sou · H1B355 · 2013-09-06 00:00:00 — Informationsarbete och ett omfattande samarbete med markägare sker dessutom i större utsträckning . Förutom de fastigheter som bör kvarstå i statlig ägo och förvaltning av kulturhistoriska skäl, finns ett antal kulturfastigheter som staten bör behålla av verksamhetsskäl. Det kan till exempel gälla vissa objekt med anknytning till statlig administration, för- svarsmaktens verksamhet, trafikanläggningar eller naturreservat. Sammantaget innebär det att kulturhistoriska och andra skäl motiverar fortsatt statligt ägande för av de registerfastigheter som omfattats av utredningens urvalsram. Där- till kan komma de svårigheter att avyttra fastigheter som uppstår genom donationsvillkor eller andra särskilda förhållanden som gäller fastigheterna. Samstämmigheten mellan utredningens förslag och tidigare utredningar visade sig god, utredningen förordar bl.a. i ökad utsträckning ett fördelat ansvar för markområden som hyser fasta fornlämningar. Den mest påtagliga effekten av det samlade förslaget blir närmast den ökade rationalitet i synen på det statliga kulturarvet och dess förvaltning som uppnås. Det innebär ett tydliggörande av ansvar och roller och en ökad långsiktighet i motiven för statens ägande och förvaltning av det kvarvarande beståndet. Utredningen förordar en sammanhållen förvaltning av statens kulturfastigheter, vilket främst bör ske genom den myndighet som i första hand har till uppgift att förvalta statens fastigheter av denna typ, . Även andra myndigheter föreslås dock i begränsad utsträckning kunna äga och förvalta kulturfastigheter om särskilda förutsättningar råder. Överföring av fastighetsansvar föreslås av utredningen främst ske från Riks- Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter antikvarieämbetet, och till . Övriga förslag till överföringar gäller och är i det aktuella perspektivet av blygsam omfatt- ning. Utredningens urval av fastigheter för bedömning omfattade i huvudsak myndigheternas bestånd av statliga byggnadsminnen samt samlade fastighetsbestånd. Arbetet har i stor utsträckning bedrivits i samverkan med de myndigheter som främst berörts, , och . Avstämningar har även skett med Trafik- verket, , och . Det statligt förvaltade beståndet, som det avgränsades i utred- ningens urval, visade sig i huvudsak vara korrekt angivet vad avser faktauppgifter i olika register och förteckningar. På mer begränsad nivå uppmärksammades dock en rad otydligheter, vilket fick viss betydelse i samband med utredningens prioriteringsarbete och ställde krav på kvalitetssäkring tillsammans med förvaltande myndigheter. Det avsåg till exempel sådana förhållanden som att vissa statliga byggnadsminnen visade sig stå på ofri grund, att staten förvaltade fastigheter eller byggnader utan att vara lagfaren ägare till dem eller att äganderätten för vissa objekt inte var klar- lagd. Det kunde också gälla andra förhållanden som påverkar förut- sättningarna för en framtida statlig förvaltning, till exempel att en skyddsklassad byggnad inte längre finns kvar. Vissa tidigare regeringsbeslut fanns också som avsåg förvaltningen av vissa fastig- heter, till exempel beslut om avyttring. Andra förhållanden av vikt var att ett antal fastigheter utgjorde donationer, till vilka ibland kopplats särskilda förbehåll som kan ha rättsverkan på framtida möjligheter till brukande, förvaltning och avyttring. I detta kapitel ges en tematisk överblick av dagens statligt för- valtade kulturfastigheter, med förslag om ett lämpligt urval för framtida fortsatt ägande och förvaltning. De resonemang som förs bygger på de utgångspunkter utredningen enligt direktiven arbetat med då det gäller urval och prioritering av fastigheter. En bedöm- ningsmodell utarbetades med utgångspunkt i den berättelsemodell som tillämpade för statens kultur- historiskt värdefulla fastigheter. Inom ramen för en sådan modell, där fastigheter och byggnader ska spegla statens historia, tillfördes ytterligare kriterier i enlighet med beskrivningarna i föregående kapitel. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Berättelsemodellens olika teman ska inte ses som begränsande för en framtida fastighetsportfölj, de utgör närmast en struktur för att lättare ange hur objekten kan bidra till förståelsen av historiska samband och skeenden. kommer sannolikt antalet berättelseteman att vidgas och ytterligare fastigheter att föras in i beståndet kulturhistoriskt värdefulla fastigheter, eller avyttras. Vid utredningens kontakter med myndigheterna har det framkommit att ett antal miljöer av kulturhistoriskt intresse har diskuterats som kan vara aktuella att skydda som statliga byggnadsminnen. Framtida kompletteringar har dock inte varit utredningens fokus. Det har i stället varit att bland de fastigheter som förvaltas av myndigheter under regeringen identifiera det bestånd som fortsatt bör ägas av staten, därför att det bidrar till berättelsen om just staten. De kriterier som utredningen tillförde för att underlätta priori- teringsarbetet gällde som tidigare beskrivits resonemang kring hel- heter, sammanhang, tillgängliggörande, förutsättningar för förvalt- ning och hållbarhet samt i vissa fall även ekonomiska förutsätt- ningar. I direktiven angavs att förvaltningen av de kulturhistoriskt värdefulla fastigheter som staten ska äga bör ske på ett sådant sätt att de bevaras och utvecklas samt att de så långt möjligt kan göras tillgängliga för allmänheten.2 En viktig och avslutande bedömning, som behövde göras för samtliga objekt, var därför även i vilken utsträckning staten behöver äga vissa fastigheter, byggnader och kulturmiljöer för att säkerställa gemensamma nyttigheter för med- borgarna. Utgångspunkten för vilka kulturfastigheter staten ska äga är att de ska vara fastigheter som är kulturhistoriskt särskilt betydelse- fulla. Det kan dock, vilket framgår av utredningens direktiv och tidigare avsnitt i betänkandet, finnas ytterligare skäl för att staten ska äga vissa kulturfastigheter. I direktiven anges som ytterligare utgångspunkter att kulturfastigheterna kan ha ett särskilt bety- delsefullt symbolvärde eller har central betydelse för rikets säker- het.3 Portföljen med kulturfastigheter kan därmed komma att rymma fastigheter utifrån alla dessa aspekter, även om frågan om symbolvärde enligt utredningens bedömning inte visat sig vara ett användbart begrepp i urvalssammanhang. Symbolvärdet hör nära samman med det kulturhistoriska värdet och definieras utifrån sitt sammanhang och uttryck. 2012:7, s. 3-4. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Ytterligare förhållanden kan motivera fortsatt statlig förvaltning av vissa kulturfastigheter. Ett betydande antal fastigheter som för- valtas av utgör ursprungligen inköp eller donationer till staten, i regel via . Staten för- valtar också en rad fastigheter och byggnader med kunglig dispo- sitionsrätt. Utredningen erfar att berörda myndigheter i flera fall nu utreder de varierade juridiska förutsättningar som kringgärdar donationsfastigheterna. En prioriterad fastighetsportfölj i statlig ägo ska enligt utred- ningens direktiv avse ett samlat bestånd som förs till och förvaltas av Statens fastighetsverk.4 Utredningens förslag tar i betydande utsträckning sin utgångspunkt i denna grundläggande princip men har under arbetet med kulturfastigheterna funnit skäl att nyansera förslagen. Kulturhistoriskt prioriterade fastigheter och byggnader som nyttjas aktivt av andra myndigheter kan i vissa fall behöva kvarstå under dessa myndigheters förvaltning. Det gäller bland annat broar och andra anläggningar med komplicerad konstruktion eller med högt teknikinnehåll som används i den praktiska driften inom trafikområdet. De värdefulla kultur- miljöerna ingår dessutom ofta i ett större sammanhang. Det är där- för en fördel om förvaltningen kan hållas samman och bidra till för- ståelsen för platsens eller anläggningens historia. Ytterligare en aspekt