sou · H1B314 · 2013-03-05 00:00:00 — Vi har inte föreslagit att den del av Sevesotillsynsavgiften som avser Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps avgiftsgrundande kostnader för Sevesotillsynsvägledning, totalt , ska återföras till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som öronmärkta anslag. Det är emellertid lika viktigt som för länsstyrelserna att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tillförs de resurser som krävs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina tillsynsvägledande uppgifter inom Sevesoområdet. Tillsynsavgifternas konsekvenser för Sevesoverksamheterna En fast, årlig Sevesotillsynsavgift innebär att samtliga 375 Sevesoverksamheter påförs en kostnad som de inte tidigare haft. Förslaget är emellertid i överensstämmelse med den miljörättsliga principen att förorenaren ska betala de kostnader denne orsakar – Polluter Pays Principle. En princip som redan tillämpas inom avgiftssystem. Vårt förslag om en fast, årlig Sevesotillsynsavgift innebär en större förutsägbarhet för verksamhetsutövaren och mindre administrationskostnader än rörliga timavgifter. Möjligheterna för länsstyrelserna att vid erforderlig finansiering av Sevesotillsynen kunna utföra en kvalitativ och likvärdig Sevesotillsyn kommer även att gynna Sevesoverksamhetsutövarna i form av en mer rättssäker och enhetlig Sevesotillsyn. En nackdel med avgiftsfinansiering kan vara att avgifter kan påverka företags möjligheter att etablera sig på marknaden. Vi har emellertid bedömt att det inte är Sevesotillsynsavgifterna i sig, i vart fall inte när de är av den storlek som vi föreslår, som påverkar en Sevesoverksamhets möjlighet att etablera sig på den svenska marknaden. De principer som vi föreslår ska beaktas vid fastställande av avgifterna, det vill säga att avgifterna ska bestämmas med beaktande Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag av Sevesoverksamheternas omfattning, komplexitet och bedömda risk, har även till syfte att i viss mån tillförsäkra konkurrensneutralitet och att ta till vara Sevesoverksamheternas intressen. Under arbetet med att ta fram förslag till Sevesotillsynsavgifter har det gjorts en jämförelse med vilka avgifter Sevesoverksamheter i andra EU-länder åläggs att betala. Det har visat sig att avgifts- och skattesystemen är väldigt olika och att de Sevesoavgifter som tas ut i andra länder är av skiftande storlek, i något land så högt som medan andra länder inte alls har någon Sevesoavgift. Det har således inte gått att göra en relevant jämförelse av avgiftssystemen inom övriga EU-länder. De Sevesotillsynsavgifter vi föreslår ligger generellt på en så hög nivå för Sevesoverksamheter på den högre kravnivån jämfört med Sevesoverksamheterna på den lägre kravnivån. Högst avgifter får Sevesoverksamheter på den högre kravnivån som är A- och B-verksamheter enligt regler. De får årliga Sevesotillsynsavgifter på respektive . 6.3.3Förslaget om en framtida avgift för de merkostnader som uppkommer vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter Vi föreslår att avgifter för den del av miljöbalksprövningen som avser den särskilda säkerhetsprövningen av Sevesoverksamheter även fortsättningsvis ska tas ut enligt förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Vidare föreslår vi att Sevesoverksamheterna vid kommande revideringar av nu nämnd förordning ska åläggas att fullt ut betala för de merkostnader som det innebär att tillståndspröva en Sevesoverksamhet. Denna avgiftshöjning bör dock inte införas förrän det går att göra säkrare slutsatser om hur mycket merkostnader som tillståndsprövning av Sevesoverksamheter medför jämfört med tillståndsprövning av annan miljöfarlig verksamhet (se avsnitt 5.3.1). Tillståndsprövning av Sevesoverksamheter på högre kravnivå finansieras dels genom de avgifter som tas ut enligt förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt , dels genom medel från det anslag som betalas ut av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap beträffande Sevesotillsynen. Vid tillståndsprövning av en Sevesoverksamhet på högre kravnivå betalar Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ut via Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag utbetalades via anslaget beträffande tillståndsprövning av Sevesoverksamheter. När Sevesoverksamheter åläggs att fullt ut betala för de merkostnader som det innebär att tillståndspröva en sådan verksamhet bör anslaget som betalas ut vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter på högre kravnivå kunna tas bort. Detta kommer då att innebära en besparing för staten med motsvarande belopp. Beräkning av de sammanlagda framtida ekonomiska konsekvenserna av en särskild tillståndsprövningsavgift för Sevesoverksamheter måste i avsaknad av tillräckligt underlag för att beräkna avgifterna anstå. 