sou · H1B37 · 2013-02-01 00:00:00 — Att man utan särskilt tillstånd får inneha magasin till vapnet, innebär att magasinet måste passa i vapnet. Paragrafen begränsar inte det antal magasin som får innehas utan särskilt tillstånd. Endast vapenmagasin som inte är fogade till ett skjutvapen omfattas av paragrafen. Ett magasin som sitter i skjutvapnet utgör en del av vapnet och omfattas av vapentillståndet. Det krävs således att den som köper eller på annat sätt förvärvar vapenmagasin har tillstånd att inneha det vapen som vapenmagasinet är avsett för. Vidare krävs att tillståndet innefattar rätt att skjuta med vapnet. Ett tillstånd för annat ändamål (prydnads-, samlar- eller affektionsvärde) ger således inte rätt att inneha vapenmagasin som inte är fogat till vapnet. Ändringen i andra stycket är en följd av att benämningen sammanslutningar i 2 kap. 3 § b vapenlagen har ändrats till föreningar. Tillstånd till handel med skjutvapen Paragrafens andra stycke har ändrats som en följd av att tillstånd att inneha helautomatiska skjutvapen endast får meddelas för samlingsändamål (se kommentaren till 2 kap. 6 § vapenlagen). Tillstånd att föra in skjutvapen eller ammunition till I första stycket punkten a har uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Paragrafen har ändrats som en följd av förslaget att endast tillåta helautomatiska vapen för samlingsändamål (se kommentaren till 2 kap. 6 § vapenlagen). Auktorisation och tillsyn av föreningar för jakt eller målskytte Paragrafen, som är ny, behandlar förutsättningar för auktorisation. Utredningens överväganden finns i avsnitt 3.3. I första stycket åläggs att pröva frågor om auktorisation. För att en förening ska kunna bli auktoriserad krävs enligt andra stycket att den är ideell samt att den har en stabil organisation, kontinuerlig skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering. Kraven på stabil organisation och kontinuerlig skytteverksamhet uppställdes enligt 2 kap. 3 § b vapenlagens tidigare lydelse för att en sammanslutning för jakt eller målskytte skulle få meddelas tillstånd att inneha skjutvapen. Avsikten är att dessa krav ska tillämpas på samma sätt i auktorisationsförfarandet som de tillämpades då upptog sammanslutningar i bilagan till sina föreskrifter (se bilaga 1 till föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen, RPSFS 2009:13, FAP551–3). Kravet på ordning för säker vapenhantering innebär att föreningen ska ha styrande dokument över säker vapenhanteringen. Dokumenten ska innehålla de bestämmelser om säker vapenhantering och säkerhetsrutiner som föreningen ska följa och som de anslutna föreningarna åtar sig att följa vid anslutningen. Tredje stycket motsvarar tidigare 2 kap. 1 § andra meningen vapenförordningen (1996:70). Bestämmelsen har tagits in i paragrafen eftersom den rör Rikspolisens överväganden vid den nya typen av godkännande som föreslås, nämligen auktorisationen. Paragrafen är ny och överväganden hittas i avsnitt 3.3.2. Paragrafen ålägger i första stycket att utöva tillsyn över de auktoriserade föreningarna. I andra stycket anges att vid tillsynen ska kontrollera att de villkor för auktorisation som anges i 2 kap. 17 § vapenlagen är uppfyllda. Vid tillsynen ska alltså kontrolleras att föreningen är ideell samt att den har en stabil organisation, kontinuerlig skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering. I tredje stycket har tagits in en allmän bestämmelse om att föreningarna ska lämna de upplysningar om verksamheten som behöver för sin tillsyn. Paragrafen, som motsvarar den tidigare 18 §, har ändrats och övervägandena redovisas i avsnitt 3.3.1. Paragrafen ålägger i punkten 4 att med hjälp av automatiserad behandling föra ett centralt register över föreningar som auktoriserats enligt vapenlagen – registret över auktoriserade föreningar. Registret ska vara offentligt (se kommentaren till 18 kap. 16 § offentlighets- och sekretesslagen, 2009:400). Paragrafen motsvarar den tidigare 21 § och har ändrats som en konsekvens av att 2 kap. 17–21 §§ vapenlagen betecknas 2 kap. 19–23 §§. I andra stycket punkten 2 har uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). 