sou · H1B369 · 2013-10-04 00:00:00 — Mot den bakgrund som tecknats i den citerade texten anser Utred- ningen om ersättning vid rådighetsinskränkningar att det bör över- vägas om rätten till ersättning ska tas bort i dessa fall men finner lämpligast att gör en närmare gransk- ning av de praktiska konsekvenserna av detta.18 Omprövnings- bestämmelsen i 24 kap. 5 § MB och rätten till ersättning enligt 31 kap. 20–22 §§ MB kommer, inom ramen för utredningens uppdrag att se över skillnader i den rättsliga regleringen mellan miljöfarlig verk- samhet och vattenverksamhet, att behandlas först i slutbetänkandet. Ett slutligt ställningstagande beträffande frågan om ersättningsrätten vid omprövning ska finnas kvar eller inte får således anstå till dess. 8.4.2Återkallelse av tillstånd enligt 24 kap. 3 § MB Ett tillstånd kan återkallas med stöd av 24 kap. 3 § första stycket 3 och 4 MB om det till följd av verksamheten har uppkommit någon olägen- het av väsentlig betydelse som inte förutsågs när verksamheten tilläts eller om det finns en risk för att verksamheten kan medföra skada av väsentlig betydelse för hälsa eller miljö. Ersättning lämnas inte för skador till följd av att tillståndet återkallas i något av nu nämnda fall. En given utgångspunkt vid tillståndsgivning är att den enskilde verksamhetsutövaren ska kunna förlita sig på tillståndet. Ett tillstånds rättskraft omfattar dock endast frågor som behandlas i tillståndet. På områden som inte regleras av tillståndet måste till- ståndshavaren följa hänsynsreglerna och andra bestämmelser som gällde vid tillståndsprövningen. Man får därför göra skillnad mellan det fall då frågan om att återkalla ett tillstånd uppkommit på grund av omständigheter som var kända redan när tillståndet gavs, fast riskerna då inte bedömdes som oacceptabla, och fall då frågan uppkommit till följd av nytillkomna eller nyupptäckta risker som inte var föremål för prövning vid tillståndsgivningen men som, om de hade varit det, hade kunnat föranleda ett avslag på tillståndsansökan. Verksamhetsutövaren ska kunna grunda legitima förväntningar på sådant som har varit föremål för prövning inom ramen för till- ståndet och således godkänts av tillståndsmyndigheten. 18 SOU 2013:59 s. 144 f. inte rimligt att den enskilde får bära kostnaderna för att den all- männa opinionen svängt, de politiska ståndpunkterna ändrats eller tillståndsmyndigheten missbedömt en risk. I fråga om sådant som inte har varit föremål för tillståndspröv- ningen kan verksamhetsutövaren däremot inte ha några legitima förväntningar på grund av tillståndet. Mot bakgrund av principen om förorenarens betalningsansvar, försiktighetsprincipen och kunskaps- kravet är det inte orimligt att kräva att verksamhetsutövaren får stå den ekonomiska risken för att hans verksamhet orsakar oförutsedda olägenheter eller säkerhetsrisker.19 Att legitima förväntningar har betydelse framgår av kommentaren till 24 kap. 3 § första stycket 3 MB där det framhålls att man vid tillämpningen av bestämmelsen framför allt får beakta hur pass omfattande avsteget är från vad man räknade med när verksamheten tilläts och vilka risker avsteget för med sig, men självfallet också om olägenheten kan antas bestå eller förr eller senare kunna avhjälpas.20 Även i förarbetena till den numera upphävda lagen (1997:1320) om kärnkraftens avveckling framhålls vikten av vad tillståndshavaren för en åtgärds vidtagande med fog kunnat förvänta sig angående möjligheterna att fortsätta att bedriva verksamheten på ett visst sätt, se avsnitt 8.5. Verksamhetsutövarens legitima förväntningar har även påverkat proportionalitetsbedömning i fall som dessa, se avsnitt 8.6. En liknande tanke kommer till uttryck i plan- och bygglagens (2010:900) ersättningsbestämmelse i 14 kap. 9 § avseende upphävda eller ändrade detaljplaner. Upphävs eller ändras en detaljplan före genomförandetidens utgång lämnas ersättning för den skada som fastighetsägare orsakas på grund av ändringen. Upphävs eller ändras en detaljplan efter genomförandetidens utgång lämnas däremot inte ersättning. Före genomförandetidens utgång kan fastighetsägaren sägas kunna grunda legitima förväntningar om en viss markanvänd- ning på detaljplanen, men däremot inte efter.21 Utredningen om ersättning vid rådighetsinskränkningar kommer fram till att bestämmelserna om återkallelse av tillstånd av andra skäl 19SOU 2013:59 s. 136. 