sou · H1B317d3 · 2013-04-03 00:00:00 — Överklagande från åklagaren kan också nekas sam- tycke om rätten finner det klart att överklagandet gäller en fråga av mindre betydelse eller om det annars inte finns grund för att pröva överklagandet. Överklagande till Høyesterett kräver alltid samtycke. För att målet ska få prövas i högsta instans krävs prejudikatskäl eller att en prövning där av någon annan anledning är av särskild vikt. Enligt huvudregeln avgör lagmannsretten överklagade brottmål efter förhandling. Detta kallas ankeforhandling. Ett överklagande av en dom i första instans kan avgöras utan ankeforhandling när lagmansretten enhälligt finner det klart att domen bör upphävas eller att den tilltalade bör frikännas eftersom den åtalade gärningen inte är straffbar. Det kan också ske när domen ska ändras till förmån för den tilltalade utan att skuldfrågan ska prövas. Lagmans- retten kan även i vissa kvalificerade fall, närmast domvilloliknande situationer, upphäva domen till den tilltalades nackdel utan ankeforhandling. Dessutom finns en möjlighet för lagmansretten att avgöra målet genom skriftlig handläggning om parterna samtycker till det. Det gäller dock inte om överklagandet avser bevisbedömningen i skuld- frågan eller ett fängelsestraff . Om den tilltalade har överklagat i skuldfrågan ska det i kallelsen anges att överklagandet avvisas om han eller hon uteblir från anke- forhandlingen. Om den tilltalade sedan uteblir ska överklagandet avvisas om det inte är sannolikt att han eller hon har laga förfall för sin utevaro. Detsamma gäller om kallelsen inte har kunnat delges den tilltalade för att han eller hon har avvikit. Om ett överklagande inte har avgjorts kan rätten, under vissa förutsättningar, besluta att överklagandet förfaller. Förfarandet i brottmål regleras i huvudsak i lov om rettens pleje (retsplejeloven) som är en processlag som är gemensam för tvistemål och brottmål. Brottmål handläggs vid byretterne, landsretterne och Højesteret. Den danska motsvarigheten till är Anklage- myndigheden. Landets högste åklagare är Rigsadvokaten. Dessutom finns statsadvokater som är åklagare vid landsretterne och vissa mål i byretterne. Politidirektører och offentliga åklagare anställda hos dem för talan i byretterne i mål som statsadvokaterna inte för talan i. 15 Framställningen bygger i huvudsak på lov om rettens pleje (retsplejeloven) (LBK nr 1237 af 26/10/2010) samt lagförslagen: 2006-2007 L 128 - Forslag till lov om ændring af retsplejeloven og retsavgiftsloven, 2005-2006 - L 168, Forslag til lov om ændring af retsplejeloven og forskellige andre love samt uppgifter från danska justitiedepartemententet. I de fall övrigt material har använts anges det genom särskilda hänvisningar. I finns en motsvarighet till det svenska systemet med strafföreläggande (bødeforelæg). Förfarandet regleras i 832 § rets- plejeloven. Föreläggandet utfärdas av åklagare. För att en åklagare ska kunna använda sig av bødeforelæg får påföljden för det miss- tänkta brottet inte medföra högre straff än böter. Förfarandet är skriftligt. Om den misstänkte godkänner föreläggandet blir det bindande för honom eller henne på samma sätt som ett godkänt strafföreläggande i . Av 832 § framgår också att Justitieministern kan besluta om regler som gör det möjligt för polistjänstemän att utfärda böter direkt på platsen för en lagöverträdelse under förutsättning att bötesbeloppet inte överstiger . Justitieministern kan också besluta om regler som möjliggör förverkande i enlighet med för- farandet om bødeforelæg. 