sou · H0B393d2 · 2013-01-01 00:00:00 — I syfte att åstadkomma en förenkling för domstolarna och öka smidigheten av handläggningen av tvistemålen har det införts enhetliga regler för sammanträden under förberedelsen. fanns det t.ex. särskilda regler för ett sammanträde som hölls för att behandla en rättegångsfråga. Efter reformen finns det endast en form av sammanträde som kan användas för samtliga frågor som under förbere- delsen kräver muntlig handläggning (prop. s. 125 f.). Även reglerna om kallelser till sammanträden har gjorts mer enhetliga liksom reglerna om påföljderna för dem som inte följer en kallelse. Förändringarna har bl.a. inneburit att påföljderna vid utevaro för parter som ska höras i bevissyfte i tvistemål har skärpts (42 kap. 12 § ). En part i ett dispositivt mål som ska höras i bevissyfte ska föreläggas att infinna sig personligen till sammanträdet vid påföljd att tredskodom annars kan komma att meddelas. Rör det sig om ett indispositivt mål innebär en ute- varo att käromålet förfaller (prop. s. 160 f). Den möjlighet som rätten har haft att ex officio föra in bevisning i disposi- tiva tvistemål har tagits bort genom reformen. Slutligen har tingsrätten fått en ökad möjlighet att hålla förberedelsesammanträde i brottmål. Syftet med ändringen är bl.a. att tingsrätten bättre ska kunna planera större mål och skapa en effektivare huvudförhandling. 3.2.5En uppstramning av rättegången För att förkorta handläggningstiderna har det införts ett krav på att tingsrätten som regel ska upprätta tidsplaner i tvistemålen (42 kap. 6 § fjärde stycket rätte- gångsbalken). Det innebär att domstolen tillsammans med parterna ska sätta upp ett schema för hur handläggningen av målet ska gestalta sig. Undantag kan dock ske om det är obehövligt att upprätta en tidsplan på grund av målets beskaffen- het eller av något annat särskilt skäl. Om en tidsplan upprättas har parterna och domstolen ett gemensamt ansvar för att fortlöpande kontrollera att tidsplanen kan hållas. En part som bedömer att tidsplanen inte kan hållas ska genast anmäla det till rätten. Tingsrättens skyldighet att upprätta sammanställningar av parternas ståndpunk- ter har också skärpts (42 kap. 16 § ). Om det är till fördel för handläggningen ska rätten göra en sammanställning som omfattar parternas yr- kanden, invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på. Det är emellertid inget som hindrar att sammanställningen även omfattar annat, t.ex. bevisfakta och hjälpfakta. Upprättandet bör ske successivt under förberedelsen av målet och rätten har en möjlighet att förelägga parterna att lämna underlag för sammanställningen. Reformen innebär alltså inte att det numera är obligatoriskt för rätten att göra en sammanställning. Enligt motiven kan rätten underlåta det om det t.ex. rör sig om ett enklare mål, där arbetet med att upprätta en sammanställning inte står i propor- tion till nyttan av densamma (prop. s. 243). EN MODERNARE RÄTTEGÅNG (EMR) För att underlätta arbetet med en sammanställning och för att göra den till ett mer effektivt och ändamålsenligt redskap bör sammanställningen som regel upprättas successivt under förberedelsens gång (prop. s. 243). 3.2.6En uppmjukning av kravet på huvudförhandling i brottmål Reformen har inneburit att det har blivit möjligt för tingsrätterna att i vissa fall pröva ett brottmål i sak utan huvudförhandling. För att ett brottmål ska kunna avgöras på handlingarna krävs att det saknas anledning att döma till annan på- följd än böter och att en förhandling varken begärs av någon av parterna eller behövs med hänsyn till utredningen i målet (45 kap. 10 a § ). Möjligheten kan inte användas om den åtalade är . Före det att ett mål avgörs på handlingarna ska den tilltalade ha informerats om att så kan kom- ma att ske och om sin rätt till förhandling. Båda parter ska vidare ha getts tillfälle att slutföra talan före avgörandet. Ett av reformens syften var att tydliggöra domstolarnas roller i instansordningen. Tyngdpunkten