sou · H0B395 · 2013-01-01 00:00:00 — De hemliga uppgifter det kan röra sig om är sådana som visar vad dessa organ arbetar med eller som gäller de säkerhetsarrangemang som omgärdar dem. (Se Ot.prp. 8 [2007–2008], s. Den del av detta skyddsintresse som rör handlingsfriheten gli- der lätt över i det intresse som skyddas enligt punkt c, förhållandet till andra stater (Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 309). Exempel på inskränkt handlingsfrihet är att den norska förhandlingstaktiken, positionen och gränsen för vad kan godta blir känd vid för- handlingar med andra stater. Det framhålls dock i förarbetena att det inte råder full överensstämmelse mellan punkt b och c, eftersom det utan att förhandlingar pågår kan inhämtas hemliga uppgifter som kan skada förhållande till andra stater. I anslutning till de båda punkterna påpekas också i förarbetena att det inte är en förutsättning att det är handlingsfriheten i förhål- lande till andra stater som ska kunna skadas. Bestämmelsen omfat- tar också sådan inverkan på handlingsfriheten gentemot interna- organisationer, internt i eller att en terroristorgani- sation ges möjlighet att otillbörligen tvinga en offentlig myndighet att göra eller underlåta att göra något. Punkt d överför i allt väsentligt det skyddade intresse som kommit att omfattas redan genom ändringar straffelov (Ot.prp. 64 [1998–99], s. 130–131, och ovan avsnitt 3.5.2). I förarbetena kommenteras denna punkt på så sätt att den anges först och främst omfatta underrättelseverksamhet som riktar sig mot säkerhetsarrangemangen vid statsbesök och stora inter- nationella evenemang. Till den del bestämmelsen skyddar främ- mande staters representation omfattar detta också norska säker- hetsarrangemang knutna till de främmande representationerna, om uppgifterna i det enskilda fallet är sådana att de kan skada grund- läggande nationella intressen. Det framhålls att det är uppenbart att det är ett grundläggande nationellt intresse att har goda diplomatiska förbindelser med andra stater. Om underrättelseverk- samheten får till effekt att blir väsentligt sämre på att ge ambassader och residens nödvändigt skydd, är villkoret om grund- läggande nationellt intresse uppfyllt. 8 [2007-2008], s. Som exempel på i punkt d nämnda internationella evenemang kan nämnas stora konferenser av politisk art, t.ex. möten i Världs- banken, och stora kulturella evenemang, t.ex. . Grundläggande nationella intressen som gäller samhällets infra- struktur omfattas av punkt e. Det sägs i förarbetena att denna punkt är särskilt viktig vid underrättelseverksamhet som bedrivs till fördel för terroristorganisationer. Syftet med denna punkt är att skydda hemliga uppgifter om infrastrukturen så att inte terrorist- organisationer kan använda den för att begå terrorhandlingar som skadar en funktion av grundläggande betydelse i samhället. 8 [2007-2008], s. Punkt f, som skyddar norska naturresurser, har inte någon mot- svarighet i gällande rätt. Den fanns inte med i Lund-utvalgets för- slag utan tillkom vid departementsbehandlingen av ärendet. Punk- tens främsta tillämpningsområde anses vara uppgifter som finns hos något annat organ än regeringen, t.ex. en förvaltningsmyndig- het eller en privat aktör. Uppgifter som gäller norska naturresurser och som finns hos regeringen anses omfattade av punkt b. 8 [2007-2008], s. 138 och 309.) Som ett tredje kriterium för straffbarhet gäller enligt bestämmel- sen att uppgifterna måste vara av sådant slag att de, om de röjs, kan skada de aktuella intressena. Det krävs alltså inte att gärningen har inneburit eller medfört skada – brottet är alltså ett s.k. faredelikt. I förarbetena är detta uttryckt så, att de insamlade uppgifterna har en omfattning och en art som gör skada till en näraliggande möjlighet (Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 138). Den straffbara handlingen består i att utan beaktansvärda skäl insamla eller sätta sig i besittning av hemliga uppgifter. Bestämmel- sen omfattar både att gärningsmannen