sou · H1B39 · 2013-01-30 00:00:00 — Av resterande ca 1 400 mdkr användes mindre än hälften för utlåning i utländsk valuta, huvudsakligen i dollar, och mer än hälften till placeringar i räntebärande tillgångar.9 En väsentlig orsak till bankernas ökade upplåning i utländsk valuta är att svenska investerare i allt större utsträckning placerar i utländska tillgångar. För att säkra sig mot valutarisken i placeringarna kan investerarna ingå swap-avtal med svenska banker som innebär att investerarna får byta svenska kronor mot utländsk valuta och till i förväg fastställd växelkurs. För att tillgodose det behov av utländsk valuta som swap-avtalen ger upphov till måste bankerna låna upp valuta. Om investerarna inte skulle kunna valutasäkra sig på detta sätt skulle de få bära en större valutarisk och investeringar i utländska tillgångar skulle kanske minska. 8Riksbanken, Finansiell stabilitet 2012:2, s. 49. 9Riksbanken, Finansiell stabilitet 2012:2, s. 48–51. Slutsatsen är att svenska banker är beroende av att ha tillgång till de marknader där de normalt finansierar sig och att finansiell oro riskerar störa finansieringen och likviditetstillförseln för bankerna. 4.3.2Krisens akuta skede var främst en likviditetskris När gick i konkurs blev krisen akut även i . Stressen i finanssystemet steg radikalt och de flesta finansiella marknader fungerade mycket illa. Många, men inte alla, svenska investerare sålde värdepapper som uppfattades som osäkra eller mindre likvida, även relativt säkra värdepapper som t.ex. svenska bostadsobligationer, och köpte i stället statspapper. Sådan osäkerhet tenderar att bli självuppfyllande, dvs. papper som befaras bli svåra att sälja eller belånas blir snabbt just det. I var bankernas tillstånd bättre än i många andra europeiska länder, men de kom ändå att drabbas av likviditets- och dollarbrist. Marknaden var osäker på i vilken utsträckning svenska banker hade köpt dåliga amerikanska bostadspapper eller lånat ut pengar till banker med akuta problem. Till detta lades osäkerheten om svenska bankers omfattande utlåning i . Finanskrisen under det mer akuta skedet –tog sig i allt väsentligt uttryck som en likviditetskris, dvs. svårigheter för olika aktörer att finansiera sig på de finansiella marknaderna (se diagram 4.3). Källa , Finansiell stabilitet 2010:2. 4.3.3De flesta finansieringsmarknaderna fungerade dåligt Dollarbrist och fördyrad utländsk finansiering kollaps tog många sparare ut sina pengar ur amerikanska penningmarknadsfonder. Dessa fonder hade svarat för mycket av dollarutlåningen till banker i . De stora uttagen medförde att tillgången på kortfristiga lån i dollar minskade kraftigt. steg misstron mot europeiska banker, vilket sammantaget ledde till att räntorna steg kraftigt. Dessutom blev löptiderna i utlåningen till bankerna allt kortare. För många svenska banker, som i stor utsträckning förlitade sig på finansiering i utländsk valuta, ledde detta till problem. De högre kostnaderna på derivatmarknaden medförde att kostnadsskillnader mellan upplåning i utländsk valuta som swappas till inhemsk valuta och direktupplåning i inhemsk valuta ökade. Som diagrammet nedan visar påverkades swap-marknaden påtagligt. -0,5 Källa: , Finansiell stabilitet 2010:1. För de flesta företag fungerade däremot valutamarknaden (spotmarknaden) även under krisens mest akuta skede 2008.10 Det berodde i stor utsträckning på att de svenska banker, som lånade av och fick lånegarantier av , kunde vara motparter i transaktionerna med företagen. De allra flesta marknadsaktörerna efterfrågade dollar under den svåra delen av krisen, medan efterfrågan på kronor var svag. Riskpremien på svensk interbankmarknad steg kraftigt I takt med att den internationella situationen försämrades fick svenska banker allt svårare att få lån. På den svenska interbankmarknaden för korta lån steg räntorna kraftigt, bl.a. därför att svenska banker inte vågade låna ut sin överskottslikviditet till andra banker.11 Även löptiden i upplåningen blev kortare. Som diagram 4.5 visar steg riskpremierna kraftigt på den svenska interbankmarknaden i samband med kollapsen i . 