sou · H0B391 · 2013-01-01 00:00:00 — får besluta att ägaren utan ersättning ska upplåta eller överlåta marken eller utrymmet endast i den mån det kan anses skäligt med hänsyn till den nytta som ägaren kan väntas få av planens genom- förande och med hänsyn till omständigheterna i övrigt. Bestämmelser om när ett beslut enligt andra stycket upphör att gälla finns i 5 a och5 b §§. Kommentar: Den ersättningsfria överlåtelsen eller upplåtelsen ska enligt förslaget hanteras inom ramen för det normala markåtkomst- förfarandet dvs. antingen via inlösen enligt PBL eller via fastighets- reglering eller upplåtelse enligt anläggningslagen och grundas på den särskilda ersättningsbestämmelse som föreslås i ExL. Där- med finns inte behov av regler om skyldighet att upplåta eller över- låta marken eller prövning av sådan skyldighet. 6 kap. 3–5 §§ PBL kan därför upphävas. 6 kap. 5 a § beslut enligt 5 § om skyldighet att utan ersättning upp- låta mark eller annat utrymme enligt 3 § upphör att gälla den dag som 1.en rätt att ta marken eller utrymmet i anspråk enligt anlägg- ningslagen (1973:1149) eller genom inlösen enligt 14 kap. 15 § vinner laga kraft, 2.ett beslut om att ändra eller upphäva detaljplanen vinner laga kraft, eller 3.planens genomförandetid går ut. Om en förrättning enligt anläggningslagen eller ett mål om inlösen enligt 14 kap. 15 § pågår när planens genomförandetid går ut, förlängs beslutets giltighetstid till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. 6 kap. 5 b § beslut enligt 5 § om skyldighet att utan ersättning överlåta mark eller annat utrymme enligt 4 § upphör att gälla den dag som 1.äganderätten till marken eller utrymmet övergår till kommunen, 2.ett beslut om att ändra eller upphäva detaljplanen vinner laga kraft, eller 3.planens genomförandetid går ut. Om en förrättning enligt fastig- hetsbildningslagen (1970:988) eller ett mål om inlösen enligt 6 kap. 13 § eller 14 kap. 14 § pågår när planens genomförandetid går ut, för- längs beslutets giltighetstid till dess att förrättningsärendet eller inlösen- målet slutligt har avgjorts. Kommentar: Något behov av att tidsbegränsa skyldigheten att upplåta eller överlåta av mark utan ersättning bedöms inte föreligga med det nya förslaget. Om marken eller utrymmet överlåtits eller upplåtits via inlösen eller vid förrättning till kommunen eller annan huvudman behöver inte den ersättningsfria överlåtelsen eller upp- låtelse åberopas ånyo. Den prövning som ska ske enligt den nya ersättningsregeln ska vidare ske med utgångspunkt i den gällande detaljplanen. Om detaljplanen ändras eller upphävs föreligger där- för nya förutsättningar för prövningen. Om detaljplanens genom- förandetid gått ut ska detta också beaktas. Det torde normalt inne- bära att en ersättningsfri överlåtelse eller upplåtelse inte är skälig. Kan det i samband med att markåtkomsten genomförs konstateras att fastighetsägare uppenbarligen kommer att få genomföra detalj- planen trots att genomförandetiden gått ut så bör emellertid det förhållande påverka prövningen. Enligt den föreslagna lagtexten är det ju fråga om att göra en avvägning mellan fastighetsägarens nytta och uppoffring. Om förrättning eller inlösen pågår när genomförandetiden går ut ska vid prövning enligt den föreslagna ersättningsregeln beaktas om det ändå föreligger möjligheter att genomföra planen. Reglerna om tidsbegränsad skyldighet enligt Lantmäteriets för- slag i 6 kap. 5 a och 5 b §§ PBL kan därmed undvaras. 