sou · H0B393 · 2013-01-01 00:00:00 — Det uppges dock att det har blivit bättre efterhand även där men det anses alltjämt finnas ett behov av att kvalitetskontrollera upp- tagningarna. Det är naturligtvis otillfredsställande att det fortfarande före- kommer tekniska problem. Dessa bör dock kunna åtgärdas lokalt och regionalt inom ramen för och hovrätternas fortlöpande kontakter vad gäller teknik och utrustning. Utvärdering, överväganden och förslag Det är ofta sämre kvalitet på upptagningarna när tolkning har skett vid tingsrätten. Tolkning är ett moment som komplicerar in- spelningarna. De problem det för med sig bör dock kunna över- bryggas genom att såväl rättens ordförande som protokollföraren är uppmärksam på situationen. Exempel på åtgärder är att endast de mikrofoner som behövs bör vara påslagna och att tolken ges tillräckligt med tid till att översätta. Det är också en för- del om tingsrätterna använder små mikrofoner, s.k. myggor, vid tolk- ning. Många har nämnt att tolkning per telefon ger sämre resultat, varför detta alternativ i första hand endast bör användas vid kortare förhandlingar. Frågan om tolkningens kvalitet har även uppmärk- sammats av Utredningen om tolkning och översättning vid straff- rättsliga förfaranden, i betänkandet Tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. Genomförande av EU:s tolknings- och översättningsdirektiv (SOU 2012:49, avsnitt 6). Den samlade bilden är alltså att utrustningen överlag fungerar bra. Den är användarvänlig och driftsäker. Dock måste arbetet med att kontinuerligt förbättra, uppdatera och i övrigt utveckla utrustning och system fortsätta och kvarstående tekniska brister åtgärdas. Det är bra att det nu finns stor tillgång till inspelningsutrustning på tings- rätterna. Exempelvis är det bra att det finns sådan utrustning i dom- stolarnas förberedelserum så att en muntlig förberedelse kan övergå till huvudförhandling i förenklad form med bevisupptag- ning. För att minska risken för hanteringsfel på grund av informations- tapp bör utbildningen för notarierna i handhavandet av tekniken vara enhetlig. Det kan åstadkommas exempelvis genom för domstolarna gemensamt framtagna web-baserade utbildningar, handböcker och lathundar. Domstolarna har olika sätt att kommunicera i frågorna om kvaliteten på upptagningarna, något man pekade på i Domstols- verkets rapport . Kommunikationen verkar nu fungera mycket bra och har bidragit till att förbättra kvaliteten på upptag- ningarna. Nästan alla förhör dokumenteras genom ljud- och bildupptagning Av uppgifterna som utredningen inhämtat framgår klart att det, med undantag för telefonförhören, är mycket sällan som förhör inte dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. Inte från något håll har utredningen fått uppgift om att någon förhörsperson vägrat att Utvärdering, överväganden och förslag bli inspelad under förhöret. På det hela taget verkar inspelningen vara odramatisk och oproblematisk. I den mycket begränsade ut- sträckning som det förekommit att förhör inte dokumenterats genom ljud- och bildupptagning har det främst berott på att tekniken inte fungerat av någon anledning. Upptagningarna används i mycket stor utsträckning i hovrätts- processen (se avsnitt 3.4.2). Det förekommer även att de används i tingsrätten i samband med ny huvudförhandling eller om förhöret tagits upp utom huvudförhandling (se avsnitt 3.2.2). Flera hovrätter har påpekat att telefonförhör är vanligt förekom- mande. Från något håll har sagts att det blivit vanligare nu än före EMR-reformen. Något säkert belägg för detta finns dock inte. Telefonförhör förekommer nog i ungefär samma utsträckning som före reformen. Vid telefonförhör kan naturligtvis förhöret endast tas upp genom ljudupptagning. Från hovrätterna har påtalats att telefonförhör i till- trossituationer medför att nytt förhör kan behövas i hovrättsproces- sen. Sammanfattningsvis kan alltså sägas att dokumentation av för- hören i tingsrätt i allt väsentligt sker genom ljud- och