sou · H1B324 · 2013-04-22 00:00:00 — Den generella regeln i första stycket att det på varje röstmottag- ningsställe (vallokaler och röstningslokaler) ska finnas så många röstmottagare som behövs kompletteras med en minimiregel i ett nytt tredje stycke av innebörd att vid röstmottagning i en röst- ningslokal (förtidsröstning) ska minst två röstmottagare vara när- varande. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.8.5. Enligt nuvarande tredje stycke är envar som är valbar som leda- mot i valnämnden skyldig att ta emot uppdrag som valförrättare. Denna skyldighet upphävs och ersätts med en bestämmelse av innebörd att endast den som gått igenom erforderlig utbildning för röstmottagare får förordnas som sådan. Kravet på utbildning gäller inför varje val. ansvarar för utbildningen och bestäm- mer omfattningen av den. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.1.7. Bestämmelser om kommuns ansvar för att lämpliga lokaler för röstning (vallokaler och röstningslokaler) finns att tillgå finns nu i 3 kap. 3 § och i 4 kap. 20 §. Dessa bestämmelser samlas nu i sist- nämnda paragraf. Möjligheten för kommun att, efter dispens, för röstning få använda en lokal som inte uppfyller tillgänglighets- kriteriet tas bort. Därför utgår tredje stycket. Till denna paragraf, som ett tredje stycke, förs över bestäm- melsen i 7 kap. 1 § andra stycket om röstningslokaler hos utlands- myndigheterna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.5.5. Enligt första stycket ska en lokal som används för röstmottag- ning vara neutral i den meningen att lokalen inte ska ha anknytning till viss politisk eller religiös sammanslutning eller till visst företag. Bestämmelsen i andra stycket innehåller den allmänna regeln att en lokal för röstmottagning ska vara lämpad för sitt ändamål och preciseras i ett avseende, nämligen att den ska vara tydligt avgränsad. Syftet med bestämmelsen är i första hand att säkra att väljaren inte hindras eller störs under valhandlingen men också att klargöra inom vilket område röstmottagarna, enligt 8 kap. 4 §, ansvarar för ordningen och har de befogenheter som anges i paragrafen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.6.3. För röstningslokaler finns inte någon motsvarighet till de detalje- rade regler om öppethållande som enligt första stycket gäller för vallokaler. För röstningslokaler gäller den allmänna bestämmelsen i 3 kap. 3 § (enligt förslaget 4 kap. 20 §) om att väljare ska ges goda möjligheter att rösta. Denna regel kompletteras nu med en minimi- regel i ett nytt andra stycke av innebörd att i varje kommun ska under av förtidsröstningsperioden minst en röstnings- lokal vara öppen för röstning av dagen och under själva valdagen fram till . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.5 och gäller tillgången till vallokaler och röstningslokaler vid omval. I de kommuner som omvalet omfattar gäller, enligt första stycket, samma bestämmelser som för val i allmänhet, 20 §. I övriga kommuner ska finna så många röstningslokaler för förtidsröstning som behövs, dock minst en i varje kommun i hela landet. I fråga om öppethållande för röstning gäller bestämmelserna i 21 §. Det ska alltså vara möjligt att under hela förtidsröstningsperioden rösta från vilken kommun som helst. Uppenbarligen kommer behovet att variera starkt mellan kommuner som gränsar till en omvals- kommun och avlägsna kommuner. Valnämnderna har möjlighet att anpassa öppettiderna efter det behov som bedöms föreligga. För att ska kunna informera väljarna om var och vid vilka tider de kan förtidsrösta i ett omval föreskrivs i tredje stycket att valnämnderna ska informera om detta. Bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 8.7.1. I paragrafen regleras röstlängdsförfarandet beträffande de unions- medborgare som är bosatta men inte folkbokförda här i landet men som likväl, enligt 4 kap. 2 § kommunallagen (1991:900), har röst- rätt i kommunala val. Bestämmelsen, som reglerar röstlängdsförfarandet för vissa unions- medborgare för val till , behandlas i avsnitt 8.7.1. Utöver de unionsmedborgare som enligt gällande bestämmelser ska tas upp i röstlängden tillkommer den kategori av unions- medborgare som enligt 5 kap. 2 a § ska tas upp i röstlängden för kommunala val. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.5.1. Paragrafens första stycke innehåller en redogörelse för vilka former för röstning som vallagen medger. Denna uppräkning kom- pletteras, enligt vårt förslag, med bestämmelser om avlämning av röster till ambulerande röstmottagare, som utses av kommunen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.3. Tredje stycket tillförs bestämmelser som innebär att en väljare som inte har tillgång till namnvalsedel ändå kan avge en personröst genom att skriva till ett namn på en partimarkerad eller blank val- sedel, även i det fall att partiet har anmält samtliga kandidater. Det förutsätts dock att det tillskrivna namnet är en anmäld kandidat. Skriver väljaren till fler namn går personrösten till den först till- skrivna kandidaten medan övriga tillskrivna namn, oavsett om de är anmälda eller inte, anses som obefintliga enligt 13 kap. 8 § första stycket 2. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3.5. Genom ett tillägg till andra stycket klarläggs att en väljare som, på grund av funktionsnedsättning eller likande, inte själv kan göra i ordning sina röster har rätt att få hjälp med detta inte bara av röst- mottagare i val- eller röstningslokaler utan också av en annan person. Bestämmelser om tystnadsplikt för en person som på detta sätt biträder en väljare finns i 16 kap. 1 §. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.5.1 och innehåller bestämmelser om ambulerande röstmottagare. I första stycket anges förutsättningarna för att få lämna sina röster till ambulerande röstmottagare. Förutsättningarna är desamma som, enligt 7 kap. 4 §, gäller för att få rösta genom bud. Av andra stycket följer att de väljare det här gäller har samma rätt som väljare i vallokal och röstningslokal att i samband med röstmottagningen få hjälp av röstmottagarna eller någon annan person att göra i ordning sina röster. Av detta stycke framgår att förfarandet vid röstning genom ambulerande röstmottagare regleras av motsvarande bestämmelser som röstning i röstningslokal. Detta innebär bl.a. att de ambulerande röstmottagarna måste vara minst två när de tar emot röster. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.5.1. Med ambulerande röstmottagare föreligger inte längre behov av kommunalt förordnade bud. Punkten 3 i första stycket har därför utgått. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.5.2 I förtydligande syfte införs en uttrycklig bestämmelse i första stycket 1 om hur den som vill budrösta ska göra i ordning sin röst. Att det skett på detta sätt omfattas av den försäkran som den bud- röstande ska avge. Enligt vårt förslag ska vittne och bud inte längre på ytter- kuvertet för budröst ange sina adresser. Andra stycket 3 har därför utgått. I förarbetena till bestämmelsen sägs att bud som är lantbrevbärare eller som är anställd vid häkte eller en kriminalvårdsanstalt i stället för personnummer får ange sitt tjänstgöringsnummer eller mot- svarande på ett ytterkuvert för budröst (prop. 2004/05:163 s. 120). Bestämmelsen har emellertid inte fått ett sådant innehåll när det gäller lantbrevbärare. Enligt bestämmelsen är den som är lant- brevbärare tvärt emot skyldig att i stället för personnummer ange sitt tjänstgöringsnummer. Denna skyldighet upphävs och ersätts med en möjlighet att ange personnummer i stället för tjänst- göringsnummer i enlighet med vad som uttalades i förarbetena vid bestämmelsens tillkomst. Bestämmelsen, som är ny, behandlas i avsnitt 6.1.7. Enligt kommitténs förslag ska alla vallokaler och röstnings- lokaler vara anordnade så att de är tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. Det kan dock inte uteslutas t.ex. att hissar tillfälligt, på grund av elavbrott eller driftstörningar, är ur funktion. I sådana fall och liknande situationer får