sou · H1B346 · 2013-06-14 00:00:00 — de som ersätter köpt el med egen- producerad el. elproducenter omfattas alltså inte, utan elproducenten måste också vara elanvändare, dvs. ta ut el i samma punkt som han matar in sin producerade el. Det är innehavaren av elabonnemanget som definitionsmässigt blir den som är mikroproducent och därmed har rätt till skatte- reduktionen. Normalt sett torde innehavaren av abonnemanget också äga anläggningen, men det är inget som hindrar att innehavaren t.ex. hyr en solcellsanläggning. som en person har ett elabonnemang med mikroproduktion av förnybar el, har personen möjlighet att få skattereduktion. Om mikro- producenten säljer sin anläggning får den nye innehavaren av elabonnemanget i anslutningspunkten motsvarande rättigheter. Underlaget för skattereduktionen är dock begränsat till per anslutningspunkt, se 31 §. Endast de mikroproducenter vars huvudsäkring, dvs. säkringen i anslutningspunkten, uppgår till högst omfattas enligt första stycket punkt 5 av systemet med skattereduktion. Nätkoncessionshavaren, dvs. elnätsföretaget, har uppgift om vilket abonnemang en mikroproducent har, vilket också normalt sett överensstämmer med faktiska förhållanden. Eftersom det ändå kan förekomma att elabonnenter har säkringar som är högre än abonnemanget tillåter, är det den faktiska säkringens amperetal som utgör grunden för rätten till skattereduktion och inte abonnemangets säkring. Nätkoncessionshavaren har uppgift om mikroproducentens säkringsabonnemang och mäter den el som matas in och ut i anslutningspunkten. Däremot har varken koncessionshavaren eller någon annan någon uppgift om vilken sorts el som mikro- producenten producerar. För att mikroproducenten ska ha rätt till skattereduktion – och koncessionshavaren ska kunna lämna kontrolluppgift – krävs enligt första stycket punkt 6 att mikro- producenten anmäler till koncessionshavaren att produktionen avser sådan förnybar el som ger rätt till skattereduktion. Anmälan görs till nätkoncessionshavaren där anslutningspunkten finns. Det vanliga är att en anslutningspunkt innehavs av en enda person. Det finns dock inget formellt hinder mot att avtal om elabonnemang tecknas med flera elanvändare beträffande samma anslutningspunkt. Det kan vara en elanvändare som är en fysisk eller en juridisk person. Detta är ovanligt, men när det före- kommer, kan båda (eller alla) definitionsmässigt vara mikro- producenter av förnybar el. Om det skulle förekomma att två eller flera personer delar anslutningspunkt, regleras därför i andra stycket att rätten till skattereduktionen tillfaller den som anmält till nätkoncessionshavaren att han framställer förnybar el. Om flera personer gjort sådan anmälan ska skattereduktionen delas lika. Nätkoncessionshavaren ska enligt föreslagna 22 kap. 23 § SFL i sådant fall lämna kontrolluppgift om innehavarens procentuella andel av underlaget, dvs. om två personer gemensamt är innehar en anslutningspunkt ska av kontrolluppgiften framgå att innehavarens andel är . Tredje stycket gäller dödsbon. Avsikten är att såväl elkraft som producerats under den avlidnes livstid, som den som produceras av dödsboet ska kunna utgöra underlag för skattereduktion. Paragrafen reglerar hur underlaget för skattereduktionen ska beräknas. Av första stycket framgår att underlaget utgörs av den mängd förnybar el som mikroproducenten matat in i anslutnings- punkten under beskattningsåret, dvs. under ett kalenderår, dock högst så mycket som han också tagit ut i samma anslutningspunkt. Mikroproducentens elproduktion utgör alltså grund för skatte- reduktion i den mån han matat in sin el på det allmänna elnätet och sedan köpt tillbaka motsvarande mängd el. En grundläggande förutsättning för rätt till skattereduktion är att elproducenten har inmatning och uttag av el i samma anslutningspunkt. En person kan alltså ha flera anläggningar som var för sig producerar förnybar el och som var för sig kan utgöra grund för skattereduktion. Av andra stycket framgår att