i rättsskipningen bör ligga i första instans. Enligt motiven ska hov- rättens främsta uppgift vara att kontrollera om de tingsrättsavgöranden som över- klagas är riktiga och vid behov rätta till eventuella felaktigheter. Genom reformen önskade lagstiftaren begränsa hovrättens prövning till vad som är motiverat med hänsyn till hovrättens uppgifter och undvika att det stora flertalet mål som överklagas till hovrätten får en ny, fullständig prövning. På så sätt skulle hand- läggningstiderna och kostnaderna minskas och medborgarnas berättigade krav på snabbhet och effektivitet bättre kunna uppfyllas (prop. s. 171 f.). 3.3.2Ett utvecklat system med prövningstillstånd Som ett led i reformen av hovrättsprocessen har systemet med prövningstillstånd utvidgats till att omfatta alla domar och beslut i tvistemål och domstolsärenden som överklagas från tingsrätt till hovrätt. Det har också införts en möjlighet att meddela ett s.k. partiellt prövningstillstånd. Enligt motiven ska utgångspunkten vara att hovrätten ska göra en inledande prövning av riktigheten i tingsrättens avgörande och vid denna besluta om en vidare handläggning i hovrätten är motiverad. Det kan jämföras med den ti- digare ordningen där hovrätten ofta granskade ett avgörande och rättade till eventu- ella felaktigheter i ett och samma förfarande (prop. s. 178). Prövningstillstånd ska enligt 49 kap. 14 § meddelas i fyra fall. För det första ska prövningstillstånd meddelas om det finns anledning att betvivla riktig- heten av det slut som tingsrätten har kommit till, alltså i de fall där tingsrättens av- görande kan vara materiellt felaktigt (ändringsfall). Tillståndsprövningen har emel- lertid enbart till syfte att pröva om det finns anledning att rikta invändningar mot det överklagade avgörandet och inte att göra en förhandsbedömning av hur hov- rätten kommer att döma i målet (prop. s. 185). Avsikten är att ett relativt lågt krav ska gälla vid bedömningen av om en prövning av saken i hovrätten ska kunna leda till en ändring av tingsrättsavgörandet. När hovrätten överväger om prövningstill- stånd ska meddelas ska den ta ställning till både sak- och rättsfrågorna i målet, vil- ket bl.a. innebär att hovrätten i nödvändig utsträckning måste ta del av den bevis- ning som har lagts fram i tingsrätten (prop. s. 260). EN MODERNARE RÄTTEGÅNG (EMR) För det andra ska prövningstillstånd meddelas om det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till (granskningsfall). Tillståndsgrunden är ny och infördes för att undvika att ett ut- vidgat system med prövningstillstånd skulle öka risken för felaktiga avgöranden. Det går inte alltid att på grundval av det som står skrivet i en dom bedöma om det finns skäl att ändra avgörandet eller inte. I ett sådant fall kan tveksamheten föran- leda hovrätten att meddela prövningstillstånd med stöd av den nya tillståndsgrun- den. Tillståndsgrunden är i första hand avsedd att tillämpas om det finns svårighe- ter att vid tillståndsprövningen bedöma tingsrättens överväganden i sakfrågor. För att avgöra om så är fallet fordras som regel att hovrätten först tar del av material från förhören i tingsrätten (prop. s. 260). För det tredje ska prövningstillstånd meddelas om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt och för det fjärde om det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet. Dessa tillståndsgrunder är oförändrade. Partiellt prövningstillstånd kan meddelas för en del av tingsrättens dom eller be- slut, om utgången i den delen inte kan påverka avgörandet i övrigt. I brottmål kan ett prövningstillstånd t.ex. begränsas till påföljden. Om hovrätten meddelar partiellt prövningstillstånd och alltså inte beviljar prövningstillstånd i övriga de- lar, får beslutet i avslagsdelen anses vara ett slutligt beslut som genast kan över- klagas till . Det får avgöras från fall till fall om målet i hovrät- ten, i en sådan situation, ska vilandeförklaras i avvaktan på Högsta domstolens beslut (prop. s. 