mottar uppgifterna från någon annan och att han eller hon själv samlar in dem. När det gäller rekvisitet utan beaktansvärda skäl (uten aktverdig grunn) sägs i förarbetena att insamling till förmån för en främmande stat eller terroristorganisation aldrig kan anses gjord med beaktansvärda skäl. Det främsta syftet med detta rekvisit är att väga av intresset av skydd mot grundläggande nationella intressen mot intresset av informations- och yttrandefrihet. Enligt förarbetena är det utövare av kritisk forskning och undersökande journalistik som kan ha behov av att samla in hemliga uppgifter om grundläggande natio- nella intressen, men undantaget är vidare än så. Det sägs vidare att varken forskare eller journalister har någon absolut och obetingad rätt att samla in skyddad information. Vid avgörande av om beaktansvärda skäl funnits för anskaff- ningen av uppgifter ska hänsyn tas bland annat till hur känsliga dessa är, om de har inhämtats från öppna eller slutna källor, om det har skett hemligen eller med svikliga medel, om uppgifterna rör frågor av centralt politiskt intresse och hur uppgifterna ska använ- das – som bakgrundsmaterial eller mera direkt. Det framhålls också i förarbetena att det är av väsentlig betydelse om inhämtningen av uppgifter avslutas, om det med tillräcklig grad av säkerhet visar sig att det insamlade materialet inte kan ge belägg för den hypotes eller misstanke som utgjorde skäl för inhämtningen. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 309 f.) För straffansvar krävs uppsåt. Detta ska omfatta att uppgiften är hemlig, rör de relevanta grundläggande nationella intressena och att dessa kan skadas om uppgifterna röjs. Straffet är, som framgått, böter eller fängelse i högst . Olovligt röjande av statshemligheter Den nya norska strafflagen – med sina ändringar – inne- håller i likhet med strafflag en särskild bestämmelse om röjande av statshemligheter. Bestämmelsen, som finns i § 123, har följande lydelse. Med bot eller fengsel inntil straffes den som uten aktverdig grunn offentliggjør, overleverer eller på annen måte avslører en hemmelig opplysning som kan skade grunnleggende nasjonale interesser som nevnt i § 121. Den som avslører en slik opplysning til en fremmed stat eller terrororganisasjon, anses ikke for å ha en aktverdig grunn. Gärningsobjektet enligt denna bestämmelse är, precis som i § 121, hemliga uppgifter som kan skada sådana grundläggande nationella intressen som sägs där. Gärningen kan vara fortsättningen på den insamling av hemliga uppgifter som straffbeläggs genom § 121, men behöver inte alltid vara det. Brottet kan också begås av den som haft lovlig tillgång till uppgifterna. Om personen i fråga t.ex. värvas av en främmande underrättelsetjänst och röjer uppgifterna, begås ett brott enligt denna bestämmelse. Den brottsliga handlingen består i att uppenbara, offentliggöra eller på annat sätt röja uppgiften. För att uppgiften ska ha uppen- barats är det tillräckligt att den olovligen gjorts känd för någon annan person. Uppgiften är offentliggjord om den har gjorts känd eller tillgänglig för allmänheten. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Det straffbara röjandet är det som sker utan beaktansvärda skäl (se vid § 121 och Ot.prp. 8 [2007–2008], s. Också enligt denna bestämmelse är det tillräckligt att uppgif- terna med hänsyn till arten och omfattningen kan skada grundläg- gande nationella intressen. För ansvar krävs uppsåt avseende samma omständigheter som enligt § 121 (se ovan). Därutöver krävs att själva röjandet omfattas av gärningsmannens uppsåt. Det påpekas i förarbetena att om gärningsmannen avser att avslöja en statshemlighet, men de aktuella uppgifterna är oriktiga och därför inte kan utgöra någon hemlighet om grundläggande nationella intressen, kan ansvar bara komma i fråga för försök till röjande (Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 311). De båda nu behandlade brotten omfattas av särskilda straff- bestämmelser för grova fall. Dessa bestämmelser finns i § 122 