6.3.4Förslaget att tillståndsplikten för C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå ska bestå och att de ska betala avgifter enligt förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt Vi föreslår att tillståndsplikten enligt för C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå ska bestå (se avsnitt 3.3.1). C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå kommer därför alltjämt att tillståndsprövas enligt bestämmelser. Detta förslag innebär inte någon förändring jämfört med nuvarande förhållanden och kommer inte att innebära några ökade kostnader för staten. C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå betalar enligt gällande ordning inte någon avgift enligt förordningen om avgift för prövning och tillsyn enligt . Vi har föreslagit att C- och de s.k. U-verksamheterna på högre kravnivå ska betala tillsyns- och prövningsavgifter enligt nu nämnd förordning. Vi har därför föreslagit en ändring i förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt som innebär att även C- och de s.k. U-verk- samheterna på högre kravnivå blir avgiftsskyldiga (se avsnitt 5.3.2). Dessa verksamheter omfattas även av utredningens förslag om Sevesotillsynsavgifter och förslag om att Sevesoverksamheter ska åläggas att fullt ut betala för de merkostnader som det innebär att tillståndspröva en Sevesoverksamhet. Mot bakgrund av det underlag som kommit utredningen till del och som närmare redovisas i avsnitt 5.3.2 skulle en rimlig avgift enligt förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt , med 60-procentig kostnadstäckningsgrad, uppgå till och verksamhet för C- och s.k. U-verksamheter på högre Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Om denna avgift och kostnadstäckningsgrad väljs skulle detta således komma att motsvara en inkomstökning till staten med ca . Då det pågår arbete i med att se över avgifterna i förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt , bl.a. med målsättning att dessa avgifter ska uppnå högre kostnadstäckningsgrad än nuvarande , är det svårt att beräkna exakt hur höga dessa avgifter kan komma att bli . 6.3.5Förslagen som innebär ökade arbetsuppgifter för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska fördjupa sin Sevesotillsynsvägledning Vi föreslår att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska fördjupa sin Sevesotillsynsvägledning (se avsnitt 4.5.4). Vårt förslag i denna del kommer att påverka Myndigheten för samhällsskydds arbetsbörda. Ökade arbetsinsatser kommer framförallt att krävas inom de områden som handlar om samordning och samverkan med andra myndigheter, att ta fram myndighetsgemensamma metodstöd, att ta fram och genomföra utbildningar samt att följa upp och utvärdera tillsyn. Seveso III direktivets genomförande i svensk rätt kommer också att ställa ökade krav på Sevesotillsynsvägledningen. I och med vårt förslag om Sevesotillsynsavgifter kommer Myndigheten för samhällsskydd och beredskap även behöva utveckla sin tillsynsvägledning till att avse frågor om avgiftsdebitering samt utveckla det uppföljningssystem och återrapporteringssystem som vi föreslår. Eftersom anslaget som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap administrerar och betalar ut vid tillsyn av Sevesoverksamheter på högre kravnivå kan tas bort om Sevesotillsynen blir avgiftsbelagd kan arbetsuppgifter hänförliga till denna administration minska. En mindre del av anslaget föreslås dock finnas kvar tills vidare och det är den del av anslaget som betalas ut vid tillståndsprövning av Sevesoverksamheter på högre kravnivå. Detta belopp uppgick till . Detta förslag innebär att ytterligare resurser behöver tillföras Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. När det gäller den Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag avgiftsgrundande kostnaden för Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps tillsynsvägledning på Sevesoområdet har denna beräknats kosta . Vid avgiftsuttag med full kostnadstäckning kommer denna kostnad således att kunna finansieras med hjälp av Sevesotillsynsavgifterna (se avsnitt 6.3.2). Förutom det ovan nämnda behovet av ökade resurser har Myndigheten för samhällsskydd och beredskap bedömt att det även kommer att behöva tillföras ytterligare resurser till myndighetens övriga arbete med Sevesofrågor, i detta avseende, uppskattningsvis resurser motsvarande ytterligare en till två årsarbetskrafter. Denna kostnad bedömer vi kan finansieras genom en omfördelning av en del av anslaget som betalas ut vid Sevesotillsyn av verksamheter på högre kravnivå (se avsnitt 6.3.2). Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ges möjlighet att ansöka om återkallelse och omprövning enligt 24 kap. 3–6 §§ Vi föreslår att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska få i uppgift att ansöka om återkallelse och omprövning enligt 24 kap. 3–6 §§ (se avsnitt 3.3.2). Vårt förslag kan antas stärka Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps ställning som part i ansökningsmål. Förslaget innebär en ökad möjlighet för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap att agera i de fall myndigheten uppmärksammar ett behov av återkallelse eller omprövning av en Sevesoverksamhets tillstånd, något som kan antas medföra säkrare Sevesoverksamheter. Förslaget kommer att innebära visst merarbete för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap när det gäller att ta emot och granska underlag som ett led i att bedöma om återkallelse eller omprövning krävs. Vid ett eventuellt omprövningsförfarande påbörjat av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap kan kostnader uppstå när det gäller att ta fram underlag och rättegångskostnader. Det har däremot bedömts som att det endast i undantagsfall kommer att bli aktuellt att initiera denna typ av ärenden från Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps sida. Samtliga de ökade kostnader som förslaget i denna del innebär bör därför kunna rymmas inom myndighetens nuvarande anslag. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag 6.3.6Förslaget om hantering och samordning av tillsynsrapporterna Vi föreslår att det ska införas krav på att det dokument som tillställer en Sevesoverksamhetsutövare efter en avslutad tillsyn och som anger vilka brister som upptäckts och som behöver åtgärdas, av utredningen kallad tillsynsrapport, ska vara verksamhetsutövaren tillhanda senast efter avslutad Sevesotillsyn. Vi föreslår även att tillsynsrapporten ska vara samordnad med övriga tillsynsmyndigheters tillsynsrapporter om tillsynen utförts . ska vidare säkerställa att verksamhetsutövaren, inom en rimlig period efter att ha tagit emot tillsynsrapporten, åtgärdar alla de brister som upptäckts (se avsnitt 4.5.3). strävar myndigheter som utfört ett gemensamt tillsynsbesök efter att samordna sina tillsynsrapporter. Exempel på denna samordning är att och respektive handläggare turas om att skriva en gemensam tillsynsrapport till verksamhetsutövaren. Vidare har myndigheterna ofta som målsättning att den gemensamma tillsynsrapporten ska vara verksamhetsutövaren till handa senast efter avslutad tillsyn. Vårt förslag antas därför inte medföra någon större förändring för tillsynsmyndigheterna i deras praktiska arbete. För verksamhetsutövarna innebär förslaget om samordnade tillsynsrapporter inom en reglerad tidsfrist en ökad förutsägbarhet samt förenklar för verksamhetsutövarna när det gäller kontakterna med ansvariga Sevesotillsynsmyndigheter. 6.3.7Förslaget om tydliggörande av tillämpningen av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Vi föreslår författningsändringar som innebär tydliggörande av Sevesotillsynsmyndigheternas möjligheter att tillämpa de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. (se avsnitt 4.5.5). Förslaget innebär ett förtydligat regelverk för såväl Sevesotillsynsmyndigheterna som Sevesoverksamhetsutövarna och förväntas leda till en mer likartad och rättssäker Sevesotillsyn. Förslaget förväntas i övrigt inte medföra några konsekvenser. 7.1Förslaget till lag om ändring i 24 kap. 7 § Bestämmelsen ändras på så sätt att även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap kan ansöka om återkallelse och omprövning enligt 24 kap. 3–6 §§ . 25 kap. 3 § Bestämmelsen innehåller särskilda rättegångskostnadsregler i mål om återkallelse av tillstånd och förbud mot fortsatt verksamhet samt omprövning av tillstånd eller villkor. Som en konsekvens av utredningens förslag att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska kunna ansöka om återkallelse och omprövning enligt 24 kap. 3– 6 §§ ska även bestämmelserna om rättegångskostnaderna vid dessa förfaranden gälla för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. 7.