sou · H1B39 · 2013-01-30 00:00:00 — Vid beräkning av det målsatta kostnadsfria kapitalet ska beloppet räknas om i enlighet med förändringen av konsumentprisindex i löpande priser enligt de av senast redovisade nationalräkenskaperna. Vid beräkning av storleken på eget kapital ska grundfondens storlek räknas om enligt första stycket. Bokföringsskyldigheten ska fullgöras i enlighet med god redovisningssed. Därvid ska i tillämpliga delar Europeiska riktlinje om den rättsliga ramen för redovisning och finansiell rapportering inom Europeiska centralbankssystemet tillämpas. lämna en årsredovisning för det lämna en årsredovisning för det 2 Senaste lydelse av förutvarande 10 kap. 3 § 2010:1815. mäktige ska till och mäktige ska till och disposition av vinst. samt till tillskott av kapital till en resultaträkning, en balans- en resultaträkning, en balans- räkning och en förvaltnings- räkning och en förvaltnings- omfatta en särskild resultat- samt för hur har samt för hur har främjat ett säkert och effektivt främjat ett säkert och effektivt I årsredovisningen ska direktionen lämna en bedömning av om den interna styrningen och kontrollen i är betryggande. resultaträkning och balansräkning fastställs av , som också beslutar hur bankens vinst ska disponeras. Har reservfonden gått ned under skall av årets vinst avsättas till reservfonden tills denna åter nått upp till detta belopp. resultaträkningar och balansräkningar fastställs av , som också beslutar hur bankens vinst ska disponeras samt om tillskott av kapital till banken ska ske. 3 Senaste lydelse av förutvarande 10 kap. 4 § 1998:1413. beslutar om ansvarsfrihet för fullmäktige för dess verksamhet och för direktionen för förvaltningen av . Ansvarsfrihet får vägras endast om det finns skäl att föra talan om ekonomiskt ansvar mot en ledamot av fullmäktige eller direktionen eller om ledamoten bör åtalas för brottsligt förfarande i samband med sitt uppdrag eller sin anställning. Upplåning till valutareserv enligt detta kapitel ska ske enligt 5 kap. 1 § första stycket 5 budgetlagen (2011:203). Om har tagit delar av valutareserven i anspråk för beviljande av kredit enligt 6 kap. 5 § första stycket 1 eller 8 § ska upplåning ske för att återställa valutareserven. får utöver vad som följer av 2 § vid behov besluta att förstärka sin valutareserv genom förtida upplåning. Upplåning i detta syfte får tillsammans med bankens kostnadsfria kapital enligt 10 kap. 1 § andra stycket uppgå till högst . Innan beslut om förstärkning av valutareserven fattas ska fullmäktige höras. Det maximala beloppet om ska räknas upp med bruttonationalprodukten i löpande priser enligt de av senast redovisade årsvisa nationalräkenskaperna. Om det finns synnerliga skäl får besluta att förstärka sin valutareserv genom förtida upplåning med ett högre belopp än vad som följer av 3 §. Ett beslut enligt första stycket ska godkännas av . Denna lag träder i kraft . 1Utredningens uppdrag och arbete tillgångar har över tiden genererat en avkastning som med god marginal varit tillräcklig för att finansiera den löpande verksamheten. är således inte beroende av anslag från staten.1 Utformningen av balansräkning och fördelningen av verksamhetsresultat är dock inte lagreglerad, vilket medför att oberoende från den övriga staten inte är garanterad. För räkenskapsåren 2000 och 2001 beslutade om särskilda utbetalningar av , vilket ledde till att frågan om finansiella oberoende kom att uppmärksammas. Med anledning av den kritik som riktades mot frånvaron av regler som säkerställer finansiella oberoende tillsattes 2006 utredningen om kapitalstruktur och vinstdisposition. Utredningen lämnade sitt betänkande (SOU 2007:51, finansiella oberoende). Betänkandet har remissbehandlats men inte beretts vidare. Till följd av den finansiella krisen som tog fart på allvar vidtog , och övriga berörda statliga myndigheter, en rad åtgärder i syfte att värna stabiliteten i det svenska finansiella systemet. Krisåtgärderna ledde för del till en kraftig expansion av myndighetens balansräkning och ett omfattande likviditetsstöd i kronor och dollar till svenska banker. 