sou · H1B37 · 2013-02-01 00:00:00 — Betänkande av Utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice. Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att uppdra åt en särskild utredare att analysera vissa frågor om skjutvapen och ta ställning till behovet av författningsändringar i vapenlagstiftningen. Som särskild utredare förordnades rektorn vid . förordnades som experter i utredningen, rättssakkunniga (), kanslirådet (), förste forensikern (), departementssekreteraren (), kommissarien () och kriminalinspektören (). Hovrättsassessorn har varit utredningens sekreterare . Enligt direktiven ska utredningens uppdrag redovisas . Utredningen, som har antagit namnet Utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen, överlämnar nu betänkandet Skärpningar i vapenlagstiftningen (SOU 2013:7). Uppdraget är härmed slutfört. Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67)................ Förslag till lag om ändring i lagen (2003:148) om straff Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)........................................................ Förslag till förordning om ändring i vapenförordningen (1996:70) .................................................................................. Förslag till förordning om ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister........................................ Bakgrund till utredningens uppdrag ....................................... Straffet för grova vapenbrott........................................ 2.2.1 Särskild straffskala för grovt vapenbrott ..................... 2.2.3 Vissa åtgärder mot illegala vapen ................................. Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m................. 2.3Rikspolisstyrelsens syn på straffskalan för grovt 2.4.1 Anmälda brott mot vapenlagen.................................... 2.4.2Användningen av skjutvapen vid anmälda mord, dråp och misshandel med dödlig utgång och konstaterade fall av dödligt våld................................... 2.4.3 Användningen av skjutvapen vid anmälda försök till mord och dråp.......................................................... 2.4.4 Användningen av skjutvapen vid anmälda rån och 2.4.5 Polisens beslag av skjutvapen ....................................... 2.4.7 Brås kartläggning av brottslighet och trygghet i 2.4.8 Att minska införseln av illegala skjutvapen................. Påföljder enligt kriminalstatistiken.............................. 2.5.3 Straffmätning i övre delen av straffskalan ................... Överväganden och förslag ....................................................... Höjning av straffmaximum .......................................... 2.7.2 En uppdelning av straffskalan ...................................... 2.7.3 Konsekvenser för annat än straffmätningen ............... Prövning av föreningar för jakt eller målskytte................ Sammanslutningar för jakt eller målskytte ............................. Överväganden och förslag....................................................... 3.3.1 Auktorisation av föreningar för jakt eller 3.3.2 Tillsyn och återkallelse av auktorisation ..................... 3.3.3 Överklagande, interimistiska beslut, m.m................... 3.3.4 Tillstånd att inneha skjutvapen.................................. 3.3.5 De sammanslutningar som godkänts av ska inte prövas på nytt ................ 3.3.6 Regler för skytteföreningar som inte innehar Enskildas innehav av målskjutningsvapen ................... 4.2.1 Krav på medlemskap i en godkänd Överväganden och förslag..................................................... 4.3.1 Fullgott intygande av aktivitet och Utformningen av aktivitetskravet.............................. Behov av helautomatiska skjutvapen .......................... Genomförandet av vapendirektivet ........................... En skärpt vapenlagstiftning........................................ Civil användning av helautomatiska vapen .................. 5.4Försvarsmaktens syn på den civila verksamheten med 5.5 Överväganden och förslag..................................................... Förutsättningar för innehav av halvautomatiska 6.3Statistiska uppgifter över innehav av halvautomatiska 6.4Överväganden och förslag om tillstånd att inneha halvautomatiska skjutvapen för målskytte ........................... 6.4.1 Begränsning av tillstånd att inneha halvautomatiska kulgevär för målskytte.................... 6.4.2 Tillstånd att inneha halvautomatiska kulgevär för 6.4.3 Konsekvenser av förslagen ......................................... 6.4.4 Berörs förslaget av direktiv /34/EG?..................... 6.5Överväganden och förslag om fortsatt giltighet av 6.6Överväganden och förslag om inlösen då vapentillstånd upphör att gälla....................................................................... Vapenmagasin och andra vapendelar .......................... 