bildupptag- ning och att upptagningarna i mycket stor utsträckning används i hovrättsprocessen. Inom domstolarna används ordet indexering för att beskriva när för- hör i målhanteringssystemet struktureras genom att det noteras vem som hörs och vad förhöret avser. I gjordes bedömningen att tingsrätternas arbete med att strukturera upptagningarna var bristfällig. Detta synes emellertid ha förbättrats. indexeras upptagningarna ofta. Bland åklagarna finns en medvetenhet om att gärningsbeskrivningens utformning och uppläggningen av förhöret är väsentlig för att upptagningarna ska få en bra struktur. Hovrätterna har uttalat förståelse för att det är svårt att indexera vid vissa typer av brott, främst fridskränknings- brotten. Det varierar dock fortfarande ganska mycket mellan tings- rätterna i vilken utsträckning och på vilket sätt som indexering sker. Indexeringen är ett viktigt hjälpmedel i processen. En noggrann indexering underlättar hovrättens handläggning. Det ska dock poängteras att indexering är viktigast i de stora målen. Utvärdering, överväganden och förslag i mål med flera åtalspunkter eller olika moment och som sannolikt överklagas som det finns anledning för protokollföraren att vara särskilt noggrann. Inte sällan är det endast delar av ett åtal som ska prövas i hovrätten. Helst bör det därför noteras för varje förhör vem som hörs och vilken åtalspunkt eller vilken del av åtalet som för- höret avser. Här krävs naturligtvis också ett samspel mellan rättens ordförande och protokollföraren. I de mindre målen, exempelvis med en åtalspunkt, har indexering naturligtvis inte samma betydelse. Dessa mål överklagas dessutom i mindre utsträckning. Vi bedömer därför att upptagningarna kan förbättras ytterligare genom en bättre och mer enhetlig indexering. Arbetet med detta får alltså inte avstanna. En förbättring kan åstadkommas genom att det utarbetas för domstolarna enhetliga rekommendationer för hur upptagningarna kan struktureras. I utbildningen av notarierna och protokollförare bör detta vara ett naturligt moment, så att de får en ökad förståelse för betydelsen av att strukturera upptagningarna på ett ändamålsenligt sätt. Dokumentation av bevisning vid syn på stället Några framsynta tingsrätter använder bärbar videoteknik för att doku- mentera bevisning vid syn, något som fallit väl ut. En stor fördel med denna dokumentationsform vid syn på stället är att beviset inte alltid behöver tas upp på nytt i hovrätten (dvs. hovrätten behöver inte resa ut för att göra en egen syn på stället). Detta kan ge be- sparingar för både parterna och domstolen. Det har överlämnats åt rätten att avgöra i det enskilda fallet när syn ska dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. I förarbe- tena nämns dock att det regelmässigt torde vara till fördel för hand- läggningen av målet att dokumentera genom ljud- och bildupptag- ning när fråga är om syn på stället. Dessa fördelar föreligger även i de fall då syn på stället görs utom huvudförhandling. Frågan om syn har tagits upp särskilt från hovrättshåll, se av- snitt 3.4.2. Mark- och har påtalat värdet av att det finns upptagningar av syn på stället. I avsnittet föreslås föränd- ringar i tilltrosbestämmelserna så att det även när syn på stället hållits, och synen läggs fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning, finns möjlighet för hovrätten att i en tilltrossituation ändra tings- rättens dom i den delen. Utvärdering, överväganden och förslag Det finns alltså många fördelar med att dokumentera syn genom videoteknik. Det är dock långt ifrån alla tingsrätter som använder sig av tekniken i dessa fall. Många har inte skaffat sådan utrustning. Detta begränsar en effektiv och ändamålsenlig handläggning i såväl underrätt som överrätt. Bestämmelsen tillämpas således inte fullt ut som det var avsett. Det är utredningens mening att användningen av videoteknik som dokumentationsform vid syn på stället bör öka. Det kan åstad- kommas genom att det görs till huvudregel att vid syn