1.4.3Ansvarsfördelningen mellan åklagaren och domstolen Åtalets betydelse och rättens utredningsskyldighet I finns, liksom i , en bestämmelse om att rätten en- dast träder in i det straffprocessrättsliga förfarandet efter begäran av åklagare eller en enskilt åtalsberättigad (718 § retsplejeloven). Domstolen får inte döma för en gärning som inte omfattas av åtalet. Däremot är rätten inte bunden av den straffbestämmelse som åkla- garen har angett (883 § retsplejeloven). Åklagaren är inte skyldig att ange ett påföljdsyrkande. Enligt en särskild bestämmelse ska åklagaren, i förekommande fall, ange de straffskärpnings- eller straff- lindringsgrunder som han eller hon åberopar (834 § stk 3 retspleje- loven). Liksom i de övriga nordiska länderna finns det bestämmelser som medger att domstolen, när åtal är väckt, agerar ex offico för att utreda målet. Exempel på detta är att rättens ordförande när som helst under ett förhör är berättigad och förpliktad att ställa frågor när det finns grund för att göra detta i sandhedens intresse (867 § retsplejeloven). Rätten kan också komplettera bevisningen om det är nödvändigt för sakens fuldstændige oplysning (874 § retspleje- loven). Ett mål som ska avgöras genom huvudförhandling inleds genom att åklagaren ger in åtalet (anklagelseskrift) till rätten. Åklagaren ska också ge in förundersökningshandlingarna och en förteckning av den bevisning som åberopas. ska åklagaren också skicka en kopia av åtalet och övriga handlingar till försvararen. Försvararen ska inkomma med bevisuppgift till rätten och åklagar- myndigheten inom den frist som åklagaren har angett i åtalet. Fristen kan förlängas av domstolen. Domstolen ska såvitt det är möjligt bestämma tid för huvudförhandling från att åtalet kom in till rätten. Domstolen ska underrätta åklagarmyndigheten om tidpunkten för huvudförhandlingen. ansvarar sedan för att kallelse delges den tilltalade och kallar de personer som ska höras (844 § retsplejeloven). Det finns möjlighet att hålla förberedande sammanträden och, under vissa förhållanden, bevisupptagning före huvudförhand- lingen. Förfarandet som beskrivits ovan tillämpas inte i mål som avgörs av en domare utan medverkan av lekmän. Då gäller särskilda för- enklade bestämmelser om handläggningen (se nedan). Målsäganden betecknas i som den forurettede. Måls- äganden har inte ställning som part i processen när åklagaren väckt åtal och hörs som vittne. I har det, liksom i , skett lagändringar som har syftat till att stärka måls- ägandens ställning i processen, som den grundläggande utgångspunkten att målsäganden inte är part i förfarandet har be- hållits.16 16 2006-2007 L 128. Forslag till lov om ændring af retsplejeloven og retsavgiftsloven. Målsägandens ställning vid allmänt åtal Utgångspunkten i är att straffbara handlingar är under- kastade allmänt åtal. Enskild åtalsrätt finns för vissa enskilda brott, t.ex. ärekränkning. Åklagaren kan väcka allmänt åtal för sådana brott om det är påkallat av allmän hänsyn. Målsäganden har ingen gene- rell subsidiär åtalsrätt. Enligt huvudregeln kan målsäganden inte biträda åklagarens åtal.17 I det ovan nämna lagstiftningsärendet övervägdes vilken ställning målsäganden borde ha i brottmålsprocessen. Slutsatsen blev att måls- äganden inte borde ges centrala partsrättigheter i processen, men att målsägandens behov av information under förundersökningen och rättegången borde tillgodoses på ett bättre sätt . Det infördes bl.a. bestämmelser om att målsägande ska få information om att åtal väckts eller lagts ned och att målsäganden som har anmält att de vill ha information om när sammanträden inför rätten ska hållas eller om domens innehåll ska få sådan information.18 Målsägandens rätt att framställa privaträttsliga anspråk vid allmänt åtal Målsägandens privaträttsliga anspråk kan behandlas inom ramen för brottmålet. Bestämmelser som reglerar detta finns i 89 kap. rets- plejeloven. I enklare mål som behandlas utan nämndemän kan måls- äganden själv framställa och föra sitt enskilda anspråk. I andra fall åligger det åklagaren att föra målsägandens talan då denne begär det om det kan ske utan väsentlig olägenhet. Rätten kan i vissa fall avvisa målsägandens anspråk. Målsäganden kan då i stället väcka talan i den för tvistemål stadgade ordningen. 