188 f.). Liksom tidigare är hovrätten inte begränsad till de omständigheter som parten själv anför till stöd för att prövningstillstånd ska meddelas. Det som parten anför bildar emellertid utgångspunkt för tillståndsprövningen. Om den klagande har fått en upplysning av tingsrätten att det krävs prövningstillstånd för att hovrättens ska pröva målet behöver hovrätten inte i alla fall kompletteringsförelägga parten att ange vilka omständigheter som åberopas till stöd för att ett sådant tillstånd ska meddelas. I stället kan hovrätten som regel utgå från att de omständigheter som anförs i sak också är de som klaganden vill anföra till stöd för att ett prövningstill- stånd ska meddelas (prop. s. 189 f.). Ett beslut om prövningstillstånd ska föregås av skriftväxling om det behövs. Så kan t.ex. vara fallet om det framstår som ovisst om prövningstillstånd kan kom- ma att meddelas. Ett yttrande från motparten kan i en sådan situation ge kom- pletterande upplysningar av värde för tillståndsprövningen. Ett annat fall är när klaganden åberopar nya omständigheter eller nya bevis eller i övrigt lämnar nya uppgifter som inte framgår av handlingarna i målet. Ur processekonomisk syn- vinkel kan det vara en fördel med skriftväxling om det är troligt att prövningstill- stånd ska meddelas och målet kan avgöras på handlingarna. Motpartens yttrande jämte överklagandeskriften kan då utgöra ett tillräckligt underlag för att hovrät- ten ska kunna avgöra målet och frågan om prövningstillstånd vid samma före- dragningstillfälle (prop. s. 190 ff.). Om det finns särskilda skäl för det får hovrätten hålla sammanträde innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Möjligheten att hålla sammanträde bör enligt moti- ven utnyttjas restriktivt. Exempel på när särskilda skäl kan anses föreligga är om en part saknar ombud och har svårigheter att uttrycka sig skriftligen eller om vissa sakomständigheter av betydelse för frågan om prövningstillstånd är svårutredda på grundval enbart av det skriftliga materialet. Vid bedömningen av om ett samman- träde ska hållas måste hovrätten även beakta en parts rätt till förhandling enligt ar- tikel 6 i . EN MODERNARE RÄTTEGÅNG (EMR) Frågor om prövningstillstånd ska som huvudregel prövas av tre lagfarna domare. Om frågan är enkel, får ett prövningstillstånd som inte är begränsat till en viss del av målet meddelas av en lagfaren domare (2 kap. 4 § tredje stycket rätte- gångsbalken). Hovrätten ska som huvudregel avstå från att kalla förhörspersoner på nytt när be- visningen har tagits upp på video i tingsrätten. I stället ska videoinspelningen från tingsrätten spelas upp i hovrätten. Enligt motiven finns då bäst förutsättningar att uppnå ett materiellt riktigt avgörande utan sådana handläggningsåtgärder som i onödan tynger processen. Förändringen antogs också innebära att antalet inställda förhandlingar kan minska, att rättegångskostnaderna kan hållas nere och att fler mål kan avgöras på handlingarna (prop. s. 200 ff.). Om det finns en videoupptagning från ett förhör i tingsrätten ska en förnyad be- visupptagning i hovrätten ske bara om det finns skäl att ställa ytterligare frågor till förhörspersonen (35 kap. 13 § andra stycket ). Begränsningen gäller alla förhör, alltså även förhör med en part. Ett exempel på när en förnyad bevisupptagning kan vara aktuell är enligt motiven det fall att en part tillåts åberopa nya omständigheter vars existens är tvistiga mel- lan parterna och en part vill föra bevisning om denna omständighet genom ytterli- gare frågor till en i tingsrätten hörd person. Andra exempel är fallet att en part åberopar annan ny bevisning i hovrätten, vilket gör det befogat att ställa ytterligare frågor till någon som har hörts i tingsrätten, och fallet att det råder oklarheter om vad en person som hördes där har menat med sin utsaga. I den senast nämnda si- tuationen är det emellertid inte tillräckligt att den hörde har lämnat svävande upp- gifter (prop. s. 234 f.). En part