1 är en statlig myndighet och är således en del av staten. är dock en egen juridisk person med en egen balansräkning. När denna utredning använder begreppet staten ingår därför inte i detta begrepp, såvida inte detta särskilt anges eller tydligt framgår av sammanhanget. Utredningens uppdrag och arbete De nya erfarenheter som krisen förde med sig visade på ett behov av att återigen analysera balansräkning. I regeringens direktiv (dir. 2011:89) anges att den särskilde utredaren ska göra en översyn av hur erfarenheterna från den finansiella krisen har påverkat synen på balansräkning, t.ex. storleken på och finansieringen av valutareserven samt storleken på eget kapital. Utredaren ska bedöma i vilken omfattning betänkandet SOU 2007:51 med remissvar kan ligga till grund för lagstiftning. I direktiven anges dessutom att den särskilde utredaren bör utreda om det finns skäl att införa ett försäkringsbaserat avgiftssystem för hanteringen av valutareservens kostnader eller om bör bära dessa kostnader även i fortsättningen. Utredaren ska vidare utreda samordningen mellan och , inklusive omfattningen och räckvidden av tillgång till upplåning av utländsk valuta i . Denna upplåning ska ställas i relation till uppdrag att säkra statens tillgång till finansiering för andra ändamål. Utredningen har hållit 6 möten med sina sakkunniga och experter. Utredningen har tagit del av betänkandet SOU 2007:51 och remissvaren på betänkandet (dnr Fi 2007/4981). Utredningen har träffat företrädare för de största bankerna i . Utredningen har därutöver träffat (Fi 2011:02) för att informera sig om kommitténs arbete. Utredningen har löpande inhämtat information från . Utredningen begärde förlängning av uppdraget . Förlängningen beviljades till . Regeringen beslutade att en särskild utredare skulle utreda frågor som rörde balansräknings- och kapitalstruktur och vinstdisposition. Till särskild utredare förordnandes dåvarande generaldirektören . hade för räkenskapsåren 2000 och 2001 beslutat om särskilda utdelningar av till staten. Utdelningarna fick till följd att frågan om finansiella oberoende uppmärksammades i större utsträckning . Såväl som den () kritiserade för att inte i lag ha säkerställt finansiella oberoende. I direktiven angavs att den särskilde utredaren skulle ge förslag till lagreglering av principerna för en disposition av resultat. Förslagen skulle bygga på en analys av bl.a. framtida balansräknings- och kapitalstruktur och vinstdisposition. Utredningen konstaterade att hade ett starkt finansiellt oberoende och att detta oberoende bygger på att den har en egen balansräkning som ger en så stor avkastning att den förblir finansiellt oberoende. Såväl driftskostnader som eventuella oförutsedda kostnader i form av förluster i verksamheten måste därför täckas av kostnadsfria kapital. I utredningen presenterades två alternativa förslag till kapitalstruktur, där synen på det kostnadsfria kapitalet skiljde förslagen åt. Sedelmängden var enligt utredningen i de flesta avseenden likvärdigt med eget kapital, men då det är svårt att på ett tydligt sätt göra trovärdigt att sedelmängden kan bära potentiella förluster och därmed säkerställa finansiella oberoende presenterades två förslag i frågan. I det första alternativet definierades det kostnadsfria kapitalet som sedelmängden samt egna kapital. Utredningen fann att behövde ett kostnadsfritt kapital uppgående till mellan 60 och 74 mdkr. Sedelmängden var vid tillfället omkring 110 mdkr och översteg således behovet av kostnadsfritt kapital. Utredningen bedömde dock att borde förses med 10 mdkr i eget kapital i en lagreglerad grundfond. Därmed kunde omkring 50 mdkr föras över från till staten. I det andra alternativet utnyttjades endast eget kapital som kostnadsfritt kapital. Alternativet innefattade också att sedelmängden betraktas som en skuld till staten för