sou · H1B362 · 2013-09-12 00:00:00 — 42010/C 83/02, proklamerad . , och de svenska sanktionssystemen 6.2Artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet – rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger 6.2.1Allmänt om förbudet mot dubbla förfaranden sjunde tilläggsprotokoll antogs av i . Protokollet rati- ficerades av samtliga nordiska länder, men däremot inte av exem- pelvis och . Avsikten med tilläggsproto- kollet var att föra in rättigheter från om de mänskliga rättigheterna och på så sätt stärka skydd. Genom protokollets artikel 4 fick en reglering av principen om att den som en gång blivit dömd eller frikänd av domstol för ett brott ska vara skyddad mot nytt åtal och ny dom i samma sak (ne bis in idem eller det s.k. dubbelbestraff- ningsförbudet eller förbudet mot dubbla förfaranden). Konven- tionen saknade tidigare en uttrycklig regel om detta och det ansågs vara oklart om artikel 6 i konventionen kunde anses innefatta ett krav på skydd mot lagföring och dom två gånger i samma sak. Genom dom i målet Ponsetti och Chesnel mot Frankrike6 slogs dock fast att principen om ne bis in idem bara omfattas av sjunde tilläggsprotokollets artikel 4 och att konven- tionens övriga bestämmelser varken direkt eller indirekt garanterar principen. Artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet har följande lydelse på svenska. 1.Ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. 2.Bestämmelserna i föregående punkt skall inte utgöra hinder mot att målet tas upp på nytt i enlighet med lagen och rättegångsordningen i den berörda staten, om det föreligger bevis om nya eller nyuppdagade omständigheter eller om ett grovt fel har begåtts i det tidigare rätte- gångsförfarandet, vilket kan ha påverkat utgången i målet. 3.Avvikelse får inte ske från denna artikel med stöd av artikel 15 i kon- ventionen. Av ordalydelsen i punkt 1 framgår tydligt att skyddet mot dubbel- bestraffning är begränsat till att gälla samma rättssubjekt. Vidare skyddar bestämmelsen bara mot lagföring inom en och samma stat. I punkt 2 finns undantag från huvudregeln. Hinder mot ny lag- 6 dom () i målet Ponsetti och Chesnel mot . , och de svenska sanktionssystemen föring ska inte föreligga när det har framkommit nya viktiga omständigheter som kan påverka utgången i målet eller det i den tidigare rättegången förekommit ett grovt rättegångsfel som kunnat ha sådan effekt. Det finns således utrymme för resning eller undan- röjande av en dom på grund av domvilla om sådana förfaranden är möjliga enligt den nationella rätten. I andra delar är bestämmelsen inte lika tydlig. Detta gäller till att börja med frågan om vilka avgöranden som ska tillmätas spärr- verkan, dvs. hindra ny lagföring för samma sak. Vidare gäller det frågan om vilka former av lagföring som avgörandet spärrar mot, frågan om vad som avses med begreppet ny lagföring och vad som ska anses som samma brott i bestämmelsens mening. 6.2.2Förbudet mot dubbla förfaranden gäller ny lagföring för samma brott Förbudet mot dubbla förfaranden gäller nya straffrättsliga förfaran- den för samma brott som i det tidigare avgörandet. Före domen i målet Zolotukhin mot Ryssland7 uppställde praxis två villkor för att det nya förfarandet skulle anses gälla samma brott. Det nya förfarandet skulle för det första gälla samma faktiska handling som det tidigare avgörandet. För det andra skulle det inte vara någon väsensskillnad mellan de tillämpliga lagreglerna. Lag- reglerna fick inte skilja sig från varandra in their essential ele- ments.8 Med tillämpning av detta synsätt uttalade domstolen, gällande förhållandet mellan de svenska reglerna om skattetillägg och skattebrott, att brotten i lagreglerna skilde sig åt med avseende på subjektiva rekvisit och syfte och därför inte utgjorde samma brott enligt artikel 4 i tilläggsprotokollet.9 Genom Zolotukhin-domen har emellertid detta rättsläge för- ändrats. Det står nu klart att dubbelbestraffningsförbudet ska förstås som ett förbud mot åtal eller rättegång för ett andra brott i den mån som detta härrör från identiska fakta eller fakta som i allt väsentligt är desamma. Det nya synsättet baserar sig helt på fak- tiska gärningar och avvisar därför den rättsliga klassificeringen av gärningar som irrelevant. Enligt domstolen ska prövningen utgå från de fakta som bildar en uppsättning konkreta fakta som berör 7Europadomstolens dom () i målet Zolotukhin mot . 