20Bengtsson m.fl., (, Zeteo) kommentaren till 24 kap. 3 § MB. 21SOU 2013:59 s. 132. än verksamhetsutövarens försumlighet uteslutande bör vara tillämp- liga på fall av det slag som innebär att nya risker uppkommit som inte var föremål för prövning då tillståndet meddelades men som, om de hade varit kända, hade kunnat angripas med stöd av bestämmelser som var tillämpliga vid tillståndsprövningen. I övriga fall, dvs. då det blir aktuellt att revidera ett tillstånd på grund av att vissa risker omvärderats, bör bestämmelserna inte vara tillämpliga. De nya kraven får då ställas först när tillståndstiden löpt ut eller genomföras med stöd av ny lag eller nya föreskrifter där frågan om ersättning, övergångsbestämmelser och liknande kan övervägas. Mot denna bakgrund och då bestämmelserna även i övrigt anses överensstämma med rådande principer för ersättning vid rådighets- inskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och säkerhetsskäl finner Utredningen om ersättning vid rådighetsinskränkningar att bestämmel- serna bör behållas oförändrade.22 8.5Lagen om kärnkraftens avveckling I den numera upphävda lagen om kärnkraftens avveckling gavs regeringen rätt att besluta att tillstånd enligt kärntekniklagen skulle upphöra att gälla såvitt avsåg rätten att driva en kärnkraftsreaktor för att utvinna kärnenergi. Syftet med lagen var att åstadkomma en omställning av energisystemet i för att åstadkomma en eko- logisk och ekonomiskt hållbar energiförsörjning byggd på förnybara energislag. Lagen utfärdades , trädde i kraft och upphävdes . Lagen innehöll en ersättningsrätt för tillståndshavare och ägare till fastigheter vars tillstånd upphörde att gälla. I förarbetena till lagen nämndes att ett tillstånd anses ge till- ståndshavaren en speciell anledning att förlita sig på att denne får fortsätta att driva sin verksamhet och att följande allmänna principer i fråga om rätt till ersättning vid ingrepp mot tillståndspliktiga verksam- heter gäller. 22 SOU 2013:59 s. 133 f. Om lagstiftningen rör redan givna tillstånd, som inte har kunnat rubbas på samma sätt enligt äldre lag, är möjligheterna till kom- pensation större. Hur allvarligt ingreppet är spelar stor roll. Återkallelse av till- stånd bör t.ex. ge större möjligheter till ersättning än endast en skärpning av tillståndsvillkoren. Arten och tyngden av det allmänna intresse som ligger bakom ingreppet bör kunna påverka rätten till ersättning. Vägande säker- hetsskäl och även miljöskäl av annat slag har ansetts vara sådana skäl som typiskt sett kan motivera reduktion eller bortfall av ersätt- ningen. Andra allmänna intressen har inte ansetts väga lika tungt. I förarbetena uttalades att det krävs tungt vägande skäl, helst nytillkomna säkerhets- och miljöskäl för att vägra ersättning vid ny lagstiftning om återkallelse av tillstånd, vilka inte kunnat återkallas på samma sätt enligt äldre rätt. Mot denna bakgrund konstaterade regeringen att det redan till följd av allmänna principer torde föreligga en rätt till ersättning vid ifrågavarande ingrepp. Detta då några nytillkomna miljö- eller säkerhetsskäl enligt ovan inte förelåg.23 Tillstånd att bedriva en ekonomisk verksamhet omfattas av den enskildas civila rättigheter enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.24 Bestämmelsen har följande lydelse. Varje fysisk och juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Ovanstående bestämmelser inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. 