3 och 4 §§ Överväganden hittas i avsnitt 5.5. Paragraferna reglerar utlåning av skjutvapen för användning under långivarens uppsikt eller för övning eller tävling. Utredningen har föreslagit att tillstånd att inneha helautomatiska vapen inte ska få meddelas annat än för samlingsändamål. Som huvudregel får ett vapen för samling inte användas för skjutning (se 2 kap. 4 § vapenlagen), vilket det är frågan om i 3 och 4 §§. Som en följd av förbudet avseende helautomatiska vapen, ut- går därför de delar som rör sådana vapen i 3 § första stycket b och i 4 § första stycket. Uttrycket sammanslutningar i 3 § första stycket a och i 4 § första stycket har ändrats till föreningar, som en följd av att begreppet ändrats i 2 kap. 3 § vapenlagen. 6 och 8 §§ Paragraferna har ändrats på så sätt att uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). 6 kap. Återkallelse av tillstånd, omhändertagande av vapen och ammunition, m.m. Paragrafen, som är ny, behandlar återkallelse av auktorisation. Det anges att en auktorisation ska återkallas av om förutsättningarna för auktorisationen inte längre finns. Detta innebär att en återkallelse ska ske om en förening inte längre uppfyller kraven i fråga om att vara ideell, eller att ha en stabil organisation, kontinuerlig skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering. 7 kap. Inlösen av vapen och ammunition Paragrafen har ändrats och övervägandena finns i avsnitt 6.6. I paragrafen anges att skjutvapen eller ammunition ska lösas in av staten om tillståndet att inneha vapnet har upphört att gälla. Detta innebär till exempel att inlösen ska ske när giltighetstiden löpt ut beträffande ett tidsbegränsat tillstånd enligt 2 kap. 6 a § första stycket vapenlagen eller då samtliga tillstånd att inneha helautomatiska vapen (undantaget vapen för samling) upphör att gälla efter en övergångstid, se 2 kap. 6 § första stycket vapenlagen och övergångsbestämmelserna punkten 2. Ändringen behandlas i avsnitt 6.6. Det anges i första stycket b att ett skjutvapen eller ammunition inte ska lösas in, om egendomen lämnas för skrotning eller överlåts till någon som har rätt att inneha vapnet eller ammunitionen och om detta görs från det att tillståndet att inneha vapnet upphörde att gälla. Ändringen är en konsekvens av att inlösen enligt 7 kap. 1 § ska omfatta situationen då ett tillstånd upphör att gälla. Paragrafen, som reglerar straff för vapenbrott, har ändrats på så sätt att den del som rör grovt vapenbrott har tagits in i 9 kap. 1 a § vapenlagen. Övervägandena finns i avsnitt 2.7. Paragrafens första stycke motsvarar det tidigare 9 kap. 1 § andra stycket vapenlagen. I andra stycket, som är nytt, anges att om brottet är synnerligen grovt döms till fängelse i lägst två och högst . Prövningen av huruvida ett vapenbrott är synnerligen grovt ska göras genom en allsidig bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. I paragrafen anges att det vid bedömningen särskilt ska beaktas om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett ett stort antal vapen. Normalt bör krävas att ett vapenbrott avser ett stort antal vapen för att brottet ska kvalificeras som synnerligen grovt. Hur många vapen som bör krävas beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Rör det sig om vapen av särskilt farlig beskaffenhet bör till exempel ett mindre antal vara tillräckligt, än vad som annars skulle vara fallet. Även andra omständigheter än vapnens farlighet kan vägas in i bedömningen, såsom platsen för gärningen, att brottsligheten har varit organiserad eller att den har innefattat avidentifiering av vapen. I en situation där någon annan omständighet som bör beaktas föreligger, kan det alltså vara tillräckligt med ett mindre antal vapen än vad som annars skulle