vilken betalar ränta. Det samlade kapitalbehovet uppskattades under dessa förutsättningar till 52–63 mdkr och egna kapital angavs därför till 60 mdkr. Alternativet bedömdes inte medföra behov av särskild utdelning till staten. Grundfondens storlek föreslogs räknas upp med konsumentprisindex och utgöra basen för beräkning av vinstutdelning från . Den valutarisk som valutareserven medför föreslogs bli neutraliserad. Utredningen tog inte ställning till om en neutralisering borde uppnås genom valutaupplåning, genom derivatpositioner eller genom att valutareserven minskades i storlek. I det följande redogörs i korthet för några av remissvaren.1 anförde i sitt remissvar att det egna kapitalet bör vara av sådan storlek att det är mindre troligt att tillgångar blir lägre än dess skulder. Utredningens första alternativ, med ett eget kapital på 10 mdkr, innebar enligt en risk för ett sådant scenario. Även det andra alternativet var kritisk mot, och föreslog en modifierad utformning av detta alternativ, där sedelmängden precis som betraktas som en skuld till allmänheten. Enligt kan inte sedelmängden jämställas med eget kapital och bör därför hållas utanför den slutliga bestämningen 1 Se Fi 2007/4981 för sammanställning av samtliga remissvar. av behov av eget kapital. Eftersom förluster inte kan skrivas av mot sedelmängden är risken med att det skulle uppstå ett negativt eget kapital till följd av förluster i valutareserv- och kapitalförvaltningen betydande i utredningens första alternativ. Ett negativt eget kapital för skulle innebära att förtroendet för banken skadas. eget kapital borde enligt uppgå till Uppräkningen av storleken på det målsatta egna kapitalet borde enligt ske med bruttonationalprodukten i löpande priser i stället för med konsumentprisindex som utredningen hade föreslagit. anförde i sitt remissvar att finansiella oberoende är väl tillgodosett genom att sedelmängden fungerar som ett räntefritt lån till och banken kan använda avkastningen på sina tillgångar för att täcka sina löpande kostnader. En överkapitalisering av leder till kostnader och risker för samhällsekonomin och statsfinanserna. avvisade utredningens alternativ 2 och förordade alternativ 1, enligt vilket som utgångspunkt skulle ha ett eget kapital på förespråkade som komplement en i lag reglerad skyldighet för staten att återställa kapital upp till en viss nivå om banken skulle drabbas av så stora förluster att dess finansiella oberoende hotades. Med en sådan rekapitaliseringsregel skulle enligt målen om ett finansiellt oberoende för och en effektiv kapital- och riskhantering i staten förenas. delade utredningens uppfattning att valutariskerna i valutareserven borde neutraliseras. anförde att storleken på det målsatta egna kapitalet inte borde kopplas till utvecklingen av konsumentprisindex. Dessutom anförde myndigheten att sammansättningen av tillgångssida borde utredas vidare liksom formerna för . anförde att en rekapitaliseringsregel borde övervägas, i synnerhet om alternativ 1 genomförs. ECB anförde i sitt yttrande att man starkt välkomnade en lagreglering av kapitalstruktur och vinstdisposition. Emellertid noterade ett flertal frågor i utredningens båda alternativ som riskerade finansiella oberoende. Att enligt alternativ 2 skulle förpliktas betala en årlig avgift till staten enligt en räntesats motsvarande reporäntan på det nominella beloppet av utelöpande sedlar och mynt riskerade enligt ECB att stå i konflikt med fördragets förbud mot monetär finansiering. En lagreglering som innebär att en nationell centralbank tvingas avyttra delar av valutareserven var i strid med det fördragsfästa uppdraget för den nationella att inneha och förvalta valutareserven. ECB anförde att en medlemsstat inte kan minska en nationell centralbanks kapital utan att först ha kommit överens med det beslutande organet i den nationella i fråga. I valet mellan utredningens olika alternativ konstaterade ECB att ju mer kapital den nationella har, desto bättre