sou · H1B351 · 2013-08-12 00:00:00 — I systemet finns tillgång till alla nödvändiga geografiska data och det finns verktyg för underhåll av geografisk information. Systemet är begränsat till de personer som arbetar med att bilda och förvalta skyddade områden. Data i naturvårdsregistret och geografiska data över gällande skyddade områden som producerats av tillhandahålls publikt via (via portalerna Skyddad Natur, Natura 2000 på webben och Miljö- Produktion, användning och förmedling av geografisk information Data finns även tillgängligt via s.k. visnings- och nedladdningstjänster [WMS- och WFS-tjänster]). är tillsammans med HaV samordnare för den nationella miljöövervakningen. Miljöövervakning ger en lägesbeskrivning av tillståndet i miljön och varnar för störningar. Arbetet bygger på återkommande, systematiskt upplagda undersökningar, som visar miljötillståndet genom att registrera eventuella kvalitetsförändringar i naturmiljön. Genom att jämföra aktuella lägesbeskrivningar med tidigare mätningar kan förändringar i miljön upptäckas. På så vis kan man se om genomförda åtgärder får önskad effekt eller inte. behövs ytterligare undersökningar för att ta reda på om förändringen innebär ett problem eller inte. Ofta behövs mätningar över långa tidsperioder för att kunna se om en förändring orsakas av mänsklig påverkan eller är en naturlig variation. Därför är miljöövervakning ett långsiktigt arbete som kräver uthållighet . De svenska mätseriernas längd är i många fall unika i världen. Miljöövervakningen bedrivs inom tio olika programområden där varje programområde har ett antal ingående delprogram. Ett exempel är Programområde luft där fyra av de tretton delprogrammen är Försurande och övergödande ämnen, Metaller i luft och nederbörd, Ozonskiktets tjocklek samt Partiklar i luft och nederbörd. Resultatet från miljöövervakningens programområde luft används för att ta fram en nationell bild av luftkvalitet och luftnedfall. Det är ett viktigt underlag för att uppfylla de mätkrav som ingår i luftkvalitetsförordningen (2010:477) och olika konventioner. Miljöövervakningen och dess resultat är även viktiga underlag för arbetet med miljökvalitetsmål. Data från miljöövervakningen lagras och hanteras av datavärdar. I datavärdarnas uppdrag ingår att ta emot, lagra och tillhandahålla data. Data från de flesta miljöövervakningsprogrammen är publikt tillgängliga. 5.4Användning av geografisk information Enligt Lantmäteriet har statliga myndigheters användning av geografisk information ökat, vilket bl.a. beror på införandet av Inspiredirektivet. Datadelning innebär att organisationer kan få tillgång till stora delar av informationsansvariga myndigheters, inklusive Lantmäteriets, data mot en fast årlig ersättning i stället för att betala Produktion, användning och förmedling av geografisk information avgift för levererad datamängd. PSI-direktivet16, Inspiredirektivet och geodatastrategin har inneburit att Lantmäteriet, förutom den geodata som levereras via externa återförsäljare, även tillhandahåller geodata till alla kunder som vänt sig till Lantmäteriet. Enligt Lantmäteriet önskar slutkunderna i det flesta fall att informationen ska tillgängliggöras via användarvänliga applikationer eller att informationen anpassas för en specifik verksamhet. Eftersom Lantmäteriet inte anpassar informationen efter kundspecifika behov är det vanligt att s.k. vidareförädlare utför det arbetet. Vidareförädlarna har därmed kommit att bli den viktigaste kanalen att öka och bredda användningen av Lantmäteriets geodata (se Lantmäteriets årsredovisning 2011). Vid sidan av datadelning mellan myndigheter är företag den kundkategori som står för merparten av Lantmäteriets försäljningsintäkter avseende geografisk information (). Därefter är det statliga myndigheter () följt av kommuner och landsting (). Enligt Lantmäteriets undersökningar minskar användningen av tryckta kartor kontinuerligt. I stället efterfrågar professionella användare som kommuner, myndigheter