sou · H1B338 · 2013-06-12 00:00:00 — Detta fick till följd att kriminalise- ringen i flera av lagarna vidgades till att omfatta även grovt oakt- samma intrång och osjälvständiga brottsformer. Genom reform blev även straffskalorna för intrång i ensamrätt enhetliga, nämligen böter eller fängelse i högst . De mest påtagliga förändringarna som har skett på det im- materialrättsliga området har dock inte avsett straffsanktioneringen utan möjligheterna att använda sig av andra slags sanktioner och åtgärder för att stävja immaterialrättsliga intrång, såsom t.ex. skade- stånd eller av domstol utfärdat vitesförbud mot att fortsätta ett intrång. Nämnda regelverk torde tillämpas i större utsträckning än straffbestämmelserna. En bidragande orsak till detta kan vara de särskilda åtalsprövningsreglerna på området. Dessa har kritiserats för att leda till att vissa delar av den straffrättsliga regleringen tillämpas för sällan. När det gäller utvecklingen på det immaterialrättsliga området bör även nämnas att det inom EU pågår ett arbete med att ta fram ett direktiv för straffrättsliga åtgärder till skydd för immateriella rättigheter. På området allmän ordning och säkerhet har det skett en kraftig utökning av kriminaliseringen. Exempelvis har vapenregleringen, som är central på området och som finns i vapenlagen (1996:67) och vapenförordningen (1996:70), från BrB:s införande och fram till gradvis vid- gats och skärpts. En annan central lag, vars kriminalisering har utökats, är ordningslagen (1993:1617). Det har också tillkommit en Kartläggning av det specialstraffrättsliga området stor mängd nyregleringar och nykriminaliseringar, däribland t.ex. lagen (1979:357) om yrkesmässig försäljning av dyrkverktyg, lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål, lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang och lagen (2005:900) om förbud mot maskering i vissa fall. Straffskalorna i vapenlagen är de strängaste på området (t.ex. stadgas fängelse i lägst och högst för grovt vapenbrott). I övrig reglering hör böter eller fängelse i högst till de strängare straffskalorna. Det subjektiva kravet för straffbar- het varierar mellan uppsåt och oaktsamhet. Till den specialstraffrättsliga utlänningslagstiftningen kan hän- föras utlänningslagen (2005:716), lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på fartyg och lagen (1991:572) om särskild utlännings- kontroll. Regleringen har till stor del sin bakgrund i främst EU- reglering, men även internationella konventioner. Straffbeläggning av osjälvständiga brottstyper förekommer i ett par av lagarna. I utlänningslagen varierar det subjektiva kravet för straffbarhet mellan uppsåt och oaktsamhet, medan övriga två lagar endast straff- belägger uppsåtliga gärningar. Utlänningslagen upptar dessutom de strängaste straffskalorna på området (t.ex. stadgas fängelse i lägst och högst för grov människosmuggling). På området har det införts flera sanktionsavgifter, av vilka inte någon har inneburit avkriminalisering. infördes i utlän- ningslagen, som ett komplement till bestämmelsen om straff för den som anställer en arbetstagare utan föreskrivet arbetstillstånd, regler om särskild avgift vid olaga anställning av utlänning. Reglerna avsågs i första hand få preventiv effekt, men också att verka vinst- eliminerande. Avgift kan påföras parallellt med att straffansvar utdöms. En liknande reglering finns i lagen om tillstånd för anställning på fartyg. I utlänningslagen har vidare införts system med särskild avgift för att sanktionera nytillkom- men reglering dels om skyldighet för transportörer att kontrollera bl.a. att utlänningar innehar pass m.m. som krävs för att resa in i landet (2004) och dels om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare (2006). Centrala specialstraffrättsliga författningar på området skydd mot integritetskränkningar är lagen (1998:150) om allmän kamera- övervakning och personuppgiftslagen (1998:204). När föregång- arna till dessa båda lagar tillkom