sou · H1B373 · 2013-10-03 00:00:00 — 10.lag om ändring i lagen (2009:1496) om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi, 11.lag om ändring i lagen (2009:1497) om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi, 12.lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244). Därmed bifaller proposition 2012/13:1 finansplanen punkterna 14–25 och avslår motionerna 2012/13:Fi219 av m.fl. (SD) yrkande 2 i denna del, 2012/13:Fi250 av m.fl. (V) yrkandena 3 i denna del, 7 och 10–18, 2012/13:Fi302 av m.fl. (S) yrkandena 6–8, 10–16 och 18–22, 2012/13:Fi303 av m.fl. (MP) yrkandena 7, 9, 17, 18, 30 och 31, 2012/13:Sk231 av m.fl. (V) yrkande 3, 2012/13:U327 av m.fl. (V) yrkande 22, 2012/13:A304 av m.fl. (V) yrkande 1, 2012/13:A392 av m.fl. (S) yrkande 23 och 2012/13:A396 av m.fl. (MP) yrkande 1. e) Beräkning av inkomsterna på statens budget godkänner beräkningen av statens budgets inkomster enligt utskottets förslag i bilaga 3. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 finansplanen punkt 3 och avslår motionerna 2012/13:Fi219 av m.fl. (SD) yrkande 2 i denna del, 2012/13:Fi250 av m.fl. (V) yrkande 3 i denna del, och nuvarande ordning för beslut om statens budget 2012/13:Fi302 av m.fl. (S) yrkande 3 och 2012/13:Fi303 av m.fl. (MP) yrkande 3. f) Ålderspensionssystemets utgifter godkänner beräkningen av utgifterna för ålderspensionssystemet vid sidan av statens budget till . Därmed bifaller proposition 2012/13:1 finansplanen punkt 6. Reservation 5 (S) Reservation 6 (MP) Reservation 7 (SD) Reservation 8 (V) och nuvarande ordning för beslut om statens budget Utdrag ur Utskottets förslag till riksdagsbeslut i betänkande 2012/13:AU2 Utskottets förslag till riksdagsbeslut Anslag inom utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv a) Bemyndigande för anslaget 1:3 bemyndigar regeringen att för anslaget 1:3 Kostnader för arbetsmarknadspolitiska program och insatser ingå ekonomiska åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför behov av framtida anslag på högst 4 2014 och 2015. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkt 1. b) Bemyndigande för anslaget 1:4 bemyndigar regeringen att för anslaget 1:4 Lönebidrag och m.m. ingå ekonomiska åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför behov av framtida anslag på högst 12 2014–2016. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkt 2. c) Bemyndigande för anslaget 1:6 bemyndigar regeringen att för anslaget 1:6 Europeiska socialfonden m.m. för perioden –2013 ingå ekonomiska åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför behov av framtida anslag på högst 1 2014–2016. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkt 3. d) Bemyndigande för anslaget 1:7 bemyndigar regeringen att för anslaget 1:7 utvärdering ingå ekonomiska åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför behov av framtida anslag på högst 2014 och 2015. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkt 4. och nuvarande ordning för beslut om statens budget e) Bemyndigande för anslaget 2:1 bemyndigar regeringen att för anslaget 2:1 ingå ekonomiska åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför behov av framtida anslag på högst 2014. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkt 5. f) Anvisning av anslag inom utgiftsområde 14 anvisar anslagen inom utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv enligt utskottets förslag i bilaga 3. Därmed bifaller proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkt 6 och avslår motionerna 2012/13:Fi303 av m.fl. (MP) yrkande 10, 2012/13:Sf304 av m.fl. (V) yrkande 3, 2012/13:Kr320 av i m.fl. (S) yrkande 6, 2012/13:Ub477 av m.fl. (V) yrkandena 6 och 7, 2012/13:A288 av och (båda SD) yrkandena 1 och 2, 2012/13:A289 av och (båda SD), 2012/13:A303 av m.fl. (V) yrkandena 5, 7, 10–15, 20, 22 och 24, 2012/13:A304 av m.fl. (V) yrkandena 3–8, 2012/13:A331 av m.fl. (SD), 2012/13:A339 av m.fl. (S) yrkande 1, 2012/13:A368 av m.fl. (V), 2012/13:A387 av m.fl. (MP) yrkande 2, 2012/13:A392 av m.fl. (S) yrkandena 1, 10–14, 17– 22, 24, 25 och 27 samt 2012/13:A396 av m.fl. (MP) yrkandena 2, 3 och 7. 