8Europadomstolens dom () i målet mot . 9Europadomstolens beslut () i målet mot . , och de svenska sanktionssystemen samma svarande och är oupplösligt förbundna med varandra till tid och rum och vars existens måste bevisas för att en fällande dom ska uppnås eller ett straffrättsligt förfarande inledas. Utgången i målet kan kort beskrivas som att begreppet brott (offence) i artikeln fortsättningsvis ska tolkas som gärning (act) eller motsvarande. Förändringen av praxis har sedermera be- kräftats i ett antal domar.10 Praxisförändringen har i svensk rätt bekräftats i NJA 2010 s. 168 I och II. uttalade där att tidigare praxis gällande bedömningen av vad som utgör samma brott enligt artikel 4 i sjunde tilläggsproto- kollet numera är överspelad. Av olika anledningar ansåg domstolen dock att det inte fanns skäl att underkänna det svenska systemet med skattetillägg och skattebrott. 6.3Förbudet mot dubbla förfaranden i EU:s rättighetsstadga 6.3.1Förbudet i EU:s rättighetsstadga Enligt artikel 50 i EU:s rättighetsstadga får ingen lagföras eller straffas på nytt för en lagöverträdelse för vilken han eller hon redan har blivit frikänd eller dömd i unionen genom en lagakraftvunnen brottmålsdom i enlighet med lagen. Med anledning av att begärt förhandsavgörande från avseende tolkningen av principen ne bis in idem i artikel 50 i EU:s rättighetsstadga med- delade dom i mål C–617/10 (). Av domen kan utläsas bl.a. följande. beskattades genom omprövning för oredo- visade intäkter i sin enskilda näringsverksamhet . Han påfördes skattetillägg för lämnande av oriktiga uppgifter avseende inkomstskatt, mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter. åtalades han vid . Enligt stämnings- ansökan påstods han ha gjort sig skyldig till grovt skattebrott. 10 domar () i målet mot , () i målet Maresti mot , () i målet Tsonyo Tsonev mot . , och de svenska sanktionssystemen oriktiga uppgifter som ledde till att åtal väcktes var samma upp- gifter som föranledde uttag av skattetillägg. Frågan var om åtalet mot honom skulle avvisas med motiveringen att han redan hade påförts en sanktion för samma oriktiga uppgiftslämnande. ansåg sig vara behörig att besvara de frågor som hade ställts och att lämna samtliga tolkningsfakta som var nöd- vändiga för att den hänskjutande domstolen skulle kunna avgöra om den nationella lagstiftningen är förenlig med principen ne bis in idem i artikel 50 i rättighetsstadgan.11 Ställningstagandet motiverades med att skattetillägg och åtal för skattebrott som grundats på att oriktiga uppgifter lämnats avseende mervärdesskatt utgör tillämp- ning av i den mening som avses i stadgan. I det samman- hanget uttalades att när en domstol i en medlemsstat har att – i ett fall där de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna inte är full- ständigt bestämda av unionsrätten – pröva om en bestämmelse eller en åtgärd i nationell rätt, som utgör en tillämpning av unionsrätten, är förenlig med de grundläggande rättigheterna, förblir nationella myndigheter och domstolar behöriga att tillämpa nationella normer för skydd av grundläggande rättigheter. Detta förutsatt att tillämp- ningen av dessa normer varken undergräver den skyddsnivå som föreskrivs i stadgan, såsom den tolkats av domstolen, eller unions- rättens företräde, enhetlighet och verkan.12 När det gäller frågan om principen ne bis in idem i artikel 50 i EU:s rättighetsstadga ska tolkas så att den utgör hinder för att väcka åtal för skattebrott mot någon som redan har påförts skatte- tillägg för samma oriktiga uppgiftslämnande i deklarationen, förut- sätter en sådan