och företag i större utsträckning digital information som kan användas i egna applikationer. Det är dessutom mycket vanligt förekommande att privatpersoner använder kartor och flygbilder som distribueras digitalt i s.k. appar för smarta telefoner eller läsplattor. I dessa fall är dock inte Lantmäteriets geodata så vanligt förekommande eftersom de är belagda med licensavgifter. En av de största distributörerna av kartor för privatkonsumtion är Google. Vid sidan av datadelning står användningen av höjddata för en del av ökningen av användningen av Lantmäteriets geodata . Vidare har leveranser av data direkt till slutkunder ökat (forskning, ideella föreningar samt orienteringsklubbar), se Lantmäteriets Årsredovisning 2011 s. 37 f. Stora användargrupper inom den privata sektorn är exempelvis gruv- och prospekteringsindustrin och byggindustrin. 16 och rådets direktiv /98/EG av om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn. Direktivet genomfördes i genom lagen (2010:566) om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen. Lagen trädde i kraft . Produktion, användning och förmedling av geografisk information Försvarsmakten är alltjämt en stor användare av sjögeografisk information. Försvarsmakten använder tre slags underlag; detaljerad topografi och bottenbeskaffenhet, lägesinformation samt underlag inför beslut och yttranden (SOU 2011:56 s. 120). I militära naviga- tions-, lednings- och vapensystem är högupplöst djupinformation viktig som basinformation. Enligt Försvarsmakten kan tillgång till sådan information vara helt avgörande för framgång i undervattensstrid (exempelvis framförande av ubåt och autonoma undervattensfarkoster, ubåtsjaktverksamhet, minkrigsföring, minröjning och användande av fasta och rörliga spaningssensorer för undervattensspaning). En ubåt som har tillgång till högupplöst djupinformation i sina lednings- och navigationssystem kan operera i undervattensläge i exempelvis kustnära miljöer utan att behöva göra periskopobservationer, som kan leda till risk för upptäckt. Sådan information möjliggör för en modern autonom undervattensfarkost att förflytta sig över botten på en förprogrammerad väg vilket gör den mycket svår att upptäcka och bekämpa. Dessutom är tillgången till högupplöst djupinformation mycket viktig när det gäller att kunna hävda territoriell integritet, för att spåra upp och avvisa en kränkande ubåt och att försvåra för en motståndare att operera kustnära och rikets skärgårdsområden. Försvarsmakten beställer insamling av djupinformation, sjömätning och anpassade nautiska produkter från och andra leverantörer samt genomför viss egen kartering. Därutöver används underlag som genererats från olika typer av sensorer. Sjömätningarna genomförs i särskilt viktiga områden i ett operativt hänseende i syfte att ge ett taktiskt och tekniskt övertag mot en presumtiv motståndare. När det gäller djupinformation för habitatmodellering är en djupmodell i form av en kontinuerligt beskriven yta att föredra framför sjökortens djupkurvor. Från djupmodell kan sekundära dataset härledas, såsom lutning, batymetriskt index (förhöjning, ås, rev, sänka, dal, slätt osv.) och fraktalt index eller brokighet i batymetrin.17 Tillsammans med exempelvis vågexponering har underlag av ovan beskriven art kunnat användas för att skatta 17 En fraktal brukar definieras som ett självständigt mönster med struktur i alla skalor, vilket betyder att det liknar sig självt på samma sätt som ett träds grenar i sin tur har likadana fast mindre grenar, en s.k. naturlig fraktal. Produktion, användning och förmedling av geografisk information bottensubstrat och på så sätt kunna modellera den potentiella förekomsten av arten eller habitatet. Exempel på användning av djupdata i havsmiljöarbetet och i kommande havsplanering Behovet av och intresset för djupdataprodukter har ökat även inom andra verksamheter än försvaret. Det är främst inom miljöarbetet som djupdata används men även som underlag för