utgjorde de såväl nyregleringar som nykriminaliseringar. Det kriminaliserade området har därefter varit tämligen , dock att det Kartläggning av det specialstraffrättsliga området syns viss utveckling i avkriminaliserande riktning vad gäller person- uppgiftslagen. För straffbarhet krävs enligt personuppgiftslagen att gärningen har begåtts av grov oaktsamhet, medan det enligt lagen om allmän kameraövervakning är tillräckligt med oaktsamhet. Straffskalorna på området sträcker i sig i de flesta fall från böter till fängelse i lägst eller . En proposition om en ny kameraövervakningslag väntas . Straffbestämmelser i processlagstiftning förekommer främst i (RB). Merparten av avser s.k. rättegångsförseelser, vilka utmärks av att domstolen ex officio, dvs. utan att åtal har väckts, får ta upp fråga om ansvar enligt dem. Straffsanktioneringen av rättegångsförseelser omfattar t.ex. vissa former av illojal processföring och vissa otillbörliga beteenden under en rättegång. I de straffbestämmelser som inte avser rättegångsförseelser stadgas straff för vissa brott mot tyst- nadsplikt och för den som utan att vara behörig utger sig för att vara auktoriserad som advokat. Det straff som föreskrivs i är antingen böter eller penningböter. På området utbildning, forskning m.m. finns det endast ett fåtal specialstraffrättsliga författningar. har det dock skett en påtaglig vidgning av kriminaliseringen i och med införandet av ett par nyregleringar som också innehåller straffsanktioneringar. Det handlar om lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor och lagen (2006:449) om skydd för stör- ningskänslig forskning. Denna utveckling kan bl.a. ses som ett uttryck för forskningens ökade betydelse för tillväxt och välfärd i dagens samhälle. Till den specialstraffrättsliga regleringen på området radio, tv och film kan hänföras en handfull lagar, däribland radio- och tv- lagen (2010:696), lagen (2000:171) om förbud beträffande viss avkodningsutrustning och lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Den enda lag som upptar en straff- skala med högre straffmaximum än fängelse är lagen om förbud beträffande viss avkodningsutrustning. Nämnda lag är också den enda som inte straffbelägger oaktsamma gärningar. Införandet av den första regleringen om avkodnings- utrustning innebar en klar nykriminalisering och när den nuvarande lagen tillkom , för att anpassa den svenska lagstiftningen till ett EU-direktiv, innebar den en påtaglig utvidgning av det krimina- liserade området. Lagen är den enda på området som straffbelägger försök till brott. Regeringen väntas lägga fram Kartläggning av det specialstraffrättsliga området en proposition som utvidgar kriminaliseringen av olovlig hantering av avkodningsutrustning till att omfatta inte bara yrkesmässig utan även privat hantering. Med undantag för straffsanktioneringen rörande avkodnings- utrustning har dock kriminaliseringen i radio- och tv-regleringen i princip varit . Bestämmelser om sanktions- avgift för överträdelser av bl.a. bestämmelser om reklam infördes , men innebar ingen avkriminalisering eftersom överträdel- serna endast hade varit vitessanktionerade. Straffsanktioneringen i filmregleringen har minskat till följd av att vuxencensuren avskaffades . Det finns en mängd specialstraffrättsliga författningar på området arbete och anställning, varav de mest centrala är arbetsmiljölagen (1977:1160) och arbetstidslagen (1982:673). Straffsanktioneringen i dessa båda lagar omfattar såväl uppsåtliga som oaktsamma gär- ningar och det straff som kan följa är antingen böter eller fängelse i högst , eller enbart böter. Arbete och anställning hör till de områden där sanktionsavgifter har förekommit . Vid tillkomsten av den nuvarande arbetstidslagen infördes i denna, vid sidan av straffbestämmelserna, regler om övertidsavgift för arbetsgivare som överträder lagreglerna om övertid. Sanktions- avgiften, som alltså kan tas ut parallellt med att straff döms ut, bedömdes ha stora