krävas för att brottet ska bedömas som synnerligen grovt. Ledning för bedömningen bör sökas i dagens straffmätningspraxis för grova vapenbrott som bedömts ha ett straffvärde eller mer. Hänvisningen i paragrafens andra stycke har till följd av uppdelningen av 9 kap. 1 § vapenlagen i 1 och 1 a §§ ändrats till att även omfatta 1 a § (se kommentaren till 9 kap. 1 och 1 a §§). Paragrafen har ändrats och övervägandena redovisas i avsnitt 3.3. I första stycket punkten c har uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). Hänvisningen i paragrafens sista stycke har till följd av uppdelningen av 9 kap. 1 § vapenlagen i 1 och 1 a §§ ändrats till att även omfatta 1 a § (se kommentaren till 9 kap. 1 och 1 a §§). Hänvisningen i paragrafens första stycke har som en konsekvens av uppdelningen av 9 kap. 1 § vapenlagen i 1 och 1 a §§ samt att 1 a § betecknas 1 b §, ändrats till att även omfatta 1 b § (se kommentaren till 9 kap. 1 och 1 a §§). Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande och överväganden finns i avsnitt 3.3.3. I paragrafen anges att beslut enligt vapenlagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol samt att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Genom ändringen införs en särskild rätt att överklaga beslut om auktorisation och återkallelse av en auktorisation. Det är föreningar för jakt eller målskytte som får överklaga ett beslut som går föreningen emot (se 22 § förvaltningslagen, 1986:223). En skrivelse med överklagande av ett beslut ska ha kommit in till den myndighet som meddelat det överklagade beslutet från den dag då klagande fick del av beslutet (se 23 § andra stycket förvaltningslagen och 6 a § första stycket förvaltningsprocesslagen, 1971:291). Paragrafen är ändrad och utredningens överväganden redovisas i avsnitt 3.3.3. Det anges i första meningen att beslut enligt vapenlagen ska gälla , om inte annat förordnas. Regleringen omfattar beslut i fråga om auktorisation. När det gäller beslut om återkallelse av en auktorisation anges i andra meningen att beslutet ska gälla endast i de fall då så har förordnats i beslutet. Paragrafen, som har ändrats, behandlar bemyndiganden. Utredningens överväganden har redovisats i avsnitt 3.3. I punkten e har uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). Punkten j har ändrats som en följd av att 2 kap. 17–21 §§ vapenlagen betecknas 2 kap. 19–23 §§. Enligt punkten f får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddela föreskrifter om krav på stabil organisation, kontinuerlig skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering enligt 2 kap. 17 § vapenlagen. Lagen beräknas träda i kraft . Den aktuella punkten innebär att tillstånd att inneha helautomatiska vapen som har meddelats före ikraftträdandet av förbudet i 2 kap. 6 § första stycket vapenlagen, gäller fram till dess tillståndet upphör att gälla, dock längs fram till . Detta gäller inte tillstånd som meddelats för samlingsändamål. Helautomatiska vapen får vidare enligt punkten lånas ut enligt 3 kap. 3 och 4 §§ fram till . Förslag lämnas på att tillstånd att inneha halvautomatiska kulgevär för målskytte ska tidsbegränsas. Punkten 3 innebär att den nya bestämmelsen endast ska gälla i fråga om tillstånd som meddelas efter ikraftträdandet. Det föreslås att vapenmagasin ska jämställas med skjutvapen vid tillämpning av vapenlagen och att den som har tillstånd eller rätt att inneha ett visst vapen för skjutning utan särskilt tillstånd får inneha magasin till vapnet. Punkten 4 ger den som vid lagens ikraftträdande innehar ett vapenmagasin som inte passar till sina vapen en rätt att inneha delen utan tillstånd till eller, om ansökan om tillstånd har gjorts före nämnda tidpunkt, till dess slutligt beslut i tillståndsfrågan vunnit laga kraft. Utredningen föreslår en ny ordning för prövning av föreningar för jakt eller målskytte. har godkänt nio sammanslutningar. Den aktuella punkten innebär att de godkända sammanslutningarna anses uppfylla kraven på auktorisation och behöver inte prövas på nytt samt att de upptas i registret över auktoriserade föreningar. Övervägandena finns i avsnitt 3.3.5. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott Hänvisningen i punkten 14 till 9 kap. 1 § vapenlagen har till följd av uppdelningen av 1 § i 1 och 1 a §§ ändrats till att även omfatta 1 a § (se kommentaren till 9 kap. 1 och 1 a §§ vapenlagen). 10.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Sekretess till skydd främst för intresset av att förebygga eller beivra brott Paragrafen, som är ändrad, innehåller bland annat bestämmelser om sekretess för uppgifter i vapenregister. I paragrafens tredje stycke anges att sekretessen inte gäller för uppgifter i registret över auktoriserade föreningar. Detta innebär att registret är offentligt. Övervägandena redovisas i avsnitt 3.3.1. 10.4Förslaget till förordning om ändring i vapenförordningen (1996:70) I andra punkten har uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). Innehav m.m. av skjutvapen och ammunition Paragrafen har ändrats och utredningens överväganden behandlas i avsnitt 3.3. Mot bakgrund av att det föreslås en ny ordning för prövningen av föreningar för jakt eller målskytte utgår bemyndigandet till att meddela närmare föreskrifter om vilka sammanslutningar som ska anses uppfylla kraven i 2 kap. 3 § b vapenlagen för att kunna beviljas tillstånd att inneha skjutvapen. Auktorisation av föreningar för jakt eller målskytte behandlas i 2 kap. 17 § vapenlagen. Detta innebär att paragrafens andra mening, om att ska samråda med Försvarsmakten när det gäller sådana organisationer som anges i förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet och deras läns- och lokalavdelningar, har flyttats till 2 kap. 17 § vapenlagen. Första stycket reglerar en ansökan om auktorisation enligt 2 kap. 17 § vapenlagen. En ansökan görs skriftligen hos och ska innehålla uppgift om föreningens namn, organisationsnummer och var styrelsen har sitt säte samt vilka omständigheter föreningen vill åberopa för utredning av föreningens stabilitet, kontinuerliga skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering. I andra stycket anges att utfärdar ett bevis över auktorisationen. bemyndigas i tredje stycket att meddela närmare föreskrifter om kraven på stabil organisation, kontinuerlig skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering enligt 2 kap. 17 § vapenlagen. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.1 och 4.3.2. De krav som rör helautomatiska vapen utgår som en konsekvens av att det föreslås ett förbud mot att meddela tillstånd att inneha sådana vapen, annat än för samling (paragrafen rör ansökan om tillstånd där vapnet ska användas för skjutning). Paragrafen har också ändrats i första stycket 2 och 3 på så sätt att det avseende målskjutningsvapen anges att intyg över aktivitet och skjutskicklighet ska lämnas av styrelsen i en förening som auktoriserats enligt vapenlagen eller en därtill ansluten förening. Den skytteförening som lämnar intyget ska inom ramen för sin verksamhet bedriva med sådant vapen som ansökan avser. I femte stycket har bemyndigats att meddela närmare föreskrifter om de krav på aktivt medlemskap som gäller för tillstånd till innehav av målskjutningsvapen. Paragrafen, som är ny, reglerar föreningar för jakt eller målskyttes ansökan om tillstånd att inneha skjutvapen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 3.3.4. Införsel av skjutvapen eller ammunition Paragrafen har ändrats på så sätt att hänvisningen till 2 kap. 1 § vapenförordningen utgår. Ändringen är en konsekvens av att godkännandet av sammanslutningar för jakt eller målskytte inte längre regleras i 2 kap. 1 § vapenförordningen. 9 kap. Förvaring och transport av skjutvapen och ammunition I första stycket har uttrycket sammanslutningar ändrats till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). 