respektive § 124. De har följande lydelse § 122 Grov etterretningsvirksomhet mot statshemmeligheter Grov etterretningsvirksomhet mot statshemmeligheter straffes med fengsel inntil . Ved avgjørelsen av om etteretningsvirksomheten er grov, skal det særlig legges vekt på om a)gjerningspersonen er et medlem av regjeringen, eller Høyesterett eller tilhører landets øverste sivile eller militære ledelse, b)gjerningspersonen hadde til hensikt å avsløre opplysningen til en fremmed stat eller terrororganisasjon, c)en avsløring ville ha voldt betydelig skade. § 124 Grov avsløring av statshemmeligheter Grov avsløring av en statshemmelighet straffes med fengsel inntil . Ved avgjørelsen av om avsløringen er grov, skal det særlig legges vekt på om a)gjerningspersonen er et medlem av regjeringen, eller Høyesterett eller tillhører landets øverste sivile eller miltære ledelse, b)hemmeligheten er betrodd gjerningspersonen i tjeneste eller arbeid, c)hemmeligheten er avslørt til en fremmed stat eller en terror- organisasjon, d)betydelig skade er voldt. Beträffande de omständigheter som kan medföra att brottet bedöms som grovt kan konstateras att § 122 c avser det fallet att ett röjande orsakat betydande skada och § 124 d att betydande skada har uppkommit. Det är alltså enligt dessa bestämmelser inte till- räckligt att sådan skada kunnat uppkomma. I förarbetena framhålls i anslutning till § 122 b att det inte krävs att gärningsmannen fått i uppdrag av den främmande staten eller terroristorganisationen att anskaffa uppgifterna i fråga. Även den som insamlar uppgifter med avsikt att mot någon form av kom- pensation lämna dem till sådan mottagare kan alltså dömas för grovt brott. De omständigheter som innebär att brottet kan bedömas som grovt är endast exemplifierande. Gärningsmannens uppsåt måste omfatta de kvalificerande omständigheterna. Oaktsamt röjande av statshemlighet Som framgått ovan omfattar § 123 bara uppsåtligt röjande av stats- hemligheter. I § 125 finns emellertid en straffbestämmelse som avser oaktsamt röjande av sådana hemligheter. Den har följande lydelse. Den som uaktsomt avslører en statshemmelighet, straffes med bot eller fengsel inntil . Straffansvar inträder redan vid normal oaktsamhet (Lund-utvalget hade i sitt förslag förordat straffbarhet först vid grov oaktsamhet). Regeringen ansåg dock att det borde gälla en förhållandevis sträng plikt att vara aktsam om uppgifterna så att dessa inte röjs. Denna ståndpunkt motiverades av de allvarliga följder som kan uppkomma av ett röjande. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. 140 och 312.) Flyktingspionage och annan olovlig underrättelseverksamhet Det har ansetts finnas behov av att även i fortsättningen ha en straffbestämmelse som omfattar annan olovlig underrättelseverk- samhet än den som riktar sig mot hemliga, grundläggande natio- nella intressen (Ot.prp. 8 [2007–2008], s. 312). En sådan bestämmelse har intagits som § 126 i strafflagen och har följande lydelse. Med bot eller fengsel inntil straffes den som på norsk område til fordel for en fremmed stat eller terrororganisasjon a)innsamler opplysninger om personlige forhold, når meddelelse av disse kan volde fare for noens liv, helse, frihet eller eiendom, eller b)innsamler opplysninger som kan skade andre staters sikkerhets- interesser. Bestämmelsen innebär inte någon generell kriminalisering av underrättelseverksamhet på norskt område. I likhet med de andra uppsåtliga formerna av olovlig underrättelseverksamhet är det bara underrättelseverksamhet som sker till fördel för främmande stat eller terroristorganisation som träffas av straffansvaret enligt § 126. Det krävs inte att gärningsmannen handlar på uppdrag från sådan intressent. Det krävs dock att gärningsmannens uppsåt omfattar att uppgifterna ska göras kända för en sådan stat eller organisation. Den variant av olovlig underrättelseverksamhet som upptagits i punkt a kräver till skillnad från föregångaren i § 91 a i 1902 års strafflag inte att verksamheten bedrivs hemligen eller med