sou · H1B327 · 2013-05-03 00:00:00 — Överför- myndaren ska i sådana fall förordna en god man att i vårdnads- havares och förmyndares ställe ansvara för barnets personliga för- hållanden och sköta dess angelägenheter, se lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. Med stöd av den lagen ska god man också förordnas om barnets föräldrar eller en annan vuxen person, som får anses ha trätt i för- äldrarnas ställe, efter barnets ankomst till men innan barnet har fått uppehållstillstånd här på grund av dödsfall eller sjukdom eller av någon annan orsak upphör att kunna utöva förmynderskapet eller vårdnaden. Om det är uppenbart obehövligt ska god man dock inte förord- nas. Ett förordnande kan vara uppenbart obehövligt t.ex. då ett ut- ländskt barn utan sina föräldrar (eller motsvarande) vistas här i landet under en resa eller som utbytesstudent. Det kan också finnas skäl att inte förordna en god man för ett barn som inom kommer att fylla och inte i övrigt är i behov av någon som kan träda i hans eller hennes förmyndares eller vårdnadshavares ställe. I det senast nämnda fallet torde det vara tillräckligt att barnet förses med ett offentligt biträde enligt utlänningslagen (2005:716).5 Förordande av god man enligt viss annan lagstiftning Det finns också möjlighet att i vissa andra fall förordna en god man för underåriga utländska medborgare. Av 4 kap. 3 § andra stycket lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap framgår att god man får förordnas för en underårig utländsk medborgare som vistas här i landet om det finns ett förmynderskap anordnat enligt lagen i en annan stat. God man ska då förordnas enligt 11 kap. 1 § första stycket FB, vilket 2004/05:136, Stärkt skydd för ensamkommande barn, s. 49. innebär att den gode mannen i förmyndarens ställe ska vårda den underåriges angelägenheter. I trängande fall får god man förordnas även enligt 11 kap. 2 § FB. Detta innebär att den gode mannen ska ha till uppgift att vårda den underåriges rätt i ett oskiftat dödsbo vid bl.a. en boutredning om även den underåriges förmyndare eller förmyndarens make eller sambo har del i dödsboet. Enligt 11 kap. 7 § FB får rätten besluta att anordna förvaltarskap om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälso- tillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Förvaltarskap får dock inte anordnas om det är tillräck- ligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat mindre ingripande sätt får hjälp. Förvaltaruppdraget ska anpassas till den enskildes behov i varje särskilt fall och får begränsas till att avse viss egendom eller angelägenhet eller egendom överstigande ett visst värde. Något krav ställs inte på att den enskildes tillstånd är permanent för att rätten ska kunna besluta om ett förvaltarskap. Det är dock inte avsikten att ett förvaltarskap ska anordnas vid övergående fysisk sjukdom. Till dem vars psykiska svaghetstillstånd kan moti- vera ett förvaltarskap hör enligt förarbetena framför allt vuxna utvecklingsstörda, personer med åldersbetingade psykiska störningar och sådana som lider av vissa psykiska sjukdomar, bl.a. mano- depressiva. Även för den som på grund av allvarligt alkohol- eller narkotikamissbruk inte kan sköta sina angelägenheter på ett till- fredsställande sätt kan förvaltarskap behövas.6 Rätten får överlåta åt överförmyndaren att närmare bestämma förvaltaruppdragets omfattning. När rätten meddelar beslut om förvaltarskap ska rätten förordna en förvaltare att utföra uppdraget. Om en förvaltare i något annat fall ska förordnas på grund av ett beslut om förvaltarskap, ska förordnandet meddelas av överförmyndaren. Alla angelägenheter av ekonomisk eller personlig natur omfattas inte av ett förvaltarskap. Huvudregeln är att den som har förvaltare trots förvaltarförordnandet ska ha rätt att själv sluta avtal om tjänst eller annat arbete samt förfoga över vad han eller hon genom eget arbete har förvärvat efter det att förvaltare har förordnats, se 11 kap. 1987/88:124, s. 145 och 168. 