på stället doku- mentera bevisningen genom ljud- och bildupptagning. Utredningen föreslår därför att 6 kap. 6 a § RB, som är fakultativ, kompletteras med en ny bestämmelse som innebär att tingsrätt ska dokumentera det som iakttas vid syn på stället genom en ljud- och bildupptagning, om det inte finns särskilda skäl mot det Lagring av ljud- och bildupptagningar Ljudupptagningar och ljud- och bildupptagningar gallras (raderas) senast efter det att målet eller ärendet har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft. Så skedde också i det äldre systemet med de bandinspelningar som då förekom. Under utredningen har frågan uppkommit om värdet av att bevara upptagningar , både för prövningen av en eventuell resningsansökan och för den nya rättegång som normalt ska hållas om resning beviljas (jfr motion Ju 2011/12:Ju21). Det är enligt motionen av stort värde om ljud- och bildupptagningarna från rätte- gångar kan användas vid resningsansökningar och huvudförhand- lingar i resta mål. Närmare om hur detta kan ske och vilka konsekven- ser detta kan få bör enligt motionen utredas i särskild ordning. har i remissyttrande över betänkandet Resnings- förfarandet i brottmål (SOU 2009:98) också varit inne på att det kan finnas skäl att i lämpligt sammanhang överväga frågan om lag- ring av ljud- och bildupptagningar. I de fall en resningsansökan be- viljas, men också för att avgöra frågan om en förundersökning ska återupptas eller om resning ska beviljas, vore det av stort värde om ljud- och bildupptagningar fanns bevarade. Detta skulle enligt gynna rättssäkerheten och skapa en mer kostnadseffektiv resningsprocess. Behovet av en ändring av gallringsbestämmelsen har alltså aktu- aliserats från flera håll. Utredningen ansluter sig till vad som har Utvärdering, överväganden och förslag sagts om värdet av att bevara ljud- och bildupptagningarna. Det kan dessutom förekomma andra situationer där ljud- och bildupptag- ningarna som gjorts i ett mål borde finnas tillgängliga, exempelvis när en rättegång avslutats mot en eller flera tilltalade och det därefter väcks åtal mot ytterligare en medtilltalad. Bevis som tagits upp i den första rättegången kan då aktualiseras även i den andra rättegången. Det kan även vara fråga om fall där ett vittne ska höras i flera rätte- gångar mot olika tilltalade men beträffande samma sak eller där det på något annat sätt blir aktuellt att förhör som tagits upp i ett mål åberopas i ett annat (se avsnitt 3.2.2). Menedsfall är ett annat exempel. Det finns i dessa situationer inget som hindrar att upptagningar an- vänds som bevis i den andra rättegången (jfr prop. 2004/05:131 s. 163 f.). Det skulle vara värdefullt om man i de situationer som har be- skrivits har tillgång till ljud- och bildupptagningar från förhören. Dessa har dock hunnit raderas när behovet av att an- vända dem uppstår. Till skillnad från ljudupptagningarna lämnas det inte ut kopior av ljud- och bildupptagningar till parterna. Enligt utredningens mening är frågan om gallring och bevarande alltså mycket angelägen. Bestämmelserna om gallringstiden för ljud- och bildupptagningar borde alltså ses över. Att generellt förlänga gallringstiden är dock knappast en lämplig väg. Inte heller ett system där tiden för gallring förlängs för vissa kategorier av brott eller för brott med särskilt stränga straffskalor är invändningsfritt. Ett alternativ som utred- ningen har övervägt är att införa bestämmelser som medger förläng- ning av gallringstiden med i taget, på begäran av åklagaren, en tilltalad eller en misstänkt, om det är påkallat med hänsyn till en på- gående rättegång eller en pågående förundersökning. Oavsett vilken lösning man väljer behövs det ingående övervä- ganden, inte minst av integritetsaspekter. Även de tekniska möjlig- heterna till lagring och de ekonomiska konsekvenserna av en utökad lagring av upptagningar behöver utredas. Det är frågor som inte kan utredas uttömmande av EMR-utred- ningen men som lämpligen bör ses över i särskild