7.1.2 Ordningen i vissa andra länder................................... Hur vapenmagasin är konstruerade....................................... Magasinskapaciteten vid målskytte....................................... Bör vapenmagasin regleras?........................................ 7.4.2 Utformning av regleringen av vapenmagasin ............ 7.4.3 Påverkan på andra bestämmelser................................ Märkning av vapenmagasin?....................................... 7.5Finns det ett behov av att reglera någon annan 8.2Effekter för skyttar och föreningar för jakt eller Effekter för vapenhandlare.................................................... Konsekvenser för det allmänna............................................. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................ Förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1996:67)........... Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott .......................................................... Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)...................................................... Förslaget till förordning om ändring i vapenförordningen (1996:70)................................................ Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister...................................... Utredningens förslag omfattar både illegala och legala skjutvapen. Det föreslås ändringar och tillägg i vapenlagen (1996:67), offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och vapenförordningen (1996:70). De illegala vapnen utgör en stor fara för samhället. Polis och tull ges genom de förslag som rör grova vapenbrott samt vapenmagasin, verktyg i sitt arbete med att förebygga, bekämpa och utreda brott. Alla vapen i samhället kan dock sägas utgöra en potentiell fara. För att minska risken för att oskyldiga människor skadas eller dödas av skjutvapen lämnar utredningen även förslag i syfte att kontrollera de legala vapeninnehaven. De regelförändringar som föreslås utgör inte några genomgripande skärpningar för det legala vapeninnehavet utan syftar i stället till att göra lagstiftningen tydligare och lättare att tillämpa. De förslag som lämnas rör prövningen av föreningar för jakt eller målskytte, enskildas innehav av målskjutningsvapen, behov av helautomatiska skjutvapen, förutsättningar för innehav av halvautomatiska skjutvapen samt vapenmagasin. Straffet för grova vapenbrott Straffmaximum för grovt vapenbrott höjs från fängelse till fängelse . Straffskalan för grovt vapenbrott delas upp i grovt vapenbrott och synnerligen grovt vapenbrott. Om ett vapenbrott är grovt döms till fängelse i lägst och högst . Om brottet är synnerligen grovt döms till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömande av om brottet är synnerligen grovt ska särskilt beaktas om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett ett stort antal vapen. Det finns flera omständigheter som, enligt utredningens mening, talar för en skärpt syn på det grova vapenbrottet. En sådan omständighet är att det genom intervjuer med poliser och analytiker inom kriminalunderrättelsetjänsten som har genomförts inom ramen för Brås uppdrag att kartlägga brottslighet och trygghet i , och Göteborg1, framkommer att polisen bedömer att skjutningar har blivit allt vanligare i de tre städerna samt att vapentillgången har ökat . Uppgifter i Brås anmälningsstatistik om en ökning av antalet försök till mord och dråp där skjutvapen används, är även en omständighet som i viss mån kan anföras för en strängare syn på det grova vapenbrottet. Vidare kan straffskalan för det grova vapenbrottet, i förhållande till straffskalorna för jämförbara effektbrott, inte sägas vara helt adekvat eftersom ett fall av olaga innehav, överlåtelse eller utlåning av vapen ses som en brottsenhet (ett vapenbrott) oavsett det antal vapen hanteringen avser. Detta innebär att straffskalan för till exempel en misshandel jämförs med straffskalan för en vapenhantering som, om indelningen i brottsenheter var en annan, skulle kunna utgöra ett mycket stort antal vapenbrott. Slutligen har det förekommit domar avseende ett stort antal vapen där påföljderna närmat sig straffmaximum för det grova vapenbrottet. Det kan med tanke på den organiserade brottslighetens utveckling inte uteslutas att de riktigt straffvärda grova vapenbrotten kommer att öka i antal framöver. Mot denna bakgrund bedömer utredningen att den nuvarande straffskalan inte ger tillräckligt utrymme för att beakta straffvärdet vid vapenbrott som rör ett stort antal vapen. Därför bör straffmaximum för det grova vapenbrottet höjas. Utredningen föreslår att straffmaximum för grovt vapenbrott ska bestämmas till fängelse. En uppdelning av straffskalan Av sammanställning av domstolsavgöranden åren 2004–2006 framgår att det finns en stor likformighet när det gäller straffvärdebedömningen för grova vapenbrott samt att det finns en tendens att mäta ut straff som ligger på eller nära det föreskrivna minimistraffet på sex månaders fängelse. 