tillämpning att de åtgärder som redan vidtagits mot den tilltalade genom ett lagakraftvunnet avgörande är av straff- rättslig karaktär.13 Artikel 50 hindrar inte en medlemsstat från att, för samma gärning i form av underlåtenhet att deklarera mervärdes- skatt, tillämpa en kombination av skatterättsliga och straffrättsliga sanktioner. I syfte att säkerställa uppbörden av samtliga inkomster från mervärdesskatt, och därigenom att värna unionens eko- nomiska intressen, står det medlemsstaterna fritt att själva välja de sanktioner som ska vara tillämpliga. Det kan vara administrativa eller straffrättsliga sanktioner. Det är först när ett skattetillägg har straffrättslig karaktär, i den mening som avses i artikel 50 i stadgan, och skattetilläggsbeslutet vunnit laga kraft, som artikeln hindrar att 11EU-domstolens dom () i mål C 617/10, punkt 31. 12EU-domstolens dom () i mål C 617/10, punkt 29. 13EU-domstolens dom () i mål C 617/10, punkt 32 och 33. , och de svenska sanktionssystemen en och samma person lagförs för samma gärning.14 Tre kriterier är relevanta för bedömningen av om ett skattetillägg har straffrättslig karaktär. Det första kriteriet anges vara den rättsliga kvalificeringen av överträdelsen i nationell rätt. Det andra kriteriet är över- trädelsens art och det tredje kriteriet är arten av och strängheten i den sanktion som den berörde kan åläggas. Enligt ankom det på att pröva den kombination av skatterättsliga och straffrättsliga sanktioner som är föreskriven i den nationella lagstiftningen mot de nationella normerna. En sådan prövning kan utmynna i att finner att kombi- nationen strider mot dessa normer, förutsatt att återstående sank- tioner är effektiva, proportionella och avskräckande.15 6.4Förbudet mot dubbla förfaranden i svensk rätt Fram till har både och ansett att det svenska systemet med skatte- tillägg och en straffrättslig sanktion inte kränker Europakonven- tionens dubbelbestraffningsförbud (RÅ 2009 ref. 94 och NJA 2010 s. 168 I och II). Genom Högsta domstolens beslut i plenum ändrades praxis och många frågeställningar med anknytning till artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet har därigenom besvarats. Sammanfattningsvis ansåg att rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) omfattar systemet med skattetillägg och påföljd för brott mot skattebrotts- lagen (1971:69). Rätten omfattar såväl mervärdesskatt som andra skatter och avgifter. Den gäller när skattetillägg och påföljd för skattebrott aktualiseras för en och samma fysiska person, också i vissa situationer när en juridisk person är primärt ansvarig för skattetillägget. Det föreligger hinder (lis pendens) mot åtal för skattebrott även om beslutet om skattetillägg inte har vunnit laga kraft.17 14EU-domstolens dom () i mål C 617/10, punkt 34. 15EU-domstolens dom () i mål C 617/10, punkt 35 och 36. 16Mål nr B 4946-12. 17Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 72. , och de svenska sanktionssystemen anförde i beslutet att rättsläget till följd av ställningstagande i var ett annat än vad domstolen tidigare haft att utgå från.18 Beslutet från gällde en person som hade dömts för grovt bokföringsbrott och grovt skattebrott avseende tre trans- aktioner. hade fattat beslut om skattetillägg i novem- ber 2009. Åklagarens ansökan om stämning kom in till tingsrätten . Frågan som hade att ta ställning till var om beslut om skattetillägg hindrade en prövning av åklagarens talan i brottmålet.19 I beslutet konstaterade att skattetillägget är av straffrättslig karaktär eftersom förfarandet för uttag av skattetillägg ansetts vara straffrättsligt av , såväl vid tillämp- ningen av artikel 6 som artikel 4 i det sjunde tilläggsprotokollet. har tidigare i rättsfallen NJA 2004 s. 510 I och II och NJA 2010 s. 168 s. I och II konstaterat att artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet är tillämplig på beslut om skattetillägg. ansåg att bedömningen måste bli densamma när det gäller artikel 50 i rättighetsstadgan.20 