sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — Relevanta omständigheter är exempelvis att det sökta namnet har varit ett släktnamn som har burits inom fyra generationer från sökanden, eller att sökanden i praktiken har använt namnet som sitt efternamn kontinuerligt under en mycket och på så sätt, genom hävd, kan anses berättigad till namnet. Om ett ansökningsärende av sist beskriven typ uppfyller såväl de formella som de materiella kraven, fattas beslut utan föregående kungörelse. Skulle hinder kvarstå efter prövning av samtliga omständigheter fattas ett avslagsbeslut av handläggare och jurist. När ett namn är godkänt utfärdas ett namnbevis som skickas till sökanden och . konsulterades språkexperter från och folkminnen i alla ärenden avseende nybildade efternamn. sker detta endast i undantagsfall. Förfarandet i mål och ärenden PRV:s slutliga beslut får överklagas till PBR genom besvär (42 § 2 stycket namnlagen). PBR inrättades genom att den så kallade Besvärsavdelningen inom PRV ombildades till en självständig förvaltningsdomstol. PBR:s verksamhet regleras i första hand i lagen (1977:729) om Patentbesvärsrätten och i för- ordningen (1988:346) med instruktion för Patentbesvärsrätten. PBR är en fristående specialdomstol som överprövar beslut av PRV inte bara i ärenden om personnamn utan även och framför allt i ärenden om patent och varumärken. Också andra ärendetyper kan bli föremål för domstolens överprövning, nämligen ärenden om mönster, utgivningsbevis och växtsortskydd. PBR:s verksamhet finansieras i huvudsak genom anslag från PRV och därmed ytterst genom de avgifter som PRV tar ut. I PBR finns patenträttsråd som ska vara tekniskt kunniga eller lagfarna. (2013) har domstolen nio ordinarie ledamöter, tre lagfarna och sex tekniskt kunniga. PBR:s avgöranden får överklagas till HFD. Av de 206 nya mål som kom in till PBR avsåg nio namn- mål, vilka således utgjorde av den totala måltill- strömningen. PBR delar in sin verksamhet i patentmål (som inne- fattar även målen om växtförädlingsrätt) och övriga mål, dvs. mål om varumärken, mönster, namn och utgivningsbevis. Den sist- nämnda gruppen av mål domineras av varumärkesmålen som svarade för av de inkomna övriga målen eller av den totala måltillströmningen. Medelbehandlings- tiden för de övriga målen detta år uppgick till , vilket något överskred målsättningen men likväl var en förbättring från föregående år då den uppgick till . utredningar om PBR och patentprocessen Ordningen för patentprocessen, som alltså huvudsakligen utgörs av en prövning av patentmål och vissa andra mål inom det industriella rättsskyddet, har varit föremål för översyn vid ett flertal tillfällen. avgav ett betänkande vari före- slogs att en fristående specialdomstol, Patentdomstolen, skulle inrättas genom en sammanslagning av PBR och patentavdelningen vid . De besvärsmål i PBR som låg utanför patentområdet – bland annat mål om personnamn – föreslogs bli Förfarandet i mål och ärenden överförda till kammarrätt. Den på betänkandet baserade lagstift- ningen innebar vissa ändringar i patentlagen (se prop. 1985/86:86) i syfte att effektivisera patentprocessen, men några mer ingripande organisatoriska förändringar vidtogs inte. I promemorian Domstolsväsendet – Organisation och administ- ration (Ds 1992:38) behandlades övergripande struk- turella problem rörande domstolsväsendets framtida organisation och administration. Vad gällde specialdomstolarnas roll slogs fast att ett sammanhållet domstolsväsende skulle vara en utgångspunkt för framtiden. Varje specialdomstol borde visserligen bedömas för sig, men starka skäl ansågs tala för att alla sådana domstolar borde avskaffas och deras verksamhet inordnas i de allmänna dom- stolarna. Beträffande PBR uttalades att en översyn bör i första hand inriktas på att i största möjliga utsträckning koncentrera måltyperna enligt respektive lagstiftning till ett domstolssystem (s. 150 f.). En uppföljning av slutsatserna i nämnda promemoria gjordes i en påföljande promemoria, Specialdomstolarna (Ds 1993:34). Den allmänna inriktningen var här densamma, dvs. att special- domstolar bör godtas endast i undantagsfall. Beträffande PBR framhölls att behovet av denna domstol hade minskat eftersom antalet patentbesvärsmål, vilkas specifika natur hade utgjort det huvudsakliga motivet för domstolens tillblivelse, stadigt hade minskat. PBR borde därför upphöra som fristående domstol och dess uppgifter tas över av de allmänna förvaltningsdomstolarna, varvid PRV:s beslut skulle överklagas till Länsrätten i . Vid remissbehandlingen av förslaget påtalades som en negativ konsekvens att instanskedjan skulle komma att förlängas. Förslaget ledde för PBR:s del inte till någon åtgärd från regeringens sida. Den organisatoriska frågan togs upp på nytt av patent- processutredning, som i betänkandet Patentprocessen m.m. (SOU 2001:33) kom fram till att PBR:s prövning av mål om patent, mönster, varumärken och växtförädlarrätt borde föras över till medan prövning av mål om namn (och utgiv- ningsbevis) borde föras över till allmän förvaltningsdomstol (då länsrätt). Det sistnämnda förslaget motiverades med att namn- målen rör speciella delar av immaterialrätten som inte har något samband med det industriella rättsskyddet. Målen ansågs inte heller kräva några ingående specialkunskaper varför de skulle lämpa sig väl för handläggning i allmän förvaltningsdomstol (s. 80). Förfarandet i mål och ärenden ningen har inte medfört några organisatoriska förändringar för PBR:s vidkommande. I budgetpropositionen för (prop. 2003/04:1 Utgifts- område 4 s. 32) anförde regeringen att PBR bör upphöra och att dess uppgifter bör föras över till . Frågan skulle enligt regeringen övervägas i en kommande departementspromemoria. lämnade sitt betänkande Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (SOU 2010:44). Utredningen kom fram till att PBR i likhet med andra specialdomstolar inte är ändamålsenlig när det gäller att uppnå sär- skild skyndsamhet eller särskild kompetens. Utredningen fann inte något som hindrade att de måltyper som handläggs av PBR i stället handläggs inom ramen för de allmänna domstolsslagen, dvs. allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol (s. 401). Tvärtom borde en sådan förändring kunna leda till en bättre samordning av måltyper med starka beröringspunkter. I sammanhanget noterade utredningen att PBR var långt ifrån att nå det i regleringsbrevet uppställda målet att handläggningstiden ska vara högst . Utredningen uttalade sig även kritiskt om den förkortning av instanskedjan som det innebär att PRV:s beslut kan överprövas i endast två instanser och inte i tre som skulle bli fallet om överpröv- ningen skedde i vanlig förvaltningsrättslig ordning. Över huvud taget efterlyste utredningen en större enhetlighet i det förvalt- ningsprocessuella systemet. De regler som styr förfarandet i mål och ärenden enligt namnlagen har varit föremål för omfattande kritik. Huvud- punkterna i denna kritik har tagit sikte dels på uppdelningen av de snarlika ärendena på skilda myndigheter – Skatte- verket och PRV – vilken framstått som otidsenlig och problematisk för såväl allmänheten som myndigheterna själva, dels på den i för- hållande till andra ärenden av förvaltningstyp avvikande ordning för överprövning av de beslut i namnfrågor som i första instans fattas av PRV, en ordning som också ansetts ge utrymme för en divergerande praxis och godtyckliga bedömningar. och folkminnen anförde i sin tidigare nämnda skrivelse till regeringen att rättsprocessen, främst vad avser förnamn, är förvirrad och efterfrågade ett centralt organ som kan tolka Förfarandet i mål och ärenden lagen och garantera att den tillämpas lika i hela landet. Institutet framhöll dessutom behovet av ett större inflytande från språk- och namnexpertis. PRV föreslog i sin motsvarande skrivelse att samtliga namnbyten som kräver mer kvalificerad prövning ska göras vid PRV. Enligt verket skapar uppdelningen av namnbytesärenden svårigheter för allmänheten och leder till att ärenden