motståndskraft mot framtida förluster. Vidare tillgodosåg enligt ECB en uppräkning av storleken på det målsatta kapitalet med konsumentprisindex inte rätt att självständigt göra avsättningar för att skydda realvärdet av kapital och tillgångar. Det var enligt ECB viktigt att kan behålla en tillräcklig del av sin vinst för att kunna möta framtida ökade driftskostnader. Vidare borde behålla sin möjlighet att anpassa sin operativa verksamhet efter förändringar på de finansiella marknaderna och i ekonomin. Vad gäller utredningens förslag att neutralisera valutarisken i valutareserven anförde ECB att befogenheten att värdera finansiella risker och ta beslut för att hantera dessa är en uppgift som omfattas av den nationella oberoende och denna rätt borde tydligt tillerkännas i lagstiftningen. Ett avvecklande av hela valutareserven skulle frånta en av dess huvudsakliga centralbanksuppgifter. Även om det kunde vara tillrådligt att minska valuta- och guldexponeringar i syfte att minska kapitalåtgången, föreföll enligt ECB en fullständig neutralisering av riskerna med valutareserven vara ett djärvt steg med få tidigare internationella exempel. konstaterade att det ur ett statsfinansiellt perspektiv sannolikt är en fördel med en lösning som innebär en amortering av statsskulden jämfört med högre årliga inbetalningar till statsbudgeten från . påpekade att det inte är givet att de två förslagen är likvärdiga ur statsfinansiellt perspektiv, utan beror på hur den föreslagna överföringen av medel bedöms av EU. Första AP-fonden framförde att transparens och förutsägbarhet är av mycket stort värde för en centralbank. Förändringar som reducerar trovärdigheten får konsekvenser för de finansiella marknaderna. konstaterade att det är svårt att på förhand slå fast hur stort kapitalbehov som kan uppstå och att kapital av försiktighetsskäl därför hellre bör sättas för högt än för lågt. Även framförde denna synpunkt, och förutsatte också att de regler som styr likviditetsstödjande åtgärder tillämpas på ett konkurrensneutralt sätt. Den globala finansiella krisen uppstod efter att SOU 2007:51 hade överlämnats och remitterats. Krisen har givit upphov till nya erfarenheter som kan ha bäring på synen på storlek och sammansättning av balansräkning beträffande i synnerhet dess eget kapital och valutareserv. Som framgår av kapitel 4 visade krisen bl.a. på betydelsen av att bankerna fortlöpande har tillgång till finansiering i utländsk valuta. Staten, inklusive , blev tvungen att ingripa för att säkra bankernas tillgång till valutalån och fick på så sätt en ny funktion. Regeringen tillsatte en statlig utredning med uppdrag att göra en översyn av det svenska regelverket för hantering av finansiella kriser bl.a. mot bakgrund av lärdomarna från utvecklingen och hanteringen av den finansiella krisen.2 Den utredningen analyserar även roll vad gäller likviditetsförsörjning i kronor. 2 Dir. 2011:6. Utredningen har tagit namnet . Kommittén har lämnat ett delbetänkande för i denna utredning relevanta delar , SOU 2013:6. 3Riksbankens uppdrag och balansräkning Sammanfattning: Målet för verksamhet är att upprätthålla ett fast penningvärde. ska också främja ett säkert och effektivt betalningsväsende samt har ensam rätt att ge ut sedlar och mynt. Balansomslutningen och strukturen i balansräkning har varierat kraftigt . Åren 2008–09 expanderade omslutningen över jämfört före, främst beroende på likviditetsstöd till bankerna under finanskrisen. /uppgick tillgångar till , där guld- och valutareserven (inkl. fordringar på IMF) stod för i princip hela summan. På finansieringssidan svarar det kostnadsfria kapitalet, dvs. sedelmängd och eget kapital (inkl. värderegleringskonton), för av omslutningen. Sedelmängden visar en avtagande trend. I förda poster vid sidan av balansräkningen återfinns bl.a. skuldbytesavtal med ECB och i åtagande gentemot IMF. Utredningen har undersökt storlek och sammansättning av balansräkningen i ett antal centralbanker och bedömer att utformningen av eget kapital och valutareserv, vid sidan av de regler som följer av EU-medlemskap, måste baseras på de förhållanden som är specifika för . 