sou · H1B355 · 2013-09-06 00:00:00 — Efterhand har den högre utbildningen tagits över av staten. Ett betydande antal kulturhistoriskt värdefulla fastigheter med kopp- ling till olika läromiljöer, som universitet och skolor, förvaltas inte längre av staten, utan av kommuner, fastighetsbolag och stiftelser. 2012/13:1, UO 2, s. 99. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Utredningens förslag på långsiktig statlig förvaltning avser de statliga byggnadsminnen som förvaltas av SFV och som ofta utgör universitetens huvudbyggnader med parkanläggningar i , och . De gamla gymnasierna fungerade som förberedelse för univer- siteten. De fanns i flera städer, som till exempel , , och . finns bara några få gymnasiebyggnader kvar i statligt ägo, som Roggeborgen i och Gamla gym- nasiet i . Vikten av naturvetenskapliga ämnen illustreras av det observatorium som uppfördes på Gamla gym- nasiet. Merparten fastigheter inom gruppen är hela miljöer med lång historisk kontinuitet och en sammansatt historia, vilket uppfyller flera av de urvalskriterier som är uppsatta. De fastigheter som utredningen bedömer långsiktigt bör kvarstå i statlig ägo av kultur- historiska skäl är: och i , AB , Gustavianum, Ecclesiastikum och Konsi- storiehuset i , C , och i , C Universitetshuset och parken i , C Paulinska gården, Rektorsgården, Malmenius malmgård, och Roggeborgen i , D Universitetshuset, , , Palaestra et odium, Kungshuset/, Archeologicum och Theologicum i , M Universitetshuset, , O Gamla gymnasiet i , S De fastigheter som inte föreslås ägas av statens av kulturhistoriska skäl är fastigheter som efter hand har kommit att ingå i univer- sitetsmiljöerna men har haft helt andra funktioner. Ekermanska byggnaden, Dekanhuset och Lorensbergsvillorna uppfördes som privatbostäder och kom efter hand att ingå i respektive universitets bestånd. i är exempel på ett Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter tidigt, privat, initiativ för att sprida kunskap inom skogshushåll- ning. Dess historia är intressant men har inte en tydlig koppling till statens engagemang och ambition inom utbildningsväsendet (se följande avsnitt). Observatoriet i initierades helt med privata medel, en donation av . Anläggningen överlämnades som gåva till och köptes senare in av Kungliga . Observatoriet inne i har en tydligare koppling till stats- makten då var initiativtagare, men fastigheten är inte i statlig ägo. Fastigheter som utredningen inte bedömer att staten ska ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för av kulturhistoriska skäl: i , , AB Ekermanska huset och Dekanhuset i , C Thomanderska studenthemmet, , M (oklart ägoför- hållande) Lorensbergsvillorna, , O veterinärinrättning och prebendebostad, O Inom denna kategori finns fastigheter med anknytning till den verkställande respektive dömande makten, vilka förvaltas av SFV. Fastigheter med anknytning till den lagstiftande makten förvaltas av . Fastigheternas bakgrund, historia och nyttjande varierar påtagligt. De spänner tidsmässigt i huvudsak . Statens administration och förvaltning består av länsresidens, fastigheter för regeringen, statliga verk och myndigheter som dom- stolar, post- och tullväsen, fängelser m.m. Inom kategorin finns en koncentration av fastigheter i , framför allt och city. Här finns såväl forna adelspalats som andra byggnader uppförda . Vissa byggdes för statliga myndigheter, som , uppfört för det statliga bank- väsendet. Arvfurstens palats vid uppfördes som kunglig bostad, men inköptes av Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter staten och nyttjas av Utrikes- departementet. Byggnaden har blivit en välkänd symbol för . I sin helhet omfattar tolv departement fördelade över tio kvarter. stod klart och byggdes ursprungligen för helt andra ändamål, som banklokaler, kontor, butiker och restaurang. Successivt övertog staten hela byggnaden och kvarterets intilliggande bankhus. etablerade sig i kvarteret fungerade det så kallade Kansli- huset (tillhör