sou · H1B361 · 2013-09-05 00:00:00 — Se även 25 § förordningen (2007:667) om allvarliga miljöskador. 13, 20, 22, 37–38 samt 41 §§ förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd Ansökan om tillstånd till vissa avloppsanläggningar m.m. prövas av Generalläkaren för anläggning som denne har tillsyn över. Även anmälan m.m. ska göras till Generalläkaren i vissa angivna fall. Generalläkaren har föreskriftsrätt för föreskrifter som behövs för Försvarsmakten, , och till skydd mot olägenheter för människors hälsa. Gällande rätt och vissa aktörer 2 kap. 4–5 och 8 §§ samt 3 kap. 16 § miljötillsynsförordningen (2011:13) Generalläkaren har den operativa tillsynen i fråga om samtliga verk- samheter och åtgärder inom Försvarsmakten, , och utom viss till- syn som omfattas av Kemikalieinspektionens ansvar. Annan för- delning av ansvar som görs i förordningens 2 kap. gäller inte för den verksamhet som ligger under Generalläkarens tillsyn. Till- synsmyndigheterna ska enligt 1 kap. 17 § samordna tillsynen om det är ändamålsenligt. Om flera myndigheter har tillsynsansvar som överlappar varandra kan myndigheterna enligt 2 kap. 2 § komma överens om hur ansvaret ska fördelas. 1 kap. 4 § förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt Avgifter för verksamhet som Generalläkaren har tillsyn över utgår i praktiken bara för prövningskostnader och inte för tillsyn. I bilagan till förordningen anges dock vilken nivå avgifterna för Generalläka- rens tillsyn ska ligga på. 72 § avfallsförordningen (2011:927) Generalläkaren får meddela föreskrifter som avviker från 15 kap. MB och avfallsförordningen om hantering av hushållsavfall och farligt avfall inom Försvarsmakten, , och . 24 § förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer Generalläkaren kan ge dispens från REACH7 m.m. endast om det behövs med hänsyn till totalförsvarets intressen och dispensen avser Försvarsmakten, , Försvarets materiel- verk eller . 7 Förordning (EG) nr 1907/2006 – Reach-förordningen, dvs. Reach står för Registration, Evaluation, Authorization of Chemicals. Gällande rätt och vissa aktörer 30 § strålskyddslagen (1988:220) För verksamhet som utövas av Försvarsmakten, Fortifikationsver- ket, eller får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer efter åtagande av Generalläkaren överlåta åt denne att i ett visst avseende utöva tillsynen enligt lagen. Regler som särskilt gäller staten Säkerhet – 9 kap. 6 a § MB och 16 kap. 3 § MB Staten behöver inte ställa säkerhet för täktverksamhet respektive för avhjälpande vid miljöskada m.m. Utrivning av vattenanläggning – 11 kap. 20 § MB och 24 kap. 4 § MB För staten gäller vissa särskilda bestämmelser om utrivning av vattenanläggning till skydd för allmänna intressen. Mark- och mil- jödomstolen kan till skydd för allmänna intressen medge staten att riva ut vattenanläggning på den underhållsskyldiges bekostnad. Regler som särskilt gäller totalförsvaret Det finns regler i som hänvisar till totalförsvaret. Bland annat får regeringen enligt 1 kap. 5 § MB under vissa omständig- heter meddela föreskrifter som avviker från balken, dock inte inom ämnesområden som måste lagregleras. Särskild hänsyn ska tas till att en verksamhet eller åtgärd behövs för totalförsvaret vid rimlig- hetsavvägningen i 2 kap. 7 § MB. Försvarsintressen ges visst före- träde vid riksintresseprövning enligt 3 kap. 9 och 10 §§ MB. De särskilda hushållningsbestämmelserna i 4 kap. hindrar inte anlägg- ningar som behövs för totalförsvaret. Dispens från EU-förord- ningar om kemikalieregistrering och -klassificering får ges om det behövs för totalförsvaret och 29 kap. 8 § MB stadgar påföljd vid brott mot föreskrift enligt 1 kap. 5 §. Gällande rätt och vissa aktörer En definition av totalförsvaret finns i 1 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap som stadgar att totalförsvar är verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Riksintressen – 3 och 4 kap. MB innehåller s.k. hushållningsbestämmelser