sou · H0B393 · 2013-01-01 00:00:00 — Som framgått gäller i tilltrossituationer, beträffande de iakttagelser som gjorts vid syn, att dessa måste tas upp på nytt i hovrätten, eller Mark- och , även om de dokumenterats genom ljud- och bildupptagning. I förarbetena anförs inga särskilda motiv till varför syn på stället undantogs när tilltrosbestämmelserna änd- Utvärdering, överväganden och förslag Vidare är bestämmelsen om dokumentation av syn genom ljud- och bildupptagning, till skillnad från muntliga bevis, fakultativ. Utredningen föreslår att detta ändras så att det som iakttas vid syn på stället ska dokumenteras genom ljud- och bildupptagning om det inte finns särskilda skäl mot det, se avsnitt 3.1.1. Med hänsyn till vad som framförts av Mark- och miljööver- domstolen och då användningen av den moderna tekniken har fallit så väl ut, ser utredningen ingen anledning till att syn på stället inte ska vara reglerat på samma sätt som muntliga förhör i tilltrossitua- tioner. Om utredningens förslag genomförs kommer domstolarnas dokumentation av syn genom ljud- och bildupptagning att öka. En ändring av tilltrosbestämmelserna skulle medföra större flexibilitet och effektivitet för överrätterna. Det finns alltså skäl att ändra bestämmelserna. Utredningen föreslår därför att ett tingsrättsavgörande får ändras av hovrätten i tilltrossituationer i såväl tvistemål som brottmål även i fall där syn på stället läggs fram i hovrätten genom uppspelning av en ljud- och bildupptagning. Motsvarande ändring föreslås även i bestämmelsen för handläggningen i (55 kap. 14 § RB). Förfall vid klagandens frånvaro vid huvudförhandling i hovrätt Bestämmelserna om överklagandet ska förfalla eller om målet ska prövas när klaganden endast infinner sig genom ombud ändrades inte genom EMR-reformen. Den nya ordningen för hur muntlig bevisning läggs fram i hovrätt har dock ändrat förutsättningarna för hovrätten i de aktuella situationerna. Som påtalats från några håll kan hovrätterna numera i större utsträckning avgöra mål i klagan- dens frånvaro. Förhören finns i princip alltid upptagna genom ljud- och bildupptagningar och ska i de flesta fall inte tas upp på nytt i hovrätten. Under förutsättning att partens ombud finns på plats kan alltså saken prövas. Det har dock framgått att bestämmelserna inte tillämpas så överlag, eftersom hovrätterna inte sällan låter överklagandena förfalla i samma utsträckning som tidi- gare. Även om hovrätterna alltså har goda möjligheter att sak- pröva ett mål i klagandens frånvaro kan man ställa sig frågan om detta är en rimlig utgångspunkt som bör gälla. En klagande som ute- blir från hovrättsförhandlingen har ibland inte längre något intresse Utvärdering, överväganden och förslag av att få saken prövad, såvida han eller hon inte uttryckligen sagt något annat eller har laga förfall för sin frånvaro. Om klaganden alltså uteblir från förhandlingen och inte heller meddelat sina avsikter vare sig till ombudet eller till domstolen bör det kunna förutsättas denne i princip inte står fast vid sitt överklagande. Det är alltså en rimlig utgångspunkt att överklagandet bör förfalla i dessa situationer. Om det därefter visar sig att laga förfall föreligger kvar- står möjligheten att få saken prövad genom att målet återupptas. Naturligtvis kan det finnas tillfällen där hovrätten ändå bör av- göra målet. Dels finns den situationen att klaganden uttryckligen meddelat ombudet eller domstolen att han eller hon inte vill när- vara men ändå vill få saken avgjord och sakprövad. I den mån hov- rätten då anser sig kunna avgöra målet bör den möjligheten finnas. Det kan även vara fråga om situationer där hovrätten uppmärk- sammat något i tingsrättsavgörandet som uppenbart blivit fel till klagandens nackdel. Då bör hovrätten också ha möjlighet, i den mån det går, att rätta felet till klagandens fördel. Det bör alltså fortfarande finnas ett utrymme för hovrätten att avgöra ett mål i sak trots klagandens frånvaro. Utredningen föreslår alltså att bestämmelsen i 50 kap. 21 § första stycket och 51 kap. 21 § första stycket RB ändras så att överklag- andet förfaller om en klagande eller en enskild klagande i brottmål som förelagts att infinna sig personligen, inställer sig endast genom ombud och det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet för- faller. 