8 § FB. Den enskilde får också förfoga över vad han eller hon efter det att förvaltare har förordnats får bl.a. genom gåva och testa- mente. Om det finns särskilda skäl för det, får rätten dock före- skriva att förvaltaruppdraget ska omfatta även sådana förhållanden. Sådana särskilda skäl är enligt förarbetena främst att den enskilde skulle lida skada av att ha egen rådighet. Däremot är det inte tillräckligt att den enskilde är mindre sparsam än normalt eller kon- sumerar till övermått. Vid fall av t.ex. mera uttalat alkoholmissbruk eller förödelse av egendomen kan en inskränkning dock komma i fråga.7 Av 11 kap. 9 § första stycket FB följer att förvaltaren inom ramen för förvaltaruppdraget har ensam rådighet över den enskildes egen- dom och företräder honom eller henne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget. Genom detta markeras skillnaden mellan förvaltare och god man, nämligen att förvaltare inte är beroende av den enskildes samtycke för sina åtgärder utan har att handla på eget ansvar i den enskildes intresse och för dennes räkning. En konse- kvens av detta är att fullmakter utfärdade före ett anordnande av förvaltarskap förlorar sin verkan i den mån de avser rättshandlingar som omfattas av uppdraget.8 Av 11 kap. 9 § andra stycket FB fram- går att en person under förvaltarskap inte heller får företa rätts- handlingar för annans räkning. Med förvaltarens samtycke får den enskilde enligt 11 kap. 10 § FB själv företa rättshandlingar även i en angelägenhet som omfattas av förvaltaruppdraget. Den enskilde är enligt 11 kap. 11 § FB inte bunden av en rättshandling som en förvaltare har företagit utanför sitt förordnande. 2.3Handläggning av ärenden om godmanskap och förvaltarskap Ansökan om anordnande av godmanskap enligt FB eller förvaltarskap Enligt 11 kap. 15 § FB får en ansökan om förordnande av god man enligt 11 kap. 1–4 §§ FB eller förvaltare göras av förmyndare, den som ansökningen avser, om han eller hon har fyllt , samt 1987/88:124, s. 170 f. 8Se 22 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens om- råde. av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar9. Ansökan om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap får även göras av överförmyndaren. En ansökan om förvaltarskap får också göras av en god man som avses i 11 kap. 4 § FB. Rätten ska, när det finns anledning till det, självmant ta upp frågor om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap. Det kan t.ex. bli aktuellt om det i en rättegång visar sig att en part är i ett sådant psykiskt tillstånd att han eller hon inte själv kan föra sin talan. Om överförmyndaren får reda på att godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap antingen behövs eller inte längre behövs, ska överförmyndaren, enligt 5 § första stycket förmynderskaps- förordningen (1995:379), hos rätten ansöka om anordnande eller upphörande av ställföreträdarskapet. Det finns i ett antal författningar reglerat en skyldighet att i olika situationer göra en anmälan till överförmyndaren om att god man eller förvaltare kan behövas. har en skyldighet att till överförmyndaren an- mäla om den finner att god man eller förvaltare enligt FB bör förordnas för någon eller att någon inte längre bör ha förvaltare (se 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen [2001:937]). Kommunen har enligt 15 § sjätte punkten LSS till uppgift att anmäla till överförmyndaren dels när en person som omfattas av lagen kan antas behöva förvaltare eller god man, dels när ett för- valtarskap eller godmanskap bör kunna upphöra. Enligt 3 § förordningen (2001:423) om vissa frågor rörande handläggning enligt 20 kap. ÄB10 ska , om det framgår av en bouppteckning att det i ett dödsbo finns en delägare för vilken en god man ska förordnas, sända under- rättelse om detta och en kopia av bouppteckningen till överför- myndaren. Av 2 § tredje punkten förordningen (1996:933) om verksam- hetschef inom hälso- och sjukvården framgår att verksamhets- chefen ansvarar för att överförmyndaren underrättas när en intagen person kan antas behöva god man eller förvaltare samt när ett förvaltaruppdrag bör upphöra. 