för använd- ningen av mark- och vattenområden. Reglerna omfattar såväl användning av olika områden, oavsett var i landet de är belägna (3 kap.), som användningen av vissa angivna geografiska områden i landet (4 kap.). Reglerna ska tillämpas vid prövning av tillstånd och anmälan av miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet enligt MB och vid tillämpning av exempelvis väglagen, vid regeringens tillåt- lighetsprövning enligt 17 kap. MB, vid beslut om områdesskydd samt vid planläggning enligt , PBL. Enligt 3 kap. 9 § första stycket MB ska mark- och vattenområ- den som har betydelse för totalförsvaret så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt motverka totalförsvarets intressen. Det omfattar områden för olika slag av militär verksamhet, t.ex. skjutfält, men även t.ex. beredskaps- och fredstidslagring av energi- resurser. Paragrafens andra stycke är särskilt inriktat på totalförsva- rets anläggningar: Områden som är av riksintresse på grund av att de behövs för totalförsvarets anläggningar skall skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av anlägg- ningarna. Vid en avvägning mellan riksintressen ska försvars- intresset ges företräde om ett område eller del av område behövs för en anläggning för totalförsvaret (10 §). Vanligtvis pekar sektormyndigheterna ut de områden som de menar utgör riksintresse, men detta är aldrig rättsligt bindande. Riksintressenas ställning avgörs i det enskilda fallet, exempelvis av tillståndsprövande myndighet. I 4 kap. MB utpekas vissa geografiska områden som riksintres- sen. Det utgör dock inget hinder för anläggningar som behövs för totalförsvaret. Enligt 2 § punkt 12 förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. ska Försvarsmakten och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap peka ut de områden som myndigheterna bedömer vara av riksintresse för totalförsvarets anläggningar enligt 3 kap. MB. Gällande rätt och vissa aktörer Ansvar för förorenade områden – 2 kap. 8 § och 10 kap. MB Reglerna om ansvar för förorenade områden torde inte i sak skilja sig mellan försvarsområdet och övriga delar av samhället. Det är i första hand verksamhetsutövaren som är ansvarig för undersökningar och åtgärder avseende förorenade områden. En svårighet kan vara att bestämma vem som är verksamhetsutövare och hur staten ska ta sitt ansvar vid statlig verksamhet. Fastighetsägarens efterbehandlingsansvar gäller i andra hand (subsidiärt) i förhållande till verksamhetsutövarens ansvar, men endast för fastigheter som förvärvats efter att trädde ikraft, dvs. En förutsättning för ansvaret är att ingen verksamhetsutövare kan utföra eller bekosta efterbehandling och att fastighetsägaren vid förvärvet av fastig- heten var medveten om eller borde ha upptäckt föroreningarna. Bestämmelsen är även tillämplig om verksamhetsutövaren endast kan utföra eller bekosta en del av efterbehandlingen av en fastighet, dvs. fastighetsägaren kan bli ansvarig för sådan del som verksam- hetsutövaren inte kan utföra eller bekosta. Fastighetsägarens ansvar kan sannolikt aldrig bli större än verksamhetsutövarens ansvar. Detta bör innebära att omfattningen av fastighetsägarens eventuella efterbehandlingsansvar alltid är beroende av det ansvar som verk- samhetsutövaren skulle ha kunnat åläggas om han haft möjlighet att stå för sitt ansvar. En fastighetsägare får anses bedriva verksamhet genom sitt ägande av byggnader och anläggningar på fastigheten och bör som huvudregel betraktas som verksamhetsutövare om verksamheten i byggnaden eller anläggningen har bidragit till föroreningen. Som exempel kan nämnas att läckage från en tank eller PCB8 i fogar har förorenat ett markområde. Lagen (2006:985) och förordningen (2006:1592) om energideklaration för byggnader Dessa författningar innehåller krav på fastighetsägaren att energi- deklarera byggnader. Från kravet undantas byggnader som är av- sedda för totalförsvaret och som på grund av byggnadens utform- 8 