sou · H1B365 · 2013-09-16 00:00:00 — Ändringen i första stycket 4 innebär att vid prövningen av den som ska ingå i styrelsen för företaget eller vara verkställande direktör i det, eller vara ersättare för någon av dem, ska beaktas om styrelsens samlade kompetens som helhet är tillräcklig för att leda institutet. Avsikten är att säkerställa att styrelsen som helhet återspeglar en tillfredsställande blandning av erfarenheter. Förslaget behandlas i avsnitt 8.3.2. Föreslagen ändring i andra stycket innebär att hänvisningen till kapitaltäckningslagen ersätts med motsvarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. Ändringen innebär ingen ändring i sak. Paragrafen är ny. I bestämmelsens första stycke anges att institut ska ha ändamålsenliga system för att från anställda omhänderta rapporter om eventuella missförhållanden inom instituten. Andra stycket utgör en erinran om bestämmelserna i person- uppgiftslagen (1998:204). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.5. Paragrafen är ny. Bestämmelser om ersättningsregler för institutens löner och pensionsförmåner har i svensk rätt genomförts genom föreskrifter på lägre nivå än i lag. Enligt de nya reglerna uppställs särskilda regler för hur stor andel av den totala ersättningen som får utgöra rörlig ersättning. I första stycket anges att institutets aktieägare har möjlighet att genom kvalificerad majoritet frångå de kvantitativa begränsningar som annars gäller och besluta om rörlig ersättning som uppgår till ett större belopp än den fasta ersättningen. Vid ett sådant beslut måste åtminstone två tredjedelar av aktieägarna rösta för, varav minst hälften av aktieägarna eller motsvarande ägarintresse ska vara representerade vid beslutet. Om så inte är fallet krävs att beslutet tas av tre fjärdedelar av de representerade ägarna. Andra stycket är en jävsregel som innebär att personal som direkt berörs av de högre maxkvoterna inte får utöva sin rösträtt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3.5. Bestämmelsen har ändrats genom att den tidigare hänvisningen till kapitaltäckningslagen utgått och ersatts med förordningen (EU) om tillsynskrav, lagen om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag och den nya lagen om kapitalbuffertar. Jämför 9 kap. 1 § lagen om sparbankslagen och 11 kap. 1 och 3 §§ och lagen om medlemsbanker. Föreslagen ändring är en följdändring med anledning av förslaget om att upphäva kapitaltäckningslagen. Ändringen innebär att hän- visningen till kapitaltäckningslagen ersätts med den nya reglering som ersätter lagen. Bestämmelsen ger rätt att t.ex. ta in rapporter eller begära att kreditinstituten informerar inspektionen om andra omständigheter rörande verksamheten (se prop. 2002/03:139 s. 544). Bestämmelsen har ändrats genom att sådana utländska kreditinstitut som har inrättat filial enligt 4 kap. 4 § ersatts med sådana utländska kreditinstitut som har inrättat filial i landet. Avsikten är att tydliggöra att rätten att begära in information i förhållande till utländska kreditinstitut som inrättat filial i landet ska gälla oberoende av om det är fråga om ett utländskt kreditinstitut inom eller utanför EES. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.6. I fråga om ändringen i första stycket, se kommentaren under 3 §. Andra stycket är nytt och ålägger en skyldighet för att inför en inspektion av filialer tillhörande utländska kreditinstitut inom ESS konsultera behöriga myndigheter i den medlemsstat som har auktoriserat det utländska kreditinstitutet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.3.1. I paragrafen anges att i sin verksamhet ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndig- heter i den utsträckning som följer av medlemskap i . Ändringen innebär att denna skyldighet utökas till att omfatta också och Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten. Förslaget behandlas i avsnitt 10.2. I paragrafen anges ett antal situationer då har möjlighet att hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska bankmyndigheten för tvistlösning. Ändringen innebär att denna möjlighet utökas till att omfatta den situation som anges i artiklarna 116 och 133. Enligt kreditinstitutsdirektivet ska möjligheten att hänskjuta ett förfarande för bindande medling i enlighet med artiklarna 41.2, 43.5, 50 och 51 i kreditinstitutsdirektivet börja gälla först från och med det datum då kravet på likviditetstäckning börjar tillämpas i enlighet med den delegerade akt som införs som bindande standard i enlighet med artikel 460 i förordningen (EU) om tillsynskrav. Möjligheten att hänskjuta ett förfarande enligt dessa artiklar framgår av andra stycket. Av övergångsbestämmelserna till lagen framgår att detta stycke träder i kraft först som