1996/97:176 s. 45 f. Se även RÅ 1999 ref. 76 avseende rättsprövningen av regeringens beslut angående upphörande av rätten att driva kärnkraftsreaktorn . 24Darpö, Rätt tillstånd för miljön – Om tillståndet som miljörättsligt instrument, rättskraften och mötet med nya miljökrav, 2010, s. 24 f. Genom 2 kap. 19 § RF är bestämmelser en del av svensk lag. Det innebär bl.a. att de rådighetsinskränkningar som vidtas enligt svensk rätt måste vara förenliga med artikel 1 i första tilläggsprotokollet till . När det gäller begreppet allmänt intresse har , särskilt när det gäller inskränkningar i rätten att använda egendom, anlagt ett för den enskilde strängt synsätt och gett staterna ett betyd- ande utrymme att bedöma vad som är rimligt med hänsyn till övergripande intressen.25 Vid samtliga slag av äganderättsintrång gäller en proportionalitets- princip som innebär att nödvändigheten av ett intrång i det allmännas intresse måste balanseras mot det men den enskilde lider av intrånget.26 Enligt rättspraxis har givna tillståndsbeslut inte givits särskilt långtgående skydd. Inskränkningar av tillstånden kan enligt fast praxis tillåtas om de följer av lag och är motiverade av allmänna intressen av viss tyngd, exempelvis miljöskäl, och om tillståndshavaren har getts tid och möjlighet att anpassa sig. Dock måste de berättigade förväntningarna respekteras. Rättsfallet mot Sverige27 rörde rätten att fortsatt exploatera en grustäkt. Tillstånd till grustäkten hade meddelats enligt den dåvarande naturskyddslagen (1952:688). infördes i 18 § NVL en möjlighet för att återkalla tillstånd till täktverksamhet efter det att lagändringen trädde i kraft. fattades beslut om återkallelse av tillståndet och beslutet fastställdes av regeringen. fann att ett återkallande av täkttillstånd inte var oförutsägbart, då möjligheten hade introducerats mer än tidigare. Vidare ansågs inte ha några berättigade förväntningar på fortsatt drift. Investeringarna i verksamheten hade gjorts efter den nya lagstiftningen och myndigheterna hade varit noga med att inte lämna några garantier för fortsatt drift. Domstolen ansåg därför sammanfattningsvis att ett återkallande av täkttillståndet varken var olämpligt eller oproportionerligt. 25Jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, fjärde upplagan, juridik, 2012, s. 545 f. och 562. 2009/10:80 s. 164 f. 27Ansökan nr 12033/86, dom . Det kan noteras att domstolen inte uttalar sig om var gränsen går för hur som krävs generellt för att ny lagstiftning, som t.ex. inför en möjlighet att återkalla miljötillstånd, ska anses vara förutsägbar. Flera av är resultatet av implementering av EU- rättsliga regler. I vissa fall innebär de EU-rättsliga bestämmelserna att den svenska normgivaren eller tillämparen har ett begränsat utrymme att göra egna proportionalitetsbedömningar vid införandet och tillämpningen av regler som medför rådighetsinskränkningar för den enskilde. Detta gäller särskilt i fråga om sådana rättsakter som inte får införlivas i nationell rätt utan är direkt gällande, i huvudsak EU- förordningar. Till följd av sådana rättsakter kan tvingande EU-rättsliga regler t.ex. bryta igenom ett tillstånds rättskraft, se 24 kap. 3 § första stycket 7 MB. De principer och riktlinjer för bedömningen av om en rådighets- inskränkning ska vidtas och om den i sådana fall ska vara förenad med en rätt till ersättning kan alltså delvis sättas ur spel genom EU-rättliga krav. Situationen behöver troligen inte uppstå särskilt ofta. Inom det område där det kan bli aktuellt med rådighetsinskränkningar av hälsoskydds- och miljöskyddsskäl av det slag som är i fråga är direktiv den rättsliga form som oftast används. Som exempel kan nämnas RDV. Direktiv är bindande