PCB, polyklorerade bifenyler, är en grupp miljö- och hälsoskadliga industrikemikalier. Gällande rätt och vissa aktörer ning eller den verksamhet som bedrivs där är av hemlig natur (2 § punkt 7 i förordningen). Förordningen (2007:19) om PCB m.m. Förordningen innehåller bestämmelser om kontroll över före- komsten och hanteringen av PCB-produkter samt om inventering, avlägsnande och bortskaffande av sådana produkter och varor eller utrustning som innehåller eller har förorenats med PCB-produkter. Lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor Lagen tillämpas inte på militär verksamhet. Av förarbeten till lagen följer att militär verksamhet i vid bemärkelse, dvs. sådan som bedrivs av Försvarsmakten, , och bör undantas från lagens tillämpnings- område.9 2.2.3Bevakning av riksintressen enligt (2010:900) Beaktande av riksintresse för totalförsvaret vid planering och lovgivning (PBL) innehåller bestämmelser om planlägg- ning av mark och vatten och om byggande. En grundläggande prin- cip är enligt 1 kap. 2 § PBL att det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten. Lagen innehåller dock bestämmelser som ska säkerställa att såväl allmänna som enskilda intressen beaktas vid prövning av frågor enligt lagen. I 2 kap. PBL finns bestämmelser om de allmänna och enskilda intressen som ska beaktas vid planläggning och lokalisering av byggnader. Av 2 kap. 2 § PBL framgår att företräde ska ges till sådan användning som från allmän synpunkt medför en god hus- hållning. Hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. ska tillämpas vid planläggning och ärenden om lov och förhands- besked. Bland de bestämmelser om allmänna intressen som ska 1998/99:64, s. 34. Gällande rätt och vissa aktörer beaktas finns således 3 kap. 9 § som innehåller skydd för bland annat områden av riksintresse för totalförsvarets anlägg- ningar (se avsnitt 2.2.1 ovan). Av förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden (hushållningsförordningen) framgår att Försvars- makten och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap är sektormyndigheter inom sina respektive ansvarsområden för bevakning av totalförsvarets intressen och för anvisning av områden som bedöms vara av riksintresse. Enligt förordningen ska sektor- myndigheten bland annat i skriftlig form lämna uppgifter till läns- styrelsen om områden av riksintresse. Statens kontroll av att riksintresse beaktas vid planering och lovgivning Staten har olika möjligheter att bevaka att riksintressen beaktas vid den fysiska planeringen enligt PBL. För det första medverkar staten aktivt under planförfaranden genom information och samråd. Samråd ska enligt PBL ske med staten genom vid framtagande av förslag till över- siktsplan (3 kap. 9 § PBL), detaljplan och områdesbestämmelser (5 kap. 11 och 39 §§ PBL) och regionplan (7 kap. 8 § PBL). Vid samrådsförfarandena ska särskilt ta till vara och sam- ordna statens intressen, däribland riksintressen (3 kap. 10 §, 5 kap. 14 och 39 §§ respektive 7 kap. 8 § PBL). Under utställnings- och granskningstiden ska särskilt yttra sig om den bedö- mer att ett riksintresse inte tillgodoses genom planen (3 kap. 16 §, 5 kap. 22 och 39 §§ respektive 7 kap. 8 § PBL). För det andra har staten möjlighet att under vissa förutsätt- ningar, inom ramen för sin tillsyn, överpröva kommunala beslut om att anta, ändra eller upphäva detaljplan eller områdesbestäm- melser. Denna tillsyn utövas av enligt 11 kap. 10 och 11 §§. Enligt bestämmelserna ges rätt att, från det att den fått meddelande om att en kommun beslu- tat anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmel- ser, självmant överpröva kommunens beslut, under vissa förutsätt- ningar. För det fall finner att beslutet kan antas inne- bära att ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. inte till- godoses ska upphäva kommunens beslut. Gällande rätt och vissa aktörer svarar, såvitt avser riksintressen, för motsvarande överprövning av beslut om regionplan (11 kap. 