sou · H0B394 · 2013-01-01 00:00:00 — Ett sätt att belysa den frågan är att utsätta valresultat för slumpmässiga förändringar och se efter hur mycket det erforderliga antalet utjämningsmandat varierar. De så kallade simuleringar som har utförts har alla skett enligt samma procedur. Man utgår från en röstfördelning, autentisk eller påhittad, i det senare fallet konstruerad för att vara svår vilket innebär många partier och/eller ett flertal partier strax ovanför 4 %-gränsen. Varje sådan utgångsfördelning har 200 gånger utsatts för slumpmässig variation; antalet, 200, uppfattar jag som ett rimligt antal vid en studie av denna typ. När man startar en sådan svit av 200 repetitioner bestämmer man en , kalla den D; de värden som har använts är 0,10 och 0,25 och i huvudtexten används uttrycken små variationer respektive något större variationer för att beskriva dessa två val. I den fortsatta framställningen används 0,10 som exempel. De slumpmässiga förändringarna utförs nu på följande sätt. Låt vij beteckna det röstetal som parti nummer j i utgångsfördelningen har i valkrets nummer i; här går i från 1 till 29 medan j går från 1 till (till exempel) 8. Först behandlas varje parti för sig; därvid multipliceras, för parti nummer j, vart och ett av dess 29 röstetal vij med ett tal, kalla det dj, som är slumpmässigt valt mellan 0,90 och 1,10 (dvs. mellan 1-D och 1+D). Detta dj ska alltså föreställa en valvind som, med samma styrka i alla valkretsar, påverkar parti nummer j. Därefter ser man på varje vij för sig, och multiplicerar varje vij med ett tal, kalla det eij, också det slumpmässigt valt mellan 0,90 och 1,10. Detta eij ska alltså beskriva lokala variationer som, för ett visst parti, inte är lika i alla valkretsar. Slutligen multiplicerar man i varje valkrets de erhållna röstantalen med ett tal, säg fi, så att summan av rösterna i valkretsen blir densamma som i utgångsfördelningen; man vill nämligen inte ändra antalet röstande i någon valkrets. Det är kanske inte helt lätt att genomskåda vad resultatet blir av dessa tre operationer (multiplikation med dj, eij och fi). Låt oss först tänka på enbart det första steget, alltså multiplikation med dj. Om ett visst parti är ett 30 %-parti i utgångsfördelningen så blir det något mellan och efter det första steget, och i medeltal blir det förstås, precis som i utgångsfördelningen, ett 30 %-parti. Men om vi nu ser på förändringen och därvid bortser från om det är en ökning eller minskning, så kommer röstandelen att ändras med något som ligger mellan och 3 %- enheter, i medeltal . Så här långt är det förhoppningsvis lätt att följa resonemanget. Värre blir det när man ska ta hänsyn till även de två sista stegen i processen. Då blir det hela så pass komplicerat att man får nöja sig med att se på vad resultaten blev. För de värden av D som har använts blir resultatet att D = 0,10 ger medelförändringen (inte %-enheter!) medan D = 0,25 ger , i båda fallen förstås lika ofta uppåt som neråt. När någon av de hypotetiska vallagar som studeras ska appliceras på 200 sålunda framsimulerade röstfördelningar tar man hänsyn till 4 %-spärren genom att, om ett parti har kommit under den i någon repetition så sätter man det partiets röstantal lika med noll i alla valkretsar; det ger den önskade effekten. Däremot tas inte hänsyn till 12 %-regeln, men å andra sidan förefaller det inte troligt att den skulle kunna ha effekt i någon av simuleringarna. Denna metod är en för svenska förhållanden ny teknik för att lösa de problem som uppkommer till följd av krav på såväl proportionell fördelning av mandaten mellan partierna med hänsyn till valresultatet i hela landet som en proportionell fördelning av mandaten mellan valkretsarna med hänsyn till antalet röstberättigade i varje valkrets. Alternativet som kommit att kallas för den bi-proportio- nella metoden lanserades 1989 av M.L. Balinski och G. Demange1. Vid bi-proportionell fördelning beräknas först dels vilken mandatfördelning man vill åstadkomma på valkretsar (bortsett