i förhållande till det resultat som ska uppnås men överlåter åt medlemsstaterna att besluta om den närmare formen för genomförandet, till skillnad från vad som är fallet i fråga om förordningar. Genom att vid genomförandet förutse och beakta de intresse- konflikter som kan uppstå på grund av krav kan situa- tioner där den enskilde får bära en orimlig ekonomisk börda undvikas. Frågan om ersättning måste övervägas varje gång en implementering av EU-rätt medför en utökad eller minskad möjlighet för det allmänna att vidta rådighetsinskränkningar. Normgivaren och tillämparen i det enskilda fallet har således att, inom de ramar skapar, söka lösningar som beaktar rådande principer för ersättning i så stor utsträckning som möjligt.28 Som framgått av avsnitt 5 ställer RDV krav på medlemsstaten att vidta åtgärder för att säkerställa att de fastställda målen nås. Om krav på medlemsstaten enligt RDV kanaliseras till enskilda verksamheter och resulterar i rådighetsinskränkningar bör, i enlighet med vad som framgått ovan, rådande principer för ersättning beaktas. De EU-rättsliga reglerna om otillåtet statsstöd kan hindra lag- stiftaren från att införa en ersättningsrätt om en sådan ersättningsrätt kan uppfattas som kompensation för anpassning till EU-rättsliga krav. Bestämmelserna finns i EUF-fördraget och har till syfte att förhindra att konkurrensförhållandena inom unionen snedvrids genom att medlemsstaterna otillbörligt gynnar vissa verksamheter. Den centrala bestämmelsen om statsstöd finns i artikel 107.1 EUF- fördraget och har följande lydelse. Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en med- lemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. För att en åtgärd ska vara otillåten enligt artikeln krävs att det allmänna ger en verksamhet en ekonomisk fördel som den inte skulle ha erhållit under normala marknadsvillkor.29 Åtgärden ska också innebära att handeln mellan medlemsländerna påverkas. Det kriteriet är uppfyllt så snart den inhemska produktionen påverkas i sådan grad att utländska produkter får svårare att hävda sig på den inhemska marknaden. Det krävs alltså inte att det företag som gynnas av åtgärden bedriver handel med andra medlemsstater.30 både importerar och exporterar el varför statligt stöd till t.ex. vattenkraft skulle kunna innebära att handeln mellan medlemsländerna påverkas och konkurrensen snedvrids. I fördragets artikel 107.2 och 107.3 anges ett antal situationer i vilka undantag från förbudet i artikel 107.1 kan vara motiverade. Beträffande undantagen i 107.3 har kommissionen ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning av vilka typer av statligt stöd 28SOU 2013:59 s. 115 f. 29EU-domstolens dom i mål C-39/94, SFEI m.fl. 30SOU 2011:69 s. 80. som ska anses tillåtna. För att underlätta medlemsstaternas tillämp- ning av bestämmelserna har kommissionen utfärdat riktlinjer om vilka former av stöd som omfattas av undantagen och vad de fäster vikt vid i sin bedömning. Sådana riktlinjer finns bl.a. för statligt stöd till miljöskydd.31 Tillåtligheten av vissa statliga stöd till miljöskydd baseras främst på artikel 107.3.c som medger stöd som ska underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.32 I riktlinjerna framhålls att medlemsstaternas utgångspunkt vid åtgärder till skydd för miljön ska vara artikel 174 i EG-fördraget, principen om att förorenaren betalar.33 Statsstöd är endast tillåtet om stödåtgärderna leder till en miljöskyddsnivå som är högre än den som hade uppnåtts utan stödet och de positiva effekterna av stödet överväger de negativa effekter stödet har i fråga om snedvridning av konkurrensen.34 Som exempel på tillåtet statsstöd nämns stöd till åtgärder som går längre än gemenskapsnormerna eller höjer nivån på miljöskyddet i avsaknad av gemenskapsnormer eller till åtgärder för tidig anpassning till framtida