skatte- reduktionen är begränsad på så vis att den gäller till dess mikro- producenten matat in och tagit ut högst . Denna gräns gäller såväl för den person som har rätt till skattereduktionen som för anslutningspunkten. För en mikro- producent som har flera anläggningar, och där det alltså sker inmatning och uttag av el i flera punkter, är det därför den sammanlagda inmatade och uttagna elen som utgör grunden för skattereduktionen och som får uppgå till högst . Om en mikroproducent har flera anlägg- ningar (anslutningspunkter) och de finns i olika kommuner, kan det innebära att skattereduktionen ska beräknas på olika sätt för de olika inmatningarna, eftersom vissa kommuner har reducerad 32 §). kilowattimmar som ska utgöra underlaget. Författningskommentar - Skattereduktion SOU 2013:46 I paragrafen finns bestämmelser om skattereduktionens storlek. Enligt första strecksatsen ska skattereduktion utgå med energi- skattebeloppet på den mängd el som mikroproducenten kunnat kvitta enligt 31 § multiplicerat med 2,5, om anslutningspunkten för mikroproduktionen är belägen i en kommun med reducerad skattesats (dvs. någon av de kommuner som avses i 11 kap. 4 § LSE). För övriga anslutningspunkter ska i stället skattereduktionen beräknas i enlighet med vad som anges i andra strecksatsen. 5 000 kWh varav matat in 3 000 kWh på elnätet under beskattningsåret. köper mikroproducenten motsvarande mängd el, dvs. 3 000 kWh. Om anläggningen är belägen i en kommun med reducerad skattesats, skulle skattereduktionen för uppgå till (3 000 kWh x [19,x 2,5]). För en mikro- producent med en anläggning i en kommun med icke reducerad energiskatt, skulle skattereduktionen i samma exempel bli (3 000 kWh x [29,x 2]). Att de olika mikroproducenter får olika belopp i skattereduktion beror alltså på att skattesatserna skiljer sig. Skattereduktionen är begränsad genom att underlaget för reduktionen enligt föreslagna 31 § andra stycket kan uppgå till högst . Första stycket anger kapitlets innehåll, dvs. bestämmelser om skatte- reduktion för mikroproduktion av förnybar el för juridiska personer. I andra stycket finns en avrundningsregel. Den motsvarar den som finns i 67 kap. 1 § om skattereduktion för fysiska personer. Av bestämmelsen framgår att skattereduktionen ska räknas av mot statlig inkomstskatt, statlig fastighetsskatt och fastighetsavgift. Av uttrycket räknas av mot framgår att skattereduktionen inte får överstiga summan av dessa skatter. Ett outnyttjat belopp får alltså inte sparas efteråt. Bestämmelsen är det grundstadgande som innebär att skattskyldiga har rätt till skattereduktion för mikroproduktion av förnybar el i den omfattning som anges i kapitlet. Bestämmelsen motsvarar föreslagna 67 kap. 27 § för fysiska personer och har förklarats närmare där. Av paragrafen framgår att definitionerna av förnybar el, nätkoncessionshavare och anslutningspunkt är desamma som för fysiska personer (67 kap. 28 §). I paragrafen anges hur och när en begäran om skattereduktion ska göras. Underlaget för skattereduktionen för en juridisk person utgörs enligt föreslagna 7 § av den mängd el som matats in under det kalenderår som upphört med eller närmast före utgången av ett beskattningsår, dock högst så mycket som den juridiska personen tagit emot i samma punkt. Begäran om reduktionen görs i deklarationen för detta beskattningsår. För en juridisk person med räkenskapsår som utgörs av kalenderåret, innebär det alltså att begäran om skattereduktion görs i den deklaration som avser samma kalenderår/räkenskapsår som inmatningen och uttaget av el gjorts. För en juridisk person med brutet räkenskapsår innebär bestämmelsen att begäran om skatte- reduktion för den el som matats in och tagits ut under t.ex. , får göras i deklarationen för /2015. Mikroproducenter med beskattningsår september år 1–augusti år 2 ska lämna in sin deklaration år 3. Det innebär att en sådan mikroproducent vid deklarationstidpunkten har fått kontrolluppgifter rörande sin mikroproduktion för hela