6 kap. 6 § När en fråga om prövning enligt 5 § har väckts, ska kommunen genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning om det ska bli införd i fastighetsregistrets allmänna del. Om ett beslut enligt 5 § meddelas ska detta införas i fastighetsregistrets allmänna del. När prövningen enligt 5 § har avgjorts och vunnit laga kraft, ska skicka en underrättelse om beslutet till den som enligt 7 § andra stycket ansvarar för uppgifterna i fastighets- registrets allmänna del. Kommentar: Frågan om markåtkomsten ska ske utan ersättning kommer enligt förslaget normalt inte att avgöras förrän i samband med att förrättningen eller inlösenmålen avslutas och tidpunkten för markåtkomstens fullbordan är nära förestående. En redovisning av ett beslut i enlighet med andra stycket i paragrafen framstår därmed som föga meningsfull. Däremot kan man möjligen tänka sig en ordning enligt princi- perna i första stycket dvs. att kommunen i samband med detaljpla- nens antagande och på grundval av vad som framkommit vid plan- ärendets beredning väcker en fråga för anteckning i fastighets- registret om ersättningsfri markåtkomst. En sådan ordning skulle vara av viss mening men naturligtvis också medföra behov av admi- nistrativa åtgärder. Det kan också anföras att frågan om ersättningsfri markåtkomst bör hanteras i detaljplaneärendet och komma till uttryck i plan- handlingarna och därigenom få viss publicitet. Dessutom före- kommer det i andra närliggande fall att frågan om ersättning ska utgå eller inte är en helt öppen fråga tills saken prövas och utan att detta föranleder någon registreringsåtgärd. Som exempel kan näm- nas ersättning för områdesskydd eller miljöskada enligt eller ersättning för rivningsförbud i . Frågan om ersättning är i princip beroende av att vissa tämligen obestämt angivna kvalifika- tionsgränser för skadans storlek uppnås. Mot den bakgrunden är det mitt förslag att någon registrering enligt 6 kap. 6 § PBL inte ska ske. Paragrafen kan därmed upphävas. Den bedömning som ska göras enligt 5 § andra stycket påverkas inte av att mark eller annat utrymme överlåts efter det att ärendet om anteckning i fastighetsregistret har anmälts hos den som ska föra in anteckningen i registret eller, om det är kommunen som ska föra in anteckningen i registret, efter att anteckningen har förts in i registret. Bestämmelser om vem som ska föra in uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988). Kommentar: Lagförslaget innehåller en regel om att prövningen om överlåtelse och upplåtelse utan ersättning inte ska påverkas av överlåtelser som sker efter planantagandet. Bestämmelsen kan där- med upphävas 6 kap. 8 § Om beslutar att en ägare utan ersättning ska upplåta eller överlåta mark eller annat utrymme enligt 3 eller 4 §, ska i beslutet ange markens eller utrymmets läge och gränser. Om kommunen har begärt det och i den mån det är skäligt, får läns- styrelsen i beslutet också bestämma att ägaren ska bekosta anläggande av gator och vägar samt anläggningar för vattenförsörjning och avlopp. Kommentar: Den ersättningsfria överlåtelsen eller upplåtelsen ska enligt förslaget hanteras inom ramen för ett normalt markåtkomst- förfarande dvs. antingen via inlösen enligt PBL eller via fastighets- reglering eller upplåtelse enligt anläggningslagen och grundas på den särskilda ersättningsbestämmelse som föreslås i ExL. Där- med finns inte behov av att särskilt ange marken eller utrymmets omfattning. Första stycket kan därmed upphävas Regeln i andra stycket om exploatörens bekostande av vissa anlägg- ningar ersätts naturligtvis inte av föreslagna ersättningsbestäm- melser. Däremot kan det föreligga skäl att ändå upphäva bestäm- melsen med hänvisning till att nya regler om utgiftsuttag för de ifrågavarande anläggningarna som också medger att avgiftsuttagen kan ske tidigt i exploateringsprocessen. 6 kap. 9 § Som en upplåtelse eller överlåtelse enligt 3 eller 4 § räknas även 1.inlösen enligt 6 kap. 13 § eller 14 kap. 14–15 §§, 2.fastighetsreglering enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), och 3.upplåtelse eller inlösen enligt anläggningslagen (1973:1149). Kommentar: Bestämmelsen behöver inte införas. Genom hänvis- ningar i PBL, FBL och anläggningslagen till 4 kap. ExL i fråga om tillämpliga ersättningsregler så är det klarlagt att dessa ska tillämpas såväl vid överlåtelse som upplåtelse enligt de angivna lagarna. 