gemenskapsnormer. Är det dock fråga om stöd för anpassning till tvingande EU-regler som trätt i kraft är det inte tillåtet.35 Av riktlinjerna framgår att en ökad användning av förnybara energikällor är en av gemenskapens miljöprioriteringar som väntas ha en viktig roll för att uppnå målet att minska utsläppen av växthusgaser. Statligt stöd beskrivs som en möjlig väg att korrigera det marknads- misslyckande som gör att el producerad av mindre miljövänliga energikällor ofta kan hålla lägre priser. På grund av den tekniska utvecklingen och en gradvis internalisering av miljökostnaderna, t.ex. genom handel med utsläppsrätter, beräknas dock behovet av stöd successivt minska.36 31SOU 2013:59 s. 71 f. 32Gemenskapens riktlinjer (2008/C 82/01) för statligt stöd till miljöskydd, avsnitt 1.2. (12). 33Gemenskapens riktlinjer (2008/C 82/01) för statligt stöd till miljöskydd avsnitt 1.2 (8) och 1.3.2. (18). 34Gemenskapens riktlinjer (2008/C 82/01) för statligt stöd till miljöskydd, avsnitt 1.2 (6). 35Gemenskapens riktlinjer (2008/C 82/01) för statligt stöd till miljöskydd, avsnitt 1.5.3 (45) och 3.1.3 (87). 36Gemenskapens riktlinjer (2008/C 82/01) för statligt stöd till miljöskydd, avsnitt 1.5.6 (48). När det gäller vattenkraftverk framhålls i riktlinjerna att de har potential när det gäller låga utsläpp av växthusgaser och därför kan spela en viktig roll för energimixen totalt sett. Med hänvisning till RDV konstateras dock att sådana anläggningar också kan ha en negativ effekt till exempel på vattensystem och biologisk mångfald.37 Mot bakgrund av att det, under vissa förutsättningar, inte är tillåtet att lämna ersättning till en verksamhet för att kompensera för kostnader som uppkommit till följd av krav som ställs med stöd av tvingande EU-regler anser Utredningen om ersättning vid rådighets- inskränkningar att det inte kan uteslutas att en ersättningsrätt kopplad till t.ex. vidtagande av vissa åtgärder till uppfyllande av en miljö- kvalitetsnorm som avses i 5 kap. 2 § första stycket 1 MB, en s.k. gränsvärdesnorm, skulle kunna strida mot artikel 107.1 i EUF- fördraget. Frågan bör uppmärksammas när bestämmelser som bygger på EU-rättsakter införs.38 Miljökvalitetsnormerna för vatten som följer av RDV utgörs huvudsakligen av s.k. övriga normer enligt 5 kap. 2 § första stycket 4 MB. Den konkreta innebörden av dessa normer och vilka faktiska krav på miljön som uppställer framgår inte lika klart som beträffande gränsvärdesnormer, se avsnitt 5.1.7. Mot denna bak- grund bedömer att det förefaller mindre troligt att en ersättningsrätt kopplad till en viss åtgärd, som i och för sig främjar möjligheten att uppnå miljökvalitetsnormerna för vatten, skulle strida mot artikel 107.1 i EUF-fördraget. 8.8Utredningens förslag om ny prövning Utredningens förslag: En ersättningsbestämmelse införs i § MP. Bestämmelsen ger innehavare av tillstånd till vatten- anläggning och den vattenverksamhet som bedrivs vid anlägg- ningen rätt till ersättning, om tillståndsprövningen enligt 19 a § innebär att det allmänna inskränker den tidigare medgivna användningen av mark eller byggnad så att pågående markanvänd- ning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller upphör. Ersättning ska betalas endast om det vid en avvägning 37Gemenskapens riktlinjer (2008/C 82/01) för statligt stöd till miljöskydd, avsnitt 1.5.6 (50). 38SOU 2013:59 s. 72. mellan det allmännas och den enskildes intressen inte framstår som rimligt att den enskilde själv får bära kostnaderna för ingreppet. Ersättning betalas med skäligt belopp av staten. Bestämmelsen gäller även innehavare av lagligförklarad vatten- anläggning och vattenverksamhet samt innehavare av sådan särskild rättighet att förfoga över vattnet som avses i 2 kap. 41 § ÄVL. Bestämmelsen ska endast gälla från ikraftträdandet och därefter upphävas. 