17Två situationer är undantagna. För det första är det möjligt om åklagaren väckt åtal för ett brott där det för allmänt åtal krävs att det är påkallat av allmänna hänsyn. För det andra är det möjligt om åklagaren väckt åtal för ett brott efter begäran från målsäganden och straffet inte kan bli strängare än (se 726–727 §§ retsplejeloven, samt Robberstads redogörelse för de danska bestämmelserna i rapporten og Verdighet: komperativ fremstillning av fornæmedes stillning i de nordiske land med sikte på forslag om styrkning av fornæmedes rettigheter i straffeprosessen). 18Folketinget 2006-2007, L 128. Forslag till lov om ændring af retsplejeloven og retsavgifts- loven. var det första landet i som införde lagstiftning om rättsligt biträde till brottsoffer. Den danska motsvarigheten till målsägandebiträde kallas i dagligt tal bistandsadvokat, men be- nämns i retsplejeloven som advokat till forurettede.19 Liksom i de övriga nordiska länderna finns det olika regler om förutsättningarna för att förordna ett rättsligt biträde för målsägan- den beroende på vilket brott ärendet gäller. Bestämmelserna om för vilka brott bistandsadvokat kan förordnas finns i 741 a § retspleje- loven. Vid en rad allvarliga sexualbrott är det obligatoriskt att för- ordna bistandsadvokat om målsäganden inte avsäger sig den rätten. Vid övriga brott som anges i bestämmelsen ska bistandsadvokat förordnas efter begäran om brottet inte är mindre allvarligt och så- dant bistånd kan anses som uppenbart obehövligt. Brott i denna kategori är bl.a. misshandel, frihetsberövande och rån. Om särskilda omständigheter talar för det kan rätten förordna en bistandsadvokat även för andra brott än som anges särskilt i bestämmelsen. Som exempel på då det senare anges i förarbetena att det ibland kan vara motiverat vid grovt förtal och utpressning eller att målsägandens personliga förhållanden i undantagsfall kan motivera det oberoende av vilket brott det är fråga om.20 Bistandsadvokaten har rätt att vara närvara och ställa frågor till målsäganden vid förhör under förundersökningen och i rätten (741 b § retsplejeloven).21 1.4.5Förenklade förfaranden och utevarohandläggning I retsplejeloven görs, som angetts ovan, skillnad på mål som avgörs med medverkan av lekmän (domsmænd eller nævninge) och mål som avgörs utan medverkan av lekmän. Mål som inte är av den dignite- ten att lekmän ska delta vid avgörandet (i huvudsak bötesmål) avgörs av en domare i ett förenklat förfarande. Om den tilltalade erkänner kan även allvarligare brott lagföras genom efter ett för- enklat domstolsförfarande (tillståelsessager). 19SOU 2007:6, Målsägandebiträdet - Ett aktivt stöd i processen, s. 425. 20Folketinget 2006-2007, L 128, avsnitt 3.6.2.2. 21För en närmare redogörelse av bistandsadvokatens uppgifter och övrigt stöd som ges till målsäganden i hänvisas till redogörelsen för dansk rätt i SOU 2007:6, s. 430–437. Förenklat förfarande i bötesmål Om det inte är fråga om att döma ut strängare påföljd än böter avgörs målet enligt huvudregeln av en domare i ett förenklat förfarande. Bestämmelserna som reglerar förfarandet i sådana mål finns i 80 kap. 895–900 §§ retsplejeloven. Huvuddragen i det förenklade för- farandet beskrivs nedan. Om den tilltalade är närvarande i rätten kan åklagarmyndigheten med rättens tillåtelse väcka åtal muntligen och huvudförhandling kan hållas (896 §). I andra fall väcker åklagaren talan genom att ge in åtalet till rätten. Rätten bestämmer sedan tid för huvud- förhandling och kallar till denna med delgivning. Om det är fråga om ett rent bötesbrott (det under sagen ikke er spørgsmål om højere straf end bøde) behöver personlig delgivning inte ske (896 §). Åtalet och kallelsen kan då skickas till den till- talade i brev senast före förhandlingen. Däremot delges domen och den tilltalade kan begära återvinning av denna med hän- visning till att han eller hon inte fått kännedom om stämningen och kallelsen . Om den tilltalade uteblir från huvudförhandlingen eller nekar att uttala sig (nægtar at afgive forklaring) kan rätten behandla saken som att den tilltalade erkänner gärningen om omständigheterna inte talar emot det (898 §). Domen kan utfärdas genom en anteckning om