13 § PBL). Om det finns särskilda skäl får regeringen eller enligt 11 kap. 12 § PBL besluta att den ordning som enligt 11 kap. 10 och 11 §§ gäller för överprövning av planbeslut också ska gälla beträffande beslut om lov eller förhandsbesked inom visst geografiskt område. För det tredje har regeringen möjlighet att förelägga en kom- mun att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdes- bestämmelser (planföreläggande), bl.a. om det behövs för att till- godose ett riksintresse (11 kap. 15 § PBL). Av 2 kap. 1 och 2 §§ plan- och byggförordningen (2011:338) (PBF) följer att under samråd om förslag att anta, ändra eller upphäva regionplan, översiktsplan, detaljplan eller områdesbestämmelser, på lämpligt sätt ska hålla andra statliga myndigheter underrättade om planarbetet. När förslag till region- plan eller översiktsplan ställs ut ska underrätta de statliga myndigheter som kan väntas ha synpunkter i sådana frågor som ska ta ställning till i sitt granskningsyttrande, bland annat frågor om riksintressen. Av 2 kap. 3 § PBF följer att om en statlig myndighet under sam- rådet har synpunkter på ett planförslag, ska myndigheten framföra synpunkterna till . Av hushållningsförordningen följer att arbete att verka för att riksintressen tillgodoses i kommunala planer ska grundas på bland annat underlag från sektormyndigheterna, där- ibland Försvarsmakten. Ovan nämnda regler innehåller huvuddragen i de former enligt vilka lagstiftaren förutsett att den statliga kontrollen av att all- männa intressen ska beaktas vid planering och lovärenden ska utövas. Av rättspraxis och förarbetsuttalanden10 följer att den som enligt gängse regler har ställning som sakägare och rätt att över- klaga kommunens beslut enligt 13 kap. PBL är oförhindrad att som grund för sitt överklagande åberopa att kommunen inte i tillräcklig utsträckning har beaktat ett riksintresse vid plan- eller lovbeslutet. 10 Bl.a. uttalanden i prop. 2009/10:215 avseende införandet av mark- och miljödomstolar. Gällande rätt och vissa aktörer SOU 2013:61 Detta gäller även då staten är sakägare, vilket följer av 13 kap. 10 § PBL. och beredskap har, enligt 13 kap. 14 § PBL, en generell rätt (obero- ende av sakägarställning) att överklaga vissa lovbeslut inom vissa skyddsområden som rör bl.a. anläggningar för totalförsvaret. 2.2.4Säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) Säkerhetsskyddslagstiftningen omfattar såväl verksamhet hos sta- ten, kommunerna och landsting som alla statliga bolag och enskilda om de enskildas verksamhet är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. Lagen innehåller krav på att verksamheten ska ha det säkerhets- skydd som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. Lagen reglerar även den säkerhetsprövning som ska göras innan en person genom anställning eller på annat sätt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller anlitas för uppgifter som är viktiga för skyddet mot terrorism. Säkerhetsprövningen ska respektive får i vissa fall omfatta registerkontroll och särskild personutredning. Av betydelse för när detta måste göras är vilken säkerhetsklass som viss anställning eller annat deltagande i verksamheten placeras i. Beslut om placering i säkerhetsklass och beslut om att genom- föra registerkontroll fattas av och dess myndigheter såvitt avser förvaltningsområde och i övrigt av reger- ingen. Regeringen får föreskriva att berörda myndigheter själva får besluta om registerkontroll och placering i säkerhetsklass. Sådan beslutanderätt får också ges till statliga bolag eller enskilda om det finns särskilda skäl (20 § säkerhetsskyddslagen). Genom säkerhets- skyddsförordningen har regeringen medgett bland andra Fortifi- kationsverket och att besluta om säkerhets- klassning och registerkontroll i viss angiven utsträckning. Såvitt gäller statliga bolag får vissa sektormyndigheter meddela beslut avseende viss säkerhetsklassning och viss registerkontroll för bola- get (för