10Riksbanken, Finansiell stabilitet 2010:1. 11Finanskriskommittén SOU 2013:6, bilaga 4, Statens direkta kostnader och intäkter för att hantera den finansiella krisen, . Men trots att hade problem på marknaderna för kortfristig bankfinansiering, var situationen bättre än den var i och stora delar av övriga . Till skillnad från t.ex. euroområdet fungerade den svenska dagslånemarknaden under hela finanskrisen.12 Källa: Macrobond. Marknaderna för långfristig finansiering Marknaderna för långfristiga krediter fungerade också allt sämre. För svenska banker innebar vikande internationell efterfrågan på långfristiga placeringar att bankernas möjligheter att emittera obligationer minskade, som räntorna drevs upp av höjda riskpremier. Till exempel fördubblades nästan ränteskillnaden mellan säkerställda bostadsobligationer och svenska statsobligationer –. 12 , och , Maintaining Financial Stability in an open Economy: in the Global Crisis and Beyond, SNS, . Trots detta fungerade de nordiska marknaderna relativt väl. Till exempel var den svenska marknaden öppen under hela krisen, bl.a. med möjlighet för banker att emittera säkerställda obligationer på förstahandsmarknaden.13 Däremot var det svårt att emittera obligationer med lägre kreditkvalitet, t.ex. oprioriterade obligationer. Källa: Macrobond. 4.3.4Osäkerhet om tillståndet i svenska banker Aktiekurser världen över hade sedan krisen inleddes fallit, men i spåren av konkurs tilltog börsfallen dramatiskt. I drabbades bankaktier hårt – särskilt för de storbanker som var djupast involverade i , se diagram 4.7 med CDS-spreadar nedan.14 De baltiska ekonomierna hade före krisen genomgått av kraftig expansion, men med stora obalanser, och de 13Riksbankens finansiella rapport 2010:1. 14CDS (Credit default swap): Ett kontrakt som upprättas mellan två parter, där den ena parten köper ett skydd mot kreditrisken i en obligation mot att betala en premie. Säljaren erhåller i sin tur premien mot att denne också tar på sig kreditrisken. Instrumentet används som en försäkring. flesta bedömare ansåg att utvecklingen inte var långsiktigt hållbar. De svenska bankernas marknadsandelar uppgick i , i och i . och hade vid av sin utlåning i . Källa: Macrobond. Eftersom BNP i Baltikum sjönk dramatiskt , steg kreditförlusterna för svenska banker kraftigt –2009. För att förstärka sina finansiella ställningar tog , och in sammanlagt ca 70 mdkr i nytt kapital 2009.15 förbättrades läget och ett slut på den ekonomiska nedgången kunde skönjas. 15 27,5 mdkr mellan och , 15 mdkr och Nordea 2,5 mdr euro . 4.4Svenska myndigheters åtgärder 2008–201016 Under finanskrisen samarbetade en rad svenska myndigheter för att mildra den internationella krisens effekter och förbättra de finansiella marknadernas funktionssätt i . Samarbetet skedde bl.a. inom ramen för ett s.k. stabilitetsråd, där regeringen (), , och var representerade. Dagarna efter kollaps fungerade de finansiella marknaderna extremt illa och investerarna flydde till vad som uppfattades som säkra investeringar, dvs. I steg efterfrågan på statsskuldväxlar mycket kraftigt. För att möta efterfrågan började , efter samråd med , snabbt att hålla extra auktioner av statsskuldväxlar. Pengarna som fick in lånade man ut via så kallade omvända repor i säkerställda bostadsobligationer med samma löptid som statsskuldväxlarna. åtgärder mildrade oron för att det inte skulle finnas belåningsbara värdepapper, som bankernas och bostadsinstitutens finansiering underlättades. I krisens inledande skede, innan åtgärder kommit igång, spelade extraemissioner en viktig roll och situationen kunde stabiliseras.17 Som mest uppgick den utestående stocken av statsskuldväxlar sålda på detta sätt till 120 mdkr. De sista av dessa förföll . 