9Till släktingar kan hänföras bröstarvingar, föräldrar och syskon. Det är inte nödvändigt att den som ansöker är den som i släktskapshänseende står den hjälpbehövande allra närmast. 1987/88:124, s. 175. 10I 20 kap. ÄB finns bestämmelser om bouppteckning och dödsboanmälan. Handläggning av ärenden om god man eller förvaltare enligt FB Till god man eller förvaltare ska det enligt 11 kap. 12 § FB utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Den som är underårig eller som själv har förvaltare får inte vara god man eller förvaltare. När omständigheterna motiverar det, kan flera gode män eller förvaltare förordnas för den enskilde (11 kap. 13 § FB). En sådan ordning torde dock endast undantagsvis kunna komma i fråga.11 Ett exempel på en situation då flera gode män kan vara förordnade för samma huvudman är då en förälder eller någon annan anhörig är god man med uppgift att sörja för huvudmannens person och någon annan är förordnad som god man med uppgift att förvalta huvudmannens egendom. Rätten eller överförmyndaren ska i ärenden om förordnande av god man eller förvaltare för någon som har fyllt ge denna person tillfälle att yttra sig, om det kan ske (11 kap. 16 § första stycket FB). Rätten kan låta bli att hämta in yttrande om den en- skilde är bortavarande eller ur stånd att uttrycka en vilja. Har den enskilde själv ansökt om god man eller förvaltare ska han eller hon beredas tillfälle att yttra sig över sådant som har tillförts ärendet av andra, t.ex. förslag på god man eller förvaltare.12 I ärenden om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap ska rätten också, om det inte är obehövligt, hämta in yttrande från den enskildes make eller sambo och barn, över- förmyndaren och vårdinrättning. Yttrande ska också, om det behövs, hämtas in från andra närstående13 samt från den eller de kommu- nala nämnder som fullgör uppgifter inom och den eller de nämnder som utövar ledning över omsorgs- verksamheten (11 kap. 16 § andra stycket FB). Eftersom det ofta är av vikt att ett ärende om anordnande eller upphörande av godmanskap eller förvaltarskap avgörs snabbt bör avgörandet inte försenas väsentligt därför att en utredning om släktförhållandena tar långt tid att utföra. Om inte överförmyndarens handlingar innehåller en utredning om släktskap har rätten ett visst ansvar för att frågan utreds. Utredningen måste dock inte ge full- ständig klarhet i släktförhållandena, om det är förenat med beakt- ansvärda svårigheter att nå dit. Även vid avgörande av hur stora resurser som ska läggas ned på efterforskningar måste hänsyn tas 11Walin m.fl., , En kommentar, s. 11:42. 1987/88:124, s. 176. 13Med närstående avses främst bröstarvingar, föräldrar och syskon men även andra än släk- tingar kan komma i fråga, se prop. 1987/88:124, s. 176. till att syftet är att skaffa ett tillräckligt beslutsunderlag för att av- göra ärendet.14 Myndigheter och inrättningar är enligt 11 kap. 16 § fjärde stycket FB skyldiga att lämna rätten sådana uppgifter som kan vara av be- tydelse i ärendet. Detta innebär att t.ex. myndigheter inom hälso- och sjukvården eller inte med hänvisning till sekre- tesslagstiftningen kan låta bli att lämna vissa upplysningar i ett begärt yttrande, se 10 kap. 28 § OSL. Också överförmyndaren är skyldig att lämna ett yttrande till domstolen enligt denna bestäm- melse.15 Den som ansökningen om förordnande av god man eller för- valtare avser ska höras muntligen, om det kan ske utan skada för honom eller henne och det inte är uppenbart att han eller hon inte förstår vad saken gäller. Rätten kan avstå från att höra den enskilde muntligen om han eller hon själv har gjort ansökan eller medgett det ifrågasatta förordnandet eller det annars finns särskilda skäl. Syftet med den muntliga handläggningen är