från partier) och dels vilken mandatfördelning man vill åstadkomma på partier (bortsett från valkretsar). Därefter är uppgiften att fördela mandaten på valkretsar och partier på ett sådant sätt att både fördelningen på valkretsar och fördelningen på partier blir den önskade. En första fördelning på valkretsar och partier får man genom att för varje kombination av valkrets och parti beräkna kvotavärdet, dvs. det antal mandat som partiet skulle ha fått i valkretsen om antalen inte behövde vara heltal, och sedan avrunda dessa kvotavärden på vanligt sätt till heltal. kan man knappast räkna med att denna första fördelning har de önskade fördelningarna på valkretsar och på partier; fördelningen måste därför justeras. Principen är att man omväxlande korrigerar fördelningen på kretsarna och på partierna. Om man t.ex. börjar med fördelningen på valkretsarna ser man först efter för varje valkrets om antalet mandat som valkretsen tilldelats är för litet, rätt eller för stort. Är det rätt gör man förstås ingenting, annars multiplicerar man varje kvotavärde för den valkretsen med ett och samma tal valt så att summan av de justerade kvotavärdenas avrundade värden blir den önskade, dvs. det mandatantal som man vill ha i den valkretsen. Därefter övergår man till fördelningen på partierna. För varje parti ser man efter om antalet mandat som partiet fått är för litet, rätt eller för stort. Är det inte rätt multiplicerar man, i analogi med vad man gjorde för valkretsarna, alla kvotavärdena för det partiet med ett passande tal så att summan av de avrundade värdena blir så stor som den önskade, dvs. det mandatantal som man vill ha på det partiet. Vid den operationen förstörs möjligen vad man nyss 1 An axiomatic approach to proportionality between matrices, mathematics of 14 (1989) 700–719 och Algorithms for proportional matrices in reals and integers, Mathematical Programming 45 (1989) 193–210. åstadkom för valkretsarna, och då får man omigen modifiera valkretsarnas kvotatal på samma sätt som , osv. eller senare stannar proceduren. Man har då en fördelning där både valkretsarna och partierna har de önskade mandatantalen. Följande exempel ges som en illustration. Tre partier P1, P2 och P3 deltar i mandatfördelningen. 13 mandat ska fördelas på valkretsarna C1, C2 och C3 enligt 3+3+7 grundat på antalet röstberättigade i varje krets. Partiernas röstsiffror är följande: Utgående från summaraden fördelas 13 mandat på de tre partierna med uddatalsmetoden. De tre mandattalen blir 6, 5 och 2. Det ger följande marginaler (summorna) i den mandattabell som man vill åstadkomma: Nästa steg är att för varje kombination av parti och valkrets beräkna kvotavärdet, det antal mandat partiet skulle ha haft i valkretsen om antalet mandat inte hade behövt vara ett heltal. För P1 i C1 får man 13x61 500/701 573 = 1,140; här är nämnaren totala antalet röster. På samma sätt beräknas övriga värden. Det ger följande kvotatal: Dessa kvotatal avrundas sedan på vanligt sätt till heltal, och man får Samtliga radsummor är nu fel; även kolonnen för P2 är fel liksom totalsumman. Idén är nu att man omväxlande arbetar med raderna och kolonnerna. Om vi börjar med raderna ska i den första raden ett av de tre talen höjas med en etta; men vilket? Principen är att de tre kvotavärdena i första raden multipliceras med ett och samma tal, valt så att summan av de avrundade värdena ökar med en etta. Till exempel har talet 1,60 den egenskapen (hur man finner det talet förbigås här). På samma sätt multipliceras andra radens kvotavärden med 2,25 och tredje radens med 0,68. Det ger då: vilket (med tre decimaler) blir De avrundade värdena ger ett nytt förslag till mandatfördelning: stämmer radsummorna; det följer av att det är så vi har valt de s.k. radmultiplikatorerna. Då kommer av naturliga skäl även totalsumman att stämma och det senare kommer att gälla under den fortsatta processen. Däremot är kolonnsummorna fel för P1 och P3. I analogi med vad som gjordes med raderna använder vi nu