4.4.2Riksbanken lägger om penningpolitiken Utvecklingen på de finansiella marknaderna, med en ansträngd kreditförsörjning för bankerna och en dåligt fungerande interbankmarknad, tvingade till en rad åtgärder. I en samordnad aktion med centralbankerna i , , euroområdet, och , sänkte 16Avsnittet bygger bl.a. på , och , Maintaining Financial Stability in an Open Economy: in the Global Crisis and Beyond, SNS, . 17Regeringens skrivelse 2009/10:104 Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 2005–2009, . Eftersom den internationella och svenska konjunkturen snabbt försvagades i spåren av den finansiella turbulensen fortsatte räntesänkningarna i snabb takt: från till en botten på . meddelade att räntan skulle ligga kvar på denna låga nivå fram och att man skulle erbjuda fasträntelån med löptid (se nedan). Källa: Macrobond. 4.4.3Riksbankens utlåning i svenska kronor Redan innan penningpolitiken lades om hade annonserat att man skulle låna ut 60 mdkr på tre månaders löptid.19 höjdes beloppet till 18Riksbanken, pressmeddelande . 19Riksbanken, pressmeddelande , lånar ut . 200 mdr fördelade på auktioner (6 och ).20 Lånen gavs mot fullgoda säkerheter till reporänta med räntepåslag och med löptider på tre och och således betydligt längre än de veckolån använder under normala förhållanden. Åtgärderna var ett generellt likviditetsstöd i syfte att se till att de finansiella marknaderna fungerade. Därefter hölls auktioner och med en successiv förlängning av löptiderna. Som mest hade /09 lånat ut 250 mdr i kronor för att stabilisera marknaderna. Efter det att sänkt räntan till fann man att räntesänkningarna inte fick önskat genomslag på de räntor som svenska hushåll och företag mötte. Med början annonserade därför successivt tre auktioner på 100 mdr vardera och med löptid. var motivet till utlåningen penningpolitiskt snarare än stabilitetsmässigt, dvs. syftet var främst att få ned de längre räntorna. Lånen gavs till fast ränta. Låneprogrammet nådde som mest nästan 300 mdr mellan 20 , pressmeddelande , Ökade lån och längre löptider. för att sedan successivt minska till nära noll . Sammantaget uppgick extraordinära utlåning i svenska kronor som mest till ca 375 mdkr . gav även särskilt likviditetsstöd till två mindre aktörer : och . Båda bolagen bedömdes av och vara solida och systemviktiga.21 beslutade att mot säkerheter lämna kredit på upp till 5 mdkr till . Lånet betalades tillbaka i samband med att Ålandsbanken köpte svenska verksamhet . beslutade att ställa en kreditram om en miljard till förfogande. Dagen efter höjdes ramen till 5 mdkr. återkallade tillstånd att bedriva bankrörelse, men tog över , som därmed fick tillbaka sitt tillstånd. beviljade ett särskilt lån om högst 5 mdkr som ersättning för likviditetsstöd. Sammantaget ställde mot säkerhet ut fem mdkr i kreditram till respektive bolag. utnyttjade knappt hälften av kreditramen. Båda nödkrediterna kunde avvecklas utan förluster i samband med att Ålandsbanken köpte och som ägare tog över ansvaret för . Utökning av tillåtna säkerheter och motpartskrets kan påverka likviditeten i systemet genom att kräva olika säkerheter för att låna ut pengar. Före finanskrisen krävde att värdepapper som lämnades som säkerhet minst hade kreditbetyg A, uppfyllde vissa krav vad gäller minsta utestående belopp och att låntagaren inte använde sina egna eller närståendes värdepapper som säkerhet. 21 pressmeddelanden, . införde ett undantag genom att acceptera säkerställda obligationer av en motparts totala säkerhetsmassa. höjdes nivån till och togs begränsningen bort. sänkte kreditbetygskravet till A-/A3 i linje med vad som gällde inom eurosystemet. Åtgärderna innebar att bankerna kunde utnyttja stödet från i större utsträckning och att stödet till likviditeten på vissa marknader, t.ex. för säkerställda obligationer, kunde effektiviseras. beslöt även att skapa ytterligare en motpartskrets för s.k. begränsade penningpolitiska motparter. Dessa motparter hade rätt att delta i auktioner av svenska kronor och kunde köpa riksbankscertifikat, men kunde t.ex. inte delta i auktioner för dollarutlåning. 