främst att rätten själv ska få bilda sig en uppfattning om den enskildes hälsotillstånd m.m. Den enskilde bör också yttra sig över behovet och omfattningen av ett godmanskap eller förvaltarskap. En skyldighet att hämta in yttrande och att höra den enskilde muntligen gäller även i ärenden hos överförmyndaren om förordnande av god man enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltare. Rätten ska enligt 11 kap. 17 § FB hämta in läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd innan den an- ordnar förvaltarskap. Detsamma gäller i ärenden om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB när den enskilde inte har lämnat sitt samtycke. Det är inte obligatoriskt för rätten att hämta in ett läkarintyg. I de fall det görs ska det vara en legitimerad läkare som utfärdar intyget.16 Det behöver dock inte vara en läkare med spe- cialistkompetens inom t.ex. psykiatri. Läkarintyget behöver inte ha utfärdats i det aktuella ärendet. Ett färskt uttalande från en läkare som har gjorts för ett annat ändamål kan ibland godtas. Om en person har vårdats på en vårdinrättning kan det vara 1993/94:251, Förmynderskapslagstiftningen, s. 203. 15JO har tidigare uttalat att överförmyndarens skyldighet att lämna yttrande måste anses innefatta att även lämna förslag på god man eller förvaltare, se JO 2008/09 s. 476. I ett senare JO-beslut uttalas att överförmyndaren inte har någon laglig skyldighet att lämna förslag på ställföreträdare till tingsrätten, men att det är lämpligt att överförmyndaren hjälper tings- rätten med detta. Se JO:s beslut , dnr 1811-2012. 16Se 5 kap. 2 § föreskrifter (SOSFS 2005:29) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården m.m. tillräckligt att hälsotillståndet styrks genom journaluppgifter och utlåtande från en kompetent befattningshavare.17 Enligt 11 kap. 18 § FB har rätten möjlighet att i ett ärende om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap fatta ett interimistiskt beslut. Detta får ske om den enskildes ange- lägenheter kräver omedelbar vård eller om ett dröjsmål uppenbar- ligen skulle medföra fara för den enskildes person eller egendom. Av dessa anledningar har överförmyndaren också möjlighet att fatta ett interimistiskt beslut i fråga om förordnande av god man eller förvaltare. Den som ansökningen avser ska ges tillfälle att yttra sig innan rätten respektive överförmyndaren fattar ett interimistiskt beslut. Skyldigheten att ge den enskilde tillfälle att yttra sig gäller dock endast om det kan ske utan större tidsförlust och utan skada för honom eller henne. Innan rätten eller överförmyndaren förordnar någon till god man eller förvaltare eller entledigar någon från ett sådant uppdrag ska han eller hon ges tillfälle att yttra sig (11 kap. 24 § FB). Av 11 kap 25 § FB framgår att det är tingsrätten i den ort där den enskilde är folkbokförd som är behörig domstol i frågor som gäller godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB eller förvaltarskap. Om den enskilde inte är folkbokförd i , är tingsrätten i den ort där den enskilde vistas behörig domstol. Det är överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbokförd som är behörig överförmyndare i frågor om godman- skap enligt 11 kap. 1, 2 eller 4 § FB. Om den enskilde inte är folk- bokförd i , är överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas behörig överförmyndare. Om det inte finns någon behörig domstol eller överförmyndare är och överförmyndaren för behörig domstol respektive behörig överförmyndare. Ansökan om och handläggning av ärenden om god man för ensamkommande barn Ansökan om god man för ensamkommande barn får enligt 3 § lagen om god man för ensamkommande barn göras av och av socialnämnden i den kommun där barnet vistas. Överför- myndaren får också självmant ta upp frågan. 