som begär förnyad bevisupptagning måste ange skälen till varför han eller hon anser att sådant krävs samt förhörs- och bevistema. Reglerna om personlig inställelse till en förhandling i hovrätten har inte ändrats i och med EMR-reformen. I många fall är det fortfarande en förutsättning för en allsidig utredning av målet att parten inställer sig personligen, även om det inte är nödvändigt från bevissynpunkt. Om ett förnyat förhör ska hållas i hovrätten ska förhöret som utgångspunkt inle- das med en uppspelning av det inspelade förhöret vid tingsrätten (36 kap. 16 § andra stycket ). Det nya förhöret sker alltså som tilläggsförhör. Upp- spelningen kan begränsas till de delar som är aktuella för hovrätten att ta del av (se ovan avsnitt 3.2.1. angående tingsrättens markering av olika delar i en berättelse). Enligt motiven kan det i många fall finnas skäl för en förhörsperson att närvara under uppspelningen eftersom det kan antas främja en effektiv och ändamålsenlig handläggning av målet (prop. s. 237). I vissa fall är det olämpligt eller omöjligt med ett tilläggsförhör. Så kan vara fallet om förhöret vid tingsrätten helt har förlorat sin aktualitet eller om upptagningen av någon anledning inte finns tillgänglig vid huvudförhandlingen. I sådana fall hålls i stället ett omförhör i hovrätten, d.v.s. ett helt nytt förhör. Det kan även anmärkas att det inte är möjligt att hålla förhöret i hovrätten som ett tilläggsförhör om det tidigare förhöret har dokumenterats enbart genom en ljud- upptagning (prop. s. 237). Frågor om hur bevisningen ska presenteras i hovrätten och om förnyat förhör i form av tilläggsförhör eller omförhör bör tillåtas, kan avgöras av en ledamot. EN MODERNARE RÄTTEGÅNG (EMR) Som framgått ovan är utgångspunkten att det råder sekretess för en bildupptag- ning av ett förhör (se ovan avsnitt 3.2.1). Sekretessen gäller även i hovrätten och består trots att en uppspelning av videoupptagningen har skett vid en offentlig förhandling. Om en part vänder sig till hovrätten för att ta del av en videoupptag- ning av ett förhör ska hovrätten tillhandahålla parten en sådan möjlighet. I hovrätten gäller samma bestämmelser som i tingsrätten avseende möjligheten att tillåta parter och andra aktörer att delta i ett sammanträde via videolänk eller per te- lefon (se ovan avsnitt 3.2.2). Bestämmelserna innebär t.ex. att ett tilläggsförhör kan hållas via videolänk eller per telefon, om det anses lämpligt i det enskilda fallet. Vid bedömningen av om ett förhör i hovrätten kan ske på annat sätt än genom att per- sonen närvarar i rättssalen måste även tilltrosbestämmelserna beaktas. 3.3.5Möjligheten att hänvisa till processmaterial Den ovan nämnda utökade möjligheten att hänvisa till handlingar i målet gäller även för hovrätten (se ovan avsnitt 3.2.4). Det innebär att parterna under en hu- vudförhandling kan hänvisa till handlingar som innehåller yrkanden, inställningar och utveckling av talan. Det är även möjligt att presentera skriftlig bevisning eller tidigare upptagen muntlig bevisning, t.ex. en ljud- och bildupptagning från ett för- hör i tingsrätten, genom hänvisning till densamma. En förutsättning är dock att rätten finner det lämpligt. Vid hänvisning till ett inspelat förhör tar rätten del av videoupptagningen utan att parterna är närvarande. Som utgångspunkt bör det ske i omedelbar anslutning till huvudförhandlingen för att hovrätten ska förstå förhö- rets betydelse i målet. Genom reformen har hovrättens möjligheter att frångå tingsrättens tilltrosbe- dömning utökats till att omfatta också sådana fall där den muntliga tingsrättsbe- visningen läggs fram genom en videoupptagning från förhöret i tingsrätten (50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § ). Hovrätten har alltså en möjlighet att i sådana fall ändra tingsrättens tilltrosbedömning utan att ta upp beviset på nytt. Möjligheten avser inte syn som tagits upp med hjälp av video, utan enbart muntlig bevisning. Liksom har parterna det primära