förutsättningar att motverka att överträdelser av arbetstidslagen medförde ekonomisk vinst och därmed ha en av- hållande effekt. skedde viss avkriminalisering i arbetsmiljölagen i sam- band med införandet av regler om särskild avgift för arbetsgivare som bryter mot vissa föreskrifter om bl.a. provning och kontroll av tekniska anordningar. Avsikten med det nya systemet var att skapa en effektiv sanktion som kunde träffa även juridiska personer. Utvecklingen på området arbete och anställning synes gå mot en minskad användning av straffrätt till förmån för sanktioner som avgift och vitesföreläggande. I betänkandet En bättre arbetsmiljö genom effektivare sanktioner, SOU 2011:57, föreslås sanktionsväxling i flera av lagarna på området och en proposition från regeringen väntas . De specialstraffrättsliga författningarna på området krigsmateriel m.m. är lagen (1992:1300) om krigsmateriel, lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, lagen (2006:1329) om handel med vissa varor som Kartläggning av det specialstraffrättsliga området kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m. och krigshandels- lagen (1964:19). Området kännetecknas av omfattande EU-reglering och stegvis utökad kriminalisering . Vad beträffar det sistnämnda har t.ex. utvecklingen inneburit att osjälvständiga brott har straffbelagts i betydande utsträckning. Det subjektiva kravet för straffbarhet varierar mellan uppsåt, grov oaktsamhet och oaktsamhet. Straffskalorna för vissa brott är stränga (t.ex. fängelse i lägst och högst för den som uppsåtligen bryter mot kravet på tillstånd för export av vissa produkter med dubbla användningsområden). Till försvarsområdet kan hänföras ett drygt tiotal specialstraff- rättsliga författningar, däribland lagen (1994:1809) om totalförsvars- plikt, lagen (2006:545) om skyddsrum, skyddslagen (2010:305) och lagen (1993:1742) om landskapsinformation. I stor utsträckning omfattar kriminaliseringen på området såväl uppsåtliga som oakt- samma gärningar. Straffskalorna varierar i betydande mån, från enbart penningböter till långa fängelsestraff i några fall. En av de mer väsentliga förändringarna på försvarsområdet skedde , då lagen om totalförsvarsplikt ändrades så att skyldigheten att genomgå mönstring liksom skyldigheten att full- göra värnplikt eller civilplikt numera kräver att regeringen med hänsyn till försvarsberedskap först har beslutat om detta. En följd av att det är frivilligt att genomgå mönstring etc. är att flertalet av lagens straffbestämmelser i praktiken inte är tillämp- liga längre. Den ändrade regleringen får därför sägas ha inneburit en avkriminalisering. Till området skydd för olyckor m.m. kan hänföras tre special- straffrättsliga författningar, nämligen lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor samt lagen (2006:263) om transport av farligt gods. Omfattningen av kriminaliseringen på området synes ha varit tämligen . Straffsanktioneringen omfattar både uppsåtliga och oaktsamma, eller i vart fall grovt oaktsamma, gärningar. För brott mot lagen om skydd mot olyckor stadgas enbart böter, medan det i övriga två lagar finns straffbestämmelser med betydligt strängare straffskalor. Specialstraffrättsliga författningar finns på ytterligare en mängd områden utöver de som har redovisats ovan. Bland dessa kan nämnas kontaktförbud, fastighetsbildning, hyresreglering, utsökning och konkurs, fastighetsmäklare, hotell- och pensionatrörelse, sjöfynd Kartläggning av det specialstraffrättsliga området och fornfynd, rymdverksamhet, elektroniska anslagstavlor, kampsport, ackreditering och teknisk kontroll samt skydd mot extraterritoriell lagstiftning. På dessa områden utgörs kriminaliseringen ofta av någon enstaka eller ett fåtal straffbestämmelser. I specialstraffrätten ingår slutligen också området tryckfrihet och yttrandefrihet. På området finns omfattande grundlagsfäst straff- sanktionering i tryckfrihetsförordningen och i yttrandefrihets- grundlagen. Straffsanktioneringen i dessa avser tryck- och yttrande- frihetsbrott, meddelarbrott samt ett antal ordningsförseelser. Tryck- och yttrandefrihetsbrotten är till övervägande del i själva verket gärningar som är kriminaliserade i andra lagar men som begås genom tryckt skrift eller i ett radioprogram, en film eller en ljudupptagning. 