kolonnmultiplikatorerna 0,89 för P1 och 1,95 för P3. vilket med tre decimaler blir och detta ger följande avrundade värden som nytt förslag till mandatfördelning: och kolonnsummorna stämmer. Men är radsummorna fel igen. Proceduren med radmultiplikatorer upprepas för raderna C2 och C3 med multiplikatorerna 1,100 respektive 0,995. vilket med tre decimaler blir och vi får mandattabellen Både rad- och kolonnsummorna stämmer nu; fördelningen är därmed klar. Det redovisade exemplet är valt enbart för att illustrera processen. Det är förhållandevis enkelt och kan i princip räknas fram för hand. I verkligheten är dessa operationer och beräkningar betydligt mer omfattande och det behövs en dator för att genomföra dem. När resultatet väl är klart går det dock mycket lätt för var och en att kontrollera det med hjälp av en fickräknare. Jämförelse mellan alternativen 4 (återföring) och 5 (dynamisk fördelning) Om man ska jämföra två metoder, kalla dem A och B, för att fördela mandat, givet ett visst valresultat, så finns ett antal aspekter som kan läggas och ett antal kriterier som kan tillämpas. Relevanta aspekter är: 1.Får man en god fördelning av mandaten på partier i riket (bortsett från valkretsar)? 2.Får man en god fördelning på valkretsar (bortsett från partier)? 3.Får man inom valkretsar en god fördelning på partier? 4.Är metoden begriplig för valmanskåren? Här lämpar sig aspekt (4) knappast för kvantitativa resonemang. Vad avser aspekt (1) är alternativen 4 och 5 precis likvärdiga: de ger alltid en perfekt fördelning på partier, oberoende av antal partier och valresultat. Vid bedömning av aspekt (2) finns flera kriterier som kan användas. Här kommer att rapporteras resultat erhållna med ett av dessa kriterier: antal inversioner. Vad som menas med en inversion förklaras enklast med ett exempel. Vid val fick 10 mandat och 13 (varav 3 utjämningsmandat) trots att antalet röstberättigade i var något större än det i . Detta är exempel på en inversion: vid jämförelse av två valkretsar finner man att den större valkretsen har fått färre mandat än den mindre. En sådan inversion skapar förstås irritation i den större valkretsen, och ju färre inversioner en mandatfördelning innehåller, dess bättre. På precis samma sätt kan man studera mandatfördelningen mellan partier inom en valkrets; då föreligger en inversion om jämförelse av två partier visar att det parti som i den valkretsen fått flest röster av de två trots detta i den valkretsen har fått färre mandat än det mindre partiet. Vad är det då som orsakar inversioner? Om man till exempel vid nu gällande vallag stannar upp och betraktar mandatfördelningen när de 310 valkretsmandaten har delats ut så inser man lätt att inga inversioner kan förekomma: en större valkrets har alltid minst lika många valkretsmandat som en mindre och inom en valkrets har ett större parti alltid minst lika många valkretsmandat som ett mindre. Alltså: när det gäller inversioner är det utjämningsmandaten som ställer till det. Vi visar först en tabell över antalet inversioner mellan valkretsar i 200 repetitioner (små variationer) för alternativen 4 och 5, i båda fallen med tre olika värden på jämkningsfaktorn. Motsvarande tabell över antalet inversioner inom valkretsar ser ut så här: Dessa tabeller ger måhända ett något splittrat intryck. Om man betraktar dem framgår dock att jämkningsfaktorn 1,4 inte har någon påtaglig fördel framför 1,0 och 1,2, vare sig för alternativ 4 eller alternativ 5. Och för båda alternativen har 1,2 en viss fördel framför 1,0. Om man slutligen jämför 4;1,2 med 5;1,2 finner man att den senare är svagt bättre än den förra men att skillnaden är så liten att den inte kan utgöra grund för valet dem emellan, som alltså måste träffas med annan motivering. I tabellerna 1–2 redovisas beräkningar av den naturliga spärren för ett antal exempel med olika antal mandat och partier, för den jämkade uddatalsmetoden med första divisorn 1,4, som i svenska val [1, 14 kap. 3 §]. Tabell 1 visar några mandattal från 15 till 