3.4.3Möjligheter att avgöra brottmål utan huvudförhandling i hovrätt I 51 kap. 13 § RB anges under vilka förutsättningar hovrätten får avgöra ett brottmål utan huvudförhandling. I första stycket stadgas att hovrätten får avgöra ett mål utan huvudförhandling om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat. Enligt andra stycket får hovrätten även i andra fall avgöra målet på handlingarna, om saken kan utredas tillfredsställande, nämligen om 1) åklagaren har över- klagat endast till den tilltalades förmån, 2) om endast den tilltalade överklagat och hans ändringsyrkande godtas av motparten, 3) om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller Utvärdering, överväganden och förslag ådöma honom påföljd eller döma honom till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, 4) om parterna har begärt att målet ska avgöras utan huvudförhandling eller 5) om ingen av parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvud- förhandling, haft någon invändning mot det. Av tredje stycket följer att om en part har begärt huvudförhandling, i fall som avses första till tredje punkterna ovan, ska en sådan hållas om det inte är uppenbart obehövligt. I förarbetena anfördes att avgörande för frågan om huvudför- handling ska hållas är om det finns sakliga skäl för en förhandling. Som generell förutsättning för att ett mål ska kunna avgöras utan huvudförhandling angavs att målet kan anses tillfredsställande ut- rett utan huvudförhandling. Det ansågs att en muntlig förhandling kan vara värdefull både med hänsyn till utredningen om brottet och för bedömningen i påföljdsfrågan. Därför ansågs att brottmål som huvudregel ska avgöras efter huvudförhandling, dock med möjlig- het till vissa avsteg från den. När det gäller parternas inflytande på handläggningsformen ansågs att en part i princip alltid ska ha rätt till huvudförhandling även i hovrätt, om inte en sådan är uppenbart obehövlig (prop. 1983/84:78 s. 50 f.). Reglerna om huvudförhandling i hovrätt ändrades inte genom EMR-reformen. Regeringen uttalade dock att genom de nya reg- lerna för presentation av muntlig bevisning i hovrätt kommer utrymmet för att i hovrätt avgöra ett mål utan huvudförhandling i praktiken ändå att öka något (prop. 2004/05:131 s. 139 f.). Även Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna () ställer krav på att parts önskemål om muntlig handläggning ska respekteras i de flesta brottmål (se bl.a. avgör- anden mot , ERD 212 B och Fejde mot , ERD 212 C ). har därvid gjort uttalanden som innebär att om en förhandling har hållits i första instans, kan frånvaron av en sådan i andra eller tredje instans vara befogad med hänsyn till de speciella förhållandena i ett fall. Utvärdering, överväganden och förslag Överlag har det från hovrätterna uppgetts att numera har rätten ett mycket bra underlag för prövningen tack vare ljud- och bildupp- tagningarna. Möjligheterna att avgöra mål på handlingarna anses därför i och för sig ha ökat generellt sett. Flera hovrätter har uppgett att ganska många mål kan avgöras på handlingarna med parternas samtycke. kan det dock vara svårt att få parterna att samtycka till denna handläggnings- form, trots att förutsättningarna egentligen finns. Det anses att det krävs mycket starka skäl för att avgöra mål utan huvudförhandling mot parternas vilja. På flera håll anses att rekvisitet uppenbart obehövligt borde kunna mjukas upp med hänsyn till det goda underlag hovrätterna har för prövningen. Det har även framförts att 51 kap. 13 § andra stycket 3 RB borde kunna utvidgas till att omfatta även fler slag av mål, särskilt på grund av att den av tingsrätten utdömda påföljden inte alltid åter- speglar