ordning. Några förslag lämnas alltså inte här, men utredningen pekar på behovet av en översyn av bestämmelserna. Utvärdering, överväganden och förslag Bakgrund och nuvarande ordning Före EMR-reformen var det under vissa förutsättningar möjligt för en part att vara närvarande på telefon under förberedelsen i tingsrätt i såväl brottmål som tvistemål. Vidare gällde att om en part i tviste- mål hade deltagit per telefon vid ett sådant sammanträde, fick denne också delta på telefon vid en huvudförhandling i förenklad form som hölls i samband med förberedelsesammanträdet. Några andra möjligheter för part att medverka per telefon vid en huvudförhandling i tvistemål fanns inte. I brottmål var det överhuvud- taget inte tillåtet för en part att delta vid en huvudförhandling per telefon. Även muntlig bevisning kunde tas upp på telefon i såväl tvistemål som brottmål. Vid handläggning enligt lagen (1996:242) om dom- stolsärenden fanns också vissa möjligheter för en part att närvara per telefon samt att ta upp muntlig bevisning. I konkursärenden kunde också bevis tas upp på telefon. påbörjades en försöksverksamhet med video- konferens som pågick till . Försöksverksam- heten innebar att parter fick delta vid ett sammanträde enligt rätte- gångsbalken genom videokonferens på samma villkor som de som gäller för telefonkonferens. Samma gällde för bevisupptagning. Dom- stolsverket fick i uppdrag att utvärdera försöksverksamheten, vilket gjordes i rapporten 2002:5. I rapporten anges att samtliga för- söksdomstolar som hade besvarat enkät var positiva till möjligheterna att använda videokonferens och ansåg att lagstift- ningen borde permanentas. konstaterade i rapporten att många fördelar stod att vinna med att använda videokonferens i rättegångar, både när det gäller effektiviteten och tillgängligheten till domstolarna. Genom EMR-reformen permanentades möjligheten att använda videokonferens i allmän domstol. För att göra lagstiftningen så teknikneutral som möjligt valdes termen ljud- och bildöverföring i lagtexten. Regeringen anförde att möjligheten att använda ljud- och bildöverföring hade bidragit till att öka tillgängligheten till dom- stolarna och att åstadkomma en mer flexibel handläggning. Här- igenom kunde antalet inställda huvudförhandlingar minskas. Kost- nader och olägenheter bedömdes också kunna minska vid exempelvis förhör med sakkunniga. Användningen av ljud- och bildupptagning Utvärdering, överväganden och förslag var positiv, bl.a. i ett medborgarperspektiv, som rättssäker- heten kunde upprätthållas och i vissa avseenden stärkas. Tekniken utgjorde ett viktigt hjälpmedel i en modernisering av domstolarnas verksamhet (prop. 2004/05:131 s. 87). Genom EMR infördes alltså en generell bestämmelse om ljud- och bildöverföring i 5 kap. 10 RB. Om det finns skäl för det får parter och andra som ska delta i ett sammanträde i alla typer av mål och i alla instanser delta genom ljud- och bildöverföring. Vid be- dömningen av om det finns skäl för ett sådant deltagande ska rätten särskilt beakta de kostnader eller olägenheter som skulle uppkom- ma om den som ska delta i sammanträdet måste infinna sig i rättssalen. En annan viktig faktor var om någon som ska delta i sammanträdet känner påtaglig rädsla för att vara närvarande i rättssalen. Del- tagande genom ljud- och bildöverföring får dock inte ske om det är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. För närvaro på telefon, dvs. ljudöverföring, gäller numera motsvarande möjligheter som för ljud- och bildöver- föring. Även syn får hållas genom ljudöverföring eller ljud- och bild- överföring. Regeringen anförde bl.a. att det är naturligt att rätten, vid bedömningen av om ett deltagande ska ske genom videokonferens, tar stor hänsyn till parternas uppfattning i frågan. Dock ansågs det inte att parterna borde ha något avgörande inflytande i frågan. Även om det som regel endast undantagsvis bör förekomma att kalla en part att, mot dennes vilja, delta genom videokonferens, bör det finnas