röstmottagarna ta emot väljarnas röster utanför röstmottagningsstället. Denna paragraf bör också vara tillämplig i fråga om väljare som inte vågar använda hissar eller ramper. En motsvarande möjlighet fanns tidigare vid röstning i vallokal enligt 9 kap. 4 § vallagen. Bestämmelsen flyttas nu till föreslagna 8 kap. 10 a § i och med att tillämpningen vidgas till att omfatta alla röstmottagningsställen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.9.5. Paragrafen innehåller bestämmelser som syftar till att garantera säkerheten för valmaterielen vid röstning i röstningslokal. Ett nytt tredje stycke har lagts till med bestämmelser om hur valmateriel som tagits emot under förtidsröstningen ska förvaras i avvaktan på att rösträkningen tar sin början. Innebörden är att valmaterielen ska förvaras avskild och i ett låst utrymme, som endast den har tillgång till som enligt valnämndens beslut är behörig. 1 och 7 §§ Bestämmelserna behandlas i avsnitt 4.10.4. Enligt 12 kap. 1 § ska valnämnden genomföra sin preliminära rösträkning efter valdagen. Enligt 7 § ska valnämnden när sammanträdet för rösträkning avslutats till genast överlämna nämndens protokoll och de omslag som nämnden har gjort i ordning. Enligt ett nytt fjärde stycke i 1 § ges valnämnden möjlighet att fortsätta den preliminära röstsammanräkningen . För att snabbt få fram valresultatet är det angeläget att röst- räkningen om möjligt genomförs . Endast om det är oundgängligen nödvändigt för att på ett betryggande sätt genom- föra rösträkningen bör förrättningen fortsätta . I vart fall bör granskningen av samtliga röster och räkningen av rösterna i riksdagsvalet genomföras . Om inte all rösträkning är möjlig att genomföra bör val- materiel och resultat rörande riksdagsvalet kunna redovisas separat till . Genom ett nytt andra stycke i 7 § ges valnämnden möjlighet att göra en sådan separat redovisning till . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.3. Enligt 7 kap. 2 § tredje stycket öppnas möjlighet att personrösta genom att skriva till ett namn på en partimarkerad eller blank val- sedel även i det fallet att partiet har anmält samtliga sina kandidater. Det förutsätts dock att det tillskrivna namnet är en anmäld kandidat. Detta kräver en följdändring i 13 kap. 8 § eftersom alla tillskrivna namn för ett sådant parti enligt gällande bestämmelser ska anses obefintliga. Enligt 7 kap. 2 § blir nu ett namn giltigt. Har flera namn skrivits till blir endast det första giltigt. Övriga till- skrivna namn ska, oavsett om det är anmälda kandidater eller ej, liksom betraktas som obefintliga. Bestämmelsen, som är ny, behandlas i avsnitt 4.2.3. Genom ett tillägg i 7 kap. 3 § klargörs att inte bara röstmottagare utan även annan person får hjälpa en väljare som inte själv kan göra i ordning sina röster vid röstning i vallokaler och röstningslokaler eller vid röstavlämning till ambulerande röstmottagare. För sådant biträde föreslås att tystnadsplikt ska gälla om biträdet fått kännedom om hur väljaren röstat. Detta gäller redan enligt 40 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) för röstmottagare som hjälper väljare. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:183) om behandling av personuppgifter i verksamhet med val och folkomröstningar Bestämmelserna behandlas i avsnitt 8.7.1. De unionsmedborgare som genom ändring ar i 4 kap. 2 § kommunallagen och 5 kap. 3 § vallagen ges möjlighet att rösta i kommunala val och i val till har inte alltid svenska personnummer. I sådana fall får i stället födelsetiden användas för att identifiera personen i fråga. Ändringarna i 2 kap. 3 och 4 §§ görs för att dessa personuppgifter ska få behandlas i databasen för val och folkomröstningar. Reservation av (MP) Det finns fördelar med att införa elektronisk röstning via internet i allmänna val, som ökad bekvämlighet för väljaren och billigare val, men enligt min mening överväger nackdelarna. Till att börja med är det svårt att garantera säkerheten i ett rent elektroniskt röstningssystem. Dagens svenska