ofta hamnar hos fel myndighet. Genom samordning till PRV av de egentliga namnbytesärendena skulle effektivitetsvinster kunna uppnås. Pro- blemet med varierande praxis mellan skattekontor och länsrätter (förvaltningsrätter) skulle genom en sådan lösning även motverkas eftersom det bara finns en domstol, PBR, som första överinstans till PRV. skulle efter en sådan ändring komma att ansvara endast för rena anmälningsärenden i samband med födelse, invandring och adoption samt vid ingående av äktenskap, dvs. ärenden som har tydlig anknytning till folkbokföringen. anförde i sin motsvarande skrivelse till regeringen och vid den efterföljande hearingen att det från medborgarsynpunkt vore en fördel om hanterade alla sådana folkbokförings- ärenden som kan initieras av medborgarna. Exempelvis borde enklare stavningsändringar av efternamn liksom upprepade ändringar av förnamn kunna göras genom anmälan till . Namn- reglerna borde också i materiellt hänseende förenklas och liberali- seras vilket automatiskt skulle leda till att fler ärenden hamnade hos . Under inga förhållanden borde ärenden som avgörs av föras över till PRV. Sedan om- vandlades till en enmyndighet har verket minst lika goda möjlig- heter som PRV att tillämpa namnreglerna rättssäkert och enhetligt och fortsatt upprätthålla en hög servicenivå gentemot allmänheten. Som redovisats i den i betänkandet intagna historiska översikten har det i åtskilliga riksdagsmotioner förespråkats att all handläggning av namnbytesfrågor samlas hos en och samma myndig- het. Motioner har även väckts om att det i syfte att åstadkomma en mer omfattande rättsbildning och därmed en mer enhetlig praxis borde införas talerätt för PRV i mål där verkets beslut ändrats av PBR. Kommittén ska enligt sina direktiv överväga om den nuvarande ordningen för handläggning av namnärenden är ändamålsenlig och till- fredställande ur effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt. Utgångs- punkten för kommitténs överväganden ska vara intresset av en Förfarandet i mål och ärenden effektiv ordning och en mer enhetlig tillämpning. Kommittén ska även ta ställning till om språk- och namnexpertis i större utsträck- ning än bör medverka i handläggningen. Kommitténs genomgång av tillämpningen av de materiella bestäm- melserna i namnlagen har givit ett i vissa avseenden ganska ned- slående resultat. Särskilt har uppmärksammats att tillämpningen av reglerna brister i enhetlighet såväl inom som mellan de rättstillämp- ande instanserna. I klartext betyder detta att lika fall inte bedöms lika. Som en av många möjliga illustrationer av detta förhållande kan nämnas att förnamn som October, , Proffe, Puma och Månstråle har godkänts medan Måne, Lingon, Mayday, Knalle, Snövit och Myran har underkänts. Ett annat enskilt exempel är att förbudet mot förvärv av efternamn som lätt kan förväxlas med ett befintligt efternamn tillämpas mycket olika. Således har namnet Berneckow underkänts (av Regeringsrätten) av hänsyn till det existe- rande efternamnet medan namnet Milmark har godkänts (av PBR, som ändrade PRV:s beslut) under påstående att namnet inte är lätt förväxlingsbart med de redan existerande efternamnen Millmark och Milemark. Som ett tredje, kanske ännu tydligare exempel kan nämnas att några myndigheter och domstolar numera tillåter makar att bära samma kombination av efternamn och mellan- namn, medan andra tolkar lagstiftningen på ett mer bokstavligt sätt och därför inte visar samma generositet i identiskt lika situationer. Den diskrepans som framträtt kan i någon mån förklaras av att de materiella reglerna i namnlagen i många fall ger utrymme för en ganska fri bedömning. Det gäller exempelvis frågan huruvida ett namn kan väcka anstöt eller leda till obehag för bäraren. Bedöm- ningen härav ska i fråga om nybildade efternamn göras av PRV och i fråga om förnamn av antingen eller PRV. Ett annat exempel på när lagen ger utrymme för en skönsmässig bedömning utgörs av regeln i 12 § namnlagen som är avsedd att hindra nybild- ningar av