapning. I denna kategori ingår endast brott där brottet i sin helhet ägt rum via internet. Antalet brott där internet endast är ett inslag är därför mycket större än antalet som hänförs under just denna brottskod (2012:13 s. 161). Det kan vara svårt att skilja mellan dessa olika varianter av bedrägeri. Många brott som räknas som datorbedrägeri begås delvis med hjälp av internet, vilket kan vara förvirrande. Brås rapport visar också att brottskoderna inte används på ett korrekt sätt, vilket leder till att statistiken kan bli missvisande. Båda kategorierna redo- visas därför i ett sammanhang här. Antalet anmälda fall av datorbedrägeri uppgick (då brottskoden började användas) till knappt 12 000. Trenden var sedan i huvudsak ökande fram då omkring 25 000 brott anmäldes. En minskning skedde men ökade antalet anmälda brott till knappt 22 000. Minskningen antas bero på att ny teknik, bl.a. användningen av chip i stället för magnetremsa, gjort det svårare att genomföra exempelvis s.k. skimning av kontokort (2012:13 s. 161). Antalet anmälda fall av bedrägeri med hjälp av internet (nät- bedrägerier) ökade från omkring 1 2006 (då brottskoden in- fördes) till omkring 21 000 brott (Brå-tabell 170). Som exempel på ett vanligt nätbedrägeri kan nämnas att gärnings- mannen via en annons på någon försäljningssajt, t.ex. eller lurar brottsoffret att betala för en vara som gärningsmannen aldrig haft för avsikt att leverera. rör det sig om begränsade summor, i varje enskilt fall (2012:13 s. 160). Sammantaget kan det emellertid bli fråga om betydande för gärningsmannen, eftersom många personer kan vilseledas genom en och samma annons. Gärningsmännen är i dessa fall oftast inte organiserade på något sätt. Förfaringssättet behöver heller inte vara särskilt för- slaget. Antalet anmälda fall av utpressning och ocker ökade successivt från omkring 800 anmälda brott till drygt 3 900 anmälda brott (Brå-tabell 170). 4.7Förskingring och annan trolöshet Antalet anmälda brott mot 10 kap. BrB ökade från drygt 7 000 brott till drygt 17 000 brott . Den största ökningen har skett . Av dessa brott var det olovligt förfogande som ökade mest, från drygt 2 200 anmälda brott till knappt 11 700 anmälda brott . Även förskingringsbrotten ökade något, från drygt 2 000 anmälda brott till drygt 2 700 anmälda brott . Antalet anmälningar om trolöshet mot huvudman ökade också något . (Brå-tabell 10). minskade antalet anmälningar om olovligt brukande och fyndförseelse något. Skadegörelse är enligt Brå en brottstyp för vilken antalet anmälda brott kan antas skilja sig från det verkliga antalet begångna brott på ett sådant sätt att statistiken blir missvisande. I många fall är det ekonomiska överväganden som avgör om en skadegörelse anmäls. Om det inte lönar sig att anmäla skadan, t.ex. därför att offret saknar försäkring eller om skadans värde understi- ger självrisken, görs det ofta inte någon anmälan. belopp, t.ex. skador på motorfordon, kan däremot i högre utsträck- ning antas leda till en polisanmälan. har det också förekommit att aktörer inom kollektivtrafiken haft som princip att polisanmäla all skadegörelse, vilket lett till att antalet anmälda brott har ökat markant. Med den osäkerhet som ligger i detta anses det vara svårt att dra säkra slutsatser av statisti- ken (se 2012:13 s. 198). Enligt rapporten uppgick antalet anmälda skadegörelsebrott till omkring 168 000 brott , vilket utgjorde av den totala anmälda brottsligheten det året (2012:13 s. 200). Klotter (innefattande klotter riktat mot lokaltrafiken) utgjorde den största andelen anmälda skadegörelsebrott, . Skadegörelse på motorfordon var den näst största gruppen, av alla anmälda skadegörelsebrott. Det totala antalet anmälda skadegörelsebrott ökade från omkring 140 2002 till omkring 152 2012. Statistiken visar en topp på över 200 000 anmälda brott . Därefter har alla katego- rier av skadegörelse minskat (Brå-tabell 10). Skadegörelse anses vara ett typiskt ungdomsbrott. Av de som misstänktes 2012 utgjorde ung- domar under (2013:18 s. 121 och 132). –anmäldes totalt ungefär 1,2 till 1,4 miljoner brott . Endast en mindre del av dessa brott upp av poli- sen och andra brottsbekämpande myndigheter och blir föremål för lagföring i någon form. I den officiella statistiken redovisas antalet polisiärt uppklarade brott som uppklarade. I den mån dessa brott har klarats upp genom att en åklagare har lyckats