utrymme för rätten att ändå besluta om det. Som exempel nämndes omhäktningsförhandlingar där transporter av frihetsberövade krä- ver stora personella och ekonomiska resurser och där det även kan finnas säkerhetsskäl för ett beslut om ljud- och bildöverföring (a. prop. s. 95 och 225). För att göra reglerna mer överskådliga och för att underlätta tillämpningen gjordes bestämmelserna om när- varo på telefon överensstämmande med bestämmelserna om ljud- och bildöverföring. Regeringen anförde dock att detta inte innebär att det i alla sammanhang är lika lämpligt att använda sig av telefon som av ljud- och bildöverföring. Begreppet telefonförhör ersattes dessutom med ljudöverföring (a. prop. s. 98 f.). Vidare reglerades genom reformen det etablerade systemet med s.k. medhörning. Det anges numera uttryckligen i 36 kap. 18 § RB att när en vittnesberättelse ska lämnas i en parts frånvaro ska parten om möjligt få följa förhöret genom en ljudöverföring eller en ljud- och bildöverföring. Om detta inte kan ske ska vittnesberättelsen återges i behövlig omfattning när parten åter är närvarande. Utvärdering, överväganden och förslag ska beredas tillfälle att ställa frågor till vittnet. Regeringen ansåg att ljud- och bildöverföring i dessa situationer ökar möjligheten för den frånvarande att tillgodogöra sig vad som tilldrar sig vid förhöret. Enligt regeringens uppfattning ska rätten dock i det enskilda fallet kunna välja att inte överföra bild till sidorummet, om det skulle hindra målsäganden eller vittnen att berätta fritt (a. prop. s. 100 f.). Genom reformen infördes dessutom bestämmelser om sidosal i 5 kap. 12 § RB. De innebär att rätten ska se till att de som ska delta i ett sammanträde och som inte får plats i rättssalen kan följa sam- manträdet genom en ljud- och bildöverföring i en lokal som ställts i ordning för detta ändamål (sidosal). Rätten får även låta åhörare som inte kan beredas plats i rättssalen följa sammanträdet genom en ljudöverföring eller en ljud- och bildöverföring i en sidosal. Det är rättens ordförande som ansvarar för ordningen i sidosalen. I motiven anförde regeringen att i praktiken bör ordföranden kunna ta hjälp av t.ex. en vaktmästare som får i uppgift att rapportera eventuella incidenter (a. prop. s. 105). Uppgifter från domstolarna, åklagarna och advokaterna Vid utredningens besök vid tingsrätterna har framkommit att tek- niken för ljud- och bildöverföring används överallt och i stor utsträck- ning. Vid någon tingsrätt, som ingått i den tidigare försöksverk- samheten, förekommer det till och med i mycket stor utsträckning. På de flesta håll anser man att det fungerar bra. Vissa tekniska problem förekommer ibland, såsom att ljud och bild inte är helt synkro- niserade eller att bildöverföringen inte är så tydlig. De allra flesta anser dock att förändringen har fallit mycket väl ut och att tek- niken har inneburit fördelar från effektivitets- och kostnadssyn- punkt. Det har dock framhållits att tillgången till utrustning bör förbättras. De flesta domstolar anser sig behöva utrustning i så gott som alla salar. Först då, menar man, uppstår de verkliga effektivitets- vinsterna. Den begränsade tillgången till utrustning utgör således en flaskhals vid utsättning och planering av möten. Från några håll har även kvalitetsvinster nämnts som en av för- delarna med den nya tekniken, eftersom telefonsammanträdena nu ersatts av närvaro genom ljud- och bildöverföring. Utvärdering, överväganden och förslag Från någon domstol, som använder tekniken mycket ofta, har uppgetts att domstolssekreterarna vid utsättning av målen under- söker vilka sammanträden som skulle kunna genomföras genom ljud- och bildöverföring. En sådan planering anses innebära stora fördelar. Domstolarna biträder även varandra, framför allt vid vittnes- förhör som genomförs med ljud- och bildöverföring. Några tings- rätter har anfört att för detta ändamål skulle det behövas ett särskilt rum med sådan utrustning. Frågan om närvaro via ljud- och