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor Bestämmelsen är ny och förtydligar att det som sägs i 2 kap. om tillämpningen av balken och det kapitlet också ska gälla för tillämpningen av Sevesolagen. Bestämmelsen innebär ingen förändring i sak jämfört med vad som tidigare åsyftades i Sevesolagens 6 § 2 stycke utan är endast ett förtydligande. De allmänna hänsynsreglerna och den omvända bevisbördan som kommer till uttryck i 2 kap. är av intresse att tillämpa såväl när det gäller tillsyn av Sevesoverksamheter som vid myndigheternas övriga kontakter med verksamhetsutövare av Sevesoverksamheter. Då bestämmelsen har betydelse för både verksamhetsutövare och myndigheter placeras bestämmelsen i det avsnitt som handlar om lagens tillämpningsområde. Bestämmelsens andra stycke tas bort. Istället införs ett förtydligande i 4 a § som innebär att det som sägs i 2 kap. om tillämpningen av balken och det kapitlet också ska gälla för tillämpningen av Sevesolagen. Då Sevesotillsynen inte ska kunna överlåtas till kommun ändras denna bestämmelse på så sätt att kommunerna inte längre anges vara tillsynsmyndighet. Denna ändring medför inte någon förändring av kommunernas tillsynsansvar enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. Bestämmelsens andra stycke är delvis ny och erinrar om skyldigheten för tillsynsmyndigheterna att samordna Sevesotillsynen med den tillsyn som sker enligt och arbetsmiljölagen i den utsträckning det är lämpligt. Med samordning av tillsynen menas inte nödvändigtvis att Sevesotillsynen, miljöbalkstillsynen och den tillsyn som sker enligt arbetsmiljölagen måste ske . Däremot är det av vikt att ansvariga tillsynsmyndigheter informerar varandra samt i möjligaste mån försäkrar sig om att en verksamhetsutövare inte får motstridiga besked. Denna bestämmelse upphävs eftersom möjlighet att överlåta Sevesotillsynen till kommunerna tas bort. Bestämmelsen ändras på så sätt att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om tillsyn enligt denna lag. Med denna ändring ges bemyndigandet en mer generell räckvidd än . Bestämmelsen är ny. Första stycket föreskriver att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgift för myndigheters kostnader för prövning och tillsyn enligt Sevesolagen. Bestämmelsens andra stycke föreskriver att regeringen får meddela föreskrifter om att en myndighet får bestämma att dess beslut om påförande av avgifter enligt Sevesolagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av Sevesolagen ska gälla även om beslutet överklagas. Bestämmelsen ändras på så sätt att regleringen av hur en kommuns beslut får överklagas tas bort. Denna ändring är föranledd av att kommunen kan vara tillsynsmyndighet enligt Sevesolagen. En särskild utredare ska se över regleringen av tillståndsgivning och tillsyn för verksamheter som hanterar farliga kemiska ämnen av visst slag och viss mängd, s.k. Sevesoverksamheter. Utredaren ska särskilt beakta frågan om den nuvarande ansvarsfördelningen för sådan tillsyn som tar sin grund i Rådets direktiv /82/EG av om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso II-direktivet) är ändamålsenlig utifrån målet om en effektiv tillsyn och utifrån målsättningen att miljöbalkstillsyn och Sevesotillsyn ska ske samlat. Utredaren ska lämna förslag till nödvändiga författningsändringar och övriga åtgärder på området. Förslagen ska bl.a. syfta till att tydliggöra ansvarsfördelningen för tillsyn av Sevesoverksamheter. Förslagen ska ta sin grund i att tillsyn enligt lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, den s.k. Sevesolagen, och miljöbalkstillsyn så långt som möjligt ska ske samlat. En översyn av ansvarsfördelningen för tillsyn ska kombineras med en översyn av de tillståndsregler som finns för Sevesoverksamheter. Utredaren ska vidare analysera om gällande finansieringssystem för Sevesotillsyn är ändamålsenligt och vid behov lämna förslag till ändringar, inklusive författningsändringar. Utredaren ska granska hur den praktiska samordningen av tillsyn av Sevesoverksamheter utifrån relevanta regelverk, bl.a. Sevesolagen, (1998:808) och lagen (2003:778) om skydd mot Utredaren ska med utgångspunkt från analysen lämna förslag som kan stärka tillsynssamordningen. Vid behov ska förslagen innefatta förslag till författningsändringar. Rådets direktiv /82/EG om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso II-direktivet) Rådets direktiv /82/EG om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso II-direktivet) antogs . Direktivet trädde i kraft och skulle vara infört i nationell lagstiftning . Seveso II-direktivet ersatte det tidigare Seveso I-direktivet (rådets direktiv av om risker för storolyckor i vissa industriella verksamheter [82/501/EEG]). Seveso II-direktivet anger tröskelvärden för ett antal kemiska ämnen. Förutom sådana verksamheter som är undantagna från direktivets tillämpningsområde, är Seveso II-direktivet tillämpligt på samliga verksamheter där förekomsten av ämnen överskrider direktivets tröskelvärden. I benämns sådana verksamheter i allmänhet Sevesoverksamheter. Verksamheter som omfattas av direktivets tillämpningsområde kan falla inom en av de två kravnivåer som direktivet ställer upp – en högre och en lägre. Vilken kravnivå en verksamhet omfattas av är beroende av vilken typ av och i vilken mängd farliga ämnen förekommer i verksamhen. Seveso II-direktivet innefattar