binda en miss- tänkt person till brottet genom ett så kallat lagföringsbeslut (beslut om att väcka åtal, utfärda strafföreläggande eller meddela åtalsun- derlåtelse) redovisas de som personuppklarade brott. Brott som defi- nieras som uppklarade trots att utredningen har lagts ned brukar kallas för tekniskt uppklarade brott (se 2012:13 s. 17). Uppklaringsprocenten räknas på så sätt att man dividerar årets uppklarade brott med samma års anmälda brott. klarades totalt av alla brott upp. av dessa räknades som tekniskt uppklarade och räknades som personuppklarade (Brå-tabell 170). Personuppklaringsprocenten varierar emellertid kraftigt för de olika brottskategorierna. 4.9.2Uppklaring av stöldbrott och rån Personuppklaringsprocenten för stöldbrott låg i medeltal på unge- fär . Inom den brottskategorin är emellertid vari- ationerna stora. Medan personuppklaringsprocenten för stöld och snatteri i butik låg på var motsvarande siffra för stöld vid bostadsinbrott . Personuppklaringspro- centen för fickstöld och väskryckning var ännu lägre, mellan (Brå-tabell 170). Risken att bli ertappad är således låg för den som begår en fickstöld eller väskryckning eller en inbrottsstöld i bostad. Den låga personuppklaringsprocenten gör det också svårt att dra några slutsatser om vilka gärningsmännen är. klarades totalt av de anmälda rånbrotten upp. till 2012 sjönk personuppklaringsprocenten något, från . Den högsta personuppklaringen 2012 gäller taxirån (), rån mot funktionshindrad (), bankrån (), butiksrån () och värdetransportrån (). Lägst personuppklaringsprocent har rån mot övriga privatpersoner (; Brå-tabell 170). Den totala uppklaringsprocenten för samtliga anmälda bedrägeri- brott låg på . Personuppklaringen var dock betydligt lägre, . Inom brottskategorin är variationerna stora. För bedrägeri med kontokort eller med hjälp av internet låg personuppklaringen på mellan . Motsvarande siffra för bedrä- geri med hjälp av bluffakturor låg på (Brå- tabell 170). 4.9.4Uppklaring av förskingring och annan trolöshet Den totala uppklaringsprocenten för förskingring och annan tro- löshet låg på . Personuppklaringen uppgick dock bara till . För olovligt förfogande, den brottstyp inom 10 kap. BrB som ökat mest –2012, låg den totala uppklaringsprocen- ten på . Personuppklaringen minskade för dessa brott från år . För förskingring låg den totala uppklaringsprocenten avseende alla svårhetsgrader av brottet på . Personuppkla- ringsprocenten för samma brott var (Brå-tabell 170). Trolöshet mot huvudman hade en total uppklaringsprocent på och en personuppklaring på (Brå-tabell 170). Skadegörelsebrotten hade en total uppklaringsprocent på . Personuppklaringen låg emellertid endast på (Brå-tabell 170). Personuppklaringsprocenten var ganska jämnt fördelad på de olika underkategorierna. 5Principer för brottsrubricering och straffmätning m.m. Straffbestämmelser syftar till att stävja oönskade beteenden och har som utgångspunkt att den som utför en sådan gärning som beskrivs i en straffbestämmelse därefter lagförs för det brott som gärningen motsvarar. I vissa fall, t.ex. om gärningsmannen till- griper en vara i en affär, motsvaras hela händelseförloppet av en enda straffbestämmelse. I dessa fall är det som regel inte svårt att bedöma hur allvarligt brottet är och vilket straff som bör utdömas för det. Det är emellertid betydligt vanligare att gärningsmannens hand- lande innebär att han eller hon överträder flera olika straffbestäm- melser eller i följd. Det är delvis en konsekvens av att straffbestämmelserna i stor utsträckning överlappar varandra. Som exempel kan nämnas att ett handlande som utgör grov misshandel också uppfyller rekvisiten för ringa misshandel och misshandel av normalgraden. Vidare kan en gärning som uppfyller rekvisiten för ett brott utgöra ett kvalificerande rekvisit eller ingå som ett av flera handlingsrekvisit i en annan straffbestämmelse. Som exempel kan nämnas att misshandel som utförs i samband med en stöld kan medföra att stölden i stället bedöms som rån. När det gäller förmögenhetsbrott är det särskilt vanligt att det brottsliga förfarandet består av ett antal handlingar som var och en uppfyller kriterierna för samma eller närliggande straffbestäm- melser. Som exempel kan nämnas bedrägeri som riktas mot flera personer eller som riktas mot samma person . Ett annat exempel är stöld av flera varor i samma butik. För varje sak