forskningsanalyser och som underlag i samband med alternativa kraftkällor såsom etablering av vindkraftparker till havs eller vågkraftverk. Informationen om djup- och bottenbeskaffenhet behövs också för miljöprövningen av olika havsrelaterade verksamheter. förutsätter kunskap om förhållanden i havet för att rätt åtgärder ska vidtas så att en god miljöstatus kan uppnås. Havsplanering är en process inom vilken olika intressen och skyddsbehov har att vägas mot varandra. Sekretess för detaljerad information om djup- och bottenbeskaffenhet uppfattas som ett stort problem av myndigheter och forskare som arbetar med havsmiljöfrågor eftersom information ligger till grund för mycket av den kunskapsuppbyggnad, modellering och planering av havsmiljön som en hållbar förvaltning av haven kräver. Kraven i samband med tillstånd för insamling, lagring och spridning av information om djup och bottenbeskaffenhet medför kostnader för de organisationer som behöver tillstånd. Det uppfattas även som komplicerat att hantera den sekretessbelagda informationen, vilket hämmar det fulla tillgodogörandet (se slutbetänkande SOU 2008:48, En utvecklad havsmiljöförvaltning s. 314 f.). Genom antagande av och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område, nedan kallad havsmiljödirektivet och med direktivets mål om att uppnå en god miljöstatus , har EU höjt ambitionerna i havsmiljöarbetet. Havsmiljödirektivet är ett omfattande regelverk som utgör en ram inom vilken medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att uppnå eller upprätthålla god miljöstatus. Direktivet är uppbyggt kring sexåriga förvaltningscykler, där medlemsstaterna ska börja med att göra en inledande bedömning av havens status och fastställa vad som är god miljöstatus för sina förvaltningsområden. Därefter ska ett övervakningsprogram och åtgärdsprogram tas fram Produktion, användning och förmedling av geografisk information utvärderas arbetet genom att en ny inledande bedömning görs. Genom havsmiljöförordningen (2010:1341) har genomfört havsmiljödirektivet. HaV har enligt havsmiljöförordningen ansvaret för genomförandet av direktivet i . Målet för förvaltning är att i enlighet med direktivets krav både och ska ha en god miljöstatus . En förutsättning för att kunna lyckas med direktivets mål är regional koordinering mellan de länder som delar havsområde. Det regionala havsmiljösamarbetet inom ramen för Helcom och Ospar är därför mycket viktigt (se avsnitt 5.6.1). Europeiska kommissionen har presenterat ett förslag om ett havsplanerings- och kustzonförvaltningsdirektiv (Förslag till och rådets direktiv om upprättandet av en ram för fysisk planeringen i kust- och havsområden och integrerad förvaltning av kustområden /0074 [COD]). Bakgrunden till förslaget är bl.a. att efterfrågan på användning av havsområdena inom EU har ökat och att traditionella sektorer som sjötransporter och fiske har fått konkurrens av framförallt den havsbaserade vindkraften som genomgår en kraftig expansion i norra . Denna utveckling i kombination med önskemål om tillväxt i kustregionerna och att havsmiljöarbetet har stärkts, gör att Europeiska kommissionen ser behov av gränsöverskridande samarbeten och lösningar inom ramen för en havsplanering i medlemsstaterna. För att havsplanering ska kunna göras på ett ändamålsenligt sätt behöver naturvärden i haven bedömas och kartläggas så att hållbara avvägningar kan göras mellan å ena sidan nyttjande av havets resurser och å andra sidan behov av olika typer av naturskydd i havsområden. För att få fram underlag för en naturvärdesbedömning krävs tillgång till högupplöst information om djup- och bottenbeskaffenhet. HaV tillsammans med Sveriges kustlänsstyrelser har i respektive regleringsbrev (liksom ) i uppdrag att för en kommande svensk havsplanering bland annat inhämta information som kan utgöra underlag för en sådan planering. i har som särskild uppgift att fortsatt utveckla det gemensamma länsstyrelsearbetet med it-system och datainsamling