ett antal skyldigheter för berörda verksamhetsutövare. De skyldigheter som en verksamhetsutövare åläggs genom direktivet skiljer sig delvis åt beroende på om verksamheten tillhör högre eller lägre kravnivå. Samtliga verksamhetsutövare är skyldiga att upprätta ett handlingsprogram för hur riskerna för allvarliga kemikalieolyckor ska hanteras. Verksamheter inom högre kravnivå är vidare skyldiga att ta fram en säkerhetsrapport och att lämna in denna till behörig myndighet samt att upprätta en intern plan för räddningsinsatser. Verksamheter inom högre kravnivå ska även lämna sådan information som krävs för att behöriga myndigheter ska kunna upprätta externa planer för räddningsinsatser. Seveso II-direktivet innehåller även krav riktade till medlemsstaterna. Medlemsstaterna ska se till att verksamhetsutövarna uppfyller de krav som direktivet ålägger dem. Medlemsstaterna ska också utse en eller flera behöriga myndigheter med uppgift att genomföra bestämmelserna i direktivet. I medlemsstaternas skyldigheter ingår även bl.a. att säkerställa att direktivets mål beaktas vid reglering av markanvändning och annan relevant reglering samt att se till att det finns system för tillsyn eller andra kontrollåtgärder. Direktivet ålägger också medlemsstaterna att delge kommissionen viss information, bl.a. om vilka Sevesoverksamheter som finns i landet. Direktivet ålägger vidare kommissionen att upprätta en databas med sådan information som medlemsstaterna skickar in. Ett tilläggsdirektiv till Seveso II-direktivet, (och rådets direktiv /105/EG av om ändring av rådets direktiv /82/EG om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår) trädde i kraft och skulle vara infört i nationell lagstiftning . presenterade kommissionen ett förslag till ett reviderat Seveso II-direktiv. Förslaget är föremål för förhandling i en rådsarbetsgrupp. Svenskt genomförande av direktivet Det svenska genomförandet av Seveso I-direktivet skedde genom anpassningar i räddningstjänstförordningen (1986:1107) och genom myndighetsföreskrifter. Direktivet omfattade flera myndigheters ansvarsområden och genomförandet berörde föreskrifter från Arbetarskyddsstyrelsen, , och från . Efter att Seveso II-direktivet hade antagits, tillsatte regeringen en utredning med uppdrag att bl.a. klarlägga vilken lagstiftning som krävdes för ett svenskt genomförande av direktivet (dir. 1996:90). Utredaren skulle även utreda vilka lagändringar som krävdes för en svensk ratifikation av konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor (industriolyckskonventionen). lämnade utredaren betänkandet Säkrare kemikaliehantering (SOU 1998:13). överlämnade regeringen propositionen Säkrare kemikaliehantering till (prop. 1998/99:64). Propositionen innehöll dels förslag till svensk ratificering av industriolyckskonventionen, dels förslag till svenskt genomförande av Seveso II- direktivet. Direktivet föreslogs genomföras i svensk rätt genom befintliga författningsbestämmelser, genom instiftandet av en särskild lag för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor samt genom ändringar i (1998:808) med tillhörande förordningar. antog regeringens förslag och den nya lagen och ändringarna i trädde i kraft (prop. 1998/99:64, bet. 1998/99:FöU6, rskr. 1998/99:219). Den särskilda lag som instiftades är lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor (Sevesolagen). I Sevesolagen har delar av Seveso II-direk- tivet som rör verksamhetsutövarens skyldigheter, informationsansvar samt tillsyn införlivats. Lagen innehåller även bestämmelser om ansvarsfördelning mellan myndigheter och överklagandebestämmelser. I förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor (Sevesoförordningen) anges bl.a. vad som ska kategoriseras som farliga ämnen och tröskelvärden för sådana ämnen. De ändringar som gjordes i med anledning av genomförandet av Seveso II-direktivet innefattade bl.a. ett tydliggörande om att syftet med miljökonsekvensbeskrivningar som rör Sevesoverksamheter förutom de syften som redan fanns i även är att identifiera och bedöma faktorer i verksamhetens omgivning som kan påverka säkerheten i omgivningen. ändrades också genom att det infördes ett krav på att en ansökan i ett ansökningsmål enligt i vissa fall ska innehålla en säkerhetsrapport. I Sevesoförordningen infördes en bestämmelse med innebörden att verksamheter i högre nivå är tillståndspliktiga och att bestämmelserna i 9 kap. 6 § och i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ska tillämpas vid tillståndsprövningen. Tilläggsdirektivet 2003/105/EG införlivades i svensk rätt . Författningsändringarna begränsades till att det i Sevesolagen infördes ett utökat samrådskrav för verksamhetsutövare som omfattas av den högre kravnivån.