1 Brottslighet och trygghet i , och . praxis och Brås lagföringsstatistik visar även att straffmätningen för grova vapenbrott till övervägande del sker inom ramen för straffskalan för vapenbrott av normalgraden. Detta talar för att brottets struktur bör ändras för att åstadkomma en mer nyanserad straffmätning vid de grova vapenbrotten. I samma riktning talar den skärpta syn på allvarliga våldsbrott som kom till uttryck straffskärpningsreform. Utredningen bedömer att den mest ändamålsenliga åtgärden för att skapa ytterligare utrymme för nyanserade straffvärdebedömningar är att införa en särskild straffskala för de allvarligaste fallen av grovt vapenbrott. Med en uppdelad straffskala kan nya riktvärden för straffvärdebedömningen skapas, vilket kan antas leda till att straffmätningen sker på ett mer differentierat och enhetligt sätt. Det föreslås därför att straffskalan för grovt vapenbrott, fängelse i lägst och högst , delas upp på så sätt att den övre delen förbehålls de allra allvarligaste brotten. De fall av de grova vapenbrotten som ska träffas av den strängare straffskalan bör vara sådana som kan sägas vara synnerligen grova. Straffskalan för de synnerligen grova fallen bör mot den bakgrunden bestämmas till fängelse i lägst två och högst . Straffmaximum för grova vapenbrott som inte ska omfattas av den nya skärpta skalan ska även fortsättningsvis uppgå till fängelse. Den höjning av straffmaximum till fängelse som utredningen föreslår motiveras helt och hållet av att den nuvarande straffskalan inte ger tillräckligt utrymme för att beakta straffvärdet hos vapenbrott som rör ett stort antal vapen. Det är således denna omständighet som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är synnerligen grovt. Vid bedömningen kan dock även andra omständigheter än antalet vapen beaktas. Rättstillämparen bör även fortsättningsvis göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet, bland annat vapnets farlighet. Prövning av föreningar för jakt eller målskytte Utredningen föreslår att det ska införas ett nytt system för prövning av föreningar för jakt eller målskytte. Prövningen ska göras i två led, dels i ett auktorisationsförfarande och dels i tillståndsärendet. Vid auktorisationen ska prövas att föreningen är ideell och har en stabil organisation, kontinuerlig skytteverksamhet och ordning för säker vapenhantering. Till de auktoriserade föreningarna ska andra föreningar kunna ansluta sig. Att även de anslutna föreningarna uppfyller kraven tillses genom de auktoriserade föreningarnas kontroll och möjlighet att utesluta anslutna föreningar. föreslås pröva frågan om auktorisation och uppgift om vilka föreningar som auktoriserats föreslås föras in i ett centralt vapenregister. Det ställs i tillståndsärendet krav på att föreningen är auktoriserad eller ansluten till en auktoriserad förening för att kunna meddelas tillstånd att inneha skjutvapen. Tillstånd får meddelas auktoriserade eller anslutna föreningar, om inte särskilda skäl talar mot detta. En förutsättning för tillstånd är alltjämt att föreningarna måste uppfylla vapenlagstiftningens krav på säker vapenförvaring. föreslås utöva tillsyn över auktoriserade föreningar för jakt eller målskytte. Vid tillsynen ska det kontrolleras att villkoren för auktorisation är uppfyllda. De auktoriserade föreningarna ska lämna de upplysningar om verksamheten som behöver för sin tillsyn. Det föreslås att en auktorisation ska återkallas av om förutsättningar för auktorisationen inte längre finns. Det system som föreslås motsvarar i stort dagens ordning, där sammanslutningar kan ansöka om att bli upptagna i bilagan till föreskrifter. Auktorisationsförfarandet ska dock regleras i lag. Det leder till ett öppnare och mer rättssäkert förfarande, med möjlighet att kontrollera att en fullständig prövning har föregått beslutet och att överklaga ett meddelat beslut. Enskildas innehav av målskjutningsvapen För att en enskild person ska erhålla tillstånd till innehav av vapen för målskjutning ställs bland annat krav på att sökanden är aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation. Kravet på aktivt medlemskap ställs dels för att kunna bedöma sökandens behov av vapnet (se 2 kap. 4 § vapenlagen och 2 kap. 4 a § vapenförordningen) och