sou · H1B314 · 2013-03-05 00:00:00 — 1026 kap. 4 § . 1126 kap. 6 § . synsmyndigheten begär det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om kontrollen12. Om en miljöfarlig verksamhet omfattas av tillståndsplikt enligt 9 kap. 6 § första stycket ska den som utövar verksamheten lämna in en miljörapport till den tillsynsmyndighet som utövar tillsynen över verksamheten. Detta gäller även den som förelagts att ansöka om tillstånd enligt 9 kap. 6 § andra stycket . I ska de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla villkoren i ett tillståndsbeslut och resultaten av dessa åtgärder redovisas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att en miljörapport ska innehålla en redovisning av verksamhetens miljöpåverkan även i annat avseende än vad som omfattas av villkoren i ett tillståndsbeslut. Redovisning av andra uppgifter som är relaterade till balkens tillämpningsområde och mål får också föreskrivas. Även om en verksamhet inte är tillståndspliktig får en föreskrift om skyldighet att lämna en miljörapport meddelas13. Operativ tillsyn enligt miljötillsynsförordningen (2011:13) I miljötillsynsförordningen regleras hur den operativa tillsynen är fördelad mellan statliga myndigheter och de kommunala nämnderna samt vilka statliga myndigheter som ska ge tillsynsvägledning till de operativa tillsynsmyndigheterna14. Hos de operativa tillsynsmyndigheterna ska det finnas en utredning om tillsynsbehovet för myndighetens hela ansvarsområde enligt . Vidare ska den operativa tillsynsmyndigheten föra ett register över de tillsynsobjekt som behöver återkommande tillsyn15. Den operativa tillsynsmyndigheten ska för varje verksamhetsår upprätta en samlad tillsynsplan som omfattar myndighetens ansvarsområde enligt . Planen ska grundas på den behovsutredning som gjorts16. De operativa tillsynsmyndigheterna har skyldighet att underrätta och informera andra berörda myndigheter om förhållanden som kan vara skäl för förbud eller återkallelse av tillstånd, dispens 1226 kap. 19 § . 1326 kap. 20 § . 141 kap. 2 och 3 §§ miljötillsynsförordningen. 151 kap. 6 och 7 §§ miljötillsynsförordningen. 161 kap. 8 och 9 §§ miljötillsynsförordningen. eller godkännande enligt 24 kap. 3 § eller en omprövning enligt 24 kap. 5 eller 6 §§ . En statlig operativ tillsynsmyndighet får enligt 1 kap. miljötillsynsförordningen, efter begäran från kommunfullmäktige, överlåta åt en nämnd att utöva den operativa tillsynen. Överlåtelse av operativa tillsynsuppgifter får avse en viss typ av tillsynsobjekt, en viss typ av tillsynsobjekt med undantag för ett visst eller vissa tillsynsobjekt eller ett visst tillsynsobjekt17. Vid prövningen av om uppgiften att utöva operativ tillsyn kan överlåtas ska den operativa tillsynsmyndigheten ta hänsyn till följande18: 1.omfattningen av tillsynsobjektens miljöpåverkan, 2.den kommunala nämndens förutsättningar för att uppfylla de krav som ställs upp i förordningens 1 kap. 6–12 §§, 3.den kommunala nämndens förutsättningar för att utöva tillsyn över tillsynsobjektens hantering av kemiska produkter i den utsträckning sådan hantering förekommer, 4.kommunens interna ansvarsfördelning för drift av och tillsyn över kommunala verksamheter, 5.myndighetens egna förutsättningar för att fortsättningsvis kunna ge effektiv tillsynsvägledning i frågor som rör tillsynsobjekten, 6.möjligheten att inom ett län utöva effektiv tillsyn, och 7.övriga frågor av betydelse för överlåtelse av tillsynsuppgiften. När det gäller tillsyn över kommunala verksamheter får tillsynsuppgiften inte överlåtas om kommunen har en nämndorganisation som strider mot 3 kap. 5 § andra stycket kommunallagen (1991:900) eller om kommunens interna ansvarsfördelning för drift och tillsyn av andra organisatoriska skäl inte är lämplig med hänsyn till förutsättningarna för en effektiv tillsyn. En tillsynsmyndighet som har överlåtit uppgifter att utöva operativ tillsyn till en nämnd ska regelbundet följa upp och utvärdera tillsynen. Om förutsättningarna för överlåtelse inte längre finns ska tillsynsmyndigheten återkalla överlåtelsen19. Denna återkallelse kan avse ett visst tillsynsobjekt eller en typ av tillsynsobjekt. Den myndighet som är utsedd att vara tillsynsvägledande 171 kap. 19 § miljötillsynsförordningen. 