6 kap. 10 § Den som är skyldig att utan ersättning överlåta mark eller annat utrymme enligt 4 § ska frigöra marken eller utrymmet från inteck- ningar och andra särskilda rätter. Om detta inte kan ske, ska den som överlåter marken eller utrymmet ersätta kommunen för den skada som därigenom uppkommer. Kommentar: Överlåtelse av mark eller utrymme förutsätts enligt förslaget att ske enligt ett normalt markåtkomstförfarande dvs. i det fall som åsyftas i förevarande paragraf via inlösen enligt PBL eller via fastighetsreglering. Det innebär bl.a. att den överlåtna marken eller utrymmet normalt kommer att vara fri från inteck- ningar och det finns förfaranderegler som möjliggör att marken eller utrymmet normalt kan frigöras även från rättigheter.14 För de undantagsfall en fullständig frigörelse från inteckningar och rättig- heter inte kan ske saknas det regler i PBL och FBL som lägger ett ekonomiskt ansvar på den som ska överlåta marken. Det talar för att regeln i 6 kap. 10 § PBL ska behållas. Å andra sidan kan anföras att det saknas tillräckliga skäl att ha en särregel i detta avseende för sådan allmän platsmark och allmän kvartersmark som ska överlåtas utan ersättning. Mitt förslag är att bestämmelsen upphävs. 6 kap. 11 § Det som gäller i fråga om ägare enligt 3–10 §§ gäller också exploate- ringssamfälligheter enligt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan. Kommentar: Bestämmelsen upphör att gälla (Prop. 2011/12:54). 6 kap. 12 § En rätt att använda mark eller annat utrymme som har upplåtits efter det att detaljplanen antogs 1.undanträngs när marken eller utrymmet upplåts enligt 3 §, eller 2.upphör att gälla när marken eller utrymmet överlåts enligt 4 §. Rättighetshavaren har inte rätt till någon ersättning av huvudman- nen till följd av att rättigheten undanträngs, upphör eller upphävs. Kommentar: Den ersättningsfria överlåtelsen eller upplåtelsen ska enligt förslaget hanteras inom ramen för ett normalt mark- åtkomstförfarande dvs. antingen via inlösen enligt PBL eller via fastighetsreglering enligt FBL eller upplåtelse enligt anläggnings- lagen. Dessa lagar innehåller regler som innebär att rättigheter som konkurrerar med plangenomförandet kan upphävas, undanträngas eller i övrigt bringas att upphöra. Bestämmelserna i första stycket kan därmed upphävas. 14 Enligt 1 kap. 3 § tredje stycket ExL gäller att vägrätt och vissa rättigheter tillhöriga staten kvarstår efter en inlösen. Enligt samma paragraf fjärde stycket kvarstår fodringar med förmånsrätt enligt 6 kap. 1 § förmånsrättslagen efter en inlösen. Även vid en fastighets- reglering kan förhållandena vara sådana att rättigheter undantagsvis måste kvarstå se t.ex. 5 kap. 34 § FBL i fråga om officialnyttjanderätter och 7 kap. 9 § FBL ang. servitut som till- kommit enligt andra lagar än FBL. Den föreslagna ersättningsregeln innehåller en bestämmelse om att rättighetshavare vars rätt upplåtits efter planantagandet inte har rätt till ersättning. Bestämmelsen behövs därför inte. 1.Denna lag träder i kraft 201x-xx-xx. 2.Vid ikraftträdandet upphör övergångsbestämmelse 14 i SFS 2010:900 att gälla. I stället gäller punkterna 3–6. 3.Förordnanden som avses i 17 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att upplåta mark ska efter lagens ikraftträdande gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 3 §. Därefter upphör skyldigheten att gälla. Om en förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149) eller ett mål om inlösen enligt 14 kap. 15 § eller motsvarande äldre bestämmelser pågår när har gått efter lagens ikraftträdande, förlängs skyldigheten till dess att förrätt- ningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. 4.Förordnanden som avses i 17 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att avstå mark ska efter lagens ikraftträdande gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 4 §. Där- efter upphör skyldigheten att gälla. Om en förrättning enligt fastighets- bildningslagen (1970:988) eller ett mål om inlösen enligt 6 kap. 13 § eller 14 kap. 14 § eller motsvarande äldre bestämmelser pågår när har gått efter lagens ikraftträdande, förlängs skyldigheten till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. 