numera ) vid i som ämbetslokaler . påbörjade en successiv utflyttning från till det dåtida Kung- liga myntet, som blev kanslihus efter den stora slottsbranden . flyttade 1906 från det trångbodda Kansli- huset till det av kungamakten uppförda Arvfurstens palats. påbörjades en utbyggnad av genom inköp av hela kvarter i för att ge plats för stats- förvaltningen och slippa trångboddheten i . Sedan 1990- talet finns hela i olika fastigheter i dessa kvarter samt i det tidigare Centralposthuset vid några kvarter längre bort. vid stod klart i sin nuvarande form 1901 som privatbostad. Ett mindre hus från 1700- talet byggdes på och fick en mer palatslik fasad. Staten förvärvade fastigheten som utgör statsministerns officiella resi- dens.35 Så länge staten behöver vissa skyddade fastigheter och bygg- nader för regeringens och verksamhet ägs och förvaltas dessa av staten. Om detta behov inte längre finns kan övervägas om fastigheterna bör överlåtas till annan ägare. Skäl finns därför också att fortsatt förvalta donationen i , D. Ett motsvarande resonemang som för regeringsbyggnaderna kan föras då det gäller landshövdingeresidensen, som representerar den statliga förvaltningen och styrningen i länen. Den svenska läns- indelningen härrör års regeringsform. Efter förfiningar av indelningen var indelningen befäst för landets södra del. justerades främst indelningen av . har indelningen varit relativt stabil fram till våra dagar. 35 (2008). Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Så länge residensen har kvar sin funktion som länsresidens, bör de ägas av staten. Om verksamheten upphör bör ett representativt urval säkras i statens ägo. En rad utredningar har behandlat frågan om en begränsning av antalet länsstyrelser i landet36, vilket innebär att den långsiktiga statliga förvaltningen av en rad residens kan komma att prövas. kan sägas att f d residens inte långsiktigt behöver ägas av staten av kulturhistoriska skäl. Som ett av de få manifesta resultaten av det statliga handlings- programmet för arkitektur, form och design rustades och ny- inreddes alla residens –2005 som ett uttryck för byggnadens dubbla representativitet – regionens kontakt med centralmakten och vice versa. Vad gäller statlig administration och förvaltning av post-, bank- och myntväsen, tull samt domstolsväsen och fängelser finns ett antal statligt förvaltade kulturfastigheter. Fängelsebyggandet är ett av de riktigt stora statliga reform- och uppfostringsprojekten. De övriga stora statliga civila byggsatsningarna i industrialismens epok har i senare refor- mer fått andra huvudmän än staten och ingår därmed inte i någon statlig portfölj (folkskolor, läroverk, sjukhus, hospital, sanatorier). Genom statens reform och byggande efter riksdagsbeslutet uppfördes 40 nya, mer humana fängelser. De flesta byggdes efter typritningar enligt dagcellsmodell, i regel med tre våningar celler kring en ljusgård. uppfördes också fängelser i militärområden, som Arresten på . Utöver dessa ändamålsbygg- nader inrättades fängelser i äldre byggnader som citadell och . länsfängelse var ett av de första att tas i bruk av de många nya cellfängelserna. Det första fängelset låg i och det nya länsfängelset uppfördes på en från avstyckad tomt i det stora centralt belägna statliga markområdet. I länsfängelset är nu inrymt och en del är varsamt ombyggt för kulturverksamheter vilket gör tillgängligheten god. Beståndet övriga kulturhistoriskt skyddade fastigheter i statlig ägo inom denna grupp speglar ännu inte på ett mer medvetet sätt den statliga historien med avseende på administration och förvalt- ning. Antalet byggnadsminnen är begränsat och omfattar endast i 36 Se bl.a. SOU 2012:81, Statens regionala förvaltning – förslag till en angelägen reform. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter liten omfattning den statliga förvaltningstradition som vuxit fram i modern tid. En stor del finns dock i de statliga fastighetsförval- tande bolagen och är skyddade genom KML. I det befintliga statliga beståndet bedömer utredningen att staten, utöver ovan angivna fastigheter och objekt, av kulturhistoriska skäl bör ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för: /museum, , AB Centralposthuset och Bancohusen, , AB Strandridarebostället i , , I De fastigheter som staten inte bör ta ett fortsatt långsiktigt ägar- ansvar för av kulturhistoriska skäl är: Kungliga myntet, , AB Nummerlotteriet, , AB Cellfängelset i , AC F.d. länsresidenset, , M Holmen hette tidigare Gråmunkeholmen, vilket anknöt till grå- munkarna, franciskanermunkarna. De anlade sitt kloster med kyrka och begravningsplats på holmen och stannade fram till reformationen. Efter reformation upphörde klosterverksamheten, men stadens hospital och helgeandshus fanns kvar till mitten av . Kyrkan blev senare kunglig begrav- ningskyrka och kopplad till adelsätterna i . Kyrko- gården fanns kvar till , markområdet ingår nu i dagens . uppförde en befästningsmur med försvarsverk på öns västra sida, varav delar finns kvar. I och med att kungamakten centraliserades till inne- bar det också att adeln i större utsträckning drog sig till staden. hade kungen behov av adeln både för krig- föring och i den statliga förvaltningen. Både för att belöna och Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter knyta adeln till sig donerade kronan tomter på Gråmunkeholmen till adelsmän som försåg huvudstaden med prydliga stadspalats, ett led i byggandet av stormakten. Förändringen av holmens karak- tär påbörjades och den fick namnet . Det gamla brann ner 1697 och på fungerade som reservslott under de det tog att bygga upp det nya . Flera av de omgivande palatsen, även i , togs sedan successivt i anspråk för kronans och statens förvaltning. Många av byggnaderna har efter hand kommit att användas för centrala myndigheter och verk, med dominans av domstolar. äger staten största delen av byggnader och fastigheter. Dessa uppfyller, med få undantag, alla värderings- kriterier för att långsiktigt ingå bland statligt ägda kulturfastig- heter. Inom holmen finns även fornlämningar. Sammantaget är det av kulturhistoriska skäl viktigt att bibehålla en samlad förvaltning av dessa miljöer inom staten. Då det gäller byggnader finns endast i begränsad utsträckning fastställda skyddsföreskrifter, vilket sammanhänger med den diskussion som förts angående regeringens föreskrifter och om de kan äga tillämpning för . En ansökan från om att upphäva besluten om byggnadsminnen bereds därför f.n. inom . Riks- dagen äger ett antal byggnader som är klassade som statliga byggnadsminnen i kvarteren , Cephalus, Mars, Vulcanus och i , därtill på . på är uppfört på Gråbrödra- klostrets mark, där delar av klostret fortfarande finns bevarade i källarvåningen. blev det Riksens ständers hus där präste-, borgar- och bondeständerna höll till. hade de olika stånden sammanträtt på olika platser i . Tvåkammarriks- dagen tillkom 1866 och byggdes om till riksdagshus. Ytterligare ett våningsplan byggdes och även det intilliggande Hebbeska huset kom att tillhöra . Adeln hade sina möten i . Det nya på stod färdigt och den gamla byggnaden användes därefter som kontorslokaler Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter för olika statliga myndigheter. Det uppfördes ursprungligen för och det för riks- banken. Då tvåkammarriksdagen ersattes av enkammarriksdagen 1971 byggdes den tidigare banklokalen om för att inrymma den nya plenisalen. Sammanfattningsvis kan sägas att fastigheterna och dess byggnader speglar statens historia och utredningen har därmed inte sett anledning att ifrågasätta att fastigheterna kvarstår i statlig ägo under fortsatta förvaltning. I statens förvaltning finns en rad monument och statyer som speglar statens historia från tidsperioden 1200-tal . Monument och statyer har tillkommit för att manifestera kungliga personer eller företeelser i den svenska historien. De har ofta anknutit till viktiga historiska miljöer och platser. Statens initiativ har varit