181 kap. 20 § miljötillsynsförordningen. 191 kap. 21 § miljötillsynsförordningen. myndighet får, i fråga om tillsyn inom sitt vägledningsområde, begära att en länsstyrelse som överlåtit uppgiften att utöva tillsynen till en nämnd ska återkalla överlåtelsen. Om inte gör detta får den tillsynsvägledande myndigheten överlämna frågan om återkallelse till regeringen för avgörande20. Ansvaret för tillsynen i fråga om miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. regleras i 2 kap. 20–33 §§ miljötillsynsförordningen. har som huvudregel ansvar för tillsynen i fråga om miljöfarliga verksamheter som omfattas av tillståndsplikt enligt bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd21 (FMH-bilagan). kan emellertid överlåta uppgiften att utöva denna tillsyn åt en nämnd i enlighet med bestämmelserna i 1 kap. 19 och 20 §§ miljötillsynsförordningen. I 3 kap. miljötillsynsförordningen anges vilka myndigheter som inom sitt respektive vägledningsområde ska ge tillsynsvägledning i fråga om tillämpningen av , föreskrifter meddelade med stöd av och EU-förordningar. De tillsynsvägledande myndigheterna åläggs att aktivt medverka för samordning och samverkan i frågor om tillsynsvägledning. De tillsynsvägledande myndigheterna på statlig central nivå ska inom sitt vägledningsområde särskilt ge stöd till länsstyrelsernas tillsynsvägledning till kommunerna22. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ansvarar för att ge tillsynsvägledning bl.a. i frågor om miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. i de fall frågorna regleras i Sevesolagen och Sevesoförordningen23. ska ge tillsynsvägledning i länet. I länsstyrelsernas tillsynsvägledning ingår att ge kommunerna stöd för att utveckla tillsynen. Från länsstyrelsernas vägledningsområde undantas emellertid den tillsyn som utövas av och generalläkaren24. 201 kap. 22 § miljötillsynsförordningen. 212 kap. 29 § miljötillsynsförordningen. 223 kap. 1 § miljötillsynsförordningen. 233 kap. 8 § miljötillsynsförordningen. 243 kap. 16 § miljötillsynsförordningen. Krav på verksamhetsutövares egenkontroll Bestämmelser om verksamhetsutövares egenkontroll finns i förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll, den s.k. egenkontrollförordningen. Verksamhetsutövarnas skyldigheter enligt egenkontrollförordningen har närmare beskrivits i avsnitt 3.3.1. 4.1.3Tillsyn enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) Målet inom arbetsmiljöområdet är en arbetsmiljö som förebygger ohälsa och olycksfall och som är anpassad till människors olika fysiska och psykiska förutsättningar samt är utvecklande för individen. Arbetsmiljölagstiftningen, som är en skyddslagstiftning för arbetstagare, är en ramlag som reglerar vilka skyldigheter arbetsgivare och arbetstagare har för att förhindra att ohälsa och olycksfall uppkommer på arbetsplatsen. Lagen tillämpas på hela arbetsmiljöområdet och innehåller även bestämmelser om skyldigheter för tillverkare och leverantörer. I kap. 7 arbetsmiljölagen beskrivs vad som ingår i tillsyn. tillsynsarbete har stöd i olika föreskrifter där föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete ()25 är en av hörnpelarna i regelverket. ställer krav på att arbetsgivaren ska ta fram ett ledningssystem för arbetsmiljöarbetet och att denne ska ta ett eget ansvar för att leda och kontrollera sin verksamhet så att risker för hälsa och olycksfall undviks. Dessa bestämmelser preciseras vid behov i särskilda föreskrifter, exempelvis föreskrifter om förebyggande av allvarliga kemikalieolyckor26, om kemiska arbetsmiljörisker27, om arbete i explosionsfarlig miljö28, om användning av trycksatta anordningar29 och om arbetsplatsens utformning30. 26AFS 2005:19 jämte ändringar införda i AFS 2005:22. 