Det grundläggande kriteriet för både skattetillägg och skattebrott är i allmänhet oriktig uppgift. Den övergripande och utlösande omständigheten för skattetillägg och ansvar för skattebrott kan enligt sägas bestå i att den skattskyldige – i ett sammanhang som har betydelse för beskattningen – har lämnat en felaktig uppgift eller har utlämnat en uppgift. Fastän förhållandena kan växla något mellan enskilda fall, måste därför skattetillägg och ansvar för skattebrott som baserar sig på en och samma deklara- tionsuppgift anses grundade på samma faktiska omständigheter, nämligen de konkreta handlingar som innebär att en oriktig uppgift lämnas i skattebrottslagens respektive skatteförfarandelagens (2011:1244) mening. Därmed avser förfarandena samma brott 18Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 18. 19Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 5. 20Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 34–37. , och de svenska sanktionssystemen enligt sjunde tilläggsprotokoll, artikel 4, och samma lagöverträdelse enligt EU:s rättighetsstadga, artikel 50.21 Förhållandet mellan förbudet mot dubbla förfaranden och mervärdesskatt, inkomstskatt, arbetsgivaravgifter och andra avgifter Mot bakgrund av bedömningarna beträffande skattetilläggets straff- rättsliga karaktär och kravet att det ska röra sig om samma brott (gärning) ansåg att det genom dom fick anses klart att rättighetsstadgans förbud mot dubbla förfaranden och dubbla straff är tillämpligt vid överträdelse av reglerna om mervärdesskatt.22 Frågan uppkom då i målet om vad som gäller för skatter och avgifter som inte omfattas av unionsrätten. Någon rättspraxis från som gett anledning att om- pröva sitt ställningstagande i NJA 2010 s. 168 I och II, att det enligt praxis fanns ett visst utrymme för flera sank- tioner beslutade av olika myndigheter för samma brott (gärning), hade inte kommit. Beträffande inkomstskatt, arbetsgivaravgifter och andra skatter uttalade bl.a. följande i beslutet. Genom att rättighetsstadgans förbud mot dubbla förfaranden omfattar den svenska mervärdesskatten, har det samlade svenska systemet med skattetillägg och skattebrott i väsentliga delar redan urholkats. Effekterna av att det underkänns också i fråga om andra skatter och avgifter blir därmed mindre ingripande. Att i rättspraxis upprätt- hålla bara vissa delar av ett system som är tänkt att vara samman- hängande skulle vidare leda till en svårförklarlig ordning och en i vissa fall svårtillämpad skillnad på likartade regelöverträdelser. Skyddet mot dubbel lagföring och dubbla straff ska alltså tillämpas också vid oriktiga uppgifter av betydelse för inkomstskatt, arbets- givaravgifter och liknande avgifter.23 21Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 38 och 39. 22Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 44–48. 23Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 49–61. , och de svenska sanktionssystemen När träder rättigheten att inte bli lagförd eller straffad två gånger in? Rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger enligt tilläggs- protokollet aktualiseras först då någon har blivit slutligt frikänd eller dömd, och enligt rättighetsstadgan inträder skyddet när det finns en lagakraftvunnen brottmålsdom i det första förfarandet. har i ett tidigare rättsfall intagit den stånd- punkten vid sin tolkning av tilläggsprotokollet, att åtalshinder före- ligger först när tiden för att överklaga ett beslut om skattetillägg har gått ut (NJA 2004 s. 510 I). uttalar i sitt beslut bl.a. följande beträffande när rättigheten att inte blir lagförd eller straffad två gånger träder in.24 praxis kan inte anses vara entydig i den här frågan. Det finns visserligen exempel på fall där har godtagit parallellt pågående förfaranden (se beslut i målet mellan R.T. och , no. 31982/96, och beslut i målet mellan och , no. 73661/01, ECHR 2005-XIII, jfr dom i , punkt 33, där uttrycket lagakraftvunnet avgörande används). Emellertid finns det också mål där har