bildöverföring väcks främst av parterna eller vittnena men aktualiseras även i viss mån från dom- stolens sida. Tekniken används i brottmål främst beträffande vittnena och måls- ägandena. Vid omhäktningsförhandlingar brukar den misstänkte vara närvarande via ljud- och bildöverföring vid de flesta tingsrätter. I brottmål är även åklagaren på sina håll närvarande via länk. Vissa tings- rätter har som utgångspunkt att åklagaren bör vara på plats i salen. Videolänkstekniken används även beträffande tilltalade som av- tjänar fängelsestraff när förhandlingen hålls. De tingsrätter som har långt avstånd till häktet har särskilt påpekat att tekniken medför klara effektivitetsvinster. Edgångssammanträden i konkurs hålls vid flera tingsrätter per videolänk. I tvistemål förekommer det relativt ofta att parter är närvarande genom ljud- och bildöverföring. Ofta räcker det dock med närvaro per telefon. En nackdel med att ha parterna närvarande via länk vid förberedelsesammanträde i tvistemål är att förlikningsförhandlingar- na anses bli svårare att genomföra. Från några håll har påpekats att det krävs särskild försiktighet när det är av säkerhetsskäl som någon är närvarande genom ljud- och bildöverföring. När domstolen kopplar upp den som ska delta på distans syns det normalt vilken domstol eller annan myndighet som rings upp, vilket kan avslöja vistelseorten. Detta kan också inträffa genom att pårop från andra förhandlingar hörs vid överföringen. Hovrätterna är överlag nöjda med tekniken för ljud- och bildöver- föring. I en av hovrätterna har det dock hänt att tekniken fallerat. Tekniken används i olika stor utsträckning vid hovrätterna. Någon hovrätt använder möjligheten regelbundet, exempelvis vid Utvärdering, överväganden och förslag påföljdsfrågor i brottmål, och anser att det finns stora effektivitets- vinster i systemet och en avsevärd utvecklingspotential. En annan hovrätt använder inte tekniken så ofta och anser att det inte finns så stora fördelar. Från något håll har påtalats att ljud- och bild- överföring kommer att minska behovet av tingsresor. Åsikterna om när det är lämpligt med ljud- och bildöverföring går ibland isär även mellan olika avdelningar på samma hovrätt. Domstolarnas uppgifter om telefonsammanträden, medhörning och sidosal Domstolarna är ense om att telefonsammanträden i princip förekom- mer i samma utsträckning som . Flera tingsrätter anser att telefonsammanträde fungerar lika bra som ljud- och bildöverföring vid förberedelsesammanträden i tvistemål. Medhörning förekommer fortfarande främst genom ljudöverföring (medhörande). Endast på enstaka håll används ljud- och bildöver- föring (medseende). Det beror främst på att det är få domstolar som har tillgång till den utrustningen i de vanliga medhörningsrummen. På flera håll används även den nya tekniken när en sidosal be- hövs. I stora mål har detta uppgetts vara en mycket bra lösning som används beträffande såväl parter som åhörare. Ofta används en sal på samma domstol som sidosal. får en annan domstol biträda med sidosal. Detta har förekommit i mycket stora mål med parter från olika delar av landet. Åklagarna ser mycket positivt på möjligheten att använda ljud- och bildöverföring. Överlag anser de att denna möjlighet har en utveck- lingspotential och borde kunna användas ännu mer. Från flera åklagar- kammare har påtalats att tingsrätterna och hovrätterna har olika praxis beträffande åklagarens närvaro genom ljud- och bildöverföring. Detta kan även variera mellan olika hovrättsavdelningar. Den åklagarkammare som finns på hovrättsorten tar ofta över andra kam- mares förhandlingar, vilket medför vissa effektivitetsförluster. Flera åklagarkammare har uppgett att de därför ofta har begärt att få delta på distans men ganska ofta nekats av domstolarna. Flera åklagar- kammare har framhållit att det finns effektivitetsvinster med närvaro Utvärdering, överväganden och förslag genom ljud- och bildöverföring även vid kortare avstånd och att det därför kunde tillämpas oftare.