och bearbetning för havsplanering. Sammantaget är havsförvaltningen beroende av djupdata av god kvalitet och hög upplösning. Exempelvis behövs sådan data Produktion, användning och förmedling av geografisk information för att på ett kostnadseffektivt sätt få fram underlag över havsbottnarnas habitat och arter för att bedöma naturvärden, vilket är grundläggande för havsplaneringen, för att inom naturvården förvalta och införa nya skyddade områden med avseende på arter och habitat, för att tillsammans med stickprovdata ta fram underlag för modellering av habitat och arter, vilket är nödvändigt för att bedöma tillstånd och påverkan på de ekosystemen, som underlag för att genom modellering kostnadseffektivt kunna bedöma de fysiska, kemiska och vissa biologiska tillstånd i hav och kust på en relevant geografisk skala som är anpassad efter havsmiljöförordningens förvaltningsområden och rapporteringskrav och för att ta fram biologiskt underlag för fiskeriförvaltningen. HaV är den centrala förvaltningsmyndigheten för frågor om bevarande, restaurering och hållbart nyttjande av sjöar, vattendrag och hav. Enligt HaV:s myndighetsinstruktion18 ska myndigheten arbeta med frågor som rör havsplanering, ansvara för genomförandet av miljöövervakning inom sitt ansvarsområde samt göra kunskaper om havs- och vattenmiljön och fisket tillgängliga för andra myndigheter, allmänhet och berörda. I arbetet ingår även att skydda naturtyper och arter samt andra frågor om biologisk mångfald i sjöar, älvar, hav och vattendrag. HaV:s bedömning är att det framöver kan förväntas ett ökat behov av användning av djupdata i havsmiljöarbetet och även indirekt i havsplaneringen. Ur ett större perspektiv är också detaljerat underlag över havet (som bl.a. baseras på djupdata) en förutsättning för en kvalitativ samhällsplanering och tillståndshantering kopplad till haven. Även har till utredningen lyft fram att en tydlig trend är att efterfrågan på sjögeografisk information ökar, bl.a. tillgången till sjökortsdata och djupdata för andra syften än navigering.19 Myndigheter som i stor utsträckning använder djupinformation är , Havs- och vattenmyndigheten, SGU, länsstyrelser, Bo- 18Förordningen (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. 19Se även Europeiska kommissionens i havsfrågor 2020, från kartläggning av havsbotten till havsprognoser KOM(2012)473 s. 6 f. Produktion, användning och förmedling av geografisk information verket, , Transportstyrelsen och Statens maritima museer. Dessutom används djupinformation av kustkommunerna, och . 5.5Förmedling av geografisk information Det övergripande målet för den statliga förvaltningspolitiken är en innovativ och samverkande statsförvaltning som är rättssäker och effektiv, har väl utvecklad kvalitet, service och tillgänglighet och som därigenom bidrar till utveckling och ett effektivt EU- arbete (se prop. 2009/10:175, bet. 2009/10:FiU38, rskr. 2009/10:315). Elektronisk förvaltning (e-förvaltning) ska bidra till det målet. är ett begrepp som används för att beskriva en form av verksamhetsutveckling inom den offentliga förvaltningen som innebär att myndigheterna drar nytta av it och kombinerar den nya tekniken med organisatoriska förändringar och satsningar på kompetensutveckling i syfte att förbättra effektiviteten i sina respektive verksamheter. Benämningen e-förvaltning används också för att beskriva statsförvaltningens användning av it för utbyte av information och tjänster med medborgare, företag och andra delar av förvaltningen. fastställde regeringen en nationell handlingsplan för den svenska e-förvaltningen (Fi2008/491). I denna anges det övergripande målet för e-förvaltningen vara att arbetet ska leda till att det ska vara så enkelt som möjligt för så många som möjligt att utöva sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter samt ta del av förvaltningens service. Service till medborgare och företag står i fokus. Det övergripande målet ska uppnås med hjälp av insatser inom