49, det minsta och största mandattal som f.n. förekommer i valkretsar i kommunvalet. Tabell 2 visar några mandattal från 51 till 101; sådana valkretsar förekommer inte med dagens vallag1 men skulle bli aktuella om valkretsindelningen slopades, eller om ett system med utjämningsmandat infördes (med en totalfördelning i hela kommunen). Tabellerna är beräknade med formlerna i [4], se även [5] och [6]. Se även Tabell 3.10 i SOU 1980:45 [3] som visar samma sak för några andra antal partier och mandat.2 Tabellerna 3–4 visar, för samma kombinationer av antal mandat och partier, samma sak om den jämkade uddatalsmetoden används med 1,2 som första divisor, och tabellerna 5–6 visar detsamma för den rena uddatalsmetoden (ingen jämkning, så första divisorn är 1). Dessa tabeller är beräknade med formlerna i [7, Sats 8.23, 8.25 och 8.6]. Den röstandel som behövs för att få ett mandat beror på hur övriga röster fördelas på övriga partier (på ett sätt som beror på detaljerna i fördelningen och som i praktiken knappast kan förutses exakt). Tabellerna visar därför, för varje kombination av antal mandat och partier, ett intervall, där det minsta värdet visar den 1 Vallagen [1, 4 kap. 12 §] föreskriver att kommuner med mer än 51 fullmäktige ska vara delade i två eller flera valkretsar, ungefär lika stora och med minst 15 mandat var. (Även mindre kommuner får vara uppdelade i valkretsar, men behöver inte vara det.) skulle kunna ha valkretsar med t.ex. 50 och 51 mandat, men har valt en indelning i 6 valkretsar. 2 Jag har kontrollräknat tabellen som stämmer med formlerna i [4], förutom att några av värdena har sista decimalen felaktigt avrundad. minsta andel röster som gör det möjligt att få ett mandat (vid en extremt gynnsam fördelning av övriga röster) och det största värdet är den minsta andel röster som garanterar minst ett mandat (även vid en extremt ogynnsam fördelning av övriga röster). Jag har även beräknat ungefär hur stor röstandel som gör det troligt att partiet får ett mandat; eftersom utfallet som sagt beror på hur övriga partiers röster fördelas mellan dem så ska detta ses som ett ungefärligt värde, men det fungerar bra som tumregel. Denna approximation beror inte på antalet partier och anges därför sist för varje mandattal (med rubriken approx.). Som synes ligger detta värde i alla fall mycket nära mittpunkten i de angivna intervallen. Alla värden anges i procent (av alla giltiga röster). Observera att antalet partier egentligen är antalet partier som ställer upp i valet, inklusive småpartier som inte får mandat. För praktisk tillämpning av formler och tabeller måste man naturligtvis bortse från mycket små partier, och bara räkna partier som får mandat eller åtminstone nästan får ett mandat. (Dvs, om man gör beräkningarna före valet, då de ju är mest intressanta, partier med en rimlig chans att ta mandat.) Detta kan naturligtvis leda till bedömningsfågor i gränsfall, och är inte längre exakt matematik. Lyckligtvis beror resultatet inte så mycket på antalet partier, så i praktiken är denna osäkerhet av mindre betydelse. Som jämförelse med de teoretiskt beräknade värdena ges några exempel från kommunvalet i tabell 7 (tagen från [4, 6] och baserad på uppgifter från länsstyrelsernas protokoll, hämtade från [2]). För varje valkrets i tabellen visas först mandatantal och sedan de teoretiska värdena, jämför tabell 1. (Som antal partier har jag räknat med 8 utom i (5) och (9), men detta spelar ingen större roll för resultatet.) Därefter följer (kolumnen ja) det minsta parti som fick mandat och (nej) det största parti som inte fick mandat. Slutligen visas den andel röster ett hypotetiskt nytt parti skulle ha behövt för att få ett mandat; det nya partiet antas ha värvat röster bland soffliggarna så att övriga partiers röstetal är oförändrade.3 Observera också att alla värden i tabellerna gäller per valkrets; ett parti kan naturligtvis ha lägre röstandel i hela kommunen och få mandat om rösterna är ojämnt spridda. T.ex. visar tabell 7 att i 3 Som synes