8.8.1Utredningens förslag om ny prövning i förhållande till principerna för ersättning vid rådighetsinskränkningar En given utgångspunkt vid tillståndsgivning är att den enskilde verk- samhetsutövaren ska kunna förlita sig på tillståndet. Detta följer inte bara av 24 kap. 1 § MB om tillståndets rättsverkan utan även av laglighetskravet och allmänna rättsgrundsatser om förutsebarhet och rättssäkerhet. Utredningens förslag om ny prövning i kapitel 7 är tänkt att träffa de anläggningar och verksamheter som har en negativ påverkan på miljön och som inte uppfyller de miljökrav som uppställs i MB. Som framgått ovan möjliggör förslaget för prövningsmyndigheten att meddela beslut som innebär rådighetsinskränkningar av miljö- skyddsskäl. Det handlar således om sådana rådighetsinskränkningar som genom 2 kap. 15 § tredje stycke RF är undantagna den grund- lagsskyddade ersättningsrätten i andra stycket. Dock måste de grundläggande principerna om rätt till ersättning vid rådighets- inskränkningar beaktas. Dessa kan något förenklat sammanfattas som så att en ersättningsrätt finns i de fall lagstiftaren anser att ett ingrepp av visst slag är nödvändigt för att uppnå ett önskat resultat, men vid en intresseavvägning, finner att det med hänsyn till arten av det allmänna intresse som ska skyddas och ingreppets effekter för den enskilde inte framstår som rimligt att den enskilde ensam ska bära kostnaderna. I de flesta fall kommer, enligt utredningens bedömning, inskränk- ningen till följd av den nya prövningen att avse skärpta villkor i förhållande till det gamla tillståndet som inte är så ingripande att verksamheten kan bedrivas eller avsevärt försvåras. Grunden för och omfattningen av de rådighetsinskränkningar som kan uppstå till följd av den nya prövningen kommer således i många fall vara samma som kan uppstå enligt omprövningsreglerna i 24 kap. 5 § MB. Som framgått ovan har Utredningen om ersättning vid rådighetsinskränkningar konstaterat att dagens ersättningsbestäm- melser vid omprövning inte överensstämmer med gällande principer och att det därför bör övervägas om dessa bestämmelser ska tas bort, se avsnitt 8.4.1. Någon ersättningsrätt i förhållande till utredningens förslag om ny prövning torde därför, på motsvarande sätt som när det gäller omprövningsreglerna, inte i detta avseende vara motiverad av de allmänna principerna. Det kan emellertid inte bortses från att verksamhetsutövare av vattenverksamhet har en rätt till ersättning enligt 31 kap. 20– 22 §§ MB, bl.a. om en omprövning medför viss förlust av vatten eller fallhöjd eller inskränkning i rätten att reglera vattnets fallhöjd. Verksamhetsutövaren kan ha gjort stora investeringar i verksamheten i förlitan på att denne vid en eventuell omprövning som resulterar i skärpta villkor av någon betydelse kommer att kompenseras med ersättning. Mot bakgrund av att verksamhetsutövaren kan ha legitima förväntningar på att få ersättning om villkoren skärps vid en omprövning bedömer utredningen därför att en ersättningsrätt alternativt en övergångstid bör övervägas, se mer om detta under avsnitt 8.8.3. I undantagsfall kan även den nya prövningen enligt utred- ningens förslag leda till att tillstånd inte lämnas eller att tillstånd lämnas men med så stränga villkor att verksamheten kan bedrivas eller avsevärt försvåras. I praktiken blir det då fråga om en återkallelse av det gamla tillståndet, dvs. en rådighetsinskränkning av ingripande karaktär för den enskilde. För att utröna om detta motiverar en ersättningsrätt kan ledning hämtas från det resonemang som förts i avsnitt 8.4.2 avseende återkallelsebestämmelsen i 24 kap. 3 § MB. Det bör till en början understrykas att för att en återkallelse över huvud taget ska bli aktuell enligt 24 kap. 3 § MB ska andra mindre ingripande åtgärder vara uteslutna och det allmänna intresset som motiverar en återkallelse ska vara av betydande vikt.