beskattningsåret, dvs. en kontrolluppgift för år 1 och en kontroll- uppgift för år 2. Underlaget för skattereduktionen utgörs dock endast av kontrolluppgiften för år 1, dvs. kontrolluppgiften för det kalenderår som upphört närmast före utgången av räkenskapsåret. Problematiken kring juridiska personer med brutna räkenskapsår och bakgrunden till denna reglering har utvecklats i avsnitt 7.3.5. I paragrafen anges förutsättningarna för att juridiska personer ska ha rätt till skattereduktion. Förutsättningarna är desamma som för fysiska personer i 67 kap. 30 § 3–6, se kommentaren till den bestämmelsen. Paragrafen reglerar hur underlaget för skattereduktionen ska beräknas. Av första stycket framgår att underlaget utgörs av den mängd förnybar el som mikroproducenten matat in i anslutnings- punkten under det kalenderår som upphört med eller närmast före utgången av mikroproducentens beskattningsår, dock högst så mycket som denne tagit emot i samma punkt (jfr kommentaren till föreslagna 67 kap. 31 §). Problematiken kring juridiska personer med brutna räkenskapsår och bakgrunden till denna reglering har utvecklats i avsnitt 7.3.5. För kommentar till andra stycket, se kommentaren till 67 kap. 31 § andra stycket. I paragrafen finns bestämmelser om skattereduktionens storlek. Bestämmelsen motsvarar föreslagna 67 kap. 32 § för fysiska personer och har förklarats närmare där. 13.2Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) Paragrafen inleder kapitlet och anger innehållet. Ändringen är en följd av att en ny paragraf införs, 23 §. I paragrafen regleras skyldigheten att lämna kontrolluppgift för mikroproduktion av förnybar el. Skyldigheten omfattar enligt första stycket såväl mikroproduktion av fysisk person (67 kap. 27–32 §§ inkomststskattelagen [1999:1229], IL), som juridisk person (68 kap. samma lag). Enligt andra stycket ska kontrolluppgift lämnas av nät- koncessionshavaren, dvs. elnätsföretaget, för fysiska personer, dödsbon och juridiska personer. I tredje stycket regleras vilka uppgifter som ska lämnas i kontrolluppgiften. Av kontrolluppgiften ska enligt första punkten framgå den mängd el som mikroproducenten matat in på och tagit ut ur anslutningspunkten . Av kontrolluppgiften måste det framgå var anslutningspunkten är belägen, eftersom skatte- reduktionen varierar beroende av om den ligger i en kommun med reducerad energiskattesats eller inte. , , fastställer de numeriska kommunkoderna, som består av fyra siffror. Kodsättningen infördes och har ändrats med anledning av ändringar i rikets indelning. Såväl den uppgifts- skyldige (nätkoncessionshavaren) som kommer enligt uppgift till utredningen att administrera detta utifrån vilken kommunkod anslutningspunkten har. Enligt andra punkten ska därför kommunkoden för den kommun i vilken anslutnings- punkten finns anges i kontrolluppgiften. För att skattereduktion ska kunna utgå krävs att villkoren i 67 kap. 30 § respektive 68 kap. 6 § IL är uppfyllda. Den kontroll- uppgiftsskyldige (nätkoncessionshavaren) förfogar därvid över uppgift om att el matas in och tas ut i samma anslutningspunkt, att anslutningspunktens amperetal enligt avtalet med den skattskyldige mikroproducenten inte överstiger 63 och att den skattskyldige anmält till nätkoncessionshavaren att denne framställer förnybar el. Eftersom det är uppgifter som den kontrolluppgiftsskyldige förfogar över, får nätkoncessionshavaren anses ha intygat att dessa villkor är uppfyllda genom att lämna en kontrolluppgift. Av 5 kap. 11 § skatteförfarandeförordningen (2011:1261) framgår att kontrolluppgiften ska innehålla identifikationsuppgifter för den uppgiftsskyldige och den som kontrolluppgiften lämnas för (namn, personnummer, samordningsnummer eller organisations- nummer, och postadress). skyldighet att underrätta fysiska personer och dödsbon som kan antas vara deklarationsskyldiga om bl.a. de kontrolluppgifter som har kommit in till verket som underlag följer av 31 kap. 4 §. I 6 kap. 6 § skatteförfarandeförordningen