på samlad eller sammanhållen förvaltning gäller önskemålen om att skapa goda förutsättningar för fastig- heternas drift, tillgängliggörande och ekonomi. För att få rationalitet i förvaltningen och bidra till att omfattande miljöer ansvarsmässigt hålls samman i logiska helheter, förordar utred- ningen därför i vissa fall en sammanhållen förvaltning under en och samma förvaltare. Sådan samlad förvaltning kan ske genom , annan statlig myndighet eller i vissa fall annan typ av förvaltare. En sådan utgångspunkt kan, mer principiellt, innebära att kulturhistoriskt värdefulla objekt i statlig ägo kan komma att avyttras för att tillsammans med andra anknytande fastigheter skapa förutsättningar för fortsatt gott omhändertagande och vård. I regel handlar det dock om att staten bör behålla och inte onödigtvis avyttra eller fragmentisera statliga bestånd som ingår i samlade 4 Ibid., s. 1. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter kulturmiljöer, till exempel större trafikanläggningar som Malm- banan, Marinbasen i och med till- hörande delar av garnisonsområdet (några av de skyddade bygg- naderna inom garnisonen kan dock, enligt , troligen föras över till SFV utan att det påverkar Försvarsmaktens verksamhet). Bland de statliga byggnadsminnen som ingår i urvalsramen och därmed i den följande tematiska beskrivningen finns även fastig- heter och byggnader som förvaltas av eller omfattas av den kungliga dispositionsrätten. Utredningen har inte sett anled- ning att närmare tillämpa urvalskriterierna på dessa objekt, utan utgår från att de kvarstår i statlig ägo med oförändrad förvaltning. 4.2Tematisk genomgång av beståndet Utredningen har i den följande tematiska genomgången valt att gruppera fastigheter efter ändamål och användningsområden inom ramen för den mer övergripande berättelsemodellen och dess olika delberättelser. En sådan gruppering av objekten i beskrivande kategorier har underlättat arbetet med att definiera den statliga fastighetsportföljen. Grupperingarna är inte på förhand givna, utredningen har arrangerat det så att fastigheter av viss typ beskrivs samlat, vilket gör det lättare att hitta för läsaren. Andra grupperingar hade också varit möjliga. En beskrivning av varje fastighet har inte varit möjlig inom ramen för uppdraget. I det följande görs en tematisk genom- gång med avseende på: Klostermiljöer, kungsgårdar och andra boställen , herrgårdar och bruksmiljöer Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Objekten under respektive avsnitt anges med ortsbeteckning /populärnamn, följda av läns- och kommunangivelser i bokstavs- ordning. En samlad förteckning, som även redovisar samtliga berörda registerfastigheter i utredningens urval, finns som bilaga till betänkandet. Fornminnen har ett mycket starkt skydd genom KML, 2 kap, oavsett om de finns i statlig eller annan ägo. Övervägande delen av landets omkring 1,7 miljoner kända fornlämningar ligger på enskild mark.5 De förhistoriska lämningarna på statens fastigheter bär spår av helt andra samhällsbildningar. Det kan vara lämningar från vikingatid och medeltid som kan berätta om den framväxande staten. I denna grupp finns exempel på gravar och gravfält, resta stenar, boplatser, ruiner av , slott, kloster och kyrkor. Objektens betydelse ligger ofta på det lokala eller regionala planet, där offentliga och ideella aktörer har visat stort intresse och använder de historiska platserna i sin verksamhet. Åtskilliga fornlämningar kom i statlig ägo för att de en gång var hotade och i stort behov av åtgärder. Det kunde stärka skyddet i då lagstiftningen var svagare och ansvaret låg på Vitterhets- och att agera i landets alla forn- minnesfrågor. har länsstyrelserna ett regionalt ansvar för statens kulturmiljöfrågor och länsmuseerna bidrar med expertis. En struktur för kulturmiljöarbetet har utvecklats och stärkts och den centrala myndigheten har fått ett mer övergripande ansvar. De statliga fastighetsinnehaven genom finns i med en betoning på , och . Här finns visserligen en rik förekomst men innehavet speglar ändå inte fullt ut den geografiska spridning som vore önsk- 5 (2012). Fornminnesinformationssystemet (FMIS). Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Sammantaget finns det enligt utredningens bedömning numera inte anledning för staten att i samma omfattning som tidigare äga och förvalta fastigheter särskilt för fornlämningar. har också avyttrat denna typ av fastigheter då lämpliga tillfällen funnits. I vissa fall finns dock starka motiv för ett fortsatt statligt ägande. Det gäller välkända historiska platser av nationell bety- delse, som staten förväntas ta ett ansvar för, där det statliga engage- manget varit långsiktigt och större besöksmål utvecklats. Till dessa hör merparten av fastigheterna vid , världsarvet och samt ett antal fastigheter inom världsarvet Södra odlingslandskap med Eketorps fornborg, Gettlinge gravfält samt Karlevistenen.6 Till denna grupp av förhistoriska byggnadsverk hör dessutom Ismantorps fornborg på norra . Även , lämningarna av den första medeltida riksborgen i , i och på bör fortsättningsvis ägas av staten då de anknyter till tidiga kungliga historiska platser och större sam- manhängande statliga markinnehav. Likartade förhållanden råder för på , som har en vetenskaplig bak- grund och som utgör välkända besöksmål. Vissa anknytande fastig- heter i statlig ägo som inte berörs av kända fornlämningar kan dock avyttras. Världsarvet Hansestad med kloster- och kyrkoruinerna, ringmuren med torn, tjärkokeri och slottsruin bör hållas samman förvaltningsmässigt. Utredningen bedömer att den mest rimliga framtida lösningen är att regionen där tar ett samlat ansvar. ringmur ägs redan i allt väsentligt av Region . Kyrko- ruinerna och två torn ägs av staten genom medan ytterligare ett torn är i enskild ägo. RAÄ har påtagit sig ett förvaltaransvar för samtliga ruiner och har ett avtal med om att de vårdas och hålls tillgängliga. Inom de berörda fastigheterna finns enstaka objekt som kan avyttras om inte förvaltningen och tillgängligheten till objekten påverkas negativt. Hela innerstad med stadsmur och vallgravar är som stadslager ett skyddat fornminnesområde. Många byggnader är dessutom klassade som byggnadsminnen. 6 Med världsarv förstås objekt som är upptagna på . Ägande och förvaltning kan vara av olika slag. Det finns inte någon särskild skyddslagstiftning för världsarv, skyddet utgörs av den lagstiftning och de andra regelverk som är tillämpliga för respektive område. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Utredningen bedömer att dryga 40-talet fastigheter med skyd- dade fornlämningar i RAÄs förvaltning inte långsiktigt behöver kvarstå i statlig ägo av kulturhistoriska skäl. Det har under 1900- talet och fram till kontinuerligt skett förändringar i fastig- hetsinnehaven i form av gåvor, försäljning och överlåtelser, huvud- sakligen till som var nära knuten till Riks- antikvarieämbetet då och myndigheten skildes åt. För vissa donationsfastigheter kan överlåtelserna sam- manhänga med förbehåll som reglerats i gåvobrev. Vissa av de aktuella fastigheterna kvarstår i statlig ägo av andra skäl än de kulturhistoriska, till exempel genom att de ligger i anslutning till naturvårdsområden och naturreservat. Ytterligare ett antal forn- lämningar under RAÄs förvaltningsansvar har visat sig ligga på ofri grund och det fortsatta skötselansvaret bör ut genom avtal eller andra samarbetsformer. Förutom de fastigheter som ingår i RAÄs bestånd och därför bedömts i samband med utredningen, finns det ett omfattande antal fornlämningar på fastigheter som förvaltas av andra myndig- heter, bland annat inom Statens fastighetsverks stora markområden i olika delar av . , kungsgårdar och andra stora jordbruksegendomar rymmer ett stort antal fornlämningar. Även på dessa fastigheter finns utrymme för ett utvecklingsarbete med syfte att lyfta fram intressanta kultur- och naturvärden.7 Med tanke på det betydande antal objekt som finns inom denna kategori görs här ingen fullständig redovisning på fastighetsnivå, utan hänvisas till den avslutande bilaga som förtecknar samtliga fastigheter med angivelser om de bör kvarstå eller inte i statlig ägo och förvaltning av kulturhistoriska eller andra skäl. De fornlämningsområden som utredningen i första hand bedömer ska kvarstå i statlig ägo enligt de kriterier som tillämpats är: och , , AB slottsruin, , F 7 (2009). , del 1, s. 25. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Ismantorps fornborg, , H Eketorps fornborg, , H Gettlinge gravfält, , H Karlevistenen, , H , , M (se Uranienborgs kungs- gård, avsnitt 4.2.6) Bland övriga fornlämningar i RAÄs ägo konstaterar utredningen att ett antal objekt anknyter till etablerade statliga naturreservat och naturvårdsområden och av dessa skäl naturligt behålls av staten, till exempel: Dags hög, , M Högsbyn/Tisselskog, , O (bebyggd del av fastigheten utanför reservatet bör dock kunna avyttras) Överenskommelse bör träffas mellan staten och de regionala eller lokala huvudmännen om ett sammanhållet ägande och en samman- hållen förvaltning i , då objekten har en stark lokal anknyt- ning. Utredningen bedömer att en rimlig framtida lösning är att Region tar ett helhetsansvar för: med ringmur och kyrkoruiner m.fl. objekt, , I I vissa ytterligare fall utgör de statligt ägda fastigheterna endast en mindre del av större sammanhängande kulturmiljöer. Utredningen menar att förvaltningsansvaret bör hållas samman och i sådana fall ofta kan lämnas till andra och anknytande huvudmän, givet att den fortsatta tillgängligheten och vården kan tillgodoses på ett tillfreds- ställande sätt. Det gäller bland annat: gravfält, , AB (kommunen äger omgivande mark) gravfält, , G högar, , G gravhögar, , Z Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Vissa av staten förvaltade fornlämningar har visat sig ha oklara ägo- förhållanden eller ägs av annan part än staten.8 Staten bör ta initiativ till att tydliggöra ansvarigheten och ta upp en diskussion med berörda ägare om formerna för den fortsatta förvaltningen. Utredningen bedömer att detta, utöver ringmur, bland annat gäller: Rökstenen, , E (tillhör kommunen) Inglingehögen, , G (tillhör Sv. , , M (skeppssättningen tillhör samfällighet) Den samfällighetsägda skeppssättningen omges av mark i statlig ägo för att tillgängligheten och skyddet skulle garanteras. Utredningen bedömer dock att detta nu tillgodoses på tillfreds- ställande sätt genom kulturminneslagen och det naturvårdsområde som omfattar hela området.9 Beträffande flera övriga fornlämningar förvaltade av RAÄ bedömer utredningen att det statliga ägandet och förvaltningen kan avvecklas då objekten i första hand har en starkt lokal anknytning, vilket talar för att det bör gå att finna lösningar genom andra ägare och intressen. Avgörande är att forn- lämningarna också fortsatt kan vara tillgängliga för en intresserad allmänhet och att trygga former för den fortsatta vården kan etableras. finns åtskilliga avtal upprättade med andra intressenter för de aktuella fastigheterna, vilket ofta leder till ökat lokalt intresse. Statens fastighetsverks Kulturfastighetsutredning lyfte fram ett antal fastigheter med ruiner, fornlämningar och gravfält där fortsatt statlig förvaltning inte längre ansågs nödvändig.10 Den nu aktuella utredningen delar denna uppfattning, vilket bland annat gäller följande fastigheter, som kan avyttras: gravfält, , D Lopperstadstäktens gravfält, , H Frösslundatäktens gravfält, , H 8 (2012). Klargörande av ägoförhållanden för fastigheter som förvaltar. Dnr 201-3532-2012, . 9Uppgifter om områdesskydd genom kartverktyg Skyddad natur, 2013. 10Statens fastighetsverk (2010). Kostnader och intäkter för den statliga kulturhistoriska fastighetsportföljen. Del 1, Komplettering till , s. 39. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Gårdby gravfält, , H Grevlunda gravfält, , M Utredningen bedömer vidare att ytterligare ett antal fastigheter kan lämpa sig för andra förvaltningsformer än statens. Avyttringar förutsätter dock, som tidigare framförts, att tillgänglighet och skydd kan upprätthållas vid förändrade ägoförhållanden. Det gäller bland annat: Ottarshögarna, , C gravfält, , G Sandbytäktens gravfält, , H Bårby borg, , H Tävelsrums Gravfält, , H Seby gravfält, , H högar, , M Vätteryds gravfält, , M Kiviksgraven, , M Simrislunds hällristning, , M Ängakåsens skeppssättningar, , M Lugnarohögen, , N Ekornavallens gravfält, , O Greby gravfält, , O Kebergets fornborg, , O Pilanegravfältet, , O Ranstena domarringar, , O Vädersholms ruin, , O gravfält, , T Lekbackens gravfält, Kumla, T Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter knöts från och med reformationsriksdagen i närmare svenska staten. Socken- och stiftsstruk- turen, liksom byggnaderna, inlemmades i och med reformationen i staten, inte bara för själavård utan också som statens viktigaste verktyg för beskattning, undervisning och sjukvård. Kyrkan hade länge utgjort socknens medelpunkt med band till staten och makten. Den kyrkliga strukturen visar på kontinuitet från medeltid till . Vid relationsändringen mellan kyrka och stat påtog sig staten ett fortsatt ekonomiskt ansvar för vården av cirka 3 000 kyrkor genom den kyrkoantikvariska ersättningen. Staten tog ansvar för ett mindre antal byggnader genom gjorda åtaganden och tidigare bedömningar i när alternativen inte fanns och lagstiftningen för byggnadsminnen var svagare. Tio av de äldsta kända kyrkorna hade övertagits av och senare när försam- lingarna inte mäktade hålla dem i stånd eller för att rivning hotade, ofta i samband med att församlingarna efter hand byggde nya större kyrkor. Ett mindre antal sådana kyrkobyggnader för- värvades, liksom fornlämningarna, genom inköp eller överläts som gåvor och kom i RAÄs förvaltning. Kyrkliga kulturminnen för- valtade av är skyddade genom kulturminneslagen, som uttryckligen anger att kyrkan har rätt till viss ersättning från staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Det gäller dock inte kyrkorna under RAÄs förvaltning. Det innebär att dessa kyrkor inte är berättigade till kyrkoantikvarisk ersättning enligt dagens regelverk.11 Flera av de nu aktuella kyrkorna hör till de äldsta och kultur- historiskt mest intressanta medeltida kyrkobyggnaderna i landet. Intresset har ökat för dessa kyrkor med sina särpräglade miljöer och de används numera mer frekvent av församlingarna under olika högtider. De kyrkor som utgör donationer, har inte sällan över- låtits med särskilt angivna villkor. Det kan gälla berörd församlings fortsatta rätt att nyttja kyrkan för gudstjänster eller att byggnaden ska visas för besökare. Marken och kyrkogårdarna kan ha andra ägare än själva kyrkobyggnaderna. förvalt- ning har i regel inte gällt mark och kyrkogård, utan enbart avsett 11 Lag (1988:950) om kulturminnen m.m., 4 kap. 16 §. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Beträffande finner utredningen att utgör formell ägare.12 Kyrkorna över- lämnades i när de inte var i bruk och det antikvariska intresset stod i fokus för statens ansvar. har den kyrkliga användningen till viss del återtagits och allmänhetens intresse är större. Utredningens bedömning är att sockenkyrkorna primärt berättar historia och att en förvaltning inom därmed ter sig mest naturlig och då i första hand för kyrkor som utredningen funnit att är ägare till. Det kyrkliga kulturarvet var nära knutet till staten med en lång gemensam historia och utgör den största sam- manhållna delen av det nationella kulturarvet. Regeringen avsätter i kyrkoantikvarisk ersättning till för vård och skötsel av det kyrkliga kulturarvet. Bedömningen är dock att det är som har ansvaret för det kyrkliga kulturarvet. Diskussionen om fortsatt ägande och förvaltning av de i utredningen aktuella objekten förut- sätter en mer djupgående analys av de förhållanden som råder.