ligger dessa värden i de flesta fall strax under det värde jag angivit som approx.. Som sagt ovan är dessa värden approximationer; att de verkliga värdena ligger något under i de flesta valkretsar kan bero på förekomsten av ytterligare småpartier som ignorerats i beräkningarna. skulle ett parti behöva ca 3–av rösterna för att få ett mandat (i valet hade behövts) om rösterna är jämnt fördelade över alla valkretsar, men det räcker med av hela kommunens röster för ett parti som är koncentrerat till en valkrets och i denna valkrets får t.ex. . Detta är en naturlig, och kanske avsedd, effekt av systemet med olika valkretsar som räknas var för sig. (En fast småpartispärr, räknad för hela kommunen, fungerar ju annorlunda och skulle alltså göra det svårare för ett lokalt parti med stöd bara i t.ex. en valkrets, om man inte gör en undantagsregel för sådana partier liksom man har i riksdagsvalet.) Man ser också av tabell 7 att i , med relativt stor skillnad i valkretsarnas storlek, blir det skillnad mellan valkretsarna på den andel röster ett parti behöver för att få mandat; däremot är antalet röster som behövs ungefär detsamma i alla valkretsarna.4 [1]Vallag. [2]till kommunfullmäktige – . [3]Översyn av vallagen, vallagskommitté. [4], Den naturliga spärren med jämkade uddatalsmetoden. Rapport till vallagskommitté. [5], Om den naturliga spärren vid kommunalval. Sammanfattning av [4] till vallagskommitté. [6], Den naturliga spärren vid kommunalval och ev. minskat antal fullmäktige. Sammanfattning av [4] till av den kommunala demokratins funktionssätt. [7], Proportionella valmetoder. 4 Antalet röster visas inte i tabellen. Vid valet behövdes mellan 3 100 och 4 019 röster i de olika valkretsarna, men skillnaderna är tillfälliga och beror på detaljfördelningen av röster på partierna snarare än på valkretsarnas storlek. möjl.–säk. 3,61–5,74 3,43–5,30 3,43–5,30 3,27–4,93 3,27–4,93 2,87–4,07 2,23–2,89 2,23–2,89 2,23–2,89 2,10–2,36 1,98–2,48 1,94–2,53 1,98–2,48 1,54–1,83 1,31–1,52 1,31–1,52 Några exempel från kommunalvalet . (Jämkade uddatalsmetoden med 1,4 som första divisor. Alla röstandelar i procent.) Nuvarande valkretsindelning vid val till i Föreslagen valkretsindelning vid val till i 1.Tre blir två! Två nya myndigheter inom utbildningsområdet. 2.Framtidens högkostnadsskydd i vården. 3.Skatteincitament för riskkapital. 4.Kompletterande regler om personuppgiftsbehandling på det arbetsmarknadspolitiska området. 6.Åtgärder mot fusk och felaktigheter med assistansersättning. 7.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2012 – långsiktig säkerhet, haverier och global utblick. 8.Skadeståndsansvar och försäkringsplikt vid sjötransporter – Atenförordningen och försäkringsdirektivet i svensk rätt. 9.Förmån och fälla – nyanländas uttag av föräldrapenning. 10.Läsarnas marknad, marknadens läsare –en forskningsantologi. 12.Penningtvätt – kriminalisering, förverkande och dispositionsförbud. 13.En sammanhållen svensk polis. 14.Ekonomiskt värde och samhällsnytta –förslag till en ny statlig ägarförvaltning. 15.Plan för framtagandet av en strategi för långsiktigt hållbar markanvändning. 16.Att angöra en kulturbrygga – för stöd till nyskapande kultur. 17.Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd. 18.Så enkelt som möjligt för så många som möjligt. –den mjuka infrastrukturen på väg. 19.Nationella patent på engelska? 20.Kvalitetssäkring av forskning och utveckling vid statliga myndigheter. 21.Här finns mer att hämta – it-användningen i småföretag. 22.Mål för rovdjuren. 23.Mindre våld för pengarna. –riksrekryterande gymnasial utbildning för vissa ungdomar med funktionsnedsättning. 25.Enklare för privatpersoner att hyra ut sin bostad med bostadsrätt eller äganderätt. 26.En ny brottsskadelag. –en utvecklad flygtrafiktjänst. 28.Längre liv, längre arbetsliv. Förutsättningar och hinder för äldre att arbeta längre. 29.Sveriges möjligheter att ta emot internationellt stöd vid kriser och allvarliga händelser i fredstid. 