elförsörjningsverksamhet, Transportstyrelsen för flygtransportverksamhet, Post- och telesty- Gällande rätt och vissa aktörer relsen för telekommunikationsverksamhet och respektive länssty- relse för övrig verksamhet). Säkerhetsskyddslagen har viss betydelse beträffande upphand- lingsfrågor. Således innehåller 8 § krav på att staten och kommu- ner/landsting ska ingå särskilda säkerhetsskyddsavtal vid upphand- ling där uppgifter förekommer som med hänsyn till rikets säkerhet omfattas av sekretess. Motsvarande krav finns inte vid statliga bolags upphandling. Som framgått av avsnitt 1.5.2 pågår parallellt med vår utredning en särskild utredning om säkerhetsskyddslagstiftningen (Ju 2011:14). Frågor om säkerhetsskyddad upphandling omfattas av den utredningens direktiv (dir. 2011:94). Vad gäller tillsyn har regeringen, enligt 31 § säkerhetsskydds- lagen, bemyndigande att bestämma vem som ska kontrollera säker- hetsskyddet hos myndigheter och andra som lagen gäller för (till- syn). Regeringen har i 39 § säkerhetsskyddsförordningen bestämt att säkerhetsskyddet ska kontrolleras av Försvarsmakten när det gäller och Försvarshögskolan samt de myndigheter som hör till Försvarsdepartementet, med undantag för Kustbevak- ningen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och . När det gäller de tre sistnämnda, och övriga myndigheter, ansvarar för kontrollen. Enligt 40 § förordningen kontrolleras säkerhetsskyddet hos statliga bolag och andra enskilda av samma sektormyndighet som ansvarar för vissa beslut om säkerhetsklassning och registerkon- troll, dvs. för sådan verksamhet som inte avser elför- sörjning, flygtransport eller telekommunikation (se ovan). Enligt 42 § förordningen kan kontrollen av säkerhetsskyddet avseende bl.a. statliga bolag också utföras av Försvarsmakten och Rikspolis- styrelsen; sådan kontroll ska i så fall ske i samråd med myndigheter som har det primära tillsynsansvaret enligt ovan. har rätt, enligt 43 § säkerhetsskyddsförord- ningen, att meddela närmare föreskrifter om verkställigheten av säkerhetsskyddslagen beträffande förfarandet vid registerkontroll. Om förfarandet rör anställda inom Försvarsmakten ska samråd ske med denna. och Försvarsmakten får (utöver förfarandet vid registerkontroll) meddela ytterligare närmare föreskrifter om verkställigheten av lagen för sina respektive tillsynsområden som följer av 39 § säkerhetsskyddsförordningen. Gällande rätt och vissa aktörer Enligt 45 § förordningen ska varje myndighet, om det inte är uppenbart obehövligt, meddela föreskrifter i fråga om säkerhets- skyddet inom sina respektive verksamhetsområden. 2.2.5Vissa frågor om anställning Krav på svenskt medborgarskap för att inneha en anställning eller utföra ett uppdrag hos staten eller en kommun får endast uppställas i lag eller enligt förutsättningar som anges i lag. Detta följer av 12 kap. 6 § regeringsformen. Enligt 29 § säkerhetsskyddslagen uppställs krav på svenskt med- borgarskap för säkerhetsklassad anställning vid stat eller kommun. I 5 § lagen (1994:260) om offentlig anställning uppställs krav på svenskt medborgarskap för militär anställning och för anställning som åklagare eller polis. Enligt 6 § samma lag ges regeringen rätt att föreskriva eller i ett särskilt fall besluta att endast svenska medborgare får ha anställning inom eller utrikesförvaltningen, statlig anställning som kan vara förenad med myndighetsutövning eller handläggning av frågor som rör förhållandet till andra stater eller till mellanfolk- liga organisationer eller statlig anställning som kan medföra känne- dom om förhållanden som är av betydelse för landets säkerhet eller för andra viktiga allmänna eller enskilda ekonomiska intressen. En säkerhetsprövning enligt säkerhetsskyddslagen kan göras även sedan anställning påbörjats. Säkerhetsprövningen syftar till att klarlägga om personen i fråga kan antas vara illojal mot de intressen som skyddas i lagen. Om det vid en säkerhetsprövning hos en stat- lig myndighet framkommer att