målets komplexitet i hovrätten. Från advokaterna har framförts att det inte har märkts någon för- ändring i fråga om antalet avgjorda mål utan huvudförhandling. Det kommer dock oftare nu än förut förfrågningar från hovrätterna om det. Från åklagarna har uppgetts att andelen mål som avgörs utan huvud- förhandling har ökat och att man är positivt inställd till den hand- läggningsformen. I efter EMR (DV 2010:3), se bilaga 1 i Del 2, anfördes att reformen inte fått någon märkbar effekt när det gäller antalet avgöranden utan huvudför- Utvärdering, överväganden och förslag handling i hovrätten. Enligt rapporten hade flera hovrättsdomare uppgett att reformen borde ha fört med sig en sådan utveckling men att det inte blivit så i praktiken. Det anfördes vidare att det från resurssynpunkt finns fördelar med att avgöra fler mål på hand- lingarna, bl.a. eftersom det skapar större flexibilitet i systemet. Hovrätterna borde enligt rapporten införa enhetliga och effektiva rutiner för att under beredningen uppmärksamma mål som lämp- ligen kan avgöras på handlingarna. Förslag: Bestämmelsen i 51 kap. 13 § tredje stycket RB om möj- ligheten att avgöra brottmål utan huvudförhandling i hovrätt mjukas upp genom att det uppenbarhetskrav som ställs i be- stämmelsen tas bort. Regeringen gjorde i samband med införandet av nya bestämmelser för presentation av muntlig bevisning i hovrätt bedömningen att utrymmet för att i hovrätt avgöra ett mål utan huvudförhandling i praktiken skulle öka. De uppgifter som utredningen inhämtat tyder på att det inte fallit ut på det sättet. Hovrättsdomarna synes vara av uppfattningen att även om en del mål kan avgöras utan huvud- förhandling med parternas samtycke så lämnas inte samtycke trots att förutsättningarna egentligen föreligger för denna handläggningsform. Vidare anses uppenbarhetskravet i aktuell be- stämmelse innebära starka skäl för att gå parterna emot. Utredningen är av uppfattningen att fortfarande måste som huvudregel gälla att brottmål i hovrätt ska avgöras efter huvud- förhandling. Det skulle dock vara en fördel, liksom anfördes i , om fler mål kan avgöras på handlingarna. Detta ligger också i linje med vad regeringen uttalade i förarbetena till EMR-reformen. Tillämpningen av uppenbarhetskravet i 51 kap. 13 § tredje stycket RB synes vara mycket försiktig. Mot bakgrund av de utökade möjligheter som hovrätten generellt sett har att utan huvud- förhandling utreda målet tillfredsställande, verkar tillämpningen enligt utredningens uppfattning onödigt försiktig. Det är inte till- Utvärdering, överväganden och förslag fredsställande att de goda förutsättningar som EMR-reformen fört med sig inte utnyttjas fullt ut. En ökad tillämpning av möjligheten att avgöra brottmål på handlingarna borde därför ske. Det kan åstad- kommas genom att förutsättningarna att avgöra på handlingarna mot parts vilja enligt aktuell bestämmelse mjukas upp. Kravet på att det ska vara uppenbart obehövligt med huvud- förhandling för att kunna gå parterna emot synes numera väl restrik- tiv. En uppmjukning av den bestämmelsen ger bättre förutsätt- ningar för hovrätten att ta mål till avgörande på handlingarna. En sådan förändring skulle dessutom vara väl förenlig med Europakon- ventionens krav på rätten till muntlig förhandling även i andra instans. Till utredningen har även framförts behovet att inte bara mjuka upp utan även utvidga bestämmelserna till att omfatta fler fall än de som anges i 51 kap. 13 § andra stycket 3 RB. Detta är frågor som kräver mer djuplodande analyser och vidare överväganden än vad som kan anses omfattas av utvärderingen av EMR-reformen. Frågor av detta slag övervägs dessutom i andra utredningar (se bl.a. Ju 2010:10 och Ju 2012:F). Några sådana förslag lämnas därför inte. Utredningen föreslår alltså att bestämmelsen i 51 kap. 13 § tredje stycket RB mjukas upp genom att det uppenbarhetskrav som ställs i bestämmelsen tas bort. EMR-reformen har inneburit stora förändringar av det processuella regelverket