3.1Riksbankens styrning och uppdrag är och en myndighet under riksdagen.1 utser ledamöterna i riksbanksfullmäktige som i sin tur utser ledamöterna i direktion. Riksbanksfullmäktige har också till uppgift att övervaka och kontrollera direktionens arbete. har gett en självständig ställning. Det innebär att direktion fattar de penningpolitiska besluten utan att ta direktiv från någon annan. Genom att delegera uppgiften att hålla inflationen låg och stabil till har gett penningpolitiken ett långsiktigt perspektiv och skapat goda förutsättningar för att inflationsmålet ska uppfattas som trovärdigt. I lagen (1988:1385) om riksbank (riksbankslagen) anges att målet för verksamhet ska vara att upprätthålla ett fast penningvärde.2 ska också främja ett säkert och effektivt betalningsväsende.3 har ensam rätt att ge ut sedlar och mynt.4 har även uppdraget att besluta om tillämpningen av det växelkurssystem som regeringen beslutat om. 3.1.1Att upprätthålla ett fast penningvärde Av riksbankslagen framgår att målet för verksamhet ska vara att upprätthålla ett fast penningvärde och bankens ska styra penningpolitiken mot det målet.5 Det framgår av regeringsformen att har ansvaret för penningpolitiken och att ingen myndighet får bestämma hur ska besluta i frågor som rör penningpolitik.6 har preciserat målet om ett fast penningvärde som ett mål för inflationen som innebär att den årliga förändringen av konsumentprisindex (KPI) ska vara . som penningpolitiken inriktas mot att uppfylla inflationsmålet ska den 19 kap. 13 § regeringsformen. 21 kap. 2 § andra stycket. 31 kap 2 § tredje stycket. 49 kap. 14 § regeringsformen. 51 kap. 2 §. 6Riksbanken ska dock inför alla viktiga penningpolitiska beslut informera det statsråd som regeringen utser, 6 kap. 3 § riksbankslagen. Vidare ska minst lämna en skriftlig redogörelse till finansutskott om penningpolitiken, 6 kap. 4 § riksbankslagen. stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Därför strävar också , förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet, efter att stabilisera produktion och sysselsättning runt långsiktigt hållbara utvecklingsbanor. bedriver därmed vad som kallas flexibel inflationsmålspolitik, men det innebär inte att gör avkall på att inflationsmålet är överordnat.7 3.1.2Att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende Vid sidan om målet om ett fast penningvärde ska främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Enligt förarbetena till riksbankslagen är det en grundläggande uppgift för men inget egentligt mål för verksamheten.8 Banken ska utföra uppgiften utan att det övergripande målet att upprätthålla ett fast penningvärde åsidosätts.9 Enligt riksbankslagen får också tillhandahålla system för avveckling av betalningar och på annat sätt medverka i betalningsavveckling.10 betalningssystem () utgör en grundbult i dagens betalningssystem och dess effektivitet och stabilitet är av avgörande betydelse för betalningssystemets effektivitet och stabilitet (säkerhet) i stort. Betalningssystemet består emellertid inte bara av sedlar och mynt samt RIX-systemet. görs de flesta betalningar på elektronisk väg mellan konton i banker och det finns andra väsentliga delar som clearingorganisationer och banker står för. För att betalningssystemet ska vara stabilt så måste dessa aktörer vara motståndskraftiga och inte tvingas till alltför abrupta förändringar av sina balansräkningar vid störningar. I uppdraget att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende ingår därför också att övervaka dessa aktörer. uppdrag sträcker sig därför längre än till den verksamhet som själv står för. 7Penningpolitisk rapport , . Uppdraget att stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning, framgår inte av lag utan har ansetts följa av att är en myndighet under (prop. 1997/98:40, s. 54). 