framgår vad en sådan underrättelse ska innehålla. Den nu föreslagna bestämmelsen medför att nämnda bestämmelse bör justeras så att det framgår att underrättelsen även ska innehålla uppgift om mikroproduktion av förnybar el. I paragrafen framgår kapitlets innehåll. I sista strecksatsen har lagts till att deklaration ska innehålla uppgifter om skattereduktion för mikroproduktion av förnybar el. Av bestämmelsen framgår att den som begär skattereduktion ska lämna uppgift om underlaget i sin deklaration. Att begäran ska göras i deklarationen framgår även av 67 kap. 29 § (fysiska personer) och 68 kap. 5 § (juridiska personer) IL. Av 31 kap. 4 § framgår att ska underrätta fysiska personer och dödsbon som kan antas vara skattskyldiga om bl.a. de kontrolluppgifter som kommit in till verket som underlag för beslut om t.ex. slutlig skatt. En mikroproducent som fått sådan underrättelse ska enligt 5 § antingen godkänna uppgiften eller – om en uppgift är felaktig eller saknas – genom ändring eller tillägg lämna de uppgifter som behövs. 13.3Förslaget till lag om ändring i ellagen (1997:857) Enligt den nya bestämmelsens första stycke är det elhandelsföretag som levererar el till en mikroproducent skyldigt att ta emot den el som en mikroproducent matar in på elnätet. Det är antingen det elhandelsföretag som elanvändaren ingått avtal med om uttag av el eller det elhandelsföretag som elanvändaren har anvisats. Detta säkerställer att all el registreras och är en förutsättning för att avräkningen ska fungera. Därmed finns också i alla lägen någon som är balansansvarig för elproduktionen. Mikroproducenten är fri att ingå avtal om försäljning av sin elproduktion med vilken aktör som helst. Det är endast i det fall där sådant avtal saknas som det elhandelsföretag som matar ut el till mikroproducenten också har mottagningsplikt för den el som mikroproducenten matar in på elnätet. I andra stycket regleras därför att mottagningsplikten inte gäller om elanvändaren ingått avtal om leverans av mikroproduktionen med ett elhandelsföretag eller någon annan. Bestämmelsen har kommenterats närmare i avsnitt 5.6.3. 14Författningskommentar – Skattskyldighet för energiskatt på el 14.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi I paragrafen, som är ny, definieras termen nätinnehavare. Av definitionen följer att vid tillämpning av bestämmelserna i 11 kap. avses med nätinnehavare den som med stöd av en enligt 2 kap. ellagen (1997:857) meddelad koncession överför el. Ändringarna innebär att första stycket punkten 1 slopas varvid numreringen i paragrafen ändras. Punkten 2 justeras så att undantag från skatteplikt gäller för all elektrisk kraft som framställts i i en anläggning av mindre generatoreffekt än av en producent som förfogar över en sammanlagd generatoreffekt av mindre än , under förutsättning att den inte har överförts till ett ledningsnät som omfattas av nätkoncesssion som meddelats med stöd av 2 kap. ellagen (1997:857). Med begreppet förfogar över avses den sammanlagda effekten som producenten förfogar över. Författningskommentar - Skattskyldighet för energiskatt på el SOU 2013:46 bör, som framgår av rekommendationer (RSV Sp 1999:1), avses generatorns märkeffekt, dvs. den effekt som generatorn är konstruerad för. Med nätkoncession avses tillstånd för byggande och användande av en elektrisk starkströms- ledning som meddelats med stöd av 2 kap. ellagen (1997:857). Undantaget gäller endast den el som förbrukas hos producenten. För det fall producenten matar in el på ett elnät är den delen av den producerade elen skattepliktig. Den el som undantas enligt den här punkten blir också skattepliktig även om syftet endast är att transitera elkraften till en annan uttagspunkt på nätet, att överlåta elkraften utan ersättning eller att mata ut överskottsel från kraftverket av produktionstekniska skäl. med en installerad generatoreffekt om cirka 400 000 kWh . motsvarande energiproduktion för vind- och vågkraft krävs en generatoreffekt om och för