olovliga metoder. Också en insamling från öppna källor, men där uppgif- terna sammanställs och bearbetas till personkänslig information, kan omfattas av bestämmelsen. Varken propositionen eller Lund- utvalgets betänkande innehåller någon motivering till varför den tidigare begränsningen slopats. Den omständigheten att uppgifter från öppna källor kan grunda straffansvar är ju – i vart fall delvis – en annan sak än att själva underrättelseverksamheten bedrivs hem- ligen eller med olovliga metoder. Gärningsobjekt är uppgifter om personliga förhållanden. Med detta avses bland annat uppgifter om politisk åskådning och sym- patier. En ytterligare förutsättning för att straffansvar enligt punkt a ska kunna komma i fråga är att meddelande av uppgifterna kan orsaka fara för någons liv, hälsa, frihet eller egendom. Det är inte nödvändigt att det är den person som uppgifterna avser som ska vara utsatt för faran. Det kan till exempel vara dennes familj i hem- landet som kan drabbas. Bestämmelsen gäller inte bara insamling av uppgifter som gäller flyktingar. Den omfattar också uppgifter om etniska norrmän som till exempel ägnar sig åt verksamhet som misshagar en annan stat eller en terroristorganisation. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Gärningsbeskrivningen i punkt b hämtar sina grunder från bestämmelser i en lag om försvarshemligheter. Föremålet för underrättelseverksamheten är här uppgifter som kan skada andra staters säkerhetsintressen. Vad gäller den möjliga effekten av gär- ningen framhålls i förarbetena att det räcker med en objektivt grundad och inte alltför avlägsen fara för att en främmande stats säkerhetsintressen kan bli lidande (kan skade). Det framhålls också i förarbetena att det inte ansetts nödvändigt att i bestämmelsen kräva att gärningen ska vara rättsstridig. Det har ändå ansetts klart att bestämmelsen inte träffar lovlig underrättelse- verksamhet som bedrivs av norsk myndighet eller med dess sam- tycke. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Vid en jämförelse med § 91 a strafflag framgår det att den nya bestämmelsen inte upptar faran för skada på norska intres- sen och inte heller att brott begås redan när gärningsmannen søker å insamla uppgifter. Detta innebär inte att hithörande gärningar har avkriminaliserats. De omfattas i stället delvis av grundläggande nationella intressen och av en ändrad försöksreglering. (Se Ot.prp. 8 [2007-2008], s. Ordet verksamhet inte är brottsrekvisit, även om det används i förarbetena. Det framgår dock inte om ett sådant krav anses gälla ändå eller om redan enstaka insamling av uppgifter kan vara straffbar. I det lagförslag som Lund-utvalget lade fram beskrevs den brottsliga handlingen som att bedriva underrättelseverksamhet. Dit hörde sådana aktiviteter som normalt utförs av ett lands under- rättelsetjänst och motsvarande verksamhet utförd av terroristorga- nisationer. handlade det enligt kommittén om att inhämta uppgifter, men också värvning och andra åtgärder riktade mot enskilda personer kunde tänkas. (Se NOU 2003:18 s. 104). Vad gäller värvning upptogs inte förslaget i propositionen. Inte heller i övrigt finns i norsk rätt någon bestämmelse som straffbelägger själva kontakterna mellan främmande underrättelsetjänst och (presumtiva) agenter i . Ytterligare bestämmelser om olovlig befattning med uppgifter, föremål m.m. finns i lov om forsvarshemmeligheter. Vissa av lagens bestämmelser har förts över till bestämmelser i strafflagen. I övrigt har lagen upphävts genom lov 20 mai 2005 nr. 28, som efter vad som redan framgått ännu inte trätt i kraft. I den nederländska strafflagen () finns bestämmelser om spioneri och annan olaglig underrättelseverk- samhet i en särskild avdelning om allvarliga brott mot statens säkerhet. Genom § 98 straffbeläggs tillhandahållande av hemliga uppgifter i visst fall. Bestämmelsen skyddar huvudsakligen uppgifter av olika slag, dels sådana som är hemliga av hänsyn till statens eller dess allierades intressen, dels sådana som, om de härrör från