4Utgångspunkter för budgetprocessens reglering 4.1.1Principiella överväganden gällande grundlagsreglering Den skrivna svenska författningen har sin tidigaste motsvarighet i landskapslagarnas konungabalkar, enligt vilka kungen bl.a. fick lova att all rättvisa och sanning styrka, älska och gömma och all vrångvisa och osanning och all orätt nedtrycka både med rätt och med sin kungliga makt, en formulering som levde kvar regeringsform.1 Den första regeringsformen och den första riksdagsordningen skrevs . Efter två århundraden av växlingar mellan stark kungamakt och frihetstid tog ståndsriksdagen initiativet statsomvandling. Den nya regeringsform som blev resultatet slog tydligt fast en maktdelningsprincip mellan kungen och hans statsråd, och domstolarna. regeringsform kom formellt att gälla , men det levande statsskicket förändrades i hög grad . En viktig utgångspunkt för den stora författningsreform som genomgick var därför att den skrivna författningen inte överensstämde med etablerad konstitutionell praxis. Regeringen konstaterade i propositionen som låg till grund författningsreform att den dåvarande regeringsformen fortfarande gav uttryck för grundprinciper som stod i direkt strid med den parlamentariska demokratin och därmed gav en felaktig bild av det faktiska statsskicket (prop. 1973:90 s. 154). Det var enligt vad som anfördes i propositionen värdefullt att de förslag till ny författning som tagits fram av Författnings- 1Citerat i Stjernquist, N. (1999)Land skall med lag byggas i konstitutionella urkunder (s. 14). 2Mattson, I. & , O. (2011) Makten över politikens spelregler i , I. & , O. (red.) (2011) Svensk författningspolitik Stockholm:SNS förlag (s. 19 ff). Utgångspunkter för budgetprocessens reglering utredningen och Grundlagberedningen dels kunde genomföras med en bred anslutning i grundläggande frågor, dels hade knutit an till vår omfattande konstitutionella praxis. Regeringen fortsatte (s. 154): Därigenom kan förslagen i en icke obetydlig utsträckning ses som ett lagfästande av det nuvarande konstitutionella systemet. De praktiska erfarenheterna av detta, vilka obestridligen i allt väsentligt är goda, har också kunnat tillvaratas i förslagen. Dessa har därigenom i väsentliga delar kommit att framstå som ett fullföljande av en pågående konstitutionell utveckling. När det gällde frågan om finansmaktens reglering anförde Grundlagberedningen vid införandet av den nya regeringsformen (SOU 1972:15 s. 114) bl.a. att den enskilde riksdagsledamotens aktionsmöjligheter på utgiftsregleringens område skulle bevaras. Beredningen ville också bestämt avvisa varje tanke på en begränsning av möjligheterna att från sida få till stånd andra eller högre anslag än regeringen hade föreslagit. Grundlagberedningen framhöll att statsbudgeten också var ett instrument för konjunkturstabilisering. Det måste, enligt vad beredningen anförde, finnas en möjlighet att snabbt vidta åtgärder i stimulerande eller dämpande riktning. Något krav på balansering av budgeten kunde därför inte uppställas i grundlagen. Det anförda innebar att beredningen inte fann anledning att föreslå några detaljregler i grundlagen om budgettekniken. I den proposition som låg till grund reform anförde regeringen bl.a. att den ansåg att ständiga förbättringar i fråga om budgetens innehåll, den ekonomisk-politiska debatten och den tekniska utvecklingen ledde till att det statliga budgetsystemet måste kunna förnyas successivt. Frågorna om statsbudgetens och anslagssystemets utformning ansågs därför inte lämpa sig för grundlagsreglering. Regeringen framhöll också att det inte bara var med tanke på statsbudgetens uppgift som ett instrument för fördelningen av ekonomiska resurser som det var önskvärt att grundlagens bestämmelser inte i onödan band statsmakternas handlingsmöjligheter. Även från en stabiliseringspolitisk ståndpunkt ansågs det angeläget att