regeringen bestämmer. För tiden fram till dess ska i stället artiklarna 152–159 tillämpas. Det kan därvid konstateras att den nuvarande möjligheten att enligt artikel 42 kreditinstitutsdirektiv hänskjuta ett förfarande till för bindande medling endast har en motsvarighet i artikel 50, som ska börja tillämpas först efter att den nya likviditetsregleringen antagits. Paragrafen har även genomgått redaktionella förändringar till följd av tidigare hänvisningar till kreditinstitutsdirektiv ersatts med hänvisningar till motsvarande artiklar i kreditinstitutsdirektivet. Förslagen behandlas i avsnitt 7.3.4, 10.3 och 10.6. Föreslagna ändringar innebär att paragrafens första stycke ska utgå med anledning av att värdlandsmyndigheterna inte längre ska ha ansvar för att utöva tillsyn över att likviditeten är tillfredsställande i filialer som tillhör utländska kreditinstitut inom EES. Detta ansvar ska i stället åvila hemlandet. Paragrafens andra stycke har genomgått vissa följdändringar med anledning av att det första stycket utgått. Några ändringar i sak har däremot inte vidtagits. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.5 Föreslagen ändring är en följdändring med anledning av förslaget om att upphäva kapitaltäckningslagen. Ändringen innebär att nuvarande hänvisningen till kapitaltäckningslagen ersätts med motsvarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappers- institut. Bestämmelsen har även ändrats språkligt. I andra stycket föreslås en ändring som innebär att nuvarande hän- visning till 9 kap. 13 § kapitaltäckningslagen ersätts med mot- svarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. Detta utgör en följdändring med anledning av förslaget om att upphäva kapitaltäckningslagen. Förslaget innebär ingen ändring i sak. I första stycket 3 föreslås en ändring som innebär att nuvarande hänvisning till 9 kap. 13 § kapitaltäckningslagen ersätts med motsvarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. Detta utgör en följdändring med anledning av förslaget om att upphäva kapitaltäckningslagen. Förslaget innebär ingen ändring i sak. Paragrafens första stycke har ändrats språkligt. Andra stycket har genomgått språkliga ändringar bland annat för att tydliggöra att bestämmelsen endast talar om vad som gäller för ett ingripande som sker med stöd av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Jämför bestämmelsen i 1 c §, som är ny. Någon ändring i sak är inte avsedd. Innehållet i paragrafens tredje stycke är nytt och fastslår i dess nya lydelse att ska kunna ingripa genom att utfärda ett föreläggande i enlighet med första stycket redan om det är sannolikt att institutet kommer bryta mot gällande regler. framgick att fick avstå från ingripande bland annat om överträdelsen var ringa eller ursäktlig. Enligt utredarens förslag följer detta numera i stället av 15 kap. 1 a § andra stycket. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3. Paragrafen är ny och reglerar vilka hänsyn som ska tas vid valet av sanktion. Vid bedömningen ska liksom tidigare överträdelsens allvarlighet och varaktighet utgöra utgångspunkten för valet av sanktion. I första stycket andra meningen har tillkommit en skyldighet att även ta särskild hänsyn till överträdelsens art och dess konkreta eller potentiella effekter på det finansiella systemet och eventuella skador som uppstått. Med eventuella skador avses bland annat skador som drabbat institutets kunder, men även om staten tvingats vidta åtgärder för att värna stabiliteten i det finansiella systemet eller skydda insättare. Som en förmildrande omständighet ska beaktas om överträdelsen är ursäktlig. Det innebär att eller domstolen ska ha möjlighet att beakta om en överträdelse är föranledd av ett beteende som av särskilda omständig- heter är att betrakta som mindre klandervärt än annars. Bestämmelsen utgör inte hinder för att ta hänsyn till andra omständigheter än de som anges särskilt. Innehållet i andra stycket framgick tidigare av 15 kap. 1 § tredje stycket LBF. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.9. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 11.9.3. I bestämmelsen anges hur ett antal olika faktorer som inte är hänförliga till själva överträdelsen ska inverka på valet av sanktion. Av första stycket framgår att i försvårande riktning ska beaktas om institutet eller den fysiska personen har gjort sig skyldiga till en överträdelse av det finansiella regelverket, varvid det är särskilt försvårande om överträdelserna är identiska eller likartade. Särskild vikt bör fästas vid den tid som förflutit mellan överträdelserna, varvid det får anses mer försvårande om det föreligger mellan överträdelserna i fråga. I andra stycket fastslås att i förmildrande riktning ska beaktas om ett institut eller den fysiska personen genom ett aktivt samarbete underlättar utredning eller om institutet snabbt upphör med överträdelsen sedan den anmälts till eller påtalats av . För att bestämmelsen ska kunna medföra sanktionslindring krävs att det är fråga om ett samarbete av väsentlig betydelse. Det bör för regelns tillämning krävas att institutet självmant för fram viktig information som inte redan förfogar över, och att institutet när anmälan görs eller uppgifter lämnas upphört eller upphör med överträdelsen. Bestämmelsen bör endast tillämpas i lindrande riktning. Paragrafen är ny. Första stycket utgör en erinran om att det i lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut finns särskilda möjligheter att ingripa mot institut (se 2 kap. 2 §). Andra stycket utgör en erinran om att det i lagen om kapital- buffertar finns särskilda bestämmelser om vad som gäller för det fall att ett institut inte uppfyller kapitalkraven enligt den lagen. Möjligheten att ingripa i enlighet med vad som där anges inträder dock först (se 5 § i lagen om införande av kapitalbuffertar). Bestämmelsen har genomgått följdändringar med anledning av förslaget att även ställa krav på att styrelsen som helhet uppfyller vissa krav (se kommentaren under 3 kap.). Avsikten är att möjlig- göra ett ingripande mot en styrelse vars styrelseledamöter sammantaget inte längre uppfyller kravet på styrelsens kollektiva kompetens. Bestämmelsen anger i vilka fall som ska återkalla ett kreditinstituts tillstånd. Första stycket punkten 7 är ny. Punkten innebär en uttrycklig rätt för att återkalla ett tillstånd som ett kreditinstitut fått genom att lämna falska uppgifter eller på något annat otillbörligt sätt har fått tillståndet. I övrigt har bestämmelsen genomgått ändringar av språklig och redaktionell karaktär. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.7. Paragrafen behandlar ingripande mot en svensk bank eller ett svensk kreditmarknadsföretag för överträdelser av bestämmelser i ett annat land inom eller utanför EES. Den ändring som skett innebär att sådana åtgärder som inspektionen enligt förevarande paragraf ska vidta och den underrättelse som avses ska vidtas utan dröjsmål. Bestämmelsen har även ändrats språkligt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.5. Bestämmelsen anger under vilka förutsättningar som får besluta om sanktionsavgifter. Bestämmelsen behandlas i prop. 2002/03:139 s. 551. De ändringar som föreslås i detta betänkande behandlas i avsnitt 11.5. Ändringarna innebär att begreppet straffavgift ersätts med admin- istrativ sanktionsavgift. Genom ändringarna i första stycket preciseras genom en hänvisning till övriga lagrum i vilka fall som får besluta om sanktionsavgift. Andra stycket är nytt och innebär att ges möjlighet att rikta en sanktionsavgift mot institutets styrelseledamöter eller dess verkställande direktör, om han eller hon är ansvarig för överträdelsen i fråga. Enligt utredningens förslag ska för en och samma överträdelse kunna rikta sanktionen mot både ansvariga fysiska personer och det finansiella institutet. Sanktionsavgifterna förutsätter till skillnad mot straffrättsliga sanktioner inte något uppsåt eller oaktsamhet från den som ställs till ansvar för överträdelsen i fråga.1 Vidtagna ändringar inverkar inte på detta faktum. Bestämmelsen anger storleken på den sanktionsavgift som enligt 7 § får besluta om gentemot kreditinstitut. Ändringarna i första stycket innebär att den tidigare begränsningen om att avgiften högst får uppgå till utgått. I stället anges att sanktionsavgiften för institut ska fastställas till högst av kreditinstitutets omsättning närmast föregående räken- skapsår, eller två gånger summan av den vinst som överträdelsen medfört eller två gånger de kostnader som undvikits till följd av överträdelsen, i de fall beloppen kan fastställas. Andra stycket har ändrats genom ett tillägg om vad som gäller i fråga om den nedre beloppsgränsen för sanktionsavgiftens storlek. Detta följde tidigare av första stycket och innebär således inte någon ändring i sak. Paragrafen har även ändrats språkligt, bland annat genom att ordet straffavgift ersatts med sanktionsavgift. I fråga om storleken på sanktionsavgifter för fysiska personer, se 8 a §. I första stycket anges hur höga sanktionsavgifter mot fysiska personer som högst får uppgå till. I andra stycket anges sanktionsavgiftens lägsta tillåtna belopp. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.8. 1 Jfr NJA 2004 s. 840. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges nivåerna för sanktionsavgifter för fysiska personer. Motsvarande bestämmelse för kreditinstitut finns i 8 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.8. Paragrafen reglerar vilka hänsyn som ska tas vid fastställandet av sanktionsavgiftens storlek. För bestämmelsens närmare innehåll i fråga om dess hänvisning till 1 a och 1 b §§ hänvisas till kommentarerna under dessa lagrum. I övrigt innebär bestämmelsen att storleken på en sanktionsavgift ska regleras i höjande riktning för att exempelvis ta hänsyn till om en överträdelse inneburit en vinst eller minskade kostnader för institutet eller den fysiska personen i fråga, men den kan också medföra att avgiften sänks till följd av exempelvis ett utdömt skadestånd. Sådana omständigheter ska däremot inte påverka valet av sanktion, utan endast vid utmätandet av avgiftens storlek. Med finansiell ställning avses exempelvis institutets årsomsättning eller den fysiska personens årsinkomst, men även andra faktorer som exempelvis ett utdömt skadestånd eller ålagd företagsbot bör kunna beaktas. Frågan om förhållandet mellan sanktionsavgiften och företags- bot har tidigare behandlats i prop. 2002/03:139 s. 551. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.9.3. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.9. Paragrafen anger hur ska agera om ett som avses i 4 kap. 1, 2 eller 3 § inte driver sin rörelse enligt lag etc. De ändringar som har gjorts i förhållande till nuvarande bestämmelse är en följd av kreditinstitutsdirektivets ändrade regler om ingripande gentemot utländska kreditinstitut inom EES som inrättat filial i landet. I första stycket anges att om ett sådant institut inte följer gällande regler, eller om det föreligger en väsentlig risk för att bestämmelserna inte följs, ska inspektionen underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland. gällde att inspektionen själv skulle förelägga institutet i fråga att göra rättelse, men avsikten är att behöriga myndigheter, och inte värdlandets behöriga myndigheter, ska förmå institutet att vidta rättelse. I andra stycket följer ett undantag från det som sägs i första stycket. Bestämmelsen innebär att i brådskande fall själv får vidta åtgärder gentemot institutet i fråga. Bestämmelsen i sin tidigare lydelse innebar att för det fall att institutet inte vidtog rättelse kunde förbjuda ett institut att påbörja nya transaktioner här i landet. I bestämmelsens nya lydelse finns ingen särskild begräns- ning om vilka av tillsynsbefogenheter som inspektionen får använda sig av, men de åtgärder som vidtas måste syfta till att värna den finansiella stabiliteten i landet och vara proportionerliga i förhållande till åtgärdens syfte. Åtgärderna får vidare vidtas endast i avvaktan på att hemlandets behöriga myndigheter vidtar åtgärder, och ska upphöra så snart de inte behövs, eller om hemlandets behöriga myndigheter vidtar en rekonstruktionsåtgärd i enlighet med direktiv /24/EG. rätt att ingripa gentemot utländska kredit- institut utanför EES behandlas i 17 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.5. Med stöd av det nya bemyndigandet i punkten 2 blir det möjligt för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om krav på den som ska ingå i styrelsen eller vara verkställande direktör i ett företag, eller vara ersättare för någon av dem. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3.2. 15.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden I paragrafen har definitionen av kapitalbas ändrats genom att den tidigare hänvisningen till 3 kap. kapitaltäckningslagen ersatts med en hänvisning till förordningen (EU) om tillsynskrav. Vidare har definitionen av startkapital justerats för att stå i överenstämmelse med definitionen av startkapital i artikel 4 i samma förordning (EU). I paragrafen regleras omfattningen av tystnadsplikten i värdepappers- bolag. Andra stycket är nytt och innebär att bestämmelsen utvidgas till att även avse uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelser av det finansiella regelverket som kan avslöja anmälarens identitet. Sekretessen ska i likhet med vad som gäller enligt första tycket gälla endast obehöriga röjande. För en närmare redogörelse för vad som härmed avses hänvisas till tidigare förarbetsuttalanden (se prop. 2002/03:139 s. 478 f. samt avsnitt 11.12.3. Jämför motsvarande ändring i 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.6. Se författningskommentaren till 3 kap. 2 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse. I andra stycket föreslås en ändring som innebär att nuvarande hänvisning till 9 kap. 13 § kapitaltäckningslagen ersätts med en hänvisning till motsvarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. Detta utgör en följdändring med anledning av förslaget om att upphäva kapitaltäckningslagen. Förslaget innebär ingen ändring i sak. Ändringen i första stycket är en följdändring med anledning av att förordningen (EU) om tillsynskrav