12 kap. Skyldighet att medföra och visa upp tillståndsbevis, m.m. Paragrafen har i andra stycket ändrats genom att uttrycket sammanslutningar bytts ut till föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). 1 och 3 §§ Paragraferna har ändrats på så sätt att sammanslutningar anges i stället för föreningar (se kommentaren till 2 kap. 3 § vapenlagen). 10.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister Myndigheter som har rätt att få uppgifter om vissa brott 14 och 15 §§ Hänvisningarna till 9 kap. vapenlagen har till följd av uppdelningen av 1 § i 1 och 1 a §§ ändrats till att även omfatta 1 a § (se kommentaren till 9 kap. 1 och 1 a §§ vapenlagen). En särskild utredare ska analysera vissa frågor om skjutvapen och ta ställning till behovet av författningsändringar i vapenlagstiftningen. analysera reglerna om förutsättningarna för enskilda att inneha målskjutningsvapen, ta ställning till om det finns behov, och i så fall ange vilka, som kan berättiga att enskilda medges tillstånd att inneha helautomatiska vapen och utreda under vilka förutsättningar tillstånd till innehav av halvautomatiska vapen bör medges, ta ställning till om, och i så fall i vilken utsträckning, vapenmagasin bör utgöra en sådan vapendel som ska jämställas med skjutvapen vid tillämpningen av vapenlagen, eller om hantering av vapenmagasin bör kontrolleras på något annat sätt, ta ställning till hur det grova vapenbrottet bör förändras för att en skärpt syn på vapenbrottsligheten ska få genomslag och för att möjligheten att göra nyanserade bedömningar av grova vapenbrott ska öka, och lämna författningsförslag där så bedöms nödvändigt. Uppdraget ska redovisas . Uppdraget att föreslå skärpningar i vapenlagstiftningen Vapenlagstiftningen är ett regelverk som fortlöpande behöver följas upp. Lagstiftningen måste vara utformad så att den i möjligaste mån motverkar förekomst av illegala vapen i landet och att vapen kommer till brottslig användning. Tillgång till skjutvapen utgör en förutsättning för att grova brott ska komma till stånd och kan även innebära att en uppkommen våldssituation får betydligt svårare följder än den annars skulle ha fått. Enligt polisen finns det indikationer på att våldsbenägna kriminella personers användande av skjutvapen ökar. Detta är en oroväckande utveckling som måste tas på allvar. Att ett enda vapen som hamnar i orätta händer kan få förödande konsekvenser visar inte minst händelsen på Utøya i . Skolskjutningarna i och de frekventa skottlossningarna på allmän plats i och i är andra uppmärksammade exempel. Dessa förhållanden och händelser väcker frågan om den svenska vapenregleringen nu är i behov av förändringar i syfte att förtydliga och skärpa reglerna för att förhindra att vapen, både illegala och legala vapen, används för brottsliga syften. Enskildas innehav av målskjutningsvapen och prövningen av skytteföreningar Tillstånd att inneha skjutvapen får enligt 2 kap. 3 § vapenlagen (1996:67) meddelas bl.a. enskilda personer och sammanslutningar för målskjutning. Det finns inte några bestämmelser som reglerar vad en skytteförening är. Däremot är det reglerat i 2 kap. 3 § b vapenlagen under vilka förutsättningar en skytteförening kan meddelas tillstånd att inneha egna vapen. Tillstånd får meddelas sammanslutningar som har en stabil organisation och kontinuerlig skytteverksamhet och som därutöver uppfyller höga krav på säkerhet i fråga om handhavande av vapen. Sådana förhållanden är självfallet beroende av vilka personer som styr skytteföreningen och kan förändras om personer i styrelsen ersätts av andra. Någon kontroll av dessa personer görs dock inte. Därtill kommer att det inte finns några bestämmelser som reglerar skytteföreningar som bedriver men som inte innehar egna vapen. Om bedömer att en sammanslutning uppfyller kraven för att inneha vapen, tas föreningen upp i en bilaga till en av myndighetens föreskrifter (RPSFS 2009:13 bilaga 1). Lämpligheten i att en myndighet prövar frågor av den arten och