4.4.4Riksbankens utlåning i dollar Dollarlån för att lindra bristen på dollar Till följd av den ansträngda situationen på marknaderna för kortfristig upplåning av amerikanska dollar började låna ut dollar.22 Mellan och höll sammanlagt 17 auktioner, se diagram 4.10. De första auktionerna hölls den 1, 15 och och var på 7, 10 och 10 mdr dollar. Efter detta fungerade auktioner i stort sett som refinansiering av förfallande lån. Dollarlånen hade relativt kort löptid och gavs på . Utlåningsräntan styrdes av principen att utlåning inte skulle tränga undan en normal marknadsmässig finansiering, av räntan i swapavtalen med Federal Reserve (se nedan) och av att de nordiska centralbankerna samordnade sig vad gäller prissättningen. Samtliga svenska storbanker utom en lånade dollar av Riksbanken.23 nådde utestående belopp sin högsta nivå på 30 mdr dollar – motsvarande 250 mdkr.24 I takt med att situationen på dollarmarknaden normaliserades sjönk intresset från bankernas sida att låna dollar från . 22Riksbankens pressmeddelande tillkännager ny lånefacilitet i amerikanska dollar, . 23Det skedde även en viss dollarupplåning inom ramen för statens garantiprogram (se avsnitt 4.4.6) men denna statsgaranterade upplåning inleddes och uppgick /09 till endast några mdr dollar. 24Räknat på genomsnittlig valutakurs /SEK för januari–. kom det inga bud, eftersom bankerna kunde finansiera sig billigare på marknaden. Dollarutlåningen finansierades främst via Federal Reserve Under krisen använde pengar ur valutareserven, men det mesta var lån från Federal Reserve. och flera andra centralbanker hade inrättat ett valutaarrangemang (swap-faciliteter) med Federal Reserve för att kunna låna amerikanska dollar. Genom avtalet fick rätt att låna 10 mdr dollar av Federal Reserve i utbyte mot säkerhet i form av kronor. utökades avtalet till 30 mdr dollar. I auktionerna angav en minimiränta som sattes till förväntade styrränta plus minst 50 räntepunkter. Löptiderna var desamma som i Federal Reserves motsvarande utlåning i . Federal Reserve behövde inte de svenska kronor som avtalet gav dem rätt till. I stället syftade operationerna till att globalt lindra bristen på dollar på kortfristiga finansieringsmarknader för att på så sätt upprätthålla finansiell stabilitet.25 beslöt att begära lån från för att förstärka valutareserven med motsvarande 100 mdkr i utländsk valuta, främst euro och dollar.26 Syftet var dels att återställa valutareserven till dess tidigare storlek, dels att täcka åtaganden som banken gjort under krisen, bl.a. lån på vardera till de isländska och lettiska centralbankerna samt utökade åtaganden gentemot IMF.27 Upplåningen hanterades av som meddelade att man skulle tillföra 65 mdkr av tillskottet och resten därefter.28 hade ett avtal med ECB som gav möjlighet att låna upp till 10 mdr euro i utbyte mot svenska kronor. utnyttjade man avtalet och lånade 3 mdr euro för att ha tillräckligt stor valutareserv tills hade lånat upp resterande belopp upp till 100 mdkr.29 4.4.5Riksbankens utlåning till andra centralbanker En viktig del i krishantering var att hjälpa grannländer där kriser kunde hota stabiliteten i . ingick därför swapavtal med centralbankerna på , i och i . När problemen i den isländska banksektorn ökade slöt ett avtal för att tillhandahålla euro till Sedlabanki (den isländska ).30 Sedlabanki fick rätt att låna i utbyte mot isländska kronor. nationalbank och bank slöt också avtal med Sedlabanki. 25Goldberg, and Miu, Dollar Swap-lines and Overseas Dollar Funding Costs, Working Paper 15763, NBER, , s. 7. 26Riksbanken, pressmeddelande . 27Vad gäller IMF handlade det bl.a. om del (25 mdkr) av en EU-överenskommelse om tillfälligt förstärkta IMF-resurser. 28Riksgäldskontoret, pressmeddelande . 29Riksbankens årsredovisning 2008 och lånar euro av ECB, . 