5.Förordnanden enligt 6 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att upplåta mark ska gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 3 §. Skyldigheten upphör att gälla enligt bestämmelserna i 6 kap. 5 a §. Skyldigheten ska dock gälla minst efter lagens ikraftträdande. 6.Förordnanden enligt 6 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att avstå mark ska gälla som en skyldighet enligt 6 kap. 4 §. Skyldigheten upphör att gälla enligt bestämmelserna i 6 kap. 5 a §. Skyldigheten ska dock gälla minst efter lagens ikraftträdande. Kommentar: Reglerna i 6 kap. 3–12 §§ PBL föreslås ersättas med den nya regeln i ExL. som den nya regeln ska börja gälla ska de berörda reglerna i 6 kap. 3–12 §§ PBL upphöra. Övergångsbestämmmelse 14 i SFS 2010:90 ska upphöra att gälla vid ikraftträdandet. I stället ska nya övergångsregler införas. Jag ansluter mig till Lantmäteriets förslag om att exploatörsbeslut som gäller inom detaljplaner utan genomförandetid bör gälla efter det att exploatörsparagraferna upphävts. För detaljplaner där genomförandetid fortfarande löper ska exploatörsbeslutet gälla tills genomförandetiden går ut dock efter att exploatörs- paragrafen upphävts. Om förrättning eller inlösenmål pågår när exploatörsbeslutet upphör bör gälla att beslutets giltighet förlängs till förrättningen eller målet avgjorts. Övergångsbestämmelserna föreslås ge följande utformning 1.Denna lag träder i kraft 201x-xx-xx. 2.Vid ikraftträdandet upphör övergångsbestämmelse 14 i SFS 2010:900 att gälla. I stället gäller punkterna 3–5. 3.Förordnanden som avses i 17 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyldighet att avstå eller upplåta mark upphör att gälla efter lagens ikraftträdande. Förordnanden enligt 6 kap. 3–4 §§ PBL (2010 :900) samt 6 kap. 19 § i den upphävda (1987:10) om skyl- dighet att avstå eller upplåta mark upphör att gälla när genomföran- detiden för detaljplanen gått ut. Skyldigheten ska dock gälla minst efter lagens ikraftträdande. Om en förrättning enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), anläggningslagen (1973:1149) eller ett mål om inlösen enligt 6 kap. 13 §, 14 kap. 14–15 §§ eller motsvarande äldre bestämmelser pågår när förordnanden som anges i punkterna 3 och 4 upphör att gälla, för- längs skyldigheten till dess att förrättningsärendet eller inlösenmålet slutligt har avgjorts. I samband med mitt utredningsuppdrag har jag noterat vissa onöj- aktigheter och inkonsekvenser i fråga om ersättningsreglerna vid plangenomförandet och som borde åtgärdas eller utredas vidare. Underhand har jag ombetts att redovisa även detta i min utredning. 1.Ersättning för mark som avsatts för allmänt ändamål bör be- stämmas enligt enhetliga principer. Problemet gäller de fall där ersättningen ska kompensera för den värdeminskning som detaljplanen inneburit och där 4 kap. 1 § första stycket ExL inte ska tillämpas. Som framkommit i min utredning ersätts allmän platsmark i dessa fall enligt en särskild ersättningsregel – 4 kap. 3 a § – ExL där praxis är förhållandevis klar. Vad som gäller i fråga om ersättningen för mark för allmän byggnad och all- männa anläggningar (x, u, z m.fl. – områden) är mer diffust. Vilken grund i lagen som reglerar ersättningen är oklar. Ute- slutningsvis kan ersättningsprövningen möjligen hänföras till 4 kap. 2 § ExL. Det medför i sin tur att för mark som i detalj- plan ska tillgodose olika allmänna ändamål kommer olika ersätt- ningsnivåer samt olika principer för det påslag om som ska ske i vissa fall att gälla. Eftersom det är fråga om samma typ av markanvändning är det logiskt att ersättningen bestäms enligt samma grunder. En ökad tydlighet skulle minska risken för rättsförluster och ge möjlighet för bl.a. fastighetsägare att bedöma en detaljplans ekonomiska konsekvenser. 