1997/98:40, s. 54. 1997/98:40, s. 89. 106 kap. 7 § riksbankslagen. har dessutom ett särskilt ansvar vid finansiella kriser, eftersom den som centralbank snabbt kan tillföra i princip obegränsade mängder likviditet i svenska kronor till det finansiella systemet. Som innehavare av valutareserven har även ett ansvar för att vid behov stötta det finansiella systemets tillgång till finansiering i utländsk valuta. analyserar löpande den finansiella sektorns aktörer och hur de interagerar för att med kort varsel kunna bedöma om ett finansiellt företag ska få likviditetsstöd. Även av denna anledning har ett systemfokus i analysen. 3.2Riksbankens balansräkning och eget kapital 3.2.1Riksbankens balansomslutning har varierat kraftigt har balansomslutning varierat kraftigt, såväl vad gäller volym som struktur. Omslutningen var drygt 200 mdkr för att sedan mer än trefaldigas –2009 till ca 700 mdkr. Den främsta anledningen var de extraordinära likviditetsåtgärder i svensk och utländsk valuta (dollar) som , i likhet med andra centralbanker världen över, vidtog i spåren av kollaps (se kapitel 4). Efter avveckling av den extraordinära utlåningen har balansomslutningen stabiliserats ungefär på dagens nivå. Källa: årsredovisningar –2011. Tillgångarna domineras av guld- och valutareserven balansräkning såg ut enligt nedan. Tillgångarna på 348 mdkr består nästan uteslutande av guld- och valutareserven samt fordringar på (), dvs. det som man i internationell statistik (t.ex. från ) benämner den officiella valutareserven. I detta begrepp ingår även nästan 3 mdkr av övriga tillgångar som är upplupna räntor från obligationer som ingår i valutareserven. Dessa poster utgjorde sammanlagt 347 mdkr eller av tillgångssida . Resterande tillgångar på består främst av anläggningstillgångar och vissa finansiella tillgångar. Källa: årsredovisning . Guldreserven (44 mdkr) är i viss mån en historisk kvarleva från tiden då värdet på utestående sedlar och mynt var knutet till guld. Det som i årsredovisning benämns valutatillgångar (265 mdkr) består av räntebärande värdepapper i utländsk valuta med hög likviditet och låg risk, i huvudsak statsobligationer. var ungefär hälften av valutareserven placerad i amerikanska dollar och en fjärdedel i tyska räntepapper. I övrigt var reserven placerade i franska och brittiska statspapper samt i några euroländers, kanadensiska och australiensiska statspapper. Källa: årsredovisning . svarar för de betalningsskyldigheter som har gentemot IMF (läs mer i kapitel 8) och redovisar därför fordringar (och skulder) på IMF i sin balansräkning (35 mdkr). lånar ut pengar till IMF som i sin tur lånar ut pengar till länder med betalningsbalansproblem. I redovisas av IMF tilldelade särskilda dragningsrätter (SDR) och de delar av insatskapital och andra lånearrangemang som IMF har utnyttjat.11 På skuldsidan finns en motpost som motsvarar de SDR som IMF ursprungligen tilldelade . Utöver detta finns åtaganden som inte redovisas på balansräkningen utan vid sidan om denna (se avsnitt 3.2.4). Källa: årsredovisning (fotnot 2 s. 71 och fotnot 21 s. 74). Marknadsvärdet på totala tillgångar (exklusive anläggningstillgångar m.m.) uppgick till ca 347 mdkr (se tabell 3.1). Dessa tillgångar, beaktande skulder till och på 111 mdkr, gav en samlad avkastning på 19 mdkr . Av detta svarade stigande priser på guld och en stärkt dollar i guldreserv för 4,9 mdkr. 11 SDR (Special Drawing Rights eller särskilda dragningsrätter) är reservtillgångar som IMF skapat för att dela ut till medlemsländer. Värdet på SDR beräknas som en korg av amerikanska dollar, euro, brittiska pund och yen. 1 SDR=1,(30/12-11) och 1 SDR=10,. fordran på IMF var i sammanhanget liten och uppgick till 0,4 mdkr 2011. Valutareserven består av en värdepappersportfölj som har ett värde på 268 mdkr. Resultatet i portföljen netto (dvs. inklusive räntenettot på skulden till ) uppgick till 13,7 mdkr 2011, varav 3,1 mdkr avsåg valutakurseffekt till följd av en något svagare krona.