solkraft krävs en toppeffekt om . I nya andra stycket anges därför att vad som anges i första stycket 1 a respektive b, ska för elektrisk kraft från vind och vågor motsvaras av installerad generatoreffekt och från sol motsvaras av installerad toppeffekt. När det är fråga om någon annan energikälla utan generator, ska vad som anges i första stycket 1 a respektive b motsvaras av installerad effekt. Av bestämmelsens nya tredje stycke framgår att om en anläggning eller en producent framställer elektrisk kraft från olika källor, så ska de olika installerade effekterna läggas samman. Om det är elektrisk kraft som framställs från sol eller vind innebär det att den installerade effekten måste räknas om. Av bestämmelsens andra stycke framgår att en installerad generatoreffekt för elektrisk kraft framställd från vind om (kW) får anses motsvara den effekt om (kW), t.ex. vattenkraft, som anges i bestämmelsens första stycke. På motsvarande sätt gäller för sol att en installerad toppeffekt om (kWt) får anses motsvara 100 kW. En solcellsanläggning med en installerad toppeffekt om 450 kWt och ett vindkraftverk med en installerad generatoreffekt om 250 kW motsvarar alltså var för sig den gräns om 100 kW som gäller för annan installerad generatoreffekt som t.ex. vattenkraft. Det innebär att om en elproducent t.ex. förfogar över en solcellsanläggning med en installerad toppeffekt om 225 kWt, motsvarar det 50 kW annan krafts generatoreffekt (225/450 x 100 Författningskommentar - Skattskyldighet för energiskatt på el = 50). Om producenten dessutom förfogar över vindkraft med en installerad generatoreffekt om 200 kW, motsvarar vindkraften 80 kW (200/250 x 100 = 80). Den sammanlagda effekten som producenten förfogar över blir då 130 kW (50 + 80), vilket alltså medför att den elektriska kraften från båda anläggningarna är skattepliktig. Effekten hos en solcellsmodul benämns "toppeffekt" eller "peak power" och anges i Wp (p=peak) eller på svenska Wt (t=topp). Denna mätenhet används inom solcellsindustrin som standardmått för den tekniska kapaciteten hos solcellsmoduler och uttrycker modulens nominella effekt som bestäms under standardiserade testförhållanden. Effekten hos olika solcellsmoduler kan därmed också jämföras. En solcellsanläggnings kapacitet anges i kWp (kWt) eller MWp (MWt) och är summan av effekten hos de solcellsmoduler som finns i anläggningen. Reglerna om vilka som ska vara skattskyldiga har behandlats i avsnitt 9.6.1. I första stycket har gjorts en rad ändringar varav flertalet är föranledda av att nätinnehavarna tagit över elleverantörernas roll som skattskyldiga för energiskatt på el. Som en konsekvens av denna överflyttning av skattskyldigheten finns något behov av att i styckets inledning ha ett allmänt uppställt krav på att det ska vara fråga om verksamhet i . Detta krav har i stället flyttats till punkten 1 som avser producenters skattskyldighet. I punkten 2 anges att den som är nätinnehavare är skattskyldig för energiskatt på el. Som framgår av den i 1 kap. 8 a § intagna definitionen omfattar termen nätinnehavare bara den som via ett elnät för vilket koncession meddelats överför el. Punkten 3 reglerar skattskyldigheten för den som fått el överförd mot försäkran. I och med att nätinnehavarna tar över rollen som skattskyldiga från leverantörerna, har termen förvärvats ersatts med termen överförts. Vidare har uttrycket säljer eller förbrukar ersatts med termen använder, vilken innefattar såväl försäljning som förbrukning, jfr t.ex. 4 kap. 1 § 7. Samtliga ändringar är av redaktionell karaktär. Författningskommentar - Skattskyldighet för energiskatt på el I punkten 4 har uttrycket säljer eller förbrukar ersatts med termen använder. Ändringarna är av redaktionell karaktär. I punkten 5 behandlas skattskyldigheten för den som för in el till via ett elnät för vilket koncession inte har meddelats. Skyldig att betala energiskatt är den som innehar det aktuella elnätet. Tredje stycket reglerade skattskyldighet för den för vars