valsystem är inte perfekt, men det är uppbyggt på ett sätt som gör det mycket svårt att manipulera utgången genom valfusk. De slarvfel med röst- mottagningen som förekom på vissa ställen val är inte acceptabla, men de bör ses som ett argument för att vi ska lägga mer resurser på att utbilda röstmottagare och minska risken för slarv . Det är inget skäl att byta till ett system med sämre säkerhet. Ett rent elektroniskt röstsystem är sårbart. Det är svårt att garantera att valutgången inte påverkats väsentligt av fel på utrustning, programmeringsfel, eller medvetet valfusk. Och om någon vill manipulera valresultatet är det möjligt även för en mycket liten grupp att göra det utan att det märks. Ett annat stort problem vid röstning på internet är svårigheterna att bevara valhemligheten. Det gäller då inte bara att hålla de data- baser där väljarnas röster lagras säkra, utan också den avsevärt svårare uppgiften att hålla väljarnas datorer fria från spionprogram. Och även om det mot förmodan skulle gå att finna lösningar på de tekniska problemen, så kan det bli svårt att övertyga alla väljare om att lösningarna verkligen fungerar. Om folk inte litar på att valhemligheten är säker finns det risk för att det påverkar deras val eller att väljare avstår från att rösta. Om vi inför elektronisk röst- ning är det därför av största vikt att vi också behåller möjligheten att rösta i vallokal. I betänkandet resoneras också om det problematiska i att tillåta röstning i okontrollerade miljöer, där det finns risk för att väljare utsätts för otillbörlig påverkan eller tvingas rösta på ett visst sätt av exempelvis en dominant familjemedlem. Detta är ett problem som är mycket svårt att komma åt. Kommittén har resonerat i termer om individens eget ansvar, men i grunden har samhället också ett ansvar för att utforma valsystemet så att alla väljare har möjlighet att göra sina egna val. Ett annat problem med att tillåta röstning i okontrollerade miljöer är risken för olämpligt agerande från överambitiösa val- arbetare som kommer att hjälpa väljare att välja parti och person- rösta. Det är värt att komma ihåg att svenska valarbetare har hamnat i domstol och blivit dömda för sitt agerande i samband med budröstning, och det finns inget skäl att tro att problemen med dåligt omdöme blir mindre om röstningen sker på internet. Det svenska valsystemet, så som det ser ut , ger också starka incita- ment för kandidater att jaga enskilda personkryss, och risken är att vi kommer att få se en normförskjutning där kampanjmetoder som till exempel offentlig gruppröstning, som skulle ses som djupt olämpliga, normaliseras. Jag har inget principiellt emot elektroniska hjälpmedel vid val. Det kan finnas skäl att utreda om det är värt att använda elektro- niska röstningsmaskiner i vallokaler, men jag delar kommitténs bedömning att kostnaden för e-röstning i vallokaler kan vara större än fördelarna. Om det införs så måste det finnas fysiska spår som gör det möjligt att kontrollräkna rösterna, till exempel genom att röstnings- maskinerna inte bara avläser rösten elektroniskt utan även skriver ut ett papperskvitto. Elektronisk röstning i allmänna val i okontrollerade miljöer är ingen bra idé. Jag reserverar mig därför mot att utreda det vidare inför valet . En parlamentariskt sammansatt kommitté ska göra en översyn av delar av valsystemet. Kommittén ska bl.a. överväga om reglerna om fördelning av mandat vid val till bör ändras, det bör införas kommunala utjämningsmandat eller om det är möjligt att på andra sätt uppnå en proportionell mandatfördel- ning i valkretsindelade kommuner, den fria nomineringsrätten bör inskränkas och om det bör införas krav på offentliga valförberedelser, det bör införas ett elektroniskt röstningsförfarande vid allmänna val och folkomröstningar, valkretsindelningen vid val till i bör ändras, det bör införas ett starkare skydd för registrerade partibeteck- ningar och om det bör vara möjligt att ange partisymboler på valsedlarna, det finns behov av kompletterande bestämmelser