30Riksbanken, pressmeddelande , ingår swapavtal med Sedlabanki Íslands. Avtalet med utnyttjades först sedan ansökt om stöd från IMF och löpte ut . inledde den lettiska regeringen samtal med IMF och om ett finansieringsprogram som skulle göra det möjligt för landet att behålla sin fasta växelkurs gentemot euron. Man behövde pengar till dess IMF/EU-programmet var på plats, varför och nationalbank slöt avtal med (banka) , så att skulle få låna mot lettiska lats om det behövdes. Avtalet förlängdes i omgångar och när den danska inte ville förlänga avtalet höjde det svenska swapavtalet till . slöt ett avtal med , Eesti , som innebar att den fick rätt att låna upp till 10 mdr svenska kronor mot estniska kroon. Eesti utnyttjande dock aldrig avtalet. 4.4.6Regeringens stabilitetsplan och statens garantiprogram Garantiprogrammet för bankers värdepapperslån Regeringen ansåg att den svenska lagstiftningen inte gav tillräckligt utrymme för att med kort varsel kunna ge stöd till kreditinstitut. Man presenterade därför en rad åtgärder, den s.k. stabilitetsplanen, för att minska riskerna inom det finansiella systemet. Planen innehöll bl.a. statligt stöd till kreditinstitut, ett frivilligt garantiprogram för banker m.fl. samt en fond för finansiering av stöd till finansiella företag (den s.k. stabilitetsfonden). överlämnade regeringen propositionen Stabilitetsstärkande åtgärder för det svenska finansiella systemet 2008/09:61) till och utfärdades lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut (stödlagen). Med stöd av lagen upprättade regeringen bl.a. ett garantiprogram för att underlätta bankers och bostadsinstituts värdepappersfinansiering och sänka deras upplåningskostnader. Instituten kunde ansluta sig till programmet utan att ingå avtal om garantier, men anslutna fick acceptera restriktioner i fråga om bonus m.m. till företagsledning och styrelse. Programmet fick inledningsvis ett maxbelopp på 1 500 mdkr och inriktades mot medelfristig finansiering.31 Från början sträckte sig programmet från till , men förlängdes i omgångar tills det löpte ut . I programmet deltog , , , , , samt , men gav aldrig ut lån med stöd av garantin. fick som stödmyndighet enligt stödlagen uppgiften att administrera programmet. Upplåningen växte snabbt och garanterat belopp omfattade över 350 mdkr . svarade för av lånen. Grovt sett var två tredjedelar av garantivolymen euro och dollar och en tredjedel var svenska kronor. Man kan beräkna upplåningen i utländsk valuta (främst dollar och euro) inom ramen för programmet till ca 230 mdkr.32 De flesta lånen hade en löptid . De sista garanterade lånen beräknas förfalla , se diagram 4.11. 31Lånegarantier gavs på mellan och (med vissa beloppsundantag). förlängdes maxgränsen för samtliga lån till . 32Egen beräkning, baserat på åtgärder för att stärka stabiliteten i det finansiella systemet (2009:K3), . Den finansiella oron 2007–08 drabbade inte bara bankers värdepappersfinansiering. Även insättare i vissa länder blev oroliga för sina pengar. När den brittiska banken fick problem tog sparare snabbt ut sina pengar. För att skydda spararnas pengar och försöka återställa förtroendet för kreditmarknaden höjde flera länder det garanterade beloppet, däribland , och . Garantin innebär att staten ersätter bankinsättningar upp till ett fastställt belopp om banken skulle gå i konkurs. höjde insättningsgarantin för bankernas inlåningskonton, och utsträckta garantin till fler typer av konton. höjdes beloppet till i enlighet med ett EU-direktiv. 4.5Finansiell återhämtning och skuldkris 4.5.1Återhämtning på de finansiella marknaderna 2009 Centralbankernas och regeringarnas åtgärder ledde successivt till att läget på de finansiella marknaderna stabiliserades. hade förtroendet på de finansiella marknaderna förbättrats påtagligt, vilket fått aktiemarknaderna att återhämta sig och olika typer av riskpremier att falla tillbaka. Men det dröjde innan en återhämtning i den reala ekonomin blev tydlig. Återhämtningen på de finansiella marknaderna fortsatte fram , då problemen i den grekiska ekonomin blev tydliga. Krisen övergick då i nästa fas, den s.k. skuldkrisen, i några euroländer. 