som gärningsmannen tillgriper är rekvisitet för stöld uppfyllt. Om gärningsmannen skulle straffas för varje brott som hans handlande i och för sig utgör skulle det leda till en oacceptabel Principer för brottsrubricering och straffmätning m.m. Det är därför nödvändigt att välja ut vilka och hur många brott som gärningsmannen ska straffas för. Av rätts- säkerhetsskäl måste urvalet alltid göras på samma sätt. Det finns vedertagna metoder för detta. Utgångspunkten är vidare att lika all- varliga gärningar bedöms utgöra lika svåra brott. I syfte att främja en enhetlig rättstillämpning anges i vissa straffbestämmelser vilka försvårande och förmildrande omständigheter som särskilt ska beaktas vid rubriceringen av brotten. De straff som döms ut för brottsligheten måste också stå i rim- lig proportion till de straff som döms ut för andra, lika svåra, brott eller brottskombinationer. För att tillgodose proportionalitetsprin- cipen finns olika bestämmelser om straffvärdebedömning, straff- mätning och val av påföljd. 5.2Avgränsningen av brottsliga gärningar 5.2.1Antalet brottsliga gärningar är inte detsamma som antalet brott Den som har utfört flera, var för sig brottsliga, gärningar anses i vissa fall ha begått flera brott och i andra fall endast ett brott. Föl- jande exempel kan illustrera detta. En gärningsman bryter sig in hos en person och tar ett antal saker av varierande värde som tillhör olika personer i hushållet. När en av bostadsinnehavarna försöker stoppa gärningsmannen använder han eller hon våld för att komma undan med det stulna. Gärningsmannens handlande uppfyller i detta fall rekvisiten för flera olika straffbestämmelser, t.ex. de som avser olika grader av stöld, rån, hemfridsbrott samt misshandel alternativt ofredande. Detta förhållande kallas olikartad konkur- rens. är brottsrekvisiten för en av dessa bestämmelser, nämligen den som avser stöld, uppfyllda för varje sak som gär- ningsmannen har tillgripit. Det föreligger alltså även s.k. likartad konkurrens. För att avgöra om gärningsmannens handlande ska bedömas som ett eller flera brott måste rätten avgöra om handlandet utgör samma gärningsenhet, dvs. om det är fråga om samma handlande, samma händelseförlopp eller om det på annat sätt går att säga att gärningsmannen har gjort något genom att göra något annat. Är det inte fråga om samma händelseförlopp eller gärningsenhet är utgångspunkten att flera brott har begåtts. Principer för brottsrubricering och straffmätning m.m. avgöra om tillgreppen ska anses ingå i samma brottsenhet, dvs. om de ska anses utgöra ett brott, eller om de ska bedömas som flera brott. Hur denna avgränsning görs återkommer utredningen till i det följande. Även om rätten kommer fram till att gärningsmannens hand- lande utgör en gärningsenhet kan det ändå vara fråga om flera brott eftersom flera olika straffbestämmelser kan tillämpas på förfaran- det. Rätten måste därför tillämpa olika principer om regelkon- kurrens för att avgöra vilka av dessa straffbestämmelser som ska tillämpas. Eftersom förfarandet uppfyller rekvisiten för en allvar- ligare form av brottet (i detta fall stöld) döms inte för den ringa formen av samma brott (i detta fall snatteri). Förfarandet uppfyller emellertid också rekvisiten för rån. Eftersom rån är en specialform av stöld konsumeras alla former av stöld som gärningsmannen teoretiskt sett hade kunnat dömas för och gärningsmannen döms bara för rån. Detsamma gäller det olaga tvång och misshandelsbrott som också ingår i rånbrottet. Frågan om gärningsmannen också ska dömas för hemfridsbrott kan dock inte besvaras lika enkelt utan beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Utgångspunkten är att gärningsmannen ska dömas för både hemfridsbrott och rån (kumulation), eftersom brottsbeskrivningarna för brotten inte har något gemensamt. I regel konsumeras emellertid ett hemfridsbrott som ingår som ett led i ett tillgrepp, om hemfridsbrottet utgör skäl för att bedöma tillgreppet som grov stöld. Det är därför troligt att hemfridsbrottet skulle konsumeras även om tillgreppet bedöms som rån, men det beror på omständigheterna i det enskilda fallet. För försöksbrott och andra osjälvständiga brottsformer gäller som utgångspunkt att dessa ska anses utgöra flera brottsenheter i samma utsträckning som de skulle ha bedömts som flera brott om de hade fullbordats. 