1987/88:124, s. 178. Till god man ska det utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna.18 Överförmyndaren ska vid bedömningen av om den som utses är lämplig för uppdraget fästa särskild vikt vid den utsatta situation som barnet befinner sig i (4 § lagen om god man för ensamkommande barn). Flera gode män kan förordnas när omständigheterna motiverar det.19 God man ska förordnas så snart det är möjligt. I ett ärende om förordnande av god man ska överförmyndaren som huvudregel ge barnet tillfälle att yttra sig. Det får dock utifrån barnets ålder och mognad bedömas om ett sådant yttrande ska begäras in.20 2.4Bestämmelser om handläggning av ärenden i domstol I ÄL finns bestämmelser om handläggningen i allmän domstol av sådana rättsvårdsärenden som ska tas upp av en tingsrätt och som inte ska handläggas enligt RB. Dock ska bestämmelser i andra lagar än förvaltningslagen (1986:223) gälla om de avviker från ÄL. Detta innebär att de bestämmelser om handläggning som finns i FB ska gälla före ÄL i de fall de avviker från denna. Av 4–7 §§ i ÄL framgår bl.a. att ett ärende vid tingsrätten kan inledas genom anmälan, ansökan, överklagande eller på annat sätt samt vilka uppgifter som ska ingå i den första skrivelsen till tings- rätten. Har ett överklagande getts in till tingsrätten i stället för till den förvaltningsmyndighet som har meddelat det överklagade beslutet, ska tingsrätten, enligt 8 § första stycket ÄL, överlämna det över- klagade beslutet till myndigheten. Överklagandet ska anses ha kommit in till myndigheten det kom in till tingsrätten. Om tingsrätten i samband med att ett ärende inleds finner att den saknar behörighet att handlägga ärendet, ska den överlämna det till en annan domstol som är behörig (8 § andra stycket ÄL). Om en skrivelse genom vilken ett ärende inleds innehåller brister får domstolen förelägga parten att avhjälpa dem inom . Om ett sådant föreläggande inte följs ska tingsrätten avvisa anmälan, ansökan eller överklagandet, se 9 och 10 §§ ÄL. 18Detta motsvarar de allmänna lämplighetskrav som FB ställer på en god man, se 11 kap. 19Jfr 11 kap. 13 § FB. 2004/05:136, s. 49. Om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut, är förvaltningsmyndigheten motpart till den enskilde sedan handling- arna i ärendet har överlämnats till domstolen (se 11 § ÄL). Domstolen ska enligt 12 § ÄL se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i ären- det. Genom frågor och påpekanden ska domstolen försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Enligt 13 § ÄL är förfarandet hos domstolen skriftligt vid hand- läggning av ärenden. Det bör i förfarandet dock ingå sammanträde när detta kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet. Av 14 § ÄL framgår att domstolen ska hålla sammanträde om det begärs av en enskild part. Ett sammanträde behöver dock inte hållas om ärendet inte ska prövas i sak, om avgörandet inte går parten emot eller om ett sammanträde på grund av någon annan särskild omständighet inte behövs. Om det i ärendet finns en motpart, ska domstolen enligt 15 § ÄL som huvudregel ge denne tillfälle att svara inom . Domstolen ska lämna en upplysning om att ärendet kan komma att avgöras även om det inte kommer in något svar till domstolen. Motparten behöver dock inte ges tillfälle att yttra sig om det saknas anledning att anta att ärendet till någon del kommer att avgöras till motpartens nackdel eller om motparten är en sådan förvaltningsmyndighet som avses i 11 § ÄL (dvs. motpart till en enskild som har överklagat myndighetens beslut) och det är onödigt att myndigheten ges tillfälle att svara. Den som har getts tillfälle att svara ska enligt 16 § ÄL göra det skriftligen, om inte domstolen bestämmer att svaret får lämnas muntligen. Domstolen får enligt 17 § ÄL förelägga en part att inom yttra sig skriftligen. I föreläggandet ska det tas in en upplysning om att ärendet kan komma att avgöras även om det inte kommer in något sådant yttrande till domstolen. Att en part uteblir från ett sammanträde hindrar enligt 20 § ÄL inte att domstolen handlägger och avgör ärendet. Om det i tings- rätt är den som har inlett ärendet eller i