en person ur säkerhetssynpunkt är olämplig för sin befattning ska detta anmälas till regeringen (49 § säkerhetsskyddsförordningen). För anställda hos såväl staten som statligt bolag gäller bl.a. lagen (1982:80) om anställningsskydd, LAS. Frågan om möjligheten att omplacera/avskeda någon eller i övrigt vidta disciplinär åtgärd till följd av att någon bedöms olämplig ur säkerhetssynpunkt prövas utifrån regler i den och andra arbetsrättsliga lagar. För anställda hos staten gäller dessutom lagen om offentlig anställning. Enligt 4 § lagen om offentlig anställning gäller att avseende endast får fästas vid sakliga grunder vid anställning. Bestämmelsen är tillämplig för statliga myndigheter. Gällande rätt och vissa aktörer Arbetstagare vid polisväsendet, utrikesförvaltningen, Försvars- makten, , , Totalförsva- rets rekryteringsmyndighet, Försvarshögskolan och får, enligt 31 § lagen om offentlig anställning, med omedelbar verkan skiljas från sina arbetsuppgifter om det är nöd- vändigt med hänsyn till landets bästa. Beslut enligt bestämmelsen fattas av regeringen. 2.2.6Skyddslagen (2010:305) och skyddsförordningen (2010:523) Skyddslagen innehåller bestämmelser om att vissa objekt kan beslutas vara skyddsobjekt för att tillgodose behovet av förstärkt skydd mot sabotage, terroristbrott, spioneri och röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och grovt rån. De objekt som kan bli föremål för beslut om skyddsobjekt räk- nas upp i lagens 4–6 §§ (4 § avser objekt med civil anknytning, 5 § objekt med militär anknytning, medan 6 § avser krig och liknande förhållanden). Beträffande vissa objekt gäller som förutsättning att staten ska ha ägande- eller nyttjanderätt till objektet och att det dessutom ska disponeras för visst angivet ändamål. Objekt som staten (eller i vissa fall en kommun eller ett lands- ting) måste vara ägare eller nyttjanderättshavare till för att de ska kunna utgöra skyddsobjekt är: (i) byggnader, andra anläggningar och områden som disponeras av eller riksdagsförvalt- ningen (4 § punkt 2); (ii) byggnader och andra anläggningar som används eller är avsedda för att leda eller styra statlig eller kommu- nal verksamhet (4 § punkt 3); (iii) byggnader, andra anläggningar och områden som disponeras av Försvarsmakten, Försvarets mate- rielverk eller (5 § punkt 1). För inrättande av vissa civila skyddsobjekt krävs att objektets ägare eller nyttjanderättshavare samtycker till åtgärden (19 §) om det är annan än staten. Även i fall där samtycke inte krävs ska sam- råd ske med ägaren/nyttjanderättshavaren (vid behov även om denne är staten genom annan myndighet). Om äganderätten till ett objekt överförs från staten till ett stat- ligt ägt bolag är i de fall som anges ovan (4 § punkt 2 och 3 samt 5 § punkt 1 i skyddslagen) möjligheten att inrätta objektet som skyddsobjekt beroende av att staten efter överlåtelsen har nyttjan- Gällande rätt och vissa aktörer derätt till objektet. De ändamål som anges i nämnda punkter torde i praktiken innebära att det i så gott som samtliga fall då sådant ändamål aktualiseras finns en nyttjanderätt för staten (eller i före- kommande fall kommun eller landsting). Frågor om rätten att fatta beslut och meddela föreskrifter enligt lagen påverkas inte av huruvida ett visst objekt ägs direkt av staten eller av statligt bolag. Enligt utredningsdirektiven ska vi beakta vad regeringen anfört i budgetpropositionen för år 201211 om försvarets övnings- och skjutfält. Även om det inte handlar om en författning finns skäl att i detta kapitel kort redovisa vad som där sägs om hur beslut ska fattas om vilka övnings- och skjutfält som ska finnas. I propositionen framhålls att övnings- och skjutfälten är av central betydelse för att Försvarsmakten ska kunna utbilda och öva både den befintliga och den framtida insatsorganisationen. Detta innebär enligt regeringen att Försvarsmakten nu och måste ha tillgång till övnings- och skjutfält med skilda naturtyper och terrängförhållanden.