i allmän domstol. Reformen omfattar tvistemål, brott- mål och domstolsärenden. Den har påverkat processen i alla tre domstolsinstanserna. Såväl domstolarnas olika personalkategorier som åklagare, advokater och andra aktörer har på skilda sätt på- verkats av de ändrade reglerna. Huvudsyftet med vår utvärdering har varit att klargöra om re- formen har moderniserat rättegången i allmän domstol och om den nya ordningen fullt ut uppfyller kraven på en rättssäker, effektiv och ändamålsenlig handläggning av mål och ärenden. Genom moderniseringen av rättegången ville man ta till vara den tekniska utveckling som skett i samhället och utnyttja den modernare teknikens fördelar i processen. Ett centralt inslag i reformen, som berör alla tre instanserna, är att förhör som hålls i bevissyfte nu- mera dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. Vidare är det möjligt att använda ljud- och bildöverföring på olika sätt i rätte- gången, exempelvis genom att ett vittne deltar från en annan dom- stol genom ljud- och bildöverföring. Men moderniseringen avsåg inte bara utnyttjandet av ny teknik. Nya regler skulle göra dom- stolsprocessen smidigare, effektivare och mer ändamålsenlig. Det innebär ändringar i uppmjukande riktning av de regler som knyter an till principerna om muntlighet och omedelbarhet. De nya reg- lerna skulle öka flexibiliteten i domstolarnas handläggning och betona parternas ansvar för att driva processen framåt mot ett avgörande. Ett viktigt verktyg i detta sammanhang var att hänvis- ning kunde ske till handlingar i målet, som alltså inte behövde läsas upp eller redovisas muntligt. Det mest uppmärksammade och inledningsvis mest omdiskuterade inslaget i moderniseringen var en reformering och renodling av hovrättsprocessen i syfte att ge hovrätterna möjlighet att koncen- trera sitt arbete till huvuduppgiften att granska de tingsrätts- avgöranden som överklagas och rätta till eventuella felaktigheter. Systemet med prövningstillstånd utvidgades så att tillstånd till pröv- ning numera krävs i alla tvistemål och ärenden som överklagas från tingsrätt till hovrätt. Till detta kom nya former för att presentera muntlig bevisning i hovrätten. Muntlig bevisning läggs numera fram genom de ljud- och bildupptagningar som gjorts av förhöret i tingsrätten. Om ytterligare frågor behöver ställas får kompletterande förhör hållas (tilläggsförhör). Den tekniska utvecklingen i samhället har genom reformen tagits till vara genom att inslaget av ny teknik i rättegången har ökat markant. Enligt utredningens utvärdering av detta har använd- ningen av den moderna tekniken fallit mycket väl ut. Fördelarna med den nya ordningen märks tydligt i hovrätts- processen där målen kan bedömas på i grunden samma underlag som i tingsrätten. Detta har förändrat hovrätternas roll och deras arbetsmetoder. Användningen av ljud- och bildupptagningar som dokumentationsform har även fått betydelse för tingsrätternas handläggning genom att upptagningarna i vissa fall med fördel kan användas och återanvändas senare i processen i samma instans. Här avses bl.a. fall då bevisupptagning utom huvudförhandling aktuali- seras eller när bevis ska läggas fram vid en ny huvudförhandling. I mål som pågår har tillgången till ljud- och bildupp- tagningarna inneburit många fördelar, inte minst eftersom rätten under överläggningen eller i samband med domskrivning kan kon- trollera uppgifter från huvudförhandlingen med hjälp av upptag- ningarna. Koncentrationsprincipen, som är svår att uppehålla under långdragna och omfattande rättegångar, har genom EMR-reformen fått en förändrad innebörd. Såväl tingsrätterna som hovrätterna har dragit nytta av möjlig- heten att på olika sätt använda ljud- och bildöverföring i rätte- gången. Tekniken har kraftigt minskat antalet inställda mål i hov- rätterna. Reformen har även väsentligt förbättrat domstolarnas möjligheter att hantera de verkligt omfattande processerna. med många parter, ombud och vittnen, ofta spridda över landet, har