ett skydds- objekt, har betydelse för statens eller dess allierades säkerhet. För straffansvar krävs att det olovliga förfogandet sker avsikt- ligen och att gärningsmannen känt till eller bort känna till att upp- giften var av det slag som omfattas av bestämmelsen. Det krävs däremot inte för ansvar att det olovliga förfogandet orsakat eller kunnat orsaka någon skada på de aktuella intressena. Det krävs inte heller att gärningsmannen åsyftat eller rent faktiskt gått främmande makt till handa. Bestämmelsen torde således i och för sig omfatta både att uppgiften röjs för en stat och för exempel- vis en terroristorganisation. Men om det är en främmande stat som är mottagare av uppgifterna kan ansvar aktualiseras enligt § 98 a. Denna bestämmelse straffbelägger bl.a. röjande av uppgifter till förmån för främmande makt eller andra utländska intressenter. Inte heller här krävs att gärningen inneburit, medfört eller kunnat leda till skada för eller dess allierade. Gärningsmannen ska på sätt som angetts vid § 98 ha känt till eller haft skälig anled- ning att misstänka uppgifternas beskaffenhet. Något närmare klar- görande av de olika formerna för förfogande över uppgifterna lämnas inte i bestämmelsen. Om brottet begåtts i krigstid eller inom ramen för anställning eller uppdrag hos den utländska intres- senten, döms enligt en betydligt strängare straffskala. Vad som krävs för att ett sådant uppdrag ska anses föreligga framgår inte av bestämmelsen. Det klargörs inte heller vad som krävs för att straffbar förbere- delse ska föreligga. Det går alltså inte direkt av bestämmelsen att sluta sig till om ansvar för förberedelse kan komma i fråga redan om någon erbjuder sig att anskaffa uppgifter åt en främmande makt. Genom § 98 b straffbeläggs oaktsamt röjande m.m. av sådana uppgifter som avses i § 98. De redovisade bestämmelserna har avsett olika former av avslöjande av hemliga uppgifter. Anskaffandet av sådana uppgifter är emellertid också straffbelagt under vissa förutsättningar enligt § 98 c. Bestämmelsen omfattar obehörigt tagande, innehav eller obehörig åtgärd som syftar till att anskaffa sådana uppgifter som sägs i § 98. Gärningsmannens vidare syften med uppgifterna tillmäts inte någon uttrycklig betydelse. Vidare straffbeläggs vissa former av intrång och uppehållande på skyddade platser (skyddsobjekt). Dessa gärningar föranleder emellertid bara straff om gärningsmannens avsikt varit att komma över sådana uppgifter som avses i § 98. Den polska strafflagen, Kodeks karny, innehåller bestämmelser om olaglig underrättelseverksamhet i ett kapitel om brott mot Republiken . Det finns också straffbestämmelser om annan olaglig befattning med uppgifter i ett kapitel som gäller brott mot skyddet för uppgifter. Den följande redogörelsen bygger på en inofficiell engelsk översättning av strafflagen som tillhandahållits av befattningshavare vid permanenta representation till Euro- peiska unionen. Texten härrör , men enligt uppgift ska inte några ändringar ha gjorts i här relevanta delar. De bestämmelser om olaglig underrättelseverksamhet som finns i kapitlet om brott mot Republiken avser alla olika fall av samröre med utländsk underrättelseverksamhet. Bestämmelserna finns i artikel 130. Artikel 130.1 innehåller en generell bestämmelse om medverkan i en utländsk underrättelsetjänsts verksamhet riktad mot . Bestämmelsen tycks ha ett vidsträckt tillämpningsområde. Den kräver inte enligt sin ordalydelse att gärningsmannen haft någon särskild avsikt med sin medverkan. Det förutsätts alltså inte att gärningsmannen velat skada eller gynna den främmande makten. Bestämmelsens tillämpningsområde kan möjligen preciseras av övriga brottstyper i artikel 130. Där anges nämligen vad som före- faller vara särskilda fall av deltagande i en utländsk underrättelse- tjänsts verksamhet. Genom artikel 130.2 straffbeläggs tillhandahållande av uppgifter. Bestämmelsen omfattar bl.a. att tillhandahålla en främmande under- rättelsetjänst sådana uppgifter vars uppenbarande kan vara skadligt