domslutet på åtalet. Den tilltalade kan inte överklaga domen, men har möjlighet att begära återvinning. Av ordalydelsen av bestäm- melsen om återvinning (987 § retsplejeloven) verkar följa att det för återvinning i dessa fall krävs att den tilltalade visar att han eller hon hade laga förfall eller inte fått kännedom om stämningen och kallelsen . Om den tilltalade inställer sig och erkänner gärningen kan dom meddelas utan att ytterligare bevisning tas upp såvida rätten inte finner att det är nödvändigt (898 §). Om den tilltalade förnekar helt eller delvis eller om rätten finner att ytterligare upplysningar är nöd- vändiga sker bevisupptagning vid huvudförhandlingen. Om bevis- ningen inte finns tillgänglig kan rätten kalla parterna till ett nytt sammanträde. Alternativa former för avgörandet Ett mål kan avgöras genom att den tilltalade godtar att betala ett bestämt bötes- eller förverkandebelopp (vedtagelse). Förutsätt- ningarna för detta är att sådana påföljder är föreskrivna för brottet, att rätten inte finner anledning att betvivla den tilltalades skuld och att åklagaren ger sitt samtycke (899 §). En anteckning om ved- tagelse förs in i rättsboken och har samma verkan som en dom. Under vissa förutsättningar kan mål som gäller ringa förseelser avgöras genom att rätten tilldelar den tilltalade en varning. En anteckning om detta förs in i rättsboken (900 §). Förenklad handläggning av erkända mål Om den tilltalade erkänner kan lagföring vid domstol ske genom ett förenklat förfarande (tilståelsessager). Förfarandet regleras i 831 § retsplejeloven. I sådana mål väcks inte åtal och målet avgörs av en domare. Några begränsningar som utgår från allvaret i gär- ningen uppställs inte i bestämmelsen. Förfarandet kan dock inte tillämpas om det är fråga om straffrättsliga reaktioner för allvarligt psykiskt sjuka eller forvaring (internering). Den misstänkte hörs om händelsen vid ett sammanträde inför rätten. För att saken ska kunna avgöras på detta sätt krävs att den tilltalade inför rätten erkänner utan förbehåll (afgiver en uforbehol- den tilståelse). Någon annan muntlig bevisning förekommer inte. Rätten prövar om erkännandet stöds av övriga omständigheter, t.ex. uppgifterna i ett rättsintyg. Åklagaren och den misstänkte måste ha gett sitt samtycke och rätten får inte ha några betänkligheter att av- göra saken på detta sätt. Skulle rätten ha betänkligheter ställs rätts- mötet in. får då väcka åtal och målet avgörs på sedvanligt sätt efter full bevisprövning.22 Om den tilltalade är anhållen eller häktad ska den tilltalade få möjlighet att gå igenom saken med sin försvarare innan samtycke lämnas. I andra fall ska den tilltalade ges tillfälle att begära en för- svarare innan han eller hon ger sitt samtycke. Försvaren ska vara närvarande i rätten när den tilltalade ger sitt samtycke. Begränsad bevisupptagning vid huvudförhandling Om den tilltalade vid en huvudförhandling erkänner den åtalade gär- ningen fullt ut (avfgiver en fuldstændig tilståelse) avgör tingsrätten om ytterligare bevisupptagning ska ske (863 § stk 3 retsplejeloven). Huvudförhandling i den tilltalades utevaro Om målet gäller ett brott som kan förväntas leda till en strängare påföljd än böter deltar lekmän i huvudförhandlingen. Särskilda be- stämmelser om utevarohandläggning gäller för dessa mål (855 § stk 3 retsplejeloven). Även om målet avgörs i utevaro sker det en full- ständig bevisprövning. Ett generellt krav för att en utevarohandlägg- ning ska vara möjlig är att rätten inte anser att den tilltalades närvaro är nödvändig. Målet kan avgöras i den tilltalades utevaro om han eller hon sam- tyckt till det och det inte är fråga om strängare straff än sex måna- ders ovillkorligt fängelse. Oberoende av den tilltalades samtycke kan målet avgöras i utevaro om det inte är fråga om ett strängare straff än tre månaders ovillkorligt fängelse. I det senare fallet kan den tilltalade dock begära återvinning av domen . Målet återupptas i dessa fall utan krav på något särskilt skäl. Det