räkning el förs in till och för den som fått frikraft utan att förutsättningarna i 2 § 3 varit uppfyllda. Genom att nätinnehavarna föreslås bli skattskyldiga blir denna förbrukning ändå beskattad. Stycket har därför tagits bort. Av det nya fjärde stycket framgår att den som endast producerar el i en anläggning av mindre installerad generatoreffekt än och som förfogar över en installerad generatoreffekt av mindre än inte är skattskyldig, oavsett om han överför någon el till det koncessionspliktiga nätet eller inte. Av nya 2 § andra stycket framgår att för elektrisk kraft framställd från vind, våg eller sol ska den installerade effekten räknas om. som överförs till nätet är visserligen skattepliktig, men skattskyldig är nätinnehavaren. Av fjärde stycket framgår också att svenska kraft- nät inte ska vara skattskyldigt, trots att det bedriver sin verksamhet med stöd av koncession. Bakgrunden till detta undantag har redovisats i avsnitt 9.6.2. Paragrafen behandlar när skyldighet att betala energiskatt inträder, dvs. i vilka situationer som skatt ska tas ut. I punkten 1 klargörs inledningsvis att punkten är tillämplig på producenter och nätinnehavare. Skattskyldigheten för dessa grupper av skattskyldiga ska inte inträda vid överföring till andra skattskyldiga enligt punkten 1 eller 2. Detta framgår motsatsvis av första stycket punkten 1 a. Av denna punkt följer att skattskyldighet inträder först när skattepliktig elektrisk kraft överförs till någon som inte är skattskyldig enligt 5 § första stycket 1 eller 2, dvs. till någon som inte är producent eller nätinnehavare. angavs att skattskyldigheten inträdde när el levereras till en för- brukare. I och med att nätinnehavarna tar över rollen som skatt- skyldiga från leverantörerna, har termerna levereras och Författningskommentar - Skattskyldighet för energiskatt på el förbrukare ersatts med de i sammanhanget mer adekvata termerna överförs respektive någon. Enligt första stycket punkten 1 b inträder skattskyldighet också när el förbrukas av den skattskyldige. Vad som här åsyftas är, liksom , den skattskyldiges egen förbrukning av el. Det rör sig således om att producenten förbrukar sin egen framställda el eller att nätinnehavaren själv förbrukar den el som han överför från sitt nät. Här avses även sådan el som överförs till producent och förbrukas av denne. I första stycket punkten 2 anges att skattskyldigheten, då el används på ett sätt som inte står i överensstämmelse med bestämmelserna i 9 § 1–5, inträder då sådan användning sker. Med termen används avses härvid såväl förbrukning som försäljning. Punkten stämmer i allt väsentligt överens med dess tidigare lydelse. Enligt första stycket punkten 3 inträder skattskyldigheten för den som själv för in el, utan att den går via en nätinnehavares nät, då elen förs in till . I andra stycket anges att skattskyldighet inte inträder vid överföring av el till det av ägda och förvaltade stamnätet. Det ska alltså vara möjligt för t.ex. en producent att överföra el till stamnätet utan att skattskyldighet ska inträda, detta trots att inte ingår i gruppen av skattskyldiga. El som överförs för förbrukning i t.ex. verkets kontorslokaler omfattas inte av detta undantag. Enligt tredje stycket inträder inte skattskyldighet med anledning av förbrukning när skattskyldighet inträtt redan innan elen förbrukas hos den skattskyldige. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.7. angavs att avdrag i vissa i paragrafen angivna fall fick göras för skatt på el som förbrukats eller sålts. I och med att nät- innehavarna tagit över rollen som skattskyldiga från leverantörerna har i första stycket punkterna 1–5 termen sålts ersatts med den i sammanhanget mer adekvata termen överförts. I första stycket 2 har i förtydligande syfte klargjorts att avdrag också ska medges för energiskatt på sådan el som överförts för att i huvudsak förbrukas för kemisk reduktion eller i elektrolytiska processer. Författningskommentar - Skattskyldighet för energiskatt på el