efternamn som till bildning, uttal eller stavning har en sådan språklig form att det inte är lämpligt som efternamn här i landet. Regeln vädjar alltså uttryckligen till beslutsfattarnas språk- känsla, men uppfattningarna om vad som ligger i kravet på lämplig språklig form har varierat dramatiskt under de som namn- lagen har varit i kraft, och då inte bara mellan skilda instanser utan även mellan enskilda befattningshavare i en och samma myndighet eller domstol. Sedan det blivit allt mera sällsynt med inhämtande av språklig expertis i namnärendena synes en större enhetlighet i och för sig ha uppnåtts, dock till det höga priset av att språkriktighets- Förfarandet i mål och ärenden kravet i det närmaste helt kommit att negligeras i rättstillämp- ningen utom i det speciella fallet att någon vill nybilda ett efter- namn försett med prefix. En annan och viktig förklaring till den konstaterade rättsolik- heten torde, som även de tillämpande instanserna själva har angett, vara det nämnda förhållandet att prövningen är uppdelad på olika myndigheter och överprövas i skilda överklagandelinjer. En annan huvudförklaring, som särskilt PRV har pekat på, är att PRV inte har rätt att överklaga PBR:s beslut, vilket har lett till en besvä- rande asymmetri i rättsordningen med tanke på att har rätt att föra talan mot förvaltningsrätternas och kammarrätternas avgöranden i namnfrågor. Överklagandeförbudet har även fört med sig att PBR ganska ostört har kunna utveckla en praxis som inte alltid stämt överens med lagstiftarens intentioner och som sedan visat sig vara problematisk att tillämpa för PRV. Ett särskilt tydligt exempel härpå är den egenartade, på namns förekomst i National- encyklopedin baserade praxis som PBR utbildat när det gäller tillämpningen av regeln i 13 § första stycket 2 p. namnlagen om att sådana efternamn inte får godkännas som lätt kan förväxlas med ett allmänt känt efternamn som har burits av en utdöd släkt. PRV har av delvis förklarliga skäl haft svårt att underordna sig denna praxis, vilket från sökandenas synpunkt lett till onödig omgång i form av överklaganden och ändringar av PRV:s beslut i PBR. Ojämnheten i rättstillämpningen förstärks av att skiljelinjen mellan de namnärenden som ska avgöras av respektive PRV i flera fall är otydlig och svårbegriplig. Exempelvis innebär de så kallade spärreglerna i 10 och 31 §§ namnlagen att dessa myndig- heter har behörighet att handlägga samma typ av namnfrågor, om än inte . Ett annat exempel är att bägge myndigheterna prövar frågor om godkännande av förnamn utifrån samma kriterier, vilket är klart ogynnsamt för utformningen av en enhetlig praxis på det området. De nämnda spärreglerna medför vidare, särskilt vad gäller efter- namn, att det för allmänheten kan framstå som oklart vilken myn- dighet de ska vända sig till i ett namnbytesärende. Feladresserade framställningar leder till olägenhet också för myndigheterna i form av merarbete och risk för felaktig handläggning. När framställ- ningen gäller ändring av förnamns stavning kan uppdelningen på olika myndigheter leda till närmast bisarra konsekvenser. Skatte- verket är enligt 32 § namnlagen behörigt att ändra ett förnamns stavning så länge som namnets uttal inte härigenom ändras. Förfarandet i mål och ärenden uttalet ändras ska en ansökan i stället riktas till PRV, som till skill- nad från tar ut en avgift för att behandla ärendet. är det mer eller mindre oklart huruvida stavnings- ändringen verkligen leder till en förändring av namnets uttal. Det innebär från den enskilde rättssökandens synpunkt att det kan löna sig att – även mot bättre vetande – vända sig till med en anmälan i förhoppning om att verket ska låta denna passera. Om bestämmer sig för att inte sakbehandla ärendet kan anmälaren, fortfarande utan kostnad, överklaga till förvaltnings- rätten innan ärendet slutligen överlämnas till PRV där det redan från början rätteligen borde ha hamnat. Även det motsatta för- hållandet kan inträffa, nämligen att en ansökan om stavnings- ändring