räcker med en begäran (987 § retsplejeloven). En tilltalad som dömts i utevaro utan att ha samtyckt till det kan också överklaga domen i andra frågor än skuldfrågan (902 § rets- plejeloven). Det är också möjligt att avgöra målet i den tilltalades utevaro om han eller hon har avvikit efter delgivningen av stämningen, läm- 22 Inställda förhandlingar i brottmål II, sjunde promemorian från arbets- grupp för processrättsliga frågor, s. 80. nar huvudförhandlingen utan den rättens tillåtelse eller om det står klart att den tilltalade kommer att frikännas. Oberoende av den förväntade påföljden finns en möjlighet att hålla muntliga förhör med bevispersoner som är närvarande vid en huvudförhandling som den tilltalade inte har inställt sig till. Det ställs dock upp särskilda villkor för att så ska få ske (855 § stk 2 rets- plejeloven). I skedde en omfattande reform av domstols- och polis- väsendet i mitten av 2000-talet.23 hade de allvarligaste brott- målen avgjorts i landsretten som första instans. Efter reformen avgörs alla mål av byretten som första instans. Lekmän ska enligt huvudregeln delta vid avgörandet i byretten om det är fråga om att döma ut strängare straff än böter eller då målet i övrigt kan anses vara av särskilt ingripande betydelse för den tilltalade eller av särskilt allmänt intresse. Det finns två olika typer av sammansättningar med lekmän beroende på det åtalade brottets allvar. Huvudregeln är att brottmål där det är aktuellt att döma ut en strängare påföljd än böter avgörs av byretten av en juristdomare och två lekmän (domsmænd). Om målet rör ekonomisk brottslighet och förväntas pågå kan förstärkas med ytter- ligare en juristdomare och en lekman. Om brottet är sådant att det är aktuellt att döma ut en strängare påföljd än fängelse , t.ex. mord, dråp och grovt rån, avgörs målet som huvudregel under medverkan av en jury (nævninge). Så ska också ske i några andra fall. Byretten avgör då målet med en sammansättning av tre juristdomare och sex lekmän. Det finns sär- skilda bestämmelser om hur handläggningen och voteringen ska gå till. Till skillnad från ett traditionellt jurysystem voterar juristdomar- na och lekmännen om utgången i både skuld- och påföljdsfrågan. För en fällande dom i skuldfrågan krävs en kvalificerad majoritet av lekmännens röster. Den tilltalade kan besluta att ett mål som annars skulle ha avgjorts med medverkan av nævninge i stället ska avgöras med medverkan av domsmænd. Då tillämpas den ordinära samman- sättningen med en juristdomare och två domsmænd. 23 2005–2006, L 168. Forslag til lov om ændring af retsplejeloven og forskellige andre love. Om målet inte är sådant att det ska avgöras med en samman- sättning av lekmän avgörs det i byretten av en juristdomare (se vidare ovan under 1.4.5). I landsretten avgörs brottmål som huvudregel av tre juristdomare och tre domsmænd. Mål som avgjorts med nævninge i byretten avgörs med tre juristdomare och nio nævninge i landsretten. Om målet avgjorts med en domare i byretten är landsretten domför med tre juristdomare. Det finns möjlighet att ha särskilda sammansättningar med sak- kunniga ledamöter i mål där fackkunskap har betydelse. I finns, liksom i de övriga nordiska länderna, ett system med prövningstillstånd. Kravet på prövningstillstånd gäller för åklagarens del om påföljden bestämts till böter eller förverkande. För den tilltalades del gäller kravet på prövningstillstånd om på- följden bestämts till högst 20 dagsböter, alternativt böter som inte överstiger eller förverkande med motsvarande belopp. Prövningstillstånd kan beviljas om saken anses vara av principiell karaktär eller om det finns särskilda grunder för att tillåta ett över- klagande. Överklagade mål avgörs i landsretten efter huvudförhandling. Möjlig- heterna till skriftlig handläggning är mycket begränsade.24 I vissa speciella fall kan landsretten avvisa ett överklagande från åklagar- myndigheten av en frikännande dom, t.ex. om den åtalade gärningen inte är straffbar. Det finns också möjlighet för landsretten att av- visa ett överklagande från den tilltalade om han eller hon uteblir vid en förhandling utan att ha laga förfall och målet inte kan avgöras i dennes utevaro, eller i vissa fall då den tilltalade inte kan delges kallelse till en förhandling. 