mycket skiftande. För Vasaminnena i har staten aktivt och under olika perioder verkat för att de ska skyddas. Vasa- monumenten skildrar färdväg genom . stenar i var platsen för Sveakungarnas krönings- plats och -stenar, som är ett monument, uppfört på initiativ . Monument och historiska miljöer har varit viktiga platser för skapandet och uppvisandet av nationella symboler. Staten har också påtagit sig ett särskilt förvaltningsansvar för vissa objekt även om de ofta saknar det skydd som förordningen om statliga byggnadsminnen innebär. Att vissa kungastatyer i förvaltas av härrör från olika beslut av Kungl. Deras tillkomsthistoria visar på skiftande bakgrundsmotiv och initiativtagare, ibland med insamlingar eller gåvor som grundfinansiering. Obelisken på är ett monument över stadens borgerskap och deras vakthållning under . Ägoförhållandena för monument och statyer är komplicerade, ofta med statligt ägda objekt på ofri grund. Ett stort antal monu- ment eller statyer med anknytning till kungar eller krigshändelser förvaltas av kommuner eller föreningar. En del monument och statyer ingår i eller finns i anslutning till andra statliga kultur- miljöer som beskrivs inom andra kategorier. En stor del av monu- Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter menten uppfyller värderingskriterierna för att långsiktigt ägas som statliga kulturfastigheter. Kulturhistoriska skäl talar enligt utredningens bedömning för att staten även fortsättningsvis i tillämpliga delar tar ägaransvar för: monument på , , obelisken på , , och i , AB stenar, , C (bör avstyckas från jordbruksmarken) Ornässtugan, , W Rankhyttans trösklada, , W vid Utmeland, , W De fastigheter som staten inte bör ta ett fortsatt långsiktigt ägaransvar för av kulturhistoriska skäl är: Krogörnstenen, , AB (sten med modern inskription) Kungsstugan i , , M (ofri grund) , , M (ofri grund) , , S (ofri grund, mausoleum på ) Beträffande Vasaminnet Isala kungslada med monument i , W, finner utredningen att såväl mark som lada tillhör en samfällig- het och inte staten. I förvaltningshänseende innebär detta närmast att överenskommelse får träffas av staten rörande den fortsatta skötseln. Liknande förhållande gäller obelisken på i , som står på stadens mark. Utredningen har i sin bedömningsmodell fäst visst avseende också vid ekonomiska aspekter på kulturfastigheters drift, långsiktiga underhåll och de kostnader som kan beräknas uppstå då kultur- fastigheter ska utvecklas och tillgängliggöras som besöksmål eller på annat sätt. Utredningens uppdrag har inte uttalat omfattat kost- Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter nadsaspekter på urvalet till en portfölj statliga kulturfastigheter, direktiven har i ekonomiskt hänseende inriktats på redovisningen av marknadsvärden för det bestånd som föreslås avyttras från staten. Med tanke på de viktiga kostnadsaspekterna i statens lång- siktiga förvaltning av kulturfastigheter, har utredningen ändå valt att beröra sådana kostnader för beståndet. En sådan inriktning av arbetet har också fått stöd av utredningens expertkommitté. Utredningen begärde in underlag från berörda myndigheter avseende löpande driftskostnader, intäkter och beräk- nade investeringsbehov för de fastigheter/byggnader som ingick i urvalsramen. Kostnader för drift omfattade såväl normala driftskostnader som de underhållskostnader, administrativa kostnader och försäkrings- kostnader som kunde knytas till viss fastighet eller visst byggnads- minne. Därtill kom eventuella kostnader för myndigheternas fastighetsinvesteringar. De senare hanteras redovisningsmässigt på olika sätt, beroende på fastigheternas karaktär. För Statens fastig- hetsverks del sker en uppdelning, så att hyresfastigheternas investe- ringar tillgångsförs och lånefinansieras vilket innebär avskrivningar samt finansiella kostnader, medan de så kallade bidragsfastigheternas kostnader direktavskrivs. Statens fastighetsverks redovisning är skild mellan hyresfastigheter och