5Sammanfattning och analys av kartläggningen I det här kapitlet sammanfattas och analyseras vad som vid kart- läggningen i de föregående kapitlen kommit fram om det straff- sanktionerade områdets utveckling sedan (BrB) trädde i kraft samt dess nuvarande omfattning och struktur. Vissa frågor om hur utvecklingen har påverkat rättsväsendets resursanvändning behandlas också. I det första avsnittet berörs utvecklingen områdesvis, först på brottsbalksområdet och därefter på det specialstraffrättsliga området. I det andra avsnittet pekas på några utvecklingstendenser som har kunnat iakttas när det gäller det kriminaliserade området som hel- het. Därefter berörs frågan om vilka av de av- och nykriminalise- ringar som har genomförts som fram- står som mer väsentliga, sett mot bakgrund av de konsekvenser de torde ha fått för rättsväsendets resursanvändning. Slutligen behand- las frågan om hur rättsväsendets resurser tas i anspråk för olika brottstyper. Av kartläggningen av brottsbalksområdet framgår att utvecklingen av det däri straffsanktionerade området innefattat såväl betydande avkriminaliseringar som avsevärda nykriminaliseringar. Merparten av avkriminaliseringarna genomfördes i ett tidigt skede, på 1970- talet, medan det därefter huvudsakligen har varit fråga om ny- kriminaliseringar. Utmärkande för flera av 1970-talets avkriminali- Sammanfattning och analys av kartläggningen seringar, t.ex. avskaffandet av straffansvaret för fylleribrott och för fosterfördrivning (illegal abort) som förövats av den gravida kvin- nan själv, var att de utgjorde rena avkriminaliseringar. Straffsank- tionen ersattes alltså inte av någon annan form av sanktion. Vid en grov jämförelse mellan å ena sidan vad som var straffbart vid BrB:s ikraftträdande och å andra sidan vad som enligt balkens nuvarande lydelse kan föranleda straffansvar framstår dagens straffsanktione- rade område som klart mer omfattande än 1960-talets. Kartläggningen visar att lagändringar av betydelse (större eller mindre) för det straffsanktionerade områdets omfattning har genom- förts i de flesta av 3–22 kap. BrB. Endast ett fåtal kapitel är helt eller i det närmaste oförändrade. Det handlar om 5 kap. (ärekränk- ning), 12 kap. (skadegörelsebrott) och 18 kap. (högmålsbrott). Många av de lagändringar som har inneburit utvidgningar av det kriminaliserade området handlar om brott som riktar sig mot den personliga integriteten. Ett tydligt område som varit föremål för en utvidgad kriminalisering är brotten mot person och sexualbrotten. Många andra lagändringar som har inneburit utvidgningar av det kriminaliserade området har sin bakgrund i internationella överens- kommelser och samarbetet inom EU. Bland de områden som berörs kan nämnas människohandel, grov organiserad brottslighet, terrorism, sexuellt utnyttjande av barn, barnpornografi, rasdiskri- minering samt kemiska vapen och minor. För att säkerställa att uppfyller sina internationella åtaganden har i vissa fall befintliga straffbestämmelser vidgats och i andra fall helt nya straff- bestämmelser införts. Här kan exempelvis pekas på bestämmel- serna om människohandel (4 kap. 1 a §), dataintrång (4 kap. 9 c §), utnyttjande av barn för sexuell posering (6 kap. 8 §), kapning (13 kap. 5 a §), flygplatssabotage (13 kap. 5 b §), olaga diskrimine- ring (16 kap. 9 §), tagande av muta (10 kap. 5 a §), givande av muta (10 kap. 5 b §), handel med inflytande (10 kap. 5 d §) och olovlig befattning med kemiska vapen (22 kap. 6 a §). När det gäller straffbud som ändrats eller införts på grund av internationella åta- ganden kan noteras att en del har fått mycket vidsträckta formule- ringar. En genomgående tendens för alla brottskatalogens