2.Den ersättningsfria upplåtelsen i exploatörsparagraferna har inte innefattat mark som avsatts för allmänna anläggningar (s.k. x, u, z m.fl. – områden) inom enskild kvartersmark i detaljplan. Frå- gan är om inte även sådan mark bör innefattas i den ersättnings- regel som förslås. Anledning synes saknas att i det här avse- endet göra skillnad på mark för olika allmännyttiga verksam- heter. 3.Mark som i detaljplan avsatts för gemensam trafikanläggning (s.k. g-område) för flera fastigheter ersätts enligt ExLs regler om marken inlöses enligt 14 kap. 18 § PBL. Även om marken tas i anspråk enligt 12 § anläggningslagen, vilket är det normala markåtkomstförfarandet, ersätts marken enligt ExLs regler. Ersättningen kommer i båda fallen att bestämmas enligt den praxis – NJA 1956 s. 603 – som är styrande för ersättning när det gäller mark som ska ingå i en fastighet för bebyggelse enligt gällande detaljplan. Det innebär att ersättningen för sådan mark kommer att bestämmas enligt samma principer som gäller för den mark, t.ex. inom samma bostadskvarter, som enligt en fas- tighetsreglering ska ingå i en nybildad fastighet. Ersättnings- nivån kommer därför normalt att överstiga den ersättningsnivå som är aktuell för mark eller utrymme för allmänna anläggning- arna (s.k. x, u, z m.fl. – områden) som t.ex. kan vara belägna inom samma bostadskvarter(se bl.a. SOU 2005:77 s. 556). hänsyn till att ett g-område ska tillgodose de enskilda fastighets- ägarnas behov och inte ett allmänt behov framstår enligt min mening den berörda skillnaden som befogad. Om ett markområde betecknats med såväl g som t.ex. z (all- män körtrafik) är det oklart vad som gäller i fråga om hur ersättningen ska bestämmas. Något vägledande avgörande synes inte föreligga. Enligt min mening talar mycket för att ersätt- ningen bör bestämmas utifrån den användning som ger det högsta värdet, dvs. normalt som ett g-område. Om man vill säkerställa en annan tillämpning bör lagstiftning övervägas. På ersättningen för ett g-område som bestäms enligt anlägg- ningslagen eller PBL ska dock normalt ett påslag ske enligt 4 kap. 1 § andra stycket ExL. Detta är inte fallet vad gäller den ersättningen för mark som överförs via fastighets- reglering för att bilda en bostadsfastighet enligt detaljplan. Det är inte en tillfredställande ordning. En lösning på problemet är att en hänvisning i fråga om ersättning enligt 14 kap. 18 § PBL för gemensam trafikanläggning görs i PBL till 5 kap. 10 a § tredje stycket FBL. Vidare bör mark för gemensam trafikanlägg- ning undantas i 5 kap. 10 a § andra stycket FBL. 4.Enligt 4 kap. 2 § ExL utgår under vissa förutsättningar ersätt- ning för immissionskador och planskador orsakade av expropria- tionsföretaget. Ersättningen enligt bestämmelsen utgår endast för förlorat marknadsvärde. Det är uppenbart att expropria- tionsföretaget även i övrigt kan medföra ekonomiska skador dvs. skador som enligt 4 kap. 1 § första stycket ExL ersätts som annan ersättning. Det är svårt att förstå varför sådana skador är undantagna. Den ersättningsberättigade riskera med gällande ordning att få delta i två ersättningsprocesser, dels enligt ExL för marknadsvärdeförlusten och dels enligt för den övriga skada som expropriationsföretaget orsakat. Möjlighet till ersättning för sådana skador orsakade av expropriationsföre- taget bör sålunda införas i ExL. Därmed uppnås också en enhet- lig reglering i fråga om ersättning för miljöskador enligt 32 kap. . Enligt 32 kap. ersätts all ekonomisk skada utan begränsningar till endast en marknadsvärdeförlust. Vidare gäller för ersättning enligt 4 kap. 2 § ExL att någon förhöjning av ersättningen för förlorat marknadsvärde inte ska ske vilket är fallet i fråga om sådan ersättning enligt 4 kap. 1 § ExL. Motivet är att inte heller för immissions- skador enligt 32 kap. sker något påslag om skadan avser ett förlorat marknadsvärde. I 4 kap. 2 § ExL regleras som framgått även vissa planskador vilka däremot aldrig torde kunna bli föremål för miljöskadeprövning enligt 32 kap. . Det finns alltså anledning att även i detta avseende förbättra lag- stiftningen. Gatukostnadstaxa – en konsekvensanalys WSP Analys & Strategi En statlig utredning har tillsatts för