följande fyra områden; regelverk för myndighetsövergripande samverkan och informationshantering, tekniska förutsättningar och it-standardisering, gemensamma verksamhetsstöd, kompetensförsörjning och samlad uppföljning samt förvaltningens kontakter med medborgare och företag. Det gemensamma arbetet är inriktat mot tre målbilder; en enklare vardag för företag och privatpersoner, en öppnare och smartare förvaltning som stödjer innovation och delaktighet samt en effektivare offentlig verksamhet (prop. 2011/12:1 utg.omr. 22 s. 85). tillsattes E-delegationen som ett led i genomförandet av handlingsplanen för e-förvaltning. Produktion, användning och förmedling av geografisk information presenterade regeringen sin strategi för en digitalt samverkande statsförvaltning. Syftet är att tydligt sätta den enskilde medborgarens och den enskilde företagarens behov i centrum för utvecklingen av framtidens digitala samhällsservice. I strategin beskrivs regeringens målsättningar för arbetet med att styra och förstärka myndigheternas förmåga att samverka digitalt i förvaltningsgemensamma it-frågor. Den enskilda medborgarens och företagarens behov ska därvid vara i centrum för utvecklingen av framtidens digitala samhällsservice. Fler förvaltningsgemensamma digitala tjänster ska bidra till att förenkla vardagen för privatpersoner och företag. De ska utformas efter användarnas behov, vara enkla och säkra att använda och lätta för medborgare att hitta. Genom att göra det lättare att hitta och använda sådan statlig information som kan vidareutnyttjas och sådana statliga tjänster som har gränssnitt som kan användas av andra system ska innovation stödjas. Publicering av offentlig information via internet och användning av sociala medier ska öka möjligheterna till insyn och delaktighet. Kvaliteten och effektiviteten i statsförvaltningen ska öka genom standardiserad informationshantering, förbättrad informationssäkerhet och digitaliserade processer (se vidare Med medborgaren i centrum – Regeringens strategi för en digitalt samverkande statsförvaltning). Enligt regeringen påverkar det sammanhängande systemet för geografisk miljöinformation möjligheten att nå regeringens mål inom e-förvaltning (se prop. 2012/13:1 utg. omr. 20 s. 52). Slutligen bör återigen nämnas att genom lagen om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen genomfördes det s.k. PSI-direktivet, i svensk rätt (se fotnot 16). Lagen syftar till att främja utvecklingen av en informationsmarknad genom att underlätta enskildas användning av handlingar som tillhandahålls av myndigheter. Bakgrunden till Inspiredirektivets tillkomst Behovet av att inrätta en infrastruktur för geografisk information växte i samband med förändringen av synsättet på skapandet och genomförandet av politiska mål på både nationell nivå och EU-nivå. Det gällde framför allt inom miljöområdet där Produktion, användning och förmedling av geografisk information det fanns ett stort behov av internationell samverkan eftersom klimatfrågan ur ett globalt perspektiv fått allt större betydelse. Med detta ökade kraven på kunskap om geografisk information vilket i sin tur innebar att informationen behövde bli mer lättillgänglig för att i större utsträckning kunna användas som underlag för exempelvis analyser och genomföranden. Infrastruktur för geografisk information kan beskrivas som en sammanhängande helhet av information tillsammans med olika förutsättningar för att göra informationen tillgänglig och användbar, t.ex. regelverk, tjänster för att söka, hitta och använda informationen samt system för samverkan mellan olika aktörer. För att lösa ett antal problem som ofta förknippades med geografisk information, exempelvis problem med informationsdelning och bristande kvalitet, krävdes bestämmelser som reglerade tillgång till samt utbyte, delning och nyttjande av gemensamt fungerande geografisk information och tjänster (se prop. 2009/10:224 s. 18). kom det första direktivet 90/313/EEG om rätt att ta