inges till PRV som, kanske till skillnad från sökanden, bedömer att namnets uttal inte ändras och att ärendet därför ska handläggas av . I båda fallen torde den rättssökande uppleva namnlagens förfaranderegler som mycket egendomliga. De berörda myndigheterna, främst PRV, har vidare påtalat att uppdelningen mellan anmälnings- och ansökningsärenden leder till att de i stor utsträckning tvingas hjälpa allmänheten med att reda ut hos vilken myndighet ett namnbytesärende ska handläggas. PRV tog emot 22 000 namnförfrågningar per telefon och 5 600 per e-post, utöver förfrågningar som gällde hos dem pågående ärenden. Detta är höga tal i betraktande av att myndigheten fick in endast ca 7 500 namnansökningar som också rätteligen hörde hemma där. Förhållandet bekräftar att myndigheterna ägnar mycken improduktiv tid till att hjälpa enskilda tillrätta beträffande förfarande- ordningen, och detta trots att såväl som PRV lägger ner stor omsorg på att via sina hemsidor på Internet reda ut vad som gäller i namnärenden (jfr sammanställningen ovan under 13.2 av anmälningsärenden som ska ges in till och av ansökningsärenden som ska hanteras av PRV). Förfarandet i mål och ärenden De personnamnsärenden som har handlagts vid PRV ska i fortsättningen handläggas av , som därmed blir både folkbokförings- och namnmyndighet. Uppdelningen på anmälnings- och ansökningsärenden upp- hör. I lagen skrivs in ett krav på medverkan av språklig expertis när ska bedöma ett ansökt namns lämplighet. Alla ärenden som rör förnamn ska vara avgiftsbefriade. De typer av efternamnsärenden som tar över från PRV ska fortsatt vara avgiftsbelagda. För uppkommer engångsvisa kostnader för systemomläggningar m.m. i storleksordningen . Dessa kostnader bör finansieras över ett särskilt anslag på statsbudgeten. I övrigt innebär reformen inga kostnadsökningar för det all- männa. kommer i stället kostnaderna för person- namnshanteringen att minska. Reformen kommer att leda till en mer effektiv, enhetlig och rättssäker hanteringen av ärenden rörande personnamn. 13.4.1Namnärendena bör hanteras av en och samma myndighet, som också bör ha rätt att överklaga beslut som går myndigheten emot Den nuvarande ordningen utmärks av en oenhetlig och därmed rättsosäker tillämpning. Ett annat missförhållande är att myndig- heternas hantering av namnärenden kräver mer resurser än vad som egentligen är nödvändigt. I båda fallen står den främsta orsaken att finna i namnlagens uppdelning av ärendena i två skilda kategorier – anmälnings- och ansökningsärenden – som i sin tur fått motivera en numera sakligt sett icke försvarbar uppdelning på olika myndig- heter och överklagandeordningar. En annan, om än inte lika avgö- rande orsak är att bara en av de handläggande myndigheterna, Förfarandet i mål och ärenden , har rätt att överklaga beslut som gått myndigheten emot. Ett sätt att angripa dessa brister är att så långt det är möjligt för- enkla de materiella reglerna i namnlagen samt försöka dra en kla- rare och mer logisk skiljelinje mellan ärenden som ska hanteras av respektive myndighet. Vad som då skulle komma i blickpunkten är namnlagens så kallade spärregler som förenklat uttryckt innebär att PRV tar över ansvaret från när ett ärende typiskt sett antas ha uppnått en viss svårighetsgrad. Dessa regler tillkom i då folkbokföringen ankom på och första instans i flertalet namnärenden utgjordes av ett närmast oöverskådligt antal enskilda pastorer med högst skiftande kompetens och varierande inställning i fråga om namnlagens rätta tillämpning. Genom att införa spärregler ville lagstiftaren försäkra sig om att mer kvalifice- rade bedömningar enligt namnlagen gjordes av särskilt utbildade handläggare vid PRV, vilket antogs bättre gagna det allmännas behov av namnstabilitet och tillförsäkra enskilda namnrättshavare ett bättre namnskydd. Dessa motiv är, inte minst till följd de stora organisatoriska reformer som skett på området, inte lika relevanta . En lösning kunde då synas vara att modifiera eller helt ta bort