regeringsformen medgav stor flexibilitet på utgiftsregleringens område (prop. 1973:90 s. 222 f.). konstaterade i sina överväganden kring vilken typ av bestämmelser eller praxis som borde ges starkare konstitutionell reglering å ena sidan att utgångspunkten Utgångspunkter för budgetprocessens reglering för regleringen i regeringsformen även i fortsättningen borde vara att endast på ett mer övergripande sätt reglera och regeringens befogenheter på budgetområdet. Å andra sidan borde enligt utredningen bestämmelser som var av sådan vikt och hade erhållit en sådan politisk acceptans att de inte kunde antas bli föremål för ändring inom överskådlig tid finnas i regeringsformens kapitel om finansmakten (SOU 2008:15 s. 569 f.). 4.1.2Budgetprocessens reglering i riksdagsordningen och annan lagstiftning Den särskilda regleringen av finansmakten i riksdagsordningen begränsade sig före reformeringen av budgetprocessen huvudsakligen till bestämmelser om budgetårets början och regeringens avlämnande av budgetproposition och kompletteringsproposition (3 kap. 2 §), samt finansutskottets uppgift att utöver vad som ålades utskottet enligt regeringsformen bereda ärenden om bl.a. den ekonomiska politiken och budgetregleringen (4 kap. 5 §). I och med övergången till den nya budgetprocessen tillkom eller ändrades bestämmelser i riksdagsordningen. Ett nytt budgetår infördes och reglerna om budgetpropositionen och dess avlämnande ändrades (3 kap. 2 §), liksom tiderna för avlämnandet av budgetpropositionen och den ekonomiska vårpropositionen (tillläggsbestämmelse 3.2.1). Vidare gavs finansutskottet rätt att i ekonomisk-politiskt syfte väcka initiativ på andra utskotts beredningsområden (3 kap. 7 § andra stycket). Även utskottens beredningsansvar i budgetbehandlingen ändrades genom att de gavs ansvar för beredningen av utgiftsområdena (4 kap. 5 och 6 §§ med tilläggsbestämmelser). En skyldighet att bereda finansutskottet möjlighet att yttra sig över förslag med budgeteffekt som väckts inom infördes (4 kap. 8 §). Slutligen infördes också en villkorad bestämmelse om tillämpningen av rambeslutsmodellen (5 kap. 12 §) och en reglering om utgifternas fördelning på utgiftsområden (tilläggsbestämmelse 5.12.1). motiverade de ändringar som föreslogs i riksdagsordningen i fråga om rambeslutsmodellen med att det fanns behov av ett förtydligande regelverk (1993/94:TK2, s. 12). Det tedde sig dock enligt utredningen inte särskilt meningsfullt med en fullständig lagreglering av metodens tillämpning. Utredningen gjorde bedömningen att det torde räcka med att tillämp- Utgångspunkter för budgetprocessens reglering ningen av metoden fick en författningsenlig sanktionering och att dessa föreskrifter kompletterades med praktiska tillämpningsanvisningar av mer upplysande karaktär. Av stor betydelse var däremot, enligt utredningen, att alla som deltog i budgetprocessen hade en gemensam grundsyn och var överens om syftet med den föreslagna rambeslutsmodellen och vilken roll de själva spelade i budgetprocessen. Vid sidan av riksdagsordningens bestämmelser infördes också en särskild budgetlag, lagen (1996:1059) om statsbudgeten, därefter budgetlagen (2011:203). Budgetlagen innehåller bestämmelser som närmare reglerar regeringens befogenheter och skyldigheter på finansmaktens område. Den innehåller också bestämmelser om de budgetpolitiska målen: utgiftstaket och målet för den offentliga sektorns finansiella sparande. översyner av riksdagsordningen (exempelvis 2000/01:RS1, 2002/03:RS1 och 2005/06:RS3) har i vissa fall valt att kodifiera etablerad praxis. Exempelvis lämnade i flera fall förslag till reglering på områden där en fast praxis utbildats i arbete (2002/03:RS1 s. 4). I en promemoria som fogades till kommitténs betänkande anfördes bl.a. följande (2002/03:RS1 bilaga 2 s. 121): Om en fast praxis etablerats på ett område som är oreglerat kan man överväga att föra in praxisen som en regel. Likaså kan en regel ändras i enlighet med fast praxis om praxisen anges som en av