tillämpat artikel 4 i tilläggsprotokollet trots att inget av de aktuella förfarandena hade avslutats (se dom i målet mellan och , no. 53785/09, ). Enligt svensk rätt råder ett starkt systematiskt samband mellan reglerna om rättskraft och bestämmelserna om lis pendens som rättegångshinder. Lika väl som domens rättskraft hindrar ett nytt åtal för samma gärning (res judicata, 30 kap. 9 § ) innebär en pågående rättegång att ett nytt åtal inte får väckas mot den tilltalade för en gärning som han eller hon redan står under åtal för (45 kap. 1 § tredje stycket ). Saken brukar beskrivas så, att när ett rättsligt förfarande – om det fullföljs – resulterar i ett avgörande som medför res judicata för en viss talan, innebär förfarandet att lis pendens föreligger med avseende på denna talan (jfr , Om brottmålsdomens rättskraft, 1949, s. 110 och Per m.fl., Rättegång III, 7 uppl. 2006, s. 270 och 275). I båda situationerna ska det ske en prövning av om det första och det andra förfarandet avser samma gärning, ett be- grepp som har samma innebörd i de två bestämmelserna. Det skydd mot nytt åtal som följer av domens rättskraft skulle försvagas 24 Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 67–71. , och de svenska sanktionssystemen allvarligt om ett pågående förfarande inte gavs samma rättegångs- hindrande verkan som ett lagakraftvunnet avgörande. Förbudet i tilläggsprotokollet bör som svensk lag tillämpas på ett sätt som är förenligt med grundläggande svenska processuella principer, inte bara om res judicata utan också om lis pendens. Ett pågående förfarande om skattetillägg bör därför enligt grunderna för 45 kap. 1 § tredje stycket innebära ett hinder mot ett åtal som avser samma oriktiga uppgift. En sådan tillämp- ning går möjligen längre än vad som följer av rättighetsstadgan. Enligt Högsta domstolens bedömning innebär en samordning av principerna om res judicata och lis pendens på det angivna sättet emellertid inte att sanktionssystemet inte svarar mot det unions- rättsliga effektivitetskravet. För att rättegångshinder på grund av lis pendens ska föreligga i brottmålet måste det dock krävas att frågan om ett uttag av skattetillägg har konkretiserats i det enskilda fallet. Det avgörande bör vara när har fattat sitt beslut om att påföra skattetillägg. Från den tidpunkten före- ligger alltså hinder mot åtal. Juridisk person i förhållande till förbudet mot dubbla förfaranden Reglerna i tilläggsprotokollet och rättighetsstadgan omfattar situa- tionen där en och samma fysiska person blir föremål för både skattetillägg och påföljd enligt skattebrottslagen för samma brott (gärning). Frågan är hur den situationen ska bedömas då skatte- tillägget riktar sig mot en juridisk person medan ett ansvar enligt skattebrottslagen skulle avse den fysiska personen som straffrätts- ligt ansvarar för den lämnade uppgiften. uttalade i sitt beslut i huvudsak följande beträffande denna fråga.25 Skyddet mot dubbla förfaranden innebär att om ett skattetillägg har tagits ut av en juridisk person på grund av en oriktig uppgift i skatte- förfarandet, är det inte i sig något hinder mot att uppgiftslämnaren åtalas för brott enligt skattebrottslagen. Förfarandet mot den juridiska personen är inte riktat mot den som har lämnat uppgiften på det sätt som krävs för att förbudet mot dubbla lagföringar ska vara tillämpligt, och sanktionerna avser olika rättssubjekt. Att den som åtalet riktar sig mot äger den juridiska personen förändrar inte den bedömningen. Att det förhåller sig på det angivna sättet enligt unionsrätten framgår så klart av förbudets ordalydelse, att frågan är 25 Högsta domstolens beslut i mål nr B 4946-12 punkt 62–66. , och de svenska sanktionssystemen acte clair, dvs. det är inte nödvändigt att begära förhandsavgörande av . En fysisk person kan emellertid ha krävts på betalning för skattetillägget trots att det riktar sig mot den juridiska personen. Vanligast är kanske att kravet grundas på bestämmelserna om före- trädaransvar i (numera) 