eller andra åtgärder för att säkerställa att tillförlitligheten och effektiviteten i valprocessen vid förtidsröstning kan upprätthållas, att otill- börlig påverkan av röstande inte sker och att korrekt avgivna röster kommer med i rösträkningen, kommuner utanför ett omvalsområde bör vara skyldiga att anordna möjligheter till förtidsröstning, det finns skäl att ytterligare begränsa kommunernas möjligheter att som val- och röstningslokaler använda lokaler som inte upp- fyller tillräckligt höga krav på tillgänglighet, budets roll vid budröstning bör förtydligas, och bestämmelserna i vallagen (2005:837) och kommunallagen (1991:900) fullt ut är förenliga med unionsrättens krav i fråga om rätten för unionsmedborgare att rösta och vara valbara i kommunala val och val till . Kommittén ska föreslå de grundlagsändringar och andra lagändringar som den finner motiverade. Uppdraget ska i fråga om förslag som rör proportionaliteten i val till och val till kommunfullmäktige, offentliga valför- beredelser och valkretsindelningen vid val till redovisas . Uppdraget när det gäller övriga frågor ska redovisas . De grundläggande bestämmelserna om val till finns i 3 kap. regeringsformen, förkortad RF. Ytterligare bestämmelser om val finns i vallagen och i kommunallagen. Vidare finns mer detaljerade föreskrifter om bl.a. valsedlarnas och valkuvertens utformning i valförordningen (2005:874). Sedan enkammarsystemet inrättades har några större för- ändringar i valsystemet inte skett. Den senaste övergripande över- synen gjordes av . Utredningen övervägde bl.a. frågor om valkretsindelningen vid val till , person- valets utformning, proportionaliteten i valsystemet, storlek, riksdags- och kommunalvalens tidsmässiga förhållande till varandra, mandatperiodens längd, frågor om extra val och om ålder för rösträtt och valbarhet. Utredningen gjorde i betänkandet En reformerad grundlag (SOU 2008:125) bedömningen att huvud- dragen i vårt valsystem inte borde ändras. Utredningen föreslog dock att valdagen skulle tidigareläggas , att personvals- spärren vid riksdagsval skulle sänkas från och att en upplysning om personvalets innebörd skulle lämnas på valsedlarna. Utredningen ansåg också att frågorna om proportional- iteten vid kommunala val och om offentliga valförberedelser borde utredas vidare. Regeringen ställde sig bakom förslagen som därefter antogs av (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19 och 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). Mot bakgrund bl.a. av erfarenheterna års val finns det nu anledning att återigen se över vissa delar av valsystemet. band med det bör även frågorna om proportionaliteten vid kommu- nala val och offentliga valförberedelser utredas vidare. Uppdraget att se över valsystemet En av utgångspunkterna för det svenska valsystemet är att det ska vara proportionellt. Syftet med detta är att åstadkomma ett styrke- förhållande mellan partierna i som motsvarar den sam- lade väljarkårens röster. För att åstadkomma en riksproportionell representation i tillämpas sedan valet ett system med utjämningsmandat. Systemet innebär att 310 av de 349 mandaten är s.k. fasta valkretsmandat och 39 mandat är utjämningsmandat. De fasta valkretsmandaten fördelas före valet på 29 valkretsar uti- från hur stor andel av den röstberättigade befolkningen som bor inom respektive valkrets. Efter valet fördelas dessa mandat mellan partierna med hänsyn till partiernas valresultat i varje valkrets för sig. Därefter fördelas de 39 utjämningsmandaten mellan partierna efter en beräkning av valresultatet med hela landet som en valkrets. Fördelningen av mandat sker med tillämpning av den s.k. uddatals- metoden med första divisorn jämkad till 1,4. Metoden har tillämpats för mandatfördelning inom valkretsarna . Endast de partier som har fått av det totala antalet avgivna giltiga röster i landet får delta i fördelningen av mandaten (fyra- procentsspärren). En särskild kompletterande fördelningsregel gäller dock för partier som har fått av rösterna i en val- krets. Ett