flera handlingsmöjligheter. I båda fallen ökar informationsvärdet hos författningen. När det gäller budgetprocess har praxis kodifierats i riksdagsordningen på en punkt. noterade i sin utvärdering av budgetprocessen att utgiftsramarna fått en ändrad betydelse jämfört med intentioner (2000/01:RS1 s. 89 f.). konstaterade att utgiftsramarna hade fått en fortsatt betydelse även efter att har fastställt budgeten. I regeringens förslag till tilläggsbudgetar hade genomgående föreslagits att ändringar av anslag och nya anslag förenades med godkännande av nya utgiftsramar. hade i sina beslut följt denna ordning. Permanenta utgiftsramar förutsatte enligt kommitténs mening en ändring i riksdagsordningen. konstaterade att bestämmelsernas ordalydelse visserligen gav utrymme för en tolkning i enlighet med praxis, men att det i förarbetena otvetydigt gavs en annan tolkning, som stod i strid med den praxis som Utgångspunkter för budgetprocessens reglering En anpassning till den i praktiken gällande mer permanenta ordningen krävde därför enligt kommittén ändringar i riksdagsordningen. förslag var enhälligt i denna del. 4.2Utgångspunkter för kommitténs vidare överväganden Kommitténs bedömning: Frågan om befintlig reglering bör ändras eller praxis regleras får noga prövas i varje enskilt fall. I dessa överväganden bör särskilt faktorer som att en viss ordning är väl etablerad och väl fungerande, att den har vunnit bred parlamentarisk förankring och att den är otydligt reglerad beaktas. Om en ändring ska göras bör den innebära någon form av mervärde i förhållande till dagens situation. 4.2.1Såväl konstitutionella som budgetpolitiska aspekter måste vägas in Kommittén har enligt direktiven bl.a. i uppdrag att överväga hur dagens praxis för budgetbehandling bör regleras i syfte att tydliggöra gällande ordning. Det handlar om att överväga dels om det finns behov av att tydliggöra vissa redan existerande bestämmelser i riksdagsordningen och budgetlagen, dels om och hur en del av den praxis som utvecklats bör regleras i dessa lagar. Besluten om statens budget är de viktigaste ekonomiska besluten fattar. Budgetbesluten kan också normalt sett sägas vara nära kopplade till det parlamentariska ansvarsutkrävandet. En regering som på avgörande punkter misslyckas med att få godkännande av sitt förslag till statens budget kan sägas ha förlorat betydande delar av sitt parlamentariska förtroende. Den beslutsordning som tillämpas vid besluten om statens budget – rambeslutsprocessen – innebär också ett avsteg från den gängse beslutsordningen i på så sätt att ordningen underlättar för en minoritetsregering att få sin budget accepterad av . Mot denna bakgrund kommer kommittén – utöver de budgetpolitiska hänsynen – att behöva ta konstitutionella hänsyn i sina Utgångspunkter för budgetprocessens reglering överväganden gällande om och hur dagens ordning för budgetbeslut bör tydliggöras. Även om riksdagsordningen och budgetlagen inte är grundlagar reglerar de delar av statens funktioner som är av konstitutionell karaktär. För att ändra en av riksdagsordningens huvudbestämmelser krävs också två beslut med mellanliggande val (i likhet med vad som är fallet för grundlagsändringar) eller ett beslut med särskild majoritet bestående av minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter. 4.2.2Tidigare reformer kan ge vägledning Mot bakgrund av den i huvudsak välgrundade försiktighet som funnits mot att i onödan införa regleringar på finansmaktens område bör varje förändring av nuvarande regelverk övervägas noga. En avvägning får göras i varje enskilt fall och då beakta såväl konstitutionella som budgetpolitiska aspekter. Det är enligt kommitténs mening vare sig nödvändigt eller ändamålsenligt att utarbeta en fullständig uppsättning bedömningskriterier för när en förändrad eller förstärkt reglering är lämplig, utan varje bestämmelse får prövas efter de förutsättningar som gäller i det enskilda fallet. Kommittén anser dock att regeringens ovan redovisade