5.2.2Avgränsningen av brott får betydelse för frågor om preskription och rättskraft Av exemplet i det föregående framgår att rätten måste avgränsa brottsliga gärningar av olika eller samma slag från varandra för att kunna avgöra vilka brott gärningsmannen ska dömas för. Det finns emellertid även andra skäl till att varje brott som någon ska dömas för måste kunna beskrivas och avgränsas i förhållande till andra brott. Den som har dömts för ett brott ska inte kunna dömas för Principer för brottsrubricering och straffmätning m.m. samma brott en gång till. Han eller hon ska inte ens kunna dömas för någon gärning som hade kunnat inordnas i den beskrivning av brottet, dvs. den brottsenhet, som domen grundar sig på. Brotts- enheten måste alltså definieras för att man ska kunna avgöra vilka gärningar som omfattas av domens rättskraft. Att veta när ett brott börjar och slutar är också nödvändigt för att kunna avgöra när preskriptionstiden för brottet börjar löpa. Hur rätten bedömer konkurrensfrågorna får också betydelse för hur brotten rubriceras och hur straffvärdet bedöms. Hur brotten rubriceras påverkar även preskriptionstidens längd och vilka tvångsmedel som får användas vid utredningen av brotten. Det är alltså av flera skäl nödvändigt att ha klart för sig hur brottsliga gär- ningar ska avgränsas från varandra. 5.2.3Flera brottsliga gärningar av samma slag Konkurrens mellan flera brott av samma slag är mycket vanlig och förekommer inom alla brottstyper. För förmögenhetsbrottens del är det framför allt vissa former av bedrägeri, som ofta begås i stor omfattning av samma gärningsman, som vållar särskilda svårig- heter. Detta återkommer utredningen till i avsnitt 8.2. Först ska något sägas om grunderna för bedömningen av vad som ska anses utgöra samma brottsenhet. De kriterier som vanligen används för att göra denna avgränsning är antalet målsägande eller andra angreppsobjekt i form av personer, tillfällets enhet, dvs. det rums- liga och tidsliga sammanhanget vad gäller t.ex. plats, verksamhet, orsakat tillstånd och antalet tydligt urskiljbara brottsobjekt (, , , Kriminalrättens grunder, 2 uppl. 2013 s. 470, i fortsättningen m.fl., Kriminalrättens grunder). De nu nämnda omständigheterna tillmäts olika vikt beroende på vilken brottstyp det är fråga om. Straffbudets skyddsintresse eller skyddsobjekt ger viss ledning i fråga om vilka omständigheter som är relevanta för att särskilja olika brottsenheter. För brott mot per- son är det av större betydelse hur många personer som har drabbats av t.ex. misshandel, än hur många slag som utdelades under samma händelseförlopp. Däremot är det av intresse att också avgöra om sambandet och rum är så starkt att slagen (om det är fråga om flera slag) ska anses ha utdelats under samma händelseförlopp. Är sambandet svagt bedöms slagen som olika brottsenheter – flera fall Principer för brottsrubricering och straffmätning m.m. av misshandel – även om de har riktats mot samma målsägande vid samtliga tillfällen. Även när det gäller förmögenhetsbrott kan man i första hand utgå från antalet målsägande för att avgöra vad som är ett eller flera brott. ska också rums- och tidssamband beaktas. När det gäller bedrägeri anses utgångspunkten vara att ett brott är begånget mot varje person som har vilseletts (. m.fl., Kriminalrättens grunder s. 471). Om en gärningsman t.ex. genom samma annons har vilselett femton personer att var för sig betala en summa pengar till gärningsmannen anses han eller hon alltså ha begått femton bedrägerier. Det finns dock exempel på att antalet brott har be- dömts på annat sätt, vilket utredningen återkommer till i avsnitt 8.2.1. Om rums- och tidssambandet mellan flera gärningar inte är till- räckligt starkt anses det som regel vara fråga om flera brott, även om samtliga gärningar har riktats mot samma målsägande. Som exempel på en sådan avgränsning som har gjorts på detta sätt kan nämnas NJA 2007 s. 973 och NJA 2012 s. 886. Brotten avsåg peri- odiska utbetalningar av sociala förmåner som den tilltalade inte hade rätt till. I båda fallen ansåg att ett separat brott hade fullbordats vid varje utbetalning. Avgränsningen av vad som utgör ett brott vid förskingring görs med utgångspunkt i antalet målsägande med beaktande av det rums- och tidssamband som kan finnas mellan de olika gärnings- moment som brotten består av (, Brottslighets- konkurrens s. 217 f. och 264 f., i fortsättningen Ulväng, Brottslig- hetskonkurrens).