4.5.2Riksbanken avvecklar men skuldkrisen tar fart I takt med att läget på de finansiella marknaderna förbättrades –2010 så började avveckla sina stödåtgärder. förföll det sista av extraordinära utlåning och därefter fanns bara valutaupplåningen i kvar som extraordinär post på balansräkning. uppgick balansomslutning till ca 700 mdkr (av BNP) för att sedan sjunka till drygt 300 mdkr (av BNP), se även kapitel 3. Källa: Macrobond. Många andra centralbanker har ännu inte avvecklat sina stödåtgärder riktade till banksystemet. Tvärtom har ECB i omgångar tvingats till omfattande utlåning till europeiska banker på grund av skuldkrisen i euroområdet.33 påbörjade Federal Reserve en tredje omgång med kvantitativa lättnader (QE, Quantitative Easing) genom att börja köpa statliga bostadsobligationer till ett värde av 40 mdr dollar tills de ekonomiska förhållandena i mer påtagligt förbättras. Centralbankernas olika agerande återspeglar i mångt och mycket effekter av skuldkrisen i och hur de olika ekonomierna har återhämtat sig. Det är också mot den bakgrunden som meddelade att man avser att förstärka valutareserven med ytterligare motsvarande 100 mdkr i utländsk valuta. Motiven anges vara den osäkra situationen i omvärlden, som medför förhöjda ris- 33 Bland annat erbjöd ECB 3-åriga s.k. LTRO-lån (Long Term Refinancing Operation) i utlåning till europeiska banker på i storleksordningen 1 000 mdr euro /12. ker för det svenska finansiella systemet, och att åtagandena gentemot IMF har ökat. avser att låna upp den utländska valutan via . Förstärkningen är avsedd att vara tillfällig och ska avvecklas när det bedöms lämpligt.34 4.6Särskilt relevanta erfarenheter av finanskrisen för utredningen Den främsta erfarenheten av relevans för denna utredning är att finanskrisen visade på ett stort potentiellt behov av likviditetsstöd i utländsk valuta till svenska banker. Detta behov uppmärksammades inte i SOU 2007:51 (och knappast heller av någon annan innan krisen uppstod). Behovet sammanhänger med att svenska banker blivit alltmer beroende av marknadsfinansiering, att en stor del av denna finansiering är i utländsk valuta, samt att en mycket stor del av utlåningen i utländsk valuta är marknadsfinansierad. I är s.k. lender of last resort. Om bankerna skulle möta svårigheter att finansiera sig (via inlåning eller upplåning), kan träda in och låna ut praktiskt taget obegränsade belopp i svenska kronor. Detta är möjligt genom att kan producera kronor genom att helt enkelt öka bankernas fordringar på . Däremot begränsas tillgång till utländsk valuta av valutareserven och upplåningsmöjligheter. Den valutareserv som hade i början av finanskrisen hade inte räckt för det likviditetsstöd som faktiskt lämnades. I stället utnyttjade möjligheten att låna dollar från Federal Reserve, genom ett tillfälligt, sedermera avslutat swapavtal. Som mest lånade ut ca 250 mdkr i dollar. Dessutom begärde och fick senare låna 100 mdkr i utländsk valuta av , som i sin tur lånade upp motsvarande belopp på de finansiella marknaderna. lånade även euro från ECB enligt ett permanent swapavtal. I vilken mån som likviditetsstöd i dollar var nödvändigt i den meningen att bankerna saknade möjligheter till finansiering på annat sätt är oklart. Det kan vara så att bankerna åtmin- 34 , pressmeddelande . stone delvis utnyttjade erbjudande därför att det var fördelaktigt, inte för att man var tvungen. Bankerna fick än mer stöd i utländsk valuta än vad de lånade av . ställde ut garantier för lån i utländsk valuta som bankerna tog upp på de finansiella marknaderna. Sammanlagt garanterades lån på ca 230 mdkr i utländsk valuta (främst dollar och euro). Som nämndes tidigare avsåg en av storbankerna. Den senaste finanskrisen var visserligen den allvarligaste , men det är inte uteslutet att en allvarlig finanskris kan inträffa igen . Eurokrisen är fortfarande i ett oavslutat skede. Många banker i många euroländer sitter på tillgångar, främst statspapper, vars verkliga värde ligger under det bokförda. Skulle eller hamna i ett läge där man har svårt att finansiera statsskulden, kan de knappast räddas av , och .