31.Sänkta trösklar – högt i tak Arbete, utveckling, trygghet. 33.Gör det enklare! 34.Nya påföljder + kort presentation. 35.Stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. 36.Registerdata för forskning. 37.Kulturmiljöarbete i en ny tid. 38.Minska riskerna med farliga ämnen! Strategi för arbete för en giftfri miljö. 39.Vägar till förbättrad produktivitet och innovationsgrad i anläggningsbranschen + Bilagedel. 40.Innovationsstödjande verksamheter vid universitet och högskolor: Kartläggning, analys och förslag till förbättringar – en preliminär delrapport. 41.Innovationsstödjande verksamheter vid universitet och högskolor: Kartläggning, analys och förslag till förbättringar iförordningen (2006:196) om register över hälso- och sjukvårdspersonal. – ett framtida konsumentstöd. 44.Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott. 45.Kvinnor och barn i rättens gränsland. Tydliga regler och effektiv tillsyn. Möjligheter att använda månadsuppgifter isocial- och arbetslöshetsförsäkringarna. 49.Tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. Genomförande av EU:s tolknings- och översättningsdirektiv. 51.Utvärdering av IPRED-lagstiftningen. 52.Bostadstaxering – avveckling eller förenkling. 53.AP-fonderna i pensionssystemet – effektivare förvaltning av pensionsreserven. – underlag för ratificering av . 55.En översyn av tryck- och yttrandefriheten. Del 1 och 2. 56.Mot det hållbara samhället –resurseffektiv avfallshantering. 57.Tydligare regler om fri rörlighet för EES- medborgare och deras familjemedlemmar. 58.Stöd till dagstidningar på samiska och meänkieli. 59.Nya villkor för public service. 60.Avgifter på väg och elektroniska vägtullsystem. 61.Högre ersättning vid mastupplåtelser. En översyn av regelverket kring tvister i samband med uppsägning av arbetstagare. 63.Små företag – stora möjligheter med it. 66.Skatteincitament för forskning och utveckling. 67.Förvaltare av alternativa investeringsfonder. 68.Så enkelt som möjligt för så många som möjligt – förstärkt samordning av förvaltningsgemensamma tjänster. 69.Med rätt att delta. Nyanlända kvinnor och anhöriginvandrare på arbetsmarknaden. 70.Ökad och säkrare cykling – en översyn av regler ur ett cyklingsperspektiv. 71.Tomträttsavgäld och friköp. 72.Folkbildningens samhällsvärden – En ny modell för statlig utvärdering. 73.Undersökningstillstånd och arbetsplaner. 74.Främlingsfienden inom oss + Bilagedel. 75.Pris, tillgång och service –fortsatt utveckling av läkemedels- och apoteksmarknaden. 76.Utbildning för elever i samhällsvård och fjärr- och distansundervisning. 77.En tydligare organisation för Säkerhetspolisen. 78.En sammanhållen svensk polis. Följdändringar i författningar. Del 1 och 2. 79.En databas för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna. –förslag till en angelägen reform. 82.Hyres- och arrendetvister . 83.Vad är officiell statistik? En översyn av statistiksystemet och SCB. 84.Näringsförbud – tillsyn och effektivitet. 85.Avlyssning mot grova vapenbrott? 86.Ökat bostadsbyggande och samordnade miljökrav – genom enhetliga och förutsägbara byggregler. 87.Ny PBL – på rätt sätt. –från en rätt för allt färre till en möjlighet för allt fler. 89.4 kap. 6 § . 90.Överskottsinformation vid direktåtkomst. 91.Ett effektivare plangenomförande. 92.Arbetshjälpmedel och försäkringsskydd för arbete på lika villkor. + Lättläst + . 93.En modernare rättegång II – en uppföljning. Del 1 och 2. 94.Proportionalitet i val samt förhandsanmälan av partier och kandidater. vid sjötransporter – Atenförordningen och försäkringsdirektivet i svensk rätt. Penningtvätt – kriminalisering, förverkande och dispositionsförbud. En sammanhållen svensk polis. [13] En ny brottsskadelag. Nya påföljder + kort presentation. Stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. – ett framtida konsumentstöd. [43] Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott. Tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. Genomförande av EU:s tolknings- och översättningsdirektiv. Utvärdering av IPRED-lagstiftningen.