meddelar beslut genom att göra ändringar i sina föreskrifter kan ifrågasättas. Det medför bl.a. att det saknas möjlighet att kontrollera att en fullständig prövning har föregått beslutet. Av 2 kap. 4 § vapenlagen framgår en av de grundläggande förutsättningarna för att en enskild person får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen, nämligen att han eller hon behöver vapnet för ett godtagbart ändamål. Om ändamålet med innehavet inte uteslutande är ett annat än skjutning, uppställs i 2 kap. 3 § vapenförordningen (1996:70) vissa bestämda krav beroende på vilken vapentyp ansökan avser. När det gäller målskjutningsvapen ställs som huvudregel krav på bl.a. att den som söker tillstånd ska ha visat prov på särskild skjutskicklighet och är aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation. Det är skytteföreningen som intygar den sökandes skjutskicklighet och att aktivitetskravet är uppfyllt i samband med ansökan om tillstånd att inneha skjutvapen. Eftersom skytteföreningar som inte innehar egna vapen är oreglerade kan det vara svårt att veta om sådana föreningar som utfärdar intyg är seriösa och därmed att bedöma intygens kvalitet. Vad som krävs för att en enskild person ska anses uppfylla kravet på aktivt medlemskap i en skytteförening eller motsvarande organisation framgår inte av någon reglering på området. föreslog i rapporten m.m. (Ju2003/3894/L4) att det i vapenförordningen ska föras in en bestämmelse om krav på medlemskap i en sammanslutning som myndigheten har godkänt för att få tillstånd att inneha vapen. Förslaget motiverades med att en sådan ordning skulle innebära en kontroll av att de sammanslutningar som utfärdar intyg om en sökande är seriösa och att intygen är av en viss kvalitet. förslag har behandlats i två utredningar (Ds 2004:32 och Ds 2010:6). Utredningarnas respektive förslag har dock inte lett till några författningsändringar. Det finns skäl att tydliggöra vad som fordras för att kravet på aktivt medlemskap i en sammanslutning ska anses vara uppfyllt samt hur aktivitet och skjutskicklighet kan intygas på ett fullgott sätt. Det är dock inte givet att de krav som bör ställas på en sammanslutning för att intyga en persons skjutskicklighet och aktivitetsgrad behöver vara att sammanslutningen har godkänts för innehav av egna vapen. undersöka om det bör införas regler för sådana skytteföreningar som inte innehar egna vapen och om det finns behov av att ändra gällande regler för skytteföreningar i något avseende, och i så fall föreslå en reglering, lämna författningsförslag på en annan, tydligare ordning för prövningen av om en skytteförening ska beviljas tillstånd att inneha skjutvapen, och analysera reglerna om förutsättningarna för enskilda att inneha målskjutningsvapen och föreslå de författningsändringar som bedöms nödvändiga för att förtydliga regleringen. Förutsättningarna för innehav av hel- och halvautomatiska skjutvapen Ett automatvapen definieras i bilagan till vapenförordningen som ett skjutvapen som laddar om automatiskt varje gång ett skott avfyras och som kan avfyra mer än ett skott med ett tryck på avtryckaren. Helautomatiska vapen används inte vid jakt, men i mindre omfattning bedrivs tävlingsskytte med automatvapen i . Ett halvautomatiskt skjutvapen definieras som ett skjutvapen som laddar om automatiskt varje gång ett skott avfyras och som bara kan avfyra ett skott med ett tryck på avtryckaren. Halvautomatiska skjutvapen används vid jakt och i viss utsträckning vid målskjutning. Tillstånd att inneha helautomatiska vapen eller enhandsvapen, undantaget start- och signalvapen, får enligt 2 kap. 6 § vapenlagen meddelas endast om det finns synnerliga skäl. Någon närmare utveckling av när synnerliga skäl enligt bestämmelsen ska anses finnas görs inte i förarbetena. I 2 kap. 3 § vapenförordningen finns regler om vilka särskilda krav som ställs på en person för att han eller hon ska anses ha visat sig kunna handha vissa skjutvapen.