24Eric (red), Muntlighet vid domstol i (2005), s. 64. 1.5.1Lagföring utom domstol och förenklade förfaranden i domstol I infördes en motsvarighet till lagföring utom domstol som i vissa delar liknar det svenska strafföreläggandet (). Avsikten är att det ska vara ett snabbt och rätts- säkert sätt att lagföra mindre allvarliga brott, som ska ersätta systemet med transaktion som kritiserats (se vidare nedan). Lagföringen sker genom att åklagaren utfärdar ett strafföreläg- gande mot den misstänkte. Om det är möjligt ska föreläggandet överlämnas personligen till den misstänkte, annars kan det skickas till hans eller hennes folkbokföringsadress. Den misstänkte har möjlighet att bestrida föreläggandet . Om den miss- tänkte motsätter sig föreläggandet prövas målet i domstol. Om det inte sker kan det förelagda straffet verkställas. Förfarandet kan tillämpas vid brott där det högsta föreskrivna straffet är fängelse . Den konkreta påföljden får dock inte vara ett fängelsestraff. Påföljder som kan lagföras på detta sätt är bl.a. böter, samhällstjänst i högst och föreskrifter som den misstänkte ska följa under en prövotid om högst . Dessutom kan strafföreläggandet omfatta skyldighet att betala skadestånd och annan särskild rättsverkan som t.ex. förverkande. Vid vissa påföljder krävs att den misstänkte innan föreläggandet har förklarat sig villig att godta påföljden och haft en försvarare. Detta gäller t.ex. böter som överskrider . Avsikten är att föreläggandet ska utfärdas mot misstänkta som är beredda att godta det. För ringa förseelser där den aktuella påföljden är ett lågt bötes- straff är det även möjligt för en polis att utfärda ett föreläggande enligt bötestariffer som fastställts av åklagarmyndigheten. 25 Redogörelsen grundar sig grundar sig på uppgifter som Svenska ambassaden i har inhämtat från Nederländska Säkerhets- och samt P.J.P. Tak, The Dutch criminal system, 2003. har det i funnits en möjlighet för en brottsmisstänkt att frivilligt betala en summa pengar eller på något annat sätt uppfylla finansiella krav från åklagaren och på så sätt undgå att åtalas vid domstol (transaktion). Det ska röra sig om be- talning av en summa pengar till staten som måste överstiga och inte får vara högre än prisbasbeloppet. Det får inte gälla brott som kan leda till fängelse. Att den tilltalade betalar eller går med på andra finansiella krav betyder inte att han eller hon erkänner sig skyldig till brott. Genom att acceptera att betala förlorar däremot den tilltalade rättigheten att få saken prövad av en domstol. Därför måste betalningen ske frivilligt och utan påtryckningar. Förfarandet med transaktion har kritiserats i . Kritiken har bl.a. bestått i att åklagarna har för stor makt över förfarandet och att det i realiteten är ett plea bargaining-system. Det har dock haft stor praktisk betydelse. Mer än en tredjedel av alla brott som kommit in till åklagarkamrarna har avslutats genom transaktionsförfarandet. Transaktionsförfarandet är nu på väg bort i nederländsk processrätt och ska ersättas av det tidigare nämnda strafföreläggande förfarandet, . Förenklat förfarande i domstol Det finns även ett förenklat förfarande i domstolen. Om åklagaren anser att brottet är mindre allvarligt kan han eller hon väcka åtal inför en polisdomare, politierechter. Polisdomaren har befogenhet att döma ut straff som uppgår till maximalt tolv månaders fängelse. Om polis- domaren anser att brottet är av allvarligare art kan han eller hon lämna över det till den vanliga brottmålsdomstolen. Någon möjlighet att avgöra ett mål i domstol utan huvudförhandling finns inte. Målsäganden är inte part i den straffrättsliga processen utan betraktas i princip som ett vittne. Målsäganden har inte rätt att väcka enskilt åtal.