högre domstol klaganden som uteblir, får ärendet avskrivas från vidare handläggning. Ett ärende får enligt 22 § ÄL inte avgöras utan att den som är part har fått kännedom om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten och har fått tillfälle att yttra sig över uppgiften. Domstolen får dock avgöra ärendet utan att så har skett om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betyd- else eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att parten får kännedom om uppgiften. Skriftlig och muntlig bevis- ning kan åberopas i ett domstolsärende, se 23–25 §§ ÄL. Domstolen får enligt 26 § ÄL för tiden intill dess att ärendet har avgjorts besluta om sådana åtgärder som säkerställer det som ären- det gäller. Det är också möjligt för en domstol som ska pröva ett överklagande att besluta att det överklagade beslutet tills vidare inte får verkställas och även i övrigt besluta tills vidare rörande saken. Domstolens beslut ska enligt 27 § ÄL grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt har förekommit i ären- det. Om ärendet har inletts genom en ansökan eller ett överklag- ande, får det beslut genom vilket ärendet avgörs inte gå utöver det som yrkats. När det finns särskilda skäl får dock domstolen även utan yrkande besluta till det bättre för en enskild part, om det inte är till nackdel för något motstående enskilt intresse. Av ett beslut genom vilket domstolen avgör ärendet ska de skäl som bestämt utgången framgå, om beslutet går någon part emot (28 § ÄL). 2.5Gode mäns och förvaltares skyldigheter män och förvaltare ska, i den mån det följer av deras förord- nanden, bevaka rätten för de personer som de företräder, förvalta deras tillgångar och sörja för deras person, se 12 kap. 2 § första stycket FB. De ska enligt 12 kap. 3 § FB omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den en- skilde. Den enskildes medel ska enligt 12 kap. 4 § FB i skälig omfatt- ning användas för hans eller hennes uppehälle, utbildning och nytta i övrigt. De medel som inte används för sådana ändamål ska pla- ceras så att tillräcklig trygghet finns för deras bestånd och så att de ger skälig avkastning. män och förvaltare ska föra räkenskaper över sin förvalt- ning och göra anteckningar om sina åtgärder i övrigt (12 kap. 5 § FB)21. De ska enligt 12 kap. 6 § FB också se till att pengar och värde- papper som tillhör den enskilde förvaras så att de inte samman- blandas med tillgångar som ställföreträdaren annars förvaltar. Om den enskilde äger värdehandlingar eller annars har rättigheter på 21 Den gode mannen eller förvaltaren ska enligt 14 kap. 15 § FB i en årsräkning till över- förmyndaren redogöra för förvaltningen under föregående år av egendom som har stått under hans eller hennes förvaltning. grund av sådana handlingar svarar den gode mannen eller förval- taren för att behövliga registreringar eller anmälningar görs. I viktiga frågor ska gode män och förvaltare höra den enskilde samt hans eller hennes make eller sambo (12 kap. 7 § andra stycket FB). Den enskilde ska höras om det lämpligen kan ske, vilket bl.a. innebär att det kan underlåtas med hänsyn till den enskildes hälso- tillstånd.22 En god man eller förvaltare har enligt 12 kap. 8 § andra stycket FB inte rätt att företräda den enskilde, om det uppstår en fråga om rättshandling eller rättegång mellan den enskilde å ena sidan och den gode mannen eller förvaltaren, hans eller hennes make eller sambo eller någon som han eller hon företräder å den andra sidan. Bestämmelserna i 12 kap. FB om gode mäns skyldigheter gäller även för gode män som förordnas för ensamkommande barn.23 män och förvaltare kan enligt 12 kap. 14 § FB bli skyldiga att ersätta den skada som de har orsakat den enskilde. För att skade- ståndsskyldighet ska bli aktuell krävs det att skadan har orsakats uppsåtligen eller av oaktsamhet. För skadeståndsskyldighet krävs det inte att det är en för den gode mannen eller förvaltaren lag- reglerad förpliktelse som åsidosätts.