bedömning i den allmänna motiveringen till förslaget till ny regeringsform kan tjäna som en god utgångspunkt för överväganden av detta slag. Regeringen konstaterade att förslagen hade genomförts med en bred anslutning i grundläggande frågor, att förslagen kunnat tillvarata de goda erfarenheterna från då gällande praxis och att förslagen därför i en icke obetydlig utsträckning [kunde] ses som ett lagfästande av det nuvarande konstitutionella systemet (prop. 1973:90 s. 154). Enligt kommitténs bedömning illustrerar detta uttalande förhållandevis väl synsättet på förhållandet mellan den skrivna och den levande författningen i svenskt grundlagsstiftande även reform. beräknar att av paragraferna i regeringsformen ändrades och att även övriga grundlagar varit föremål för täta justeringar, trots att de är relativt nystiftade.3 och menar att ändrings- 3 , O. (2011) Grundlagsändringar i , I. & , O. (red.) (2011) Svensk författningspolitik : (s. 290 f). Utgångspunkter för budgetprocessens reglering frekvensen säger något väsentligt om synen på den svenska konstitutionen som redskap för politisk handling. Grundlagsändringar tar i första hand sikte på att formulera något som det vid den aktuella tidpunkten uppstått politiskt enighet om. När det efter hand uppdagats att regleringen inte överensstämmer med vad som faktiskt pågår, eller med uppfattningen om hur praxis borde vara, ändras bestämmelserna i syfte att tillförsäkra en överensstämmelse mellan regler och praxis.4 Detta generella perspektiv på hur den levande konstitutionen tagit form i bör emellertid kompletteras med den särskilda syn som funnits på finansmaktens konstitutionella reglering. Som framgår av såväl Grundlagsberedningens och regeringens uttalanden vid grundlagsreformen som uttalanden vid införandet av den nya budgetprocessen har det historiskt funnits en viss försiktighet i fråga om att införa konstitutionella regler för möjligheter att besluta om statens budget. Kommittén delar bedömningen att det är viktigt att regleringen av budgetprocessen inte förhindrar och regeringen att bedriva en aktiv och ansvarsfull finanspolitik. Systemet måste även inrymma en flexibilitet som exempelvis möjliggör hanterandet av såväl inhemska som internationella ekonomiska kriser. noterar kommittén i likhet med Sterzel att traditionen av skepsis mot skrivna regler på finansmaktens område i någon mån tycks ha avtagit under de senaste två decennierna.5 Sterzel nämner att regeringens centrala ställning på finansmaktens område markerades genom budget- och riksgäldsreformerna. Andra betydelsefulla reformer på finansmaktens område var att fick en oberoende riksbank och en oberoende riksrevision. Enligt Sterzel följer dessa reformer också ett typiskt svenskt mönster för författningsfrågornas handläggning: [F]örst de väsentliga förändringarna i sak genom partiella reformer, sedan en övergripande reform utan egentliga sakliga nyheter – de stora förändringarna i huvudsak utformade vid sidan av regeringsformen, utom i rent organisatoriska frågor, allt grundat på brett politiskt samförstånd.6 4Smith, E. & , O. (2004) Konstitutionell demokrati som begrepp och som ideal i , E. & , O. (red.) (2004) Konstitutionell demokrati Stockholm:SNS förlag (s. 23). 5Sterzel, F. (2013) Finansmakten i författningen, Uppsala:Iustus förlag, s. 173. 6Sterzel (2013), s. 36 f. Utgångspunkter för budgetprocessens reglering Som synes framhåller Sterzel att regelförändringarna ska vara dels väl etablerade och väl fungerande, dels ha vunnit bred parlamentarisk förankring även i fråga om konstitutionella reformer på finansmaktens område. uttalande om finansmaktens reglering i regeringsformen kan också tolkas i liknande termer. Ett belysande exempel i sammanhanget är den förändring av riksdagsordningen som genomfördes i anslutning till dess översyn 2000/01 och som redovisats ovan. En ordning som blivit väl etablerad och väl fungerande samt vunnit brett parlamentariskt stöd – att beslutade utgiftsramar i arbete hade kommit att