spärreglerna, varigenom skulle få ökad behörighet och kunna avgöra ett större antal namnärenden än . Förändringen skulle kunna kompletteras med den relativt okompli- cerade åtgärden att ge PRV besvärsrätt, så att PBR:s avgöranden i större utsträckning kunde underställas Högsta förvaltningsdom- stolen, något som skulle befrämja enhetlighet i rättstillämpningen. Åtgärden att ta bort spärreglerna, vilket kommittén på andra ställen i betänkandet föreslår ska genomföras, löser emellertid bara delvis problemet och räcker inte för att få till stånd en väl funge- rande ordning, inte ens om åtgärden kombineras med en utvidgad besvärsrätt för PRV. Så länge det finns två myndigheter med behörig- het att handlägga namnärenden och tolka lagstiftningen på området kommer problemen att kvarstå. En annorlunda kompetensfördel- ning kan visserligen reducera olägenheterna till en lägre nivå, men skulle inte alls vara tillräcklig för att hos den rättssökande allmän- heten skapa klarhet i frågan om vilken myndighet man från fall till fall har att vända sig till. Inte heller skulle en ändrad kompetens- fördelning undanröja problemet med två skilda överklagandelinjer i namnärenden (eller tre, om man även räknar in de allmänna dom- stolarnas befattning med personnamnsfrågor). Förfarandet i mål och ärenden Den enda riktigt tillfredsställande lösning som står till buds är därför att lägga alla de namnärenden som i vissa fall handläggs av och i andra av PRV under en och samma myndig- het. Denna myndighet måste då också ges möjlighet att i vanlig förvaltningsrättslig ordning överklaga ett beslut i högre instans som gått myndigheten emot. Fördelarna med att samla hela ärendehanteringen till en myndig- het har redan antytts och kan sammanfattas enligt följande: All- mänheten behöver inte längre känna sig osäker i valet av myndig- het. Myndigheterna själva slipper lägga ned arbete på att utreda om de har behörighet att fatta beslut i ärendet, varigenom uppnås en effektivare handläggning samt kostnadsbesparingar. och behöver inte längre båda ägna sig åt samma tolknings- och tillämpningsproblematik, vilket innebär kompetens- och effek- tivitetsvinster, i synnerhet när det gäller hanteringen av förnamns- frågor. Överklagandeordningen förenhetligas, vilket skapar förut- sättningar för en mer likartad och dessutom fylligare praxis. Kunskap och erfarenhet koncentreras i större utsträckning än , vilket leder till en mer enhetlig och rättssäker hantering, större effektivitet samt uppenbara fördelar för enskilda och även från statsnyttosynpunkt. 13.4.2Endast har förutsättningar att kunna hantera alla namnärenden Den helt övervägande volymen av förekommande namnärenden har direkt eller nära anknytning till folkbokföringen och är beroende av uppgifter från denna för att kunna hanteras på rätt sätt. Det är för- klaringen till att hanterade cirka 466 000 namnärenden att jämföras med de cirka 7 500 ärenden som handlades vid PRV (cirka 8 2012). Mot den bak- grunden framstår det som uteslutet att PRV skulle kunna anförtros uppgiften att hantera hela flödet av namnärenden. Den enda myndig- het som kan komma i fråga är i stället . En reform i denna riktning framstår ingalunda som en nödlös- ning i syfte att bemästra ett med tiden allt mer uttalat kompetens- fördelningsproblem. Tvärtom har goda förutsätt- ningar att fungera väl som en ny sammanhållen namnmyndighet. är en av våra största myndigheter och har inom sig redan nu en omfattande juridisk kompetens i namnfrågor. Förfarandet i mål och ärenden namnfrågor som tar ställning till innefattar inte sällan nog så intrikata juridiska bedömningar, om än av delvis annan karaktär än de som aktualiseras hos PRV. Likväl måste själv- fallet juridiska stab förstärkas om alla namnärenden hänförs dit. I första hand bör naturligen undersökas i vad mån det går att ta tillvara den kompetens och erfarenhet som finns hos PRV:s namnhandläggare i . Kommittén utgår från att i eget intresse skulle vilja dra fördel av denna resurs- förstärkningsmöjlighet.