ersätter bestämmelserna om kapitaltäckning och stora exponeringar som regleras i kapital- täckningslagen. Ändringen innebär att hänvisningen till kapital- täckningslagen ersätts med en hänvisning till förordningen (EU) om tillsynskrav, den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut och den nya lagen om kapitalbuffertar. Andra och tredje styckena utgår. Detta är en följd av att detta ska regleras av artikel 93 i förordningen (EU) om tillsynskrav. Jämför avsnitt 5.4.4. Förslaget innebär att bestämmelsen utökas med ett bemyndigande som gör det möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på den som ska ingå i styrelsen eller vara verkställande direktör i ett företag, eller vara ersättare för någon av dem. Paragrafen har även genomgått redaktionella ändringar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3.2. Paragrafen är ny. I paragrafens första stycke anges att institut ska ha ändamålsenliga system för att från anställda omhänderta rapporter om eventuella missförhållanden inom instituten. Andra stycket utgör en erinran om bestämmelserna i person- uppgiftslagen (1998:204). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.5. Se författningskommentaren till 6 kap. 4 c § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Bestämmelsen anger förutsättningarna för den prövning som ska ske inför att beviljar tillstånd till ett kvalificerat förvärv i enlighet med 1 §. I tredje stycket föreslås en ändring som innebär att nuvarande hänvisning till 9 kap. 13 § kapitaltäckningslagen ersätts med motsvarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. Förslaget innebär ingen ändring i sak. Ändringen i första stycket 3 innebär att nuvarande hänvisning till 9 kap. 13 § kapitaltäckningslagen ersätts med en hänvisning till motsvarande reglering i den nya lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut. Detta utgör en följdändring med anledning av förslaget om att upphäva kapitaltäckningslagen. Förslaget innebär ingen ändring i sak. Ändringarna i första och andra styckena är av språklig karaktär. Tredje stycket är nytt. ska kunna ingripa genom att utfärda ett föreläggande i enlighet med första stycket redan om det är sannolikt att värdepappersbolaget kommer bryta mot gällande regler. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3. 1 a och 1 b §§ Se författningskommentarerna till 15 kap. 1 a och 1 b § LBF. Paragrafen är ny. Första stycket utgör en erinran om att det i lagen om tillsyn över kredit- och värdepappersinstitut finns särskilda ingripandemöjligheter (se 2 kap. 2 §). Tredje stycket utgör en erinran om att det i lagen om kapitalbuffertar finns särskilda bestämmelser om vad som gäller för det fall att ett värdepappersbolag inte uppfyller kapitalkraven enligt den lagen. Möjligheten att ingripa i enlighet med vad som där anges inträder dock först (se 5 § lagen om införande av kapitalbuffertar). Se författningskommentaren till 15 kap. 2 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Ändringarna i första stycket är språkliga och innebär bland annat att ordet straffavgift ersätts med administrativ sanktionsavgift. Andra stycket är nytt. Se författningskommentaren om 15 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Förslagna ändringarna motsvarar de ändringar som föreslås i 15 kap. 8 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Se författnings- kommentaren till den bestämmelsen. Paragrafen är ny. Se 15 kap. 8 a § lagen om bank- och finansierings- rörelse. Ändringarna i 10 § motsvarar de ändringar som föreslås i 15 kap. 9 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Se författnings- kommentaren till denna bestämmelse. 15.7Förslaget till lag om ändring i Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Paragrafen, som är ny, innebär att sekretess ska gälla i tillsynsverksamhet för uppgift i en anmälan eller utsaga om misstänkta överträdelser av det finansiella regelverket som kan avslöja anmälarens identitet. Bestämmelsen innebär att inte endast namnet på anmälaren utan även innehållet i anmälan eller utsagan kan omfattas av sekretess, om uppgiften på något sätt kan avslöja vem anmälaren är. Bestämmelsen medger också att förekomsten av en anmälan eller utsaga hålls hemlig helt, om endast förekomsten av en anmälan skulle kunna avslöja vem som gjort den. Sekretessen är absolut. Uppgifter som avses i bestämmelsen kan dock omfattas av den rätt till insyn i mål eller ärende som tillkommer part enligt processrättsliga regler. Av sista stycket framgår att sekretessen gäller i högst . Angående beräkningen av sekretesstiden, se 7 kap. 5 § OSL. Förordningen (EU) om tillsynskrav medför behov av följdändringar i ett stort antal lagar i fråga om hänvisningar till kapitaltäcknings- lagen.