betraktas som permanenta under det löpande budgetåret – behövde enligt ges en förstärkt konstitutionell förankring. Detta skedde genom att denna väl etablerade praxis kodifierades i riksdagsordningen. Därigenom tydliggjordes också för medborgare och tillämpare vilken ordning som faktiskt skulle gälla, eftersom den praxis som utvecklats enligt delvis stred mot tidigare förarbetsuttalanden(2000/01:RS1 s. 90). I ljuset av de överväganden som gjorts i fråga om tidigare konstitutionella reformer på finansmaktens område anser kommittén att två faktorer som bör beaktas vid avgörande om ny eller ändrad reglering kan komma i fråga är om en ordning är väl etablerad och väl fungerande, och om den vunnit bred parlamentarisk förankring. Ytterligare reglering bör inte förhindra fortsatt praxisutveckling, där sådan är önskvärd. 4.2.3En ökad tydlighet är önskvärd En ytterligare faktor i sammanhanget som kommittén vill framhålla är att systemets tydlighet bör kunna förbättras. Det sätt på vilket exempelvis rambeslutsprocessen, men även vissa andra delar av budgetprocess, reglerats medför att systemet får betecknas som svårtillgängligt för de medborgare eller tillämpare av regelverket som vill ta reda på hur statens budget beslutas. Förutom att det är svårt att läsa sig till hur systemet tekniskt är tänkt att fungera ger exempelvis bestämmelsen om rambeslutsprocessen också genom sin nuvarande formulering närmast intrycket av att denna ordning är ett undantag, trots att den tillämpats vid varje budgetbeslut sedan regleringen trädde i kraft. Bestämmelsen ger inte heller någon vägledning till vilken beslutsordning som träder in om Utgångspunkter för budgetprocessens reglering rambeslutsprocessen inte skulle användas. Ett annat exempel är att frågan om hur ska besluta om ändringar i budgeten endast varit reglerad i begränsade delar. Ett otydligt utformat regelverk för det parlamentariska beslutsfattandet om de viktigaste ekonomisk-politiska frågorna är enligt kommitténs mening inte önskvärt ur en demokratisk synvinkel. Det är viktigt att en samhällsintresserad medborgare genom att ta del av den skrivna författningen kan få en god bild av grunderna för hur demokratin utövas i . Som ovan nämnts har det också varit en strävan att kontinuerligt anpassa det konstitutionella regelverket så att det ska spegla den levande författningen. Mot bakgrund av att det nu är sedan budgetreformen genomfördes kan ökad tydlighet också förväntas bli av allt större värde även för nya aktörer – partier och ledamöter – inom det politiska systemet. Den gemensamma grundsyn som fanns mellan aktörerna vid systemets införande, och som i stor utsträckning fortfarande finns, har enligt kommitténs mening ökade förutsättningar att kunna leva vidare om den kan hämta stöd ur ett regelverk som på vissa punkter görs tydligare. Även ur en parlamentarisk synvinkel innebär den nuvarande regleringens otydlighet en onödig risk. Det är enligt kommitténs mening önskvärt – såväl ur som ur regeringens perspektiv – att alla parter i möjligaste mån kan förstå och förutse i vilken ordning kommer att bereda och besluta de förslag som regeringen väcker och de förslag som väcks inom . Kommittédirektiven kan sägas spegla den osäkerhet som uppstått mellan det parlamentariska systemets aktörer i detta avseende. Det är viktigt för kommittén att beakta att reglering inte alltid leder till större tydlighet. I den mån ett område är svårt att reglera, t.ex. därför att det rymmer komplicerade avvägningar eller många möjliga alternativa situationer, kan reglering i stället riskera att skapa ökad komplexitet och tolkningsproblem. Ett alltför omfattande regelverk kan också i sig bidra till att systemet blir svåröverskådligt för medborgare och tillämpare. 7 Det kan noteras att även exempelvis i sina rekommendationer till medlemsstaterna framhåller att det legala ramverket för finanspolitiken bör vara transparent och inte onödigt komplicerat (se bilaga 5). Utgångspunkter för budgetprocessens reglering