dels för att den enskilde ska erhålla och vidmakthålla en säker vapenhantering (se 2 kap. 3 § vapenförordningen). Om ansökan avser enhandsvapen eller helautomatiska vapen fordras även att sökanden har visat prov på särskild skjutskicklighet (se 2 kap. 3 § första stycket vapenförordningen). För att förhindra att olämpliga personer blir vapeninnehavare och att bara de som har ett berättigat behov av vapen ska erhålla tillstånd, är det mycket viktigt att kunna säkerställa att intygen om aktivitet och skjutskicklighet är utfärdade av en förening som är seriös och att intygen därigenom uppnår en hög kvalitet. Intygandet av aktivitet och skjutskicklighet bör därför förbehållas föreningar som auktoriserats enligt vapenlagen eller föreningar som är anslutna till en auktoriserad förening. Det föreslås att intyg över aktivitet och skjutskicklighet ska lämnas av styrelsen i en auktoriserad förening eller i en ansluten förening. Den förening som lämnar intyget ska inom ramen för sin verksamhet bedriva med sådant vapen som ansökan avser. Det är inte författningsreglerat vad som krävs för att aktivitetskravet ska anses vara uppfyllt. Det föreslås att ska få meddela närmare föreskrifter om de krav på aktivt medlemskap som gäller för tillstånd till innehav av målskjutningsvapen. Behov av helautomatiska skjutvapen Helautomatiska skjutvapen kan på grund av sin eldkraft döda eller allvarligt skada ett stort antal människor . Ett sådant vapen kan därför vara mycket farligt i händerna på en person med brottsliga avsikter. På grund av helautomatiska vapens särskilda farlighet ska EU:s medlemsländer, enligt vapendirektivet2, vidta alla lämpliga åtgärder för att förbjuda förvärv och innehav av sådana vapen. Dagens möjlighet att inneha helautomatiska vapen finns då dessa vapen användes inom frivilligorganisationerna, vilka intog en viktig roll i landets totalförsvar. finns det, enligt Försvarsmakten, emellertid inte något behov av att ha kvar möjligheten för en enskild person eller skytteföreningar att få tillstånd att inneha helautomatiska vapen. Ett förbud mot helautomatiska vapen skulle förhindra att legala helautomatiska vapen hamnar på den illegala marknaden. Ur en brottsförebyggande synpunkt och mot bakgrund av vapendirektivet och Försvarsmaktens förändrade inställning anser utredningen därför att helautomatiska skjutvapen i princip inte bör vara tillåtna för civilt bruk. Erkända samlares innehav av vapen och ammunition torde dock normalt falla utanför vapendirektivets tillämpningsområde. Enligt utredningens mening kan en samling av vapen inom ett avgränsat område ofta ha ett betydande vapenhistoriskt värde. 2 Se Rådets direktiv /477/EEG av om kontroll av förvärv och innehav av vapen (EGT L 256, , s. 51) senast ändrat genom och rådets direktiv /51/EG av (EGT L 179, , s. 5). riskerar att gå förlorade om innehav av helautomatiska vapen för samlingsändamål inte alls tillåts. Det föreslås därför att tillstånd att inneha helautomatiska vapen endast ska kunna meddelas för samlingsändamål. Mot bakgrund av helautomatiska vapens särskilda farlighet är det önskvärt att också redan meddelade tillstånd att inneha sådana vapen, som inte avser samlingsändamål, upphör att gälla. Det föreslås att de tillstånd till helautomatiska vapen som inte är tidsbegränsade ska fortsätta gälla under en övergångstid från det att förbudet mot nya tillstånd införs. Förutsättningar för innehav av halvautomatiska skjutvapen Begränsning av tillstånd att inneha halvautomatiska kulgevär för målskytte Eldkraften hos ett halvautomatiskt kulgevär kan, om skytten är tränad på att byta magasin och magasinen har en hög kapacitet, vara jämförbar med eldkraften hos ett helautomatiskt vapen. Skadeverkningarna kan bli stora om ett sådant vapen hamnar i händerna på en person med brottsliga avsikter. För att förebygga och förhindra kriminella handlingar bedömer utredningen att tillstånd att inneha halvautomatiskt kulgevär som har löstagbara magasin – och därför kan laddas med ett stort antal patroner – inte alls bör meddelas för målskytte. När det gäller sådana vapen med fasta magasin bör tillstånd, ur en brottsförebyggande synpunkt, begränsas till vapen som högst kan laddas med sex patroner, det vill säga i praktiken vapen med fem patroner i magasinet och en patron i vapnets patronläge. Utredningen föreslår således att tillstånd att inneha halvautomatiska kulgevär för målskytte inte får meddelas för vapen som kan laddas med mer än sex patroner. Det är på grund av vapnens farlighet och attraktivitet i kriminella kretsar angeläget att samhället har kontroll över de halvautomatiska kulgevären för målskytte. Utredningen föreslår därför att tillstånd att inneha halvautomatiska