grupper – brotten mot person, förmögenhetsbrotten, brotten mot allmän- heten och brotten mot staten – är att osjälvständiga brottstyper, t.ex. försök och förberedelse, har kriminaliserats i allt större ut- sträckning. Detta har medfört en betydande utvidgning av det straffsanktionerade området. Till viss del har den ökade straff- Sammanfattning och analys av kartläggningen beläggningen av osjälvständiga brottstyper sin förklaring i de ovan nämnda internationella åtagandena. I några straffbestämmelser har det subjektiva kravet ändrats på ett sådant sätt att fler gärningar har kommit att omfattas av straff- ansvaret. Så är t.ex. fallet med bestämmelsen om djurplågeri (16 kap. 13 §) som inte bara straffbelägger uppsåtliga gärningar utan även gärningar som begås av grov oaktsamhet. Ett annat exempel är bestämmelsen om vårdslöshet med gift eller smittämne (13 kap. 9 §). I denna bestämmelse har det subjektiva kravet ändrats från grov oaktsamhet till enbart oaktsamhet. Ytterligare ett par exempel finns, men kartläggningen kan inte sägas visa på någon egentlig tendens att i ökad utsträckning vidga straffbestämmelsernas tillämp- ningsområde genom att ändra det subjektiva kravet. Vad som straff- beläggs i BrB är alltså, liksom var fallet när balken infördes , huvudsakligen uppsåtliga gärningar. I sammanhanget kan nämnas att det även finns exempel på lagändringar som inneburit skärp- ningar av det subjektiva kravet i vissa avseenden och därmed också en inskränkning av det straffsanktionerade området. Såväl spioneri- bestämmelsen (19 kap. 5 §) som bestämmelsen om olovlig under- rättelseverksamhet (19 kap. 10 §) har ändrats så att det för straff- barhet är tillräckligt att gärningsmannen haft indirekt eller likgiltighetsuppsåt att med vissa beteenden gå främmande makt tillhanda. Det krävs numera att gärningsmannen haft direkt uppsåt att gå främmande makt tillhanda. Vad beträffar åtalsbegränsningsregler har utvecklingen gått i olika riktning för olika grupper av brott. Flera av de åtalsbegräns- ningsregler som vid BrB:s införande gällde för brotten mot person har numera upphävts. För förmögenhetsbrotten har däremot ut- vecklingen inneburit att åtalsbegränsningsreglerna blivit fler. Åkla- garens rätt och plikt att åtala för brotten mot person har således utökats, medan motsvarande rätt och plikt beträffande förmögen- hetsbrotten har inskränkts. När det gäller brotten mot allmänheten är situationen oförändrad jämfört med ; det fanns inte då och finns inte heller några åtalsbegränsningsregler för dessa brott. I fråga om brotten mot staten har det skett en påtaglig ökning av åtalsbegränsningsreglerna. De tillkomna bestämmelserna hänför sig främst till brott i 17 kap. och 20 kap. som genom refor- mer fick vidgade tillämpningsområden. Sammanfattning och analys av kartläggningen Att det område som straffbeläggs i specialstraffrätten är oerhört omfattande framgår tydligt av kartläggningen i föregående kapitel, liksom att utvecklingen på området har innefattat en mängd bety- delsefulla ändringar i såväl av- som nykriminaliserande riktning. genomfördes det inom specialstraffrätten, lik- som på brottsbalksområdet, ett antal avkriminaliseringar. Medan det på brottsbalksområdet väsentligen var fråga om rena avkrimi- naliseringar, var dock många av avkriminaliseringarna på special- straffrättens område skenbara, dvs. straffet ersattes av en annan form av sanktion (depenalisering). Den sanktion som infördes i stället för straff var vanligen en avgift. Syftet med de ändrade sanktions- systemen var i flera fall att få till stånd en effektivare hantering av mass- och bagatellbrottslighet. Till de avgifter som infördes och som innebar att tidigare straffbelagda beteenden avkriminaliserades – formellt eller i praktiken – hör bl.a. skatte- tillägg, parkeringsavgift, trafikskadeavgift och sanktionsavgift för olovligt byggande. Av kartläggningen framgår att det svepte fram ytterligare en våg av avkriminaliseringar på det