sådant parti får delta i fördelningen av de fasta valkrets- mandaten i den valkretsen. Som nämns ovan ingick i uppdrag bl.a. att överväga frågor om proportionaliteten vid riksdagsval. Utred- ningen fann emellertid inte skäl att föreslå några förändringar i dessa delar. När enkammarriksdagen inrättades 1971 var endast fem partier representerade i . Denna ordning bestod i princip när tog plats i . Från valet har sju partier varit representerade i riks- dagen. ledde mandatfördelningssystemet endast till att resultatet inte blev proportionellt i förhållande till partiernas röstsiffror. fick ett mandat mer och Socialdemokraterna ett mindre än vad som motsvarade en proportionell fördelning utifrån valresultatet i hela landet. val finns åtta partier represen- terade i . De två största partierna fick i valet av rösterna medan övriga sex partier fick mellan . Vid fördelningen av de fasta valkretsmandaten uppstod avsevärda avvikelser från en riksproportionell representation. Socialdemokraterna blev överrepresenterade med tre mandat och med ett. , , Kristdemokra- terna och fick samtliga ett mandat för lite i förhållande till vad som motsvarat en proportionell fördelning utifrån resultatet i hela landet. Det har varit känt att risken för avvikelser från en proportionell fördelning ökar ju fler partier som ska dela på manda- ten. har framhållit att den effekt som uppstod vid val troligen kommer att uppkomma också vid framtida riksdagsval. Erfarenheterna års val innebär att det kan ifrågasättas om det nuvarande systemet för fördelning av mandat uppfyller det grundläggande kravet att det ska leda till ett proportionellt val- resultat. Kommittén ges därför i uppdrag att överväga om reglerna om mandatfördelningen vid riksdagsval bör ändras, och föreslå de grundlagsändringar och övriga lagändringar som den I uppdraget ingår inte att överväga förändringar när det gäller fyra- procentsspärren. Proportionalitet i kommunala val Av 4 kap. 11 § vallagen framgår att huvudregeln vid val till kommun- fullmäktige är att varje kommun utgör en valkrets. För kommuner med högst 6 000 röstberättigade gäller denna regel utan undantag. För kommuner med fler än 24 000 röstberättigade gäller att kom- munen ska indelas i valkretsar. Detsamma gäller i kommuner där minst 51 mandat ska tillsättas i valet (4 kap. 12 § vallagen). Kom- muner som har en röstberättigad befolkning på mellan 6 000 och 24 000 personer och färre än 51 mandat att tillsätta, får själva välja om kommunen ska delas in i valkretsar. Det är kommunfullmäktige som beslutar om indelningen och som fastställer detta för att beslutet ska gälla. Vid valen 2010 var drygt en fjärdedel av landets kommuner valkretsindelade (81 av 290). För riksdagsval och val till gäller att riket respektive landstingen ska vara indelade i valkretsar. Vid val till och finns en spärr mot små partier. Som nämns ovan får i riksdagsvalen endast de partier som har fått av rösterna i landet delta i fördelningen av manda- ten. En särskild kompletterande fördelningsregel gäller dock för partier som har fått av rösterna i en valkrets (se föregående avsnitt). I valen till omfattar små- partispärren de partier som har fått av rösterna i . För val till kommunfullmäktige finns inte någon uttrycklig småpartispärr. Med hänsyn till att de mandat som ska fördelas är begränsade uppkommer emellertid ändå en naturlig spärr mot små partier. I kommuner som inte är valkretsindelade krävs att ett parti har fått mellan av rösterna för att de ska tilldelas ett mandat. Ju fler mandat som fördelas desto lägre blir spärren. I valkretsindelade kommuner uppkommer en naturlig småpartispärr på mellan . Den högsta spärren uppkommer om det endast är 15 mandat som ska fördelas i valkretsen. Som nämns ovan tillämpas i riksdagsvalen ett system med utjämningsmandat för att åstadkomma en riksproportionell representation av partierna i . Ett system med utjäm- ningsmandat tillämpas också vid landstingsvalen. Något sådant system tillämpas dock inte vid val till kommunfullmäktige.