möjligheten att delta genom ljud- och bildöverföring underlättat handläggningen avsevärt. I sådana fall har även möjligheten att använda ljud- och bildöverföring i en sidosal för parter och åhörare som inte får plats i huvudsalen varit mycket värdefull. Den nya tekniken har alltså inneburit stora förändringar i pro- cessen i såväl tingsrätt som hovrätt. Tekniken har bidragit till en smidigare process där möjligheterna att anpassa handläggningen utifrån vad som är mest praktiskt och ändamålsenligt har klart för- bättrats. Tekniken har därmed väsentligt bidragit till moderniseringen av processen i allmän domstol. Av utredningens undersökning av den del av reformen som innebär att flexiblare regler infördes och regler som betonar parternas an- svar för att driva processen framåt framgår att reformen även i dessa avseenden fallit väl ut. Vissa av bestämmelserna, såsom möjligheten till hänvisning till skriftliga handlingar vid huvudförhandlingen, utnyttjas i stor utsträckning i såväl brottmål som tvistemål. Vidare har de utvidgade möjligheterna att avgöra bötesmål på handlingarna visat sig vara ett lyckokast, som använts i mycket stor utsträckning. Förändringarna har inneburit en kvalitetsförbättring i handlägg- ningen, särskilt vad gäller förberedelsen i tvistemål. Andra bestämmelser utnyttjas i varierande grad. En del av be- stämmelserna, som inte tillämpats särskilt ofta, anses i stället ha haft en preventiv verkan. Det samlade intrycket är att tingsrätterna har försetts med klart förbättrade möjligheter till en effektiv och smidig handläggning som främjar snabba och rättssäkra avgöran- den. De nya bestämmelserna har alltså inneburit en bättre anpassning av domstolarnas handläggning till dagens krav och möjligheter och har därmed bidragit till en modernisering av rättegången. Även om EMR-reformen har haft stor betydelse för tingsrätternas handläggning har förändringarna varit mer genomgripande för hovrätterna genom det utvidgade systemet med prövningstillstånd och den nya formen att presentera muntlig bevisning. I denna del har utredningen konstaterat att andelen meddelade prövningstillstånd i hovrätt inledningsvis var för låg, att tillämp- ningen har blivit mer generös men fortfarande varierar mellan enskilda hovrätter och att tillämpningen ännu inte fullt ut mot- svarar den generösa inställning som förutsattes vid EMR-reformen. Den nya ordningen för hur muntlig bevisning läggs fram i hov- rätten har fallit mycket väl ut. Det innebär att målen bedöms på i grunden samma underlag som i tingsrätten, vilket främjar materiellt riktiga avgöranden och därför är mycket tillfredsställande från rätts- säkerhetssynpunkt. Förfarandet i hovrätten är således numera inriktat på en gransk- ande överprövning av tingsrättens avgörande. Förändringarna har tydliggjort rollfördelningen mellan instanserna. Hovrätterna kon- centrerar sig nu på sådana tingsrättsavgöranden där det finns anled- ning till en överprövning. Det syfte med reformen som betonades i förarbetena, att tyngdpunkten i rättskipningen bör ligga i första instans och att hovrätten ska ha en kontrollerande funktion, har därmed uppfyllts. Hovrätternas handläggning har blivit snabbare och ger bättre förutsättningar för materiellt riktiga hovrättsavgör- anden. Genom reformen har också tydliggjorts att hovrätterna har en viktig roll för prejudikatbildningen. Utredningen pekar särskilt på att hovrätterna på ett mer systematiskt sätt bör se till att frågor av prejudikatintresse tas upp. Vad har då EMR-reformen fått för konsekvenser från ett mer all- mänt perspektiv? Hur har den påverkat verksamheten för dom- stolspersonalen och övriga aktörer i rättegångarna? Hur har re- formen fallit ut i ett medborgarperspektiv och har reformen bidragit till snabbare avgöranden? Den modernare tekniken har visserligen inneburit nya arbets- uppgifter för domare och protokollförare och nya moment att hantera och ta hänsyn till under rättegången. Tekniken får ändå sammantaget anses underlätta