del av miljöinformation. Direktivet är upphävt genom direktiv /4/EG om allmänhetens tillgång till miljöinformation (miljöinformationsdirektivet). Århuskonventionen20 och miljöinformationsdirektivets tillkomst är två av de viktigaste grunderna för Inspiredirektivet. En annan viktig faktor som bidragit till direktivets tillkomst är den tekniska utvecklingen som möjliggör att elektroniskt samla in, lagra, analysera och presentera geografisk information och att upprätta en elektronisk infrastruktur för geografisk information (prop. 2009/10:224 s. 18). trädde Inspiredirektivet i kraft. Det har sin grund i Europeiska kommissionens sjätte miljöhandlingsprogram och är tillämpligt inom områden för gemenskapens miljöpolitik samt för politik och verksamhet som kan påverka miljön. Genom lagen (2010:1767) och förordningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation, som båda trädde i kraft , genomfördes Inspiredirektivet i svensk lagstiftning (se vidare avsnitt 3.3). Vidare krävde genomförandet av Inspiredirektivet ändringar i 20 Århuskonventionen är en som sammanfattningsvis reglerar förhållandet mellan allmänheten och myndigheter när det gäller rätten att få tillgång till miljöinformation, rätten att påverka miljöbeslut samt rätten att överklaga miljöbeslut eller på annat sätt få en juridisk prövning om deras rättigheter har kränkts. Århuskonventionen har undertecknats av samtliga av EU:s medlemsstater och av den Europeiska gemenskapen. har ratificerat konventionen (se vidare prop. 2004/05:65). Produktion, användning och förmedling av geografisk information SOU 2013:51 10 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och i 2 och 7 §§ lagen (2000:224) om fastighetsregister. Inspiredirektivet är ett ramdirektiv som kompletteras av ett antal genomförandebestämmelser i form av direkt tillämpliga EU- förordningar och EU-beslut. Upplysningshänvisningar till dessa tas in i förordningen om geografisk miljöinformation allteftersom de beslutas. Det är fråga om kommissionens förordning (EG) nr 1205/2008 om genomförande av och rådets direktiv /2/EG om metadata, kommissionens beslut nr 4199/2009 om genomförande av och rådets direktiv /2/EG när det gäller övervakning och rapportering, kommissionens förordning (EG) nr 976/2009 om genomförande av och rådets direktiv /2/EG med avseende på nättjänster, kommissionens förordning (EU) nr 268/2010 om genomförande av och rådets direktiv /2/EG vad avser tillgången för gemenskapens institutioner och organ till medlemsstaternas rumsliga datamängder och datatjänster på harmoniserade villkor och kommissionens förordning (EU) nr 1089/2010 av om genomförande av och rådets direktiv /2/EG vad gäller interoperabilitet för rumsliga datamängder och datatjänster. Inspiredirektivet skapar förutsättningar för uppbyggnad, beskrivning och åtkomst av geografisk information21 på ett standardiserat sätt vilket effektiviserar hanteringen av informationen både nationellt och inom EU och som även ligger i linje med regeringens mål rörande e-förvaltning ( se avsnitt 5.5.1). Inspiredirektivet skapar med andra ord en rättslig ram för en informationsinfrastruktur, vilket bidrar till att lösa flera problem som tidigare funnits med att exempelvis få tillgång till information, med bristande kvalitet och med problem rörande datadelning mellan myndigheter. 21 I den svenska versionen av Inspiredirektivet används termen rumslig information eller rumsliga datamängder, som översättning av det engelska spatial information och spatial data. Det svenska begreppet används inte i den svenska lagstiftningen utan i stället används begreppet geografisk miljöinformation om det som träffas av Inspiredirektivet. Lantmäteriet och många andra aktörer använder dessutom geodata synonymt med begreppet geografisk information. Produktion, användning och förmedling av geografisk information Direktivet bidrar även till att det blir lättare för allmänheten att via internet söka, titta på och ladda ned geografisk information.