bidragsfastigheter. Bidragsfastig- heter är fastigheter med hyresintäkter som långsiktigt inte kan täcka kostnaderna och finansieras huvudsakligen genom anslag. Myndigheternas uppgifter visar att det bestånd kulturfastigheter som utredningen definierat i sin urvalsram för granskningen representerar inemot i samlade kostnader och i intäkter. Underskotten inklusive till- kommande iståndsättningskostnader motsvarar , sett i ett tioårigt framåtblickande perspektiv. På intäktssidan bygger kalkylen på de hyresintäkter som för när- varande kan överblickas. Det bokförda värdet av dessa fastigheter utgjorde . Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Tabell 4.2 Finansiella uppgifter för kulturfastigheter37 hos fastighetsförvaltande myndigheter. Avser löpande kostnader/intäkter samt beräknade iståndsättningskostnader på årsbasis. nader/år i skott/år i 37Avser enbart de fastigheter som ingår i utredningens urvalsram, se kap. 3. 38Avser genomsnittligt tillkommande iståndsättningskostnader . Avvikelser i tidshorisont och sätt att beräkna kan förekomma, se övriga noter. 39Underlag till utredningen för . Iståndsättnings- kostnader ingår i redovisade genomsnittliga kostnader . Anslagsintäkter ingår ej. 40Anslagsberoende fastigheter är de fastigheter som har ett beräknat underskott varav mer- parten är klassificerade som bidragsfastigheter. 41Beräknat samlat framtida årligt underskott, ska inte adderas med föregående kolumn. 42För RAÄ anges värden för de 61 fastigheter/objekt som redovisades i Kulturfastighets- utredningen , uppräknat enligt KPI till kostnadsnivå. Fastighetsbeståndet av- viker från den nu aktuella urvalsramen, vilket utredningen bedömt saknar avgörande betydelse. 43Har ej angivits. 44Genomsnitt för senaste femårsperiod. 45Genomsnitt för senaste femårsperiod. 47Avser bebyggelsen inom 1:1, övriga har bokförts till värdet 0. 48Genomsnitt för senaste treårsperiod. 49Genomsnitt för senaste treårsperiod. 50Genomsnitt för kommande fyraårsperiod. 51Bokförda värden ej angivna. uppgifter indikerar ett bokfört värde i storleksordningen 4,2 mnkr. 52Avser hela fastigheten, dock tillkommer okänd summa centrala kostnader som ej fördelats. 54Ett mindre överskott uppkommer i redovisningen, då saknas dock de centrala, ej fördelade kostnaderna i kalkylen. 55Underhållsplan finns för kommande , dock ej prissatt. 56Eftersom vissa uppgifter saknas utgör detta lågt skattade cirkavärden. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Det statliga bestånd kulturfastigheter som granskats och som utredningen föreslår att staten långsiktigt ska förvalta, av kultur- historiska eller andra särskilda verksamhetsskäl, motsvarar ett upp- skattat samlat årligt driftsunderskott på kostnadsläge. Merparten av dessa kostnader avser Statens fastighetsverks betydande bestånd av byggnadsminnen och kungs- gårdsmarker. De fastigheter som utredningen bedömer att staten kan avyttra representerar årliga driftsunderskott på . I underskotten ingår av myndigheterna beräknade årliga iståndsättningskostnader utöver de normalt löpande drifts- kostnaderna och eventuella lånekostnader. Med iståndsättnings- kostnader, ett begrepp användes i kompletteringen till Kultur- fastighetsutredningen , menar ett objekt som ska bevaras och där det upp- står omfattande underhållsåtgärder som inte räknas till det akuta eller det planerade underhållet. Iståndsättning uppstår därför att byggnaderna eller anläggningarna ska behållas bortom den ekono- miska livslängden, vilket i en kommersiell fastighet motsvarar total- renovering.58 Tabell 4.3 Årliga underskott för de kulturfastigheter som utredningen föreslår ska kvarstå i statlig ägo respektive avyttras. stå i statlig ägo -294,2 -46,4 -13,9 -15,1 -0,1 -4,8 -1,6 -9,2 -3,2 -2,4 -0,7 -3,2 -125,7 -65,9 Anm. Se även föregående tabells noter. 