ansvaret för att tilltrosparagraferna inte lägger hinder i vägen för en ändring av tingsrättens dom i enlighet med överkla- gandet. Det innebär att det åligger parterna att redan i de inledande skrivelserna ange vilken bevisning och vilka bevisteman som åberopas samt i vilken utsträck- ning den muntliga bevisningen bör tas upp på nytt. Parterna bör även ange om de har några synpunkter på hur sådan muntlig bevisning som inte ska tas upp på nytt bör läggas fram (prop. s. 268 och s. 272). DV-RAPPORT 2010:3 EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER 4EMR:s faktiska konsekvenser för domstolarnas verksamhet; insamlade uppgifter Alla allmänna domstolar har från projektgruppen fått en enkät att besvara (se bilagorna 2-3). I enkäten har domstolarna tillfrågats bl.a. om hur arbetsuppgifterna för de olika personalkategorierna har förändrats genom reformen och hur de be- dömer att domstolarnas resursbehov kommer att påverkas av de föränd- ringar som EMR-reformen har medfört. Svarsfrekvensen har varit mycket god. Enkäten har besvarats av i princip samtliga domstolar. Projektgruppen har dessutom besökt alla hovrätter och ett antal tingsrätter. Vid mötena har vi inledningsvis träffat hovrättspresidenten respektive lagmannen vid tingsrätten tillsammans med av honom eller henne utvalda personer. Därefter har vi haft enskilda möten med representanter för olika personalkategorier. För hov- rättens del har det rört sig om ordinarie domare, sekreterare och fiskaler och för tingsrättens del om ordinarie domare, sekreterare och notarier. I flera fall har vi även fått träffa någon eller några IT-handläggare och/eller expeditionsvakter. Enkätsvaren och den information som vi har fått vid nämnda möten utgör det huvudsakliga underlaget för redovisningen nedan. Innehållet i de följande avsnit- ten grundar sig alltså på domstolarnas egna uppgifter. Avsikten med redovis- ningen är inte att visa vilken påverkan reformen har haft på enskilda domstolar, utan syftet är i stället att ge en generell bild av reformens inverkan på arbetet i tingsrätter och hovrätter. 4.2.1Ljud- och bildteknik i rättegången Teknikens funktion och tingsrätternas behov av teknisk support Reformen har inneburit att teknikanvändningen vid domstolarna har ökat. En vik- tig förändring är att även bilden från ett förhör i tingsrätten ska dokumenteras, vil- ket fordrar särskild teknisk utrustning. Härtill kommer möjligheten till videokonfe- rens som innebär ytterligare användning av teknisk apparatur. Tingsrätterna har tillfrågats om hur väl tekniken har fungerat samt hur teknikan- vändningen har påverkat arbetsuppgifterna och behovet av resursstöd. I princip samtliga tingsrätter har uppgett att den tekniska utrustningen för inspelning av förhör har fungerat väl. Endast en tingsrätt har uppgett att inspelningsutrustningen inte har fungerat tillfredsställande. I det fallet pågår en ombyggnad av tingsrättens för- handlingssal, vilket förhoppningsvis ska leda till en förbättring. Flera tingsrätter har förklarat att tekniken har fungerat över förväntan. De problem som har upp- kommit har i första hand berott på handhavandefel och har relativt enkelt kunnat åtgärdas internt. Även videokonferensutrustningen har i huvudsak fungerat tillfredsställande på de flesta tingsrätter. Det är emellertid betydligt fler som har påtalat tekniska brister och problem i samband med användandet av den tekniska utrustningen för videokon- än när det gäller inspelningsutrustningen. Flera har anmärkt på problem med kontaktboken och på bristande ljud- och bildkvalitet. Ett par tingsrätter har ännu inte fått tekniken för videokonferens installerad. Bland de tingsrätter som har tillgång till videokonferensutrustning är det många som efterfrågar videokonfe- rensutrustning i fler förhandlingssalar. EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER Utöver den tekniska support som och externa leverantörer till- handahåller domstolarna, är domstolarna beroende av intern teknisk