29AFS 2002:1 jämte ändringar införda i AFS 2011:10. 4.1.4Skyldigheter vid farlig verksamhet enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och kommunens tillsynsansvar Lagen om skydd mot olyckor har till syfte att i hela landet bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till de lokala förhållandena tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor31. Skyldigheter vid farlig verksamhet Enligt 2 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor är anläggningens ägare eller den som utövar verksamhet vid en anläggning där verksamheten innebär fara för att en olycka ska orsaka allvarliga skador på människor eller miljön, skyldig att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta nödvändiga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. Den som utövar verksamheten är även skyldig att analysera riskerna för nu nämnda olyckor32. Verksamheter som omfattas av Sevesolagen bör enligt dåvarande Statens räddningsverks allmänna råd SRVFS 2004:8 omfattas av skyldigheterna vid farlig verksamhet. Enligt 2 kap. 3 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor är det som efter samråd med kommunen beslutar om vilka anläggningar som omfattas av ägarens eller verksamhetsutövarens skyldigheter enligt 2 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor. Bedömningen av vilka anläggningar som omfattas av skyldigheterna vid farlig verksamhet bör ske från fall till fall beroende på verksamhetens inneboende fara, omfattning, lokalisering samt förutsättningarna i omgivningen33. Flygplatser som har meddelats drifttillstånd enligt 6 kap. 8 § första stycket luftfartslagen (2010:500) omfattas av skyldigheterna vid farlig verksamhet eftersom de anges särskilt i 2 kap. 4 § tredje 311 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. 32Den analys av riskerna som en verksamhetsutövare är ålagd att utföra ska hållas aktuell och ska på begäran kunna redovisas till kommunen. Analysen bör innehålla en beskrivning av möjliga scenarier för sådana olyckor som skulle kunna medföra allvarliga skador på människor eller miljön. Analysen ska i första hand kunna tjäna som underlag för bedömningen av vilken beredskap för effektiva räddningsinsatser som behöver upprätthållas vid anläggningen för att komplettera den kommunala insatsberedskapen (se prop. 2002/03:119, s. 105 f.). 33Se bl.a. SRVFS 2004:8. stycket lagen om skydd mot olyckor. Det behövs därför inte något särskilt beslut för dessa. Enligt uppgifter tillgängliga hos Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är det 368 av de totalt 375 Sevesoverksamheterna som efter beslut från utgör farlig verksamhet enligt 2 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor. För några av de återstående sju Sevesoverksamheterna har beslutat att de inte utgör farlig verksamhet enligt 2 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor och för några har på grund av tidsbrist ännu inte fattat något beslut. Vid utsläpp av giftiga eller skadliga ämnen från en anläggning som avses i 2 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor ska, enligt samma kapitels 5 §, den som utövar verksamheten underrätta , polismyndigheten och kommunen om utsläppet påkallar särskilda åtgärder till skydd för allmänheten. Underrättelse ska också lämnas om det föreligger överhängande fara för ett sådant utsläpp. Om en olycka som kan orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön inträffar vid en sådan anläggning som avses i 2 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor eller en överhängande fara för en sådan olycka förelegat, ska, enligt 2 kap. 4 § förordningen om skydd mot olyckor, anläggningens ägare eller verksamhetsutövaren på anläggningen omgående informera den kommun där anläggningen är belägen och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om: 1.omständigheterna kring olyckan eller den befarade olyckan, 2.vilka farliga ämnen som finns i anläggningen och som kan orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön och om några av dessa ämnen läckt ut, 3.de uppgifter som finns tillgängliga för att möjliggöra en bedömning av följderna för människor och miljö, samt 4.vilka räddningsåtgärder som har vidtagits. Så snart det kan ske ska information också lämnas om: 1.vilka sanerings- och restaureringsåtgärder som planeras för att begränsa följderna, samt 2.vilka åtgärder som planeras för att förhindra att en olycka inträffar igen. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska omgående informera regeringen och andra berörda myndigheter om sådana olyckor eller befarade olyckor som angetts ovan. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska också informera Europeiska kommissionen enligt vad som föreskrivs i 4 kap. 35 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor34. Kommunens skyldigheter och tillsynsansvar Kommunens skyldigheter regleras i kap. 3 lagen om skydd mot olyckor. Kommunen ska, för att skydda människors liv och hälsa samt egendom och miljön, se till att åtgärder vidtas för att förebygga bränder och skador till följd av bränder samt, utan att andras ansvar inskränks, verka för att åstadkomma skydd mot andra olyckor än bränder35. Dessa skyldigheter fullgörs bl.a. inom ramen för den tillsyn som bedrivs över att den enskilde fullgör sina skyldigheter enligt 2 kap. 2–4 §§ och genom sotningsverksamheten.36. Kommunen ska också verka för skyddet mot bränder genom information till allmänheten37 Kommunen ska ha ett handlingsprogram för förebyggande verksamhet38. I programmet ska målet för kommunens verksamhet anges samt de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser. I programmet ska också anges hur kommunens förebyggande verksamhet är ordnad och hur den planeras. Kommunen är även ansvarig för brandförebyggande åtgärder i form av rengöring (sotning) och brandskyddskontroll39. Kommunen har ansvar för räddningstjänsten inom kommunen och ett handlingsprogram för räddningstjänst ska upprättas. I handlingsprogrammet för räddningstjänst ska målet för kommunens verksamhet samt de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser anges. I programmet ska också redovisas vilken förmåga kommunen har och avser att skaffa sig för att göra sådana insatser. Som en del av förmågan ska anges vilka 34Denna bestämmelse hänvisar till skyldigheterna i artiklarna 15 och 19 i Seveso II direktivet. Artikel 15 handlar om vilken information som medlemsstaterna ska lämna till kommissionen. Artikel 19 handlar om informationsutbyte och informationssystem. 353 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. 2002/03:119, s. 106. 373 kap. 2 § lagen om skydd mot olyckor. 383 kap. 3 § lagen om skydd mot olyckor. 393 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor. resurser kommunen har och avser att skaffa sig.40. Detta handlingsprogram kan upprättas gemensamt med kommunens handlingsprogram för förebyggande verksamhet41. För de Sevesoverksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport enligt Sevesolagen samt för de riskanläggningar enligt förordningen (2008:722) om utvinningsavfall som inte omfattas av bestämmelserna i ska kommunen upprätta en plan för räddningsinsatser. Planen för räddningsinsatser ska ha den omfattning som säkerheten för omgivningen kräver och den ska förnyas eller när det annars på grund av ändrade förhållanden finns anledning till det. Planen för räddningsinsatser ska lämnas in till . I samband med att kommunen upprättar eller förnyar planen ska kommunen på lämpligt sätt ge allmänheten möjlighet att lämna synpunkter på denna42. Den som driver en sådan verksamhet som avses ska förse kommunen med de upplysningar som kommunen behöver för att upprätta planen för räddningsinsatser43. Den personal som för kommunens räkning har i uppgift att utföra förebyggande verksamhet, att planera, leda, genomföra och följa upp räddningsinsatser samt utöva tillsyn ska enligt lagen genom utbildning och erfarenhet ha den kompetens som behövs44. Uppgiften att följa upp och utvärdera om den kompetens som upprätthålls är tillräcklig med hänsyn till de mål som ställs upp i lagstiftningen åligger tillsynsmyndigheterna. Regeringen kan överlåta åt en förvaltningsmyndighet eller kommun, i förekommande fall åt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, att meddela nödvändiga föreskrifter om kraven på behörighet för sådana uppgifter45. Tillsyn över efterlevnaden av lagen om skydd mot olyckor och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av kommunen inom kommunens område och av inom länet. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap eller, i fråga om statlig räddningstjänst, den myndighet som regeringen bestämmer, utövar den centrala tillsynen46. Kommunen får föreskriva att en avgift ska betalas för tillsynsbesök som utförs enligt lagens 2 kap. 2 §47. Avgiften ska tas ut av 403 kap. 7 och 8 §§ lagen om skydd mot olyckor. 2002/03:119, s. 107 och s. 110. 423 kap. 6 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 433 kap. 6 a § förordningen om skydd mot olyckor. 443 kap. 14 § lagen om skydd mot olyckor. 4510 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. 465 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. 475 kap. 4 § lagen om skydd mot olyckor. den som är föremål för tillsynen och utgöra ersättning för kommunens kostnader i samband med tillsynsbesöket48. 4.1.5Lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor Lagen om brandfarliga och explosiva varor har till syfte att hindra, förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av brandfarliga eller explosiva varor. Lagen ska även förebygga obehörigt förfarande med brandfarliga och explosiva varor. För den tillståndshantering av explosiva varor som polismyndigheterna tidigare ansvarade för, ansvarar nu istället kommunerna. Vissa områden är undantagna från lagens tillämpningsområde. Lagen är exempelvis inte tillämplig på sådan transport av brandfarliga eller explosiva varor som omfattas av lagen (2006:263) om transport av farligt gods49. I kap. 14 finns särskilda bestämmelser om kemiska produkter. Lagen om brandfarliga och explosiva varor ska tillämpas för att förebygga miljöskador på grund av brand eller explosion i fråga om kemiska produkter medan har en vidare tillämpning. Regleringen i lagen om brandfarliga och explosiva varor i frågan om att förebygga miljöskador genom brand eller explosion innebär att lagens krav på kompetens och utredning av risker även omfattar varornas miljöfarlighet utifrån syftet att förebygga sådana miljöskador som orsakats direkt på grund av brand eller explosion. Detsamma gäller vid tillståndsmyndigheternas prövning där miljöriskerna genom brand eller explosion omfattas. Även tillsynsmyndigheterna ska bevaka miljöaspekterna utifrån samma utgångspunkter50. Den som hanterar, överför eller importerar explosiva varor och den som yrkesmässigt eller i större mängd hanterar brandfarliga varor ska som huvudregel ha tillstånd till detta51. Ett tillstånd kan återkallas under vissa angivna omständigheter52. För att pröva frågor om tillstånd för import och gränsöverskridande överföring av explosiva varor är Myndigheten för samhälls- 2002/03:119, s. 119. 491 och 2 §§ lagen om brandfarliga och explosiva varor. 2009/10:203, s. 29 f. 5116 § lagen om brandfarliga och explosiva varor. 5220 § lagen om brandfarliga och explosiva varor. skydd och beredskap ansvarig myndighet53. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska även pröva frågor om tillstånd för tillverkning, bearbetning, behandling, destruktion, underhåll och återvinning av sådana varor samt annan hantering som sker i anslutning till ett sådant förfarande. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap prövar också tillståndsfrågor för vissa särskilt utpekade myndigheter. Övriga frågor om tillstånd till hantering och överföring av explosiva varor ska prövas av kommunen. De myndigheter som prövar frågor om tillstånd är de som är ansvariga för att inom sitt verksamhetsområde utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen och föreskrifter och beslut som meddelats i anslutning till denna54. Det ankommer på Myndigheten för samhällsskydd och beredskap att samordna tillsynsmyndigheternas verksamhet och att bistå dessa i deras tillsynsarbete55. Avgifter får tas ut för bl.a. tillståndsprövning, tillsyn, provtagning och undersökning av prov, godkännande av föreståndare, godkännande av explosiv vara samt för beslut avseende om en vara är att anse som en explosiv vara56. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer och kommunerna får meddela föreskrifter om avgifternas storlek57. 4.2Organisationen av Sevesotillsynen och samordningen med annan tillsyn 4.2.1Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps tillsynsansvar Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är den centrala tillsynsmyndigheten för tillsyn och tillsynsvägledning för de områden som regleras i Sevesolagen, lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor och till viss del lagen (2006:263) om transport av farligt gods. Det finns följande fyra avdelningar inom Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som på olika sätt arbetar med Sevesofrågor: 5317 och 18 §§ lagen om brandfarliga och explosiva varor. 5421 § lagen om brandfarliga och explosiva varor. 5523 § lagen om brandfarliga och explosiva varor. 5627 § lagen om brandfarliga och explosiva varor. 5736 § lagen om brandfarliga och explosiva varor. Avdelningen för utvärdering och lärande/Tillsynsenheten, Avdelningen för risk och sårbarhetsreducerande arbete/Sakenheten farliga ämnen, Avdelningen för verksamhetsstöd/Rättsenheten, och Avdelningen för utbildning, övning och beredskap/av räddningstjänst och krishantering. Tillsynsenhetens arbete inom Sevesoområdet består av uppföljning, utvärdering, samordning och stöd till de operativa tillsynsmyndigheterna. Detta arbete sker bl.a. genom uppföljning av den operativa tillsynen som länsstyrelserna genomför och av hur väl Sevesoverksamheterna och kommunerna uppfyller sina skyldigheter. Resultaten rapporteras till andra berörda enheter inom myndigheten. På grundval av de behov som uppmärksammats tas utbildningar, konferenser och annat stöd fram gemensamt av de enheter som berörs. Tillsynsenheten samverkar även med andra myndigheter som arbetar med Sevesofrågor. Vidare följer tillsynsenheten utvecklingen när det gäller Sevesofrågor på EU-nivå och deltar i en arbetsgrupp inom , där bl.a. erfarenheter från Sevesoområdet jämförs och diskuteras. Sakenheten farliga ämnen är den enhet inom myndigheten som är ansvarig för Sevesodirektivet. Sakenheten farliga ämnen arbetar bl.a. med frågor relaterade till tillståndsprövning av Sevesoverksamheter och deltar som part vid miljöbalksprövningar av Sevesoverksamheter. Sakenheten farliga ämnen deltar även i kommittéarbetet inom EU enligt Sevesodirektivet. Andra arbetsuppgifter är normgivning samt information och stöd till verksamhetsutövare och myndigheter. Rättsenhetens uppgifter inom Sevesoområdet är bl.a. att ge stöd till tillsynsvägledning, att ge intern och extern rådgivning, att arbeta med normgivning samt att arbeta med samverkansfrågor såväl nationellt som internationellt. Rättsenheten för även Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps talan i ansökningsmål vid mark- och miljödomstolarna. av räddningstjänst och krishantering har inom Sevesoområdet bl.a. ansvar för vägledning, främst till kommuner, när det gäller planer för räddningsinsatser. Landets samtliga 21 länsstyrelser är operativa tillsynsmyndigheter för tillsynen av Sevesoverksamheter (se tabell 2.1 i avsnitt 2.4 som utvisar fördelningen av antal Sevesoverksamheter per län). De flesta länsstyrelser arbetar med Sevesofrågorna både vid miljöskyddsenheten och vid beredskapsenheten. Miljöskyddsenheten ansvarar oftast för Sevesotillsynen och har för det mesta ett huvudansvar för Sevesofrågorna. Det innebär att planera och genomföra tillsynsbesöken vid Sevesoverksamheterna samt att granska Sevesoverksamheternas dokumentation och underlag för verksamheten.