59 kap. 12–21 §§ skatteförfarandelagen. Det sägs där att den som i egenskap av företrädare för en juridisk person med uppsåt eller av grov oaktsamhet har underlåtit att betala skatt är tillsammans med den juridiska personen skyldig att betala skatten och räntan på den. Bestämmelserna omfattar också skattetillägg. Även enligt annan lagstiftning kan en fysisk person bli ansvarig för ett skattetillägg som har påförts en juridisk person. Exempelvis gäller detta enligt 25 kap. aktiebolagslagen (2005:551) och 11 kap. 2 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Enligt 2 kap. 20 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag är bolagsmännen i ett handelsbolag ansvariga för bolagets förplik- telser. I alla dessa fall omfattar ansvaret skatteskulder och s.k. delikts- och legalförpliktelser. När staten genom ett rättsligt förfarande har krävt en fysisk person på betalning av ett skattetillägg, får förbudet mot dubbel lagföring anses hindra ett åtal för brott enligt skattebrottslagen mot henne eller honom för samma oriktiga uppgift, även om en juridisk person är primärt ansvarig. Detta gäller också om för- farandet har varit civilrättsligt till sin natur (såsom vid en talan om ansvar på grund av de aktiebolagsrättsliga kapitalbristreglerna) och oavsett om det har rört sig om en rättegång eller ett rättsligt för- farande av något annat slag (jfr 59 kap. 11 § SFL om ansvar för del- ägare i ett svenskt handelsbolag), bestämmande är skattetilläggets straffrättsliga karaktär. Att skyddet omfattar dubbla förfaranden och inte bara dubbla straff innebär också att det saknar betydelse om staten har fått framgång med sitt krav eller inte. Bokföringsbrott i förhållande till förbudet mot dubbla förfaranden För bokföringsbrott döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter bokföringsskyldigheten enligt bokföringslagen genom att underlåta att bokföra affärshändelser eller bevara räkenskaps- information, eller genom att lämna oriktiga uppgifter i bokföringen eller på något annat sätt. Ett bokföringsbrott kan på olika sätt ha samband med ett oriktigt uppgiftslämnande av betydelse för be- , och de svenska sanktionssystemen Att en affärshändelse i rörelsen inte bokförts på ett korrekt sätt kan sålunda öppna för att oriktigheten medvetet eller omedvetet kommer att föras över till skatteförfarandet. Den faktiska handling (eller underlåtenhet) som ger upphov till ett skattetillägg är emellertid att den skattskyldige annat än munt- ligen under förfarandet har lämnat uppgift till ledning för egen beskattning eller har lämnat en oriktig uppgift i ett mål om egen beskattning. Skattetillägget förutsätter sålunda ett tillkommande faktiskt moment i skatteförfarandet som åtminstone typiskt sett ligger något senare i tiden, efter det att bokföringen för perioden har avslutats. Den faktiska handlingen (eller underlåtenheten) att inte korrekt bokföra affärshändelsen sker i allmänhet ytterligare . De konkreta fakta som ligger till grund för ett bokföringsbrott kan därför normalt inte med tillämpning av hittillsvarande praxis anses oupplösligt förbundna till tid och rum med de fakta som läggs till grund för ett skatte- tillägg. Förbuden mot dubbla förfaranden och straff enligt tilläggs- protokollet och enligt rättighetsstadgan hindrar därför normalt inte åtal och dom för bokföringsbrott av det skälet att skattetillägg har tagits ut.26 har i beslut tagit ställning till frågor om resning i fall då en person – i strid med Europa- konventionens förbud mot dubbla förfaranden – fällts till ansvar för skattebrott. Målet gällde en person som hovrätten hade dömt till fängelse för fyra fall av grovt bokföringsbrott och 17 fall av skattebrott. Brotten var begångna –2009. Skattebrotten avsåg oriktiga uppgifter som hade betydelse för mervärdesskatt i 14 fall och för inkomstskatt i tre fall. De grova bokföringsbrotten och de skatte- brott som avsåg mervärdesskatt tog sikte på resningssökanden i hans egenskap av företrädare för ett handelsbolag.