kunskap. Flera domstolar har därför utsett vissa personer, vanligtvis någon eller några ex- peditionsvakter, med särskilt ansvar för den s.k. EMR-tekniken. En tingsrätt har inrättat en ny befattning som teknikansvarig, åtminstone delvis som en följd av reformen. På en del domstolar utför den teknikansvariga personalen regelbundna kontroller av den tekniska utrustningen. Därutöver ingår det i deras arbetsupp- gifter att agera problemlösare när tekniken inte fungerar som den ska i samband med en förhandling. Flera tingsrätter har framhållit det ökade behovet av utbildning för att tillgodose behovet av teknisk kompetens på domstolarna. Även protokollföraruppgifterna har påverkats av reformen och innefattar en hel del hantering av teknisk utrustning. Den personalkategori som i första hand berörs är notarier, men även beredningsjurister och domstolssekreterare i den mån de tjänstgör som protokollförare i samband med en förhandling. För att skapa en bra inspelning är det viktigt att kamerorna och mikrofonerna är rätt inställda under förhandlingen och att de anpassas till förhållandena i salen. Dessutom bör i vissa fall indexering ske eller/och nya inspelningar startas vid lämpliga tillfällen under förhören. Rör det sig om en förhandling med inslag av videokonferens tillkommer ytterligare tekniska moment. Dessa uppgifter, som tillkommit genom reformen, medför visst merarbete för protokollföraren under förhandlingen. En tingsrätt har angett att de tillkommande arbetsuppgifterna för protokollföraren och för ordföranden under förhandlingen har inneburit att förhandlingarna tar marginellt . Enligt samma tingsrätt finns det en risk för att ordförandena i allmänhet inte visar tillräcklig förståelse för att det tar tid för pro- tokollföraren att utföra dessa arbetsuppgifter och att det förhållningssättet innebär en stress för protokollföraren. När det gäller arbetsfördelningen under förhandlingen har en tingsrätt förklarat att protokollföraren ansvarar för att det tekniska fungerar och för att ljudvoly- men under inspelningen är rätt inställd medan ordföranden ansvarar för att för- hörspersonen sitter tillräckligt nära mikrofonerna och talar tillräckligt högt samt bevakar att ljudvolymen mellan förhörspersonen och den som leder förhöret blir någorlunda lika. En annan tingsrätt har framhållit det utbildningsbehov som finns när det gäller det praktiska kring videoupptagningen och att detta behov är återkommande eftersom notarierna byts ut. Begäran om att få ta del av en videoupptagning Av tingsrätternas enkätsvar kan utläsas att det inte är särskilt vanligt att någon vänder sig till domstolen för att ta del av ett inspelat videoförhör. De flesta tingsrätter har varit med om det endast vid enstaka tillfällen.1 Nästa alla tingsrät- ter har dock en beredskap för en sådan begäran och rutiner för hanteringen. I allmänhet innebär det att en förfrågan åtföljs av att en behörig jurist skyndsamt 1 Några tingsrätter har uppgett att en sådan begäran aldrig har förekommit och någon tingsrätt har uppgett att en sådan begäran framställs så ofta som . Med andra ord är variationen ganska stor mellan tingsrätterna, men inte vid någon tingsrätt kan en begäran om att få ta del av en videoupptagning från ett förhör sägas vara särskilt vanligt förekommande. DV-RAPPORT 2010:3 EMR:S FAKTISKA KONSEKVENSER FÖR DOMSTOLARNAS VERKSAMHET; INSAMLADE UPPGIFTER prövar sekretessfrågan och att en eventuell förevisning av videoinspelningen därefter sker på en lämplig plats i tingsrättens lokaler. Om den som tar del av vi- deoinspelningen inte är en advokat, närvarar som regel någon ur personalen vid domstolen under uppspelningen. Genom reformen har det införts en generell bestämmelse om videokonferens i . Det innebär att parter och andra aktörer som ska delta i ett sammanträde numera har möjlighet att delta genom videokonferens. Som en an- passning till de nya bestämmelserna har även möjligheten att delta i ett samman- träde per telefon utökats.