57Totalsumman grundar sig även på antagandet att SLU har vissa ej redovisade centrala kost- nader. Underlag till utredningen , se även Kulturfastighets- utredningens komplettering (2010), Kostnader och intäkter för den statliga kulturhistoriska fastighetsportföljen, Del 1, s. 10 ff. Förslag om ett framtida statligt bestånd av kulturfastigheter Mer omfattande kostnader för periodiskt återkommande istånd- sättningsåtgärder som aktualiseras med långa tidsintervall ingår dock inte i det underlag som utredningen erhållit, utan får beräknas i särskild ordning. Exempel på detta är åtgärder som avser slotts fasader och större infrastrukturåtgärder kring till exempel kajanläggningar. Tillkommande kostnader för tillgängliggörande, utveckling och information kring det förvaltade beståndet har i tidigare utred- ningar beräknats uppgå till stora belopp, närmast i samma storleks- ordning som det samlade löpande driftsunderskottet för de statliga kulturfastigheterna.59 , som har ett tydligt sådant uppdrag för sina fastigheter, har inkluderat denna typ av kostnader i de uppgifter som lämnats till den nu aktuella utred- ningen. Sådana kostnader ingår för de anslagsberoende fastig- heterna, dvs. i huvudsak så kallade bidragsfastigheter, enligt den ambitionsnivå som anslagen medgivit. Utredningen uppskattar efter kontakt med berörda myndigheter att sådana kostnader, beroende på ambitionsnivå och tillgängliga kostnadsramar, kan komma att omfatta betydande belopp. De underskott som utredningen beräknar för fastigheter som staten kan avyttra, fördelar sig över en rad olika typer av objekt, till exempel inom fastighetsgrupperna gods och herrgårdar, kultur- institutioner samt läromiljöer. I det kvarvarande beståndet utgör främst den kungliga dispositionsrätten, försvarsanläggningar samt slott och särskilt kostnadsdrivande objekt som represen- terar stora underskott för staten, sammantaget nära . Överföringarna av fastigheter till , eller den myndighet som kan komma att få ansvar för statens försvars- fastigheter, representerar med utredningens förslag bokförda värden på , i allt väsentligt från Forti- fikationsverket och (se tabell 4.2). Före- slagna avyttringar från staten motsvarar därav bokförda värden på , vilket främst avser RAÄs fastigheter och i mycket begränsad omfattning några av fyrar. Sjö- fartsverket har dock en egen organisation för avyttring av fastig- heter, vilket berörs i ett senare avsnitt. 59 Se bl.a. SOU 2011:31, s. 209. 5Kulturfastigheter i annan förvaltning I utredningens uppdrag ingår att inventera och lägga förslag om vilka kulturhistoriskt värdefulla fastigheter som av kulturhistoriska eller andra skäl inte behöver ägas av staten, och som därmed kan avyttras. I uppdraget ligger vidare att tillsammans med utredningen för omstrukturering av statens bestånd av försvarsfastigheter värdera och redovisa värderingen av de kulturfastigheter som bör säljas. I följande avsnitt redovisar utredningen sina bedömningar då det gäller lämpliga avyttringar, belyser de värdemässiga förutsätt- ningarna samt diskuterar process och tidsplan för arbetet. 5.1Utredningens bedömningsgrunder för avyttring En viktig och grundläggande utgångspunkt för utredningens arbete är att skyddet för kulturhistoriskt värdefulla fastigheter, vilket omfattar byggnadsminnen, kyrkliga kulturminnen, fornminnen, markområden och andra kulturmiljöer, oavsett ägandeform har ett starkt skydd genom den lagstiftning som utvecklats. Kulturminnes- lagen (KML) , som ändras till kulturmiljölagen, utgör det centrala regelverket för kulturmiljöarbetet och slår redan inledningsvis fast att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö. Ansvaret för detta delas av alla.1 Skyddsformer för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse m.m. finns också i annan lagstiftning inom miljö- och planområdet, vilket beskrivits i tidigare bakgrundsavsnitt. De avyttringar som föreslås förutsätts dock ske under sådana former att förutsättningarna för fortsatt tillgänglighet och skydd kan upprätthållas på en ändamåls- enlig nivå då ägoförhållandena ändras. Det innebär att processen 1 Lag (1988:950) om kulturminnen m.m., benämnd kulturmiljölag.