specialstraffrättsliga området. Även var det huvudsakligen fråga om sken- bara avkriminaliseringar och att ersätta straff med avgift. Syftet med de avgiftssystem som infördes var dock i stor utsträckning ett annat än vad som hade legat bakom de reformer som genom- fördes , nämligen att skapa kännbara sanktioner som kunde träffa juridiska personer. De avgifter som tillkom av avkriminalisering var bl.a. konkurrensskade- avgift, särskild avgift i arbetsmiljölagen, marknadsstörningsavgift och varselavgift i lagen om medbestämmande i arbetslivet. Trots att det således under ett par perioder har skett avkrimina- liseringar av betydelse inom specialstraffrätten, är det ändå avse- värda nykriminaliseringar som utmärker utvecklingen på detta område. Den expansion av specialstraffrätten som inleddes och som resulterade i att det när BrB trädde i kraft fanns en omfattande specialstraffrätt, synes ha fortsatt med full kraft även efter denna tidpunkt. Det sagda kan, när det gäller perioden , åskåd- liggöras genom att peka på den ökning av antalet specialstraff- rättsliga författningar som ägde rum. Antalet specialstraffrättsliga författningar som fanns har uppskattats till 250 (se J. Zila, Sammanfattning och analys av kartläggningen I stället för straff, 1992, s. 36), medan motsvarande siffra för var cirka 440 (se SCB:s PM 1990:6 Modern brottslighet och special- straffrätt i ljuset av kriminalstatistiken s. 23 f.). När det gäller perioden och fram till har i och för sig antalet specialstraffrättsliga författningar minskat. till slutet av samma årtionde sjönk antalet från cirka 440 till drygt 400 (se a.a. s. 23 f.). Därefter har antalet sjunkit ytterligare. Utredningen har vid kartläggningen av specialstraff- rätten kunnat konstatera att antalet författningar utanför BrB som innehåller straffbestämmelser numera uppgår till cirka 350. En för- till minskningen av antalet specialstraffrättsliga författ- ningar kan vara att reglering som varit spridd i flera special- straffrättsliga författningar i ökad utsträckning har samlats i en och samma författning. Exempelvis ersatte och socialför- säkringsbalken ett flertal specialstraffrättsliga författningar på res- pektive område. Den bild av utvecklingen som framträtt vid kart- läggningen är nämligen att omfattningen av det område som krimi- naliseras i specialstraffrättsliga författningar har fortsatt att öka kraftigt även under . Genomgången av utvecklingen på det specialstraffrättsliga området och framåt visar att på många av de specialstraff- rättsliga områdena har det i de befintliga författningarna införts allt fler straffbestämmelser eller gjorts ändringar som inneburit att äldre straffbestämmelser har fått vidgade tillämpningsområden. Narkotikastrafflagen (1968:64) kan nämnas som exempel på en författning där kriminaliseringen har vidgats kraftigt genom båda dessa typer av ändringar. När det gäller den sistnämnda typen av ändringar – vidgningar av befintliga straffbestämmelsers tillämp- ningsområden – har utökningen av det straffbara området snarare varit en följd av straffbestämmelsens tekniska ut- formning än föranletts av överväganden om behovet av ytterligare kriminalisering. Socialtjänstlagen (2001:453) kan här tas som exem- pel. I lagen straffbeläggs i en bestämmelse bl.a. att utan tillstånd driva tillståndspliktig verksamhet. Sedan bestämmelsen tillkom har tillståndskrav införts för allt fler typer av verksamheter. Detta har fått till följd att det område som straffsanktioneras i bestämmelsen har utvidgats, mer eller mindre per automatik. På brottsbalksområdet har tidigare konstaterats en betydande utvidgning av det straffsanktionerade området till följd av ökad straffbeläggning av osjälvständiga brottstyper. Motsvarande utveck- ling syns även på det specialstraffrättsliga området och, i likhet med Sammanfattning och analys av kartläggningen brottsbalksområdet, har den vidgade kriminaliseringen delvis sin bakgrund i internationella överenskommelser och samarbetet inom EU.