arbetet i domstolarna. Ljud- och bild- upptagningarna kan smidigt granskas under överläggning och dom- skrivning. Detta innebär en säkrare process och säkrare avgöran- den. Möjligheten att utnyttja ljud- och bildöverföring i processen underlättar genomförandet av rättegångar, särskilt de mycket om- fattande. I hovrätten har kansliernas arbete underlättats väsentligt. Det är färre personer som ska kallas till förhandlingarna och risken för att mål behöver ställas in har i stor utsträckning eliminerats. För parter, advokater och åklagare har den mer givna ramen i hovrättsprocessen inneburit att sakfrågorna kommit mer i fokus. Den nya tekniken ger bättre förutsättningar för pedagogiska sak- framställningar och välövervägda slutanföranden. Möjligheten till förhandling genom ljud- och bildöverföring har för åklagarna på sina håll inneburit effektivitets- och kostnadsbesparingar. Detsamma gäller för Kriminalvården när förhandlingar hålls genom ljud- och bildöverföring med någon som är frihetsberövad. I dessa fall finns även klara säkerhetsvinster. För parter och ombud ligger det i bestämmelserna om samman- ställningar och tidsplaner en större delaktighet i förberedelsen av målen. Den modernare tekniken, med såväl ljud- och bildupptagningar som ljud- och bildöverföringar i rättegången medför förbättringar från ett medborgarperspektiv. Vittnen och brottsoffer behöver nästan aldrig höras på nytt i hovrätten. Även om tilläggsförhör hålls slipper de påfrestningar av helt nya och ingående förhör. Möjligheten att delta via ljud- och bildöverföring har ökat tillgäng- ligheten till domstolarna. Den möjligheten har särskilt förbättrat situationen för personer som är kallade i mål där säkerhetsfrågor är aktuella. Allmänhetens insyn i rättegångar har väsentligt förbättrats genom möjligheten till ljud- och bildöverföring i de fall åhörar- platserna inte räcker till och en sidosal kan ställas i ordning. Den förändrade hovrättsprocessen har, såväl genom systemet med prövningstillstånd som genom det nya sättet att presentera den muntliga bevisningen, inneburit att parterna snabbare får ett slut- ligt avgörande, vilket är en viktig del av rättssäkerheten i vid mening. Under utredningen har från flera håll ifrågasatts nämndemännens roll i den nya hovrättsprocessen. Hovrättens kontrollerande och överprövande roll stämmer inte så bra överens med lekmannamed- verkan. Utredningen anser att det finns fog för synpunkten och att det finns skäl att överväga nämndemannamedverkan i hovrätt i ljuset av EMR-reformen. Dessa överväganden bör emellertid göras i den översyn som pågår i utredningen modernt nämndemanna- system (Ju 2012:08). går därför inte närmare in på överväganden kring nämndemännens roll i hovrättsprocessen. I förarbetena betonas vikten av att skapa en effektivare dom- stolsprocess. Det är därför intressant att se hur domstolarnas hand- läggningstider påverkats. Av statistik framgår att inställda möten i tingsrätt har minskat i brottmål. I hovrätten visas för alla målkategorier en kraftig minskning av andelen inställda mål. I såväl tingsrätt som hovrätt syns en minskning av den genom- snittliga omloppstiden för alla målkategorier. Dessa resultat är till- fredsställande. Det kan naturligtvis finnas flera olika orsaker till denna positiva utveckling, varför det kan vara svårt att dra några säkra slutsatser om vilken betydelse EMR-reformen haft. Mycket talar ändå för att moderniseringen av processen har fått en allmänt gynnsam effekt på handläggningstiderna med tanke på det goda utfallet av reformen som vår utvärdering visar. Här kan särskilt nämnas möjligheterna till närvaro genom ljud- och bildöverföring, vilket bidrar till effektivare processer och färre inställda möten. De utvidgade möjligheterna att i tingsrätt avgöra bötesmål på hand- lingarna utnyttjas i stor utsträckning och har klara effektivitets- fördelar. Införandet av flexiblare regler och tydligare ansvar för parterna har bidragit till en effektivare tvistemålsförberedelse.