kulgevär för målskytte ska tidsbegränsas till att gälla i högst om inte särskilda skäl talar emot det. Den föreslagna bestämmelsen om tidsbegränsade tillstånd bör gälla endast tillstånd som meddelas efter ikraftträdandet. Det föreslås att om en ansökan om förnyande av ett tidsbegränsat tillstånd att inneha skjutvapen getts in senast före giltighetstidens utgång ska tillståndet gälla till dess beslut i frågan vunnit laga kraft. Inlösen då tillstånd att inneha skjutvapen upphör att gälla I vissa situationer kan ett tillstånd att inneha skjutvapen upphöra att gälla. Detta kan inträffa då giltighetstiden löpt ut beträffande ett tidsbegränsat tillstånd eller då ett tillstånd att inneha helautomatiska vapen upphör att gälla efter en övergångstid (se förslag i avsnitt 5.5). Att ett tillstånd att inneha skjutvapen upphör att gälla omfattas inte av möjligheten till inlösen i 7 kap. vapenlagen. Enligt utredningen är det rimligt att bestämmelsen om inlösen är tillämplig i en sådan situation. Det föreslås således att vapen för vilka tillståndet upphört att gälla ska omfattas av bestämmelsen om inlösen. Inom ramen för inlösenförfarandet kan vapnet antingen säljas eller lösas in av staten (se 7 kap. 2 och 3 §§ vapenlagen). Vapenmagasin och andra vapendelar För att begränsa skador vid missbruk av vapen samt för att ge polisen instrument att förebygga, bekämpa och utreda brott, föreslås att vapenmagasin jämställs med skjutvapen vid tillämpningen av vapenlagen (se 1 kap. 3 § vapenlagen). En sådan reglering medför bland annat att innehav av vapenmagasin kräver tillstånd (se 2 kap. 1 § vapenlagen) och att såväl vapenlagens som lagen (2000:1225) om straff för smuggling, smugglingslagens, straffbestämmelser blir tillämpliga på vapenmagasin. Enligt utredningen är det dock rimligt att den som har tillstånd att inneha vapen för skjutning utan särskilt tillstånd har rätt att inneha vapenmagasin som passar till sitt vapen och att enbart andra vapenmagasin kräver tillstånd. Att förfara med vapenmagasin på detta sätt bedöms innebära att polismyndigheten endast behöver hantera en mindre mängd särskilda tillståndsärenden som rör vapen- Utredningen föreslår därför att den som har tillstånd eller rätt att inneha ett visst vapen för skjutning utan särskilt tillstånd får inneha magasin till vapnet. Den som innehar ett vapenmagasin som inte passar till de vapen han eller hon har tillstånd att inneha för skjutning, ges att ansöka om tillstånd efter att förslaget trätt i kraft. Utredningen gör bedömningen att det inte finns något behov av att jämställa någon annan vapendel än magasin, som inte är föremål för reglering, med skjutvapen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . lag om ändring i vapenlagen (1996:67) Härigenom föreskrivs i fråga om vapenlagen (1996:67) dels att 2 kap. 17–22 §§ ska betecknas 2 kap. 19–24 §§ och att 9 kap. 1 a § ska betecknas 9 kap. 1 b §, dels att 1 kap. 3 och 8 §§, 2 kap. 3, 6, 8, 10 d, 13, 16, 20 och 23 §§, 3 kap. 1 a, 3, 4, 6 och 8 §§, 7 kap. 1 och 2 §§, 9 kap. 1, 1 a, 1 b, 2 och 5 §§, 10 kap. 1 och 2 §§ och 11 kap. 2 § ska ha följande lydelse, dels att rubriken till 2 kap. ska lyda Tillstånd, auktorisation och register, dels att det ska införas fyra nya paragrafer, 2 kap. 6 a, 17 och 18 §§ och 6 kap. 3 c §, samt närmast före 2 kap. 17 § och 6 kap. 3 c § nya rubriker av följande lydelse. Vad som sägs om skjutvapen gäller också a)anordningar som till verkan och ändamål är jämförliga med skjutvapen, b)obrukbara vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen, c)start- och signalvapen som laddas med patroner, d)armborst, e)tårgasanordningar och andra till verkan och ändamål jämförliga anordningar, f) slutstycken, ljuddämpare, f) slutstycken, ljuddämpare, eldrör, pipor, stommar, lådor, eldrör, pipor, stommar, lådor, trummor och mantlar till skjutvapen, eller armborststommar med avfyrningsanordningar, trummor, mantlar och magasin till skjutvapen, eller armborststommar med avfyrningsanordningar, g)anordningar som kan bäras i handen och är avsedda att med elektrisk ström bedöva människor eller tillfoga dem smärta, och h)anordningar som gör att skjutvapen kan användas med annan ammunition än de är avsedda för. I fråga om skjutvapen som I fråga om skjutvapen som innehas av staten gäller endast innehas av staten gäller endast 2 kap. 17–21 §§ och 2 a kap. 5 §. 2 kap. 19–23 §§ och 2 a kap. 5 §. Lagen gäller inte ammunition Lagen gäller inte ammunition som innehas av staten. som innehas av staten. I fråga om skjutvapen och ammunition som tillverkas för staten gäller endast 2 a kap. 1–4 och 6 §§. Tillstånd att inneha skjutvapen får meddelas a) enskilda personer, b) sammanslutningar för jakt b) föreningar för jakt eller