för . I vilket avseende anges inte. Tillämpningsområdet är inte begränsat till hemliga uppgifter. Ytterligare former för medverkan anges i artikel 130.3. Denna bestämmelse straffbelägger två olika gärningstyper. Den ena består i att anskaffa uppgifter och den andra i att ställa sig till främmande underrättelsetjänsts förfogande. Den första gärningstypen, anskaf- fande av information, kan väl närmast sägas utgöra ett förstadium till gärningen under artikel 130.2. När det gäller den andra gärningstypen, dvs. att ställa sig till en främmande underrättelsetjänsts förfogande, tycks den inte avse enbart verksamhet som går ut på att anskaffa uppgifter. Den ute- sluter alltså inte andra typer av bidrag till den främmande under- rättelsetjänstens verksamhet. På så vis tycks gärningen ha närmare anknytning till den gärning som anges i artikel 130.1 än till första ledet i artikel 130.3. Skillnaden mot artikel 130.1 förefaller ligga i att enligt den bestämmelsen krävs att gärningsmannen deltar, med- verkar, i verksamheten medan straffansvar enligt artikel 130.3 inträder så snart gärningsmannen ställt sig till förfogande. Medan alltså artikel 130.1 och 130.3 andra ledet riktar sig mot den som medverkar eller erbjuder sig att medverka i den främ- mande underrättelsetjänstens verksamhet straffbeläggs mottagar- sidans verksamhet genom artikel 130.4. Enligt denna bestämmelse utgör det ett brott att organisera eller elda en främmande under- rättelsetjänsts verksamhet. Bestämmelsen anger inte i vilken krets gärningsmannen kan finnas. Det står alltså inte helt klart om denne måste vara en befattningshavare vid den främmande underrättelse- tjänsten som fått i uppdrag att organisera eller leda verksamheten i ett visst land eller om gärningsmannen kan vara en dittills utomstå- ende person som fått i uppdrag att organisera eller leda verksam- heten. Det finns som redan har nämnts ytterligare bestämmelser om olovliga förfoganden över hemliga uppgifter i den polska straffla- gen (kap. 33 om Brott mot skyddet för uppgifter). Bestämmelserna omfattar gärningar som i svensk rätt motsvaras av vissa av bestäm- melserna i 19 kap. , men också sådana gärningar som är straffbelagda som brott mot tystnadsplikt (20 kap. 3 § ). Den bestämmelse i kap. 33 som är av störst intresse här är arti- kel 265. Skyddsföremålet enligt denna bestämmelse är statshemlig- heter. Det framgår inte av artikel 265 vad som krävs för att en sådan hemlighet ska föreligga. Det kan säkert röra sig om uppgifter om (vissa) militära förhållanden och om utrikesrelationer. Redan blotta innehavet av en statshemlighet är inte straffbart enligt artikel 265. För ansvar krävs antingen att uppgiften röjs eller att den används i strid med föreskrift. Bestämmelsen omfattar också avslöjande av uppgifter för någon som handlar i en utländsk organisations namn (eng. foreign entity). I vad mån detta uttryck begränsar sig till privaträttsliga subjekt eller om varje sammanslutning omfattas är inte klarlagt. Ansvar torde dock inte komma i fråga enligt denna bestämmelse om mottagaren är en utländsk underrättelsetjänst – då finns ju arti- kel 130 till hands. Oavsiktliga röjanden straffbeläggs enligt punkt 3 i bestäm- melsen. Slutligen bör också nämnas artikel 266 som omfattar röjande eller användning av uppgifter i strid med lag eller på annat sätt grundad skyldighet. Punkt 1, men delvis också punkt 2, förefaller kunna omfatta ekonomiskt spionage och företagsspionage. Straffansvaret är emellertid vidare än så. Ansvaret är kopplat till uppgifter som gärningsmannen fått del av bland annat vid utövande av allmän tjänst och gärningarna innefattar en visst mått av trolös- het mot uppdragsgivaren, men också mot den uppgiften rör. Bestämmelsens förhållande till artikel 265 framstår inte som i alla delar klar. Man kan i alla fall konstatera att kretsen av gärningsmän skiljer sig också åt mellan artikel 265.1 och artikel 266.2. Medan den förra bestämmelsen i princip riktar sig mot envar, omfattar den andra innehavare av allmän tjänst.