att se över plan- och byggnads- lagstiftningens regler om genomförande av detaljplaner. En av de aspekter som utredningen särskilt ska beakta och belysa är frågan om gatukostnadsersättningar. Utredningen överväger nu alterna- tiva modeller för hur sådan ersättning ska kunna tas ut. Denna rapport syftar till att konsekvensbeskriva den alternativa modell som utredningen föreslår. I första hand belyses incitaments- effekterna avseende nyproduktion av bostäder samt konsekven- serna för ägare till befintliga fastigheter. Även mer allmänna effekter och konsekvenser för kommuner, exploatörer och fastig- hetsägare diskuteras. Då utredningens förslag är införandet av en taxebaserad gatu- kostnadsersättning har viktig input kunnat hämtas från det så kallade Västeråsförsöket, det vill säga det begränsade fullskale- försök som gjordes för att operativt pröva förslagen Gatukostnadsutredning (SOU 1977:65). Ett taxesystem liknande det som prövades inom ramen för Västeråsförsöket utformas och appliceras på tre svenska typkommuner. Utfallet från dessa beräk- ningar kompletteras med ett antal intervjuer med centrala befatt- ningshavare hos de aktuella kommunerna samt ledande marknads- aktörer på den lokala bygg- och bostadsmarknaden. Konsekvenser av nuvarande system för gatukostnadsuttag – en analysram Enligt PBL har en kommun rätt att inom detaljplanelagt område ta ut en avgift från fastighetsägarna för att täcka kostnader för att anlägga eller förbättra gator eller andra allmänna platser. får endast tas ut för anläggnings- och förbättringskostnader, det vill säga drift och underhållskostnader får inte ligga till grund för avgiften. Kostnaderna ska vidare fördelas mellan fastighetsägarna på ett skäligt och rättvist sätt. Kommunens uttag av gatukostnadsersättning kan antingen baseras på faktiska kostnader eller erfarenhetsbaserade kostnader. Görs uttaget enligt förstnämnda principen fordras av lätt insedda skäl att beslut om fastställande av avgiften, en så kallad gatu- kostnadsutredning, görs efter det att den allmänna anläggningen är färdigställd. Det finns två alternativa förfaranden för en kommun att fördela kostnader för anläggande eller förbättring av allmän plats. Antingen görs fördelningen på grundval av kostnaden för den gatudel som ligger framför fastigheten (uttag för gatudel) eller så görs fördelning inom ett fastställt fördelningsområde (områdesvis fördelning). Den sist- nämnda fördelningsprincipen är enligt förarbetena till PBL att betrakta som huvudmetod. Vid större nybyggnadsprojekt är det vanligt att ersättningen till kommunen för investeringar i allmänna platser regleras inom ramen för ett exploateringsavtal istället för att fastställas via en gatukostnadsutredning. Konsekvenser för ägare av befintliga fastigheter Även om uttag av gatukostnader i de flesta fall aktualiseras av nybyggnation så är det vanligt att kommunen även ålägger ägare av befintliga fastigheter att betala ersättning för investeringar som gjorts i gator och andra allmänna platser. En tidigare studie som WSP Analys & Strategi gjort på uppdrag av visar att de flesta kommuner motiverar sitt uttag av gatukostnader från enskilda fastighetsägare med att en förbättrad gatustandard kan antas påverka fastighetens värde positivt.1 Gatukostnadsersättningen kan alltså i dessa fall ses som ett sätt att internalisera de externa effekter som kommunens investering genererar. Den aktuella studien visar emellertid att kommunens uttag av gatukostnadsersättning generellt åtnjuter svag legitimitet hos med- borgarna. En vanlig uppfattning bland fastighetsägare som ålagts att betala ersättning till kommunen är att de tvingas betala för 1 Gatukostnader – Svenska kommuners tillämpning, , 2011. något det inte behöver eller vill ha. Studien illustrerar vidare att de ekonomiska konsekvenserna för enskilda fastighetsägare kan vara mycket långtgående. Genom en enkätstudie konstateras att 12 kommuner, de flesta belägna i storstadsregionerna, tagit ut gatukostnader från en enskild fastighetsägare.