sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen samt förordningen (2011:578) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen, vilka trädde i kraft den 1 juli 2011.26 Regleringen omfattar situationer såväl när svenska förverkande- beslut sänds över till en annan medlemsstat för verkställighet där, som när utländska förverkandebeslut sänds över till från en annan medlemsstat för verkställighet här. Med förverkande avses ett av svensk domstol meddelat lagakraftvunnet beslut som syftar till att förverka såväl hjälpmedel vid brott som utbyte av brott. Vidare avses beslut som meddelats med stöd av 36 kap. 4 § brotts- balken (1 kap. 2 §). Med förverkande avses vidare utländskt beslut som har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat efter rätte- gång på grund av brottslig handling och som innebär ett slutligt be- rövande av egendom när domstolen förklarat att egendomen utgjort av brott eller hjälpmedel vid brott. Det kan även vara fråga om förverkande som baserar sig på bestämmelser om utökade möjlig- heter till förverkande (1 kap. 3 §).27 Det har föreslagits att lagens tillämpningsområde ska utvidgas till att omfatta beslut om förver- kande enligt 36 kap. 1 b § och motsvarande utländska förverkandebeslut.28 Se vidare om förfarandet i avsnitt 3.3.4. 2.4.3Överförande av straffverkställighet i samband med en europeisk arresteringsorder Rådets rambeslut /584/RIF om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna antogs och har genomförts av samtliga medlemsstater.29 Rambeslutet har i svensk rätt genomförts genom lagen (2003:1156) om överlämnande från enlig en europeisk arresteringsorder (lagen om en euro- peisk arresteringsorder) samt förordningen (2003:1179) om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (från- förordningen) och förordningen (2003:1178) om överlämnande till enlig en europeisk arresteringsorder (till-förordningen), vilka trädde i kraft den 1 januari 2004.30 2010/11:43, bet. 2010/11:JuU16, rskr. 2010/11:186. 27Artikel 3.1 och 3.2 i rådets rambeslut /212/RIF om förverkande av , hjälp- medel och egendom som härrör från brott. 2001/02:118, bet. 2001/02:JuU29, rskr. 2001/02:256. 2003/04:7, bet. 2003/04:JuU8, rskr. 2003/04:107. Med en arresteringsorder avses ett rättsligt avgörande som innebär en begäran om att en rättslig myndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen ska gripa och överlämna en eftersökt person för lagföring eller verkställighet av en frihetsberövande påföljd. Ett ärende om en europeisk arresteringsorder kan därför få till följd att en påföljd ska överföras till eller från . Detta kan bli aktuellt i följande två olika situationer. En svensk medborgare får som regel inte överlämnas till en annan medlemsstat för lagföring om han eller hon begär att straffverkställig- heten ska ske i . För att överlämnande för lagföring ska ske i sådana fall krävs att det finns en garanti från den andra staten om att en eventuell frihetsberövande påföljd som döms ut i den andra staten ska få avtjänas i (3 kap. 2 § lagen om en europeisk arresteringsorder). När någon som har överlämnats från ska återföras på grund av villkor enligt 3 kap. 2 § lagen om en europeisk arresteringsorder, ska den ansvariga myndigheten i besluta om överförande av verkställigheten av påföljden hit (7 kap. 2 § samma lag). Om rätten avslår en begäran om överlämnande för verkställig- het av en frihetsberövande påföljd med hänvisning till att den dömde önskar avtjäna straffet i , ska den i ansvariga myn- digheten besluta om överförande av verkställighet av påföljden till , om inte den utfärdande medlemsstaten motsätter sig det (7 kap. 1 § lagen om en europeisk arresteringsorder). Vid överlämnande till på grund av en europeisk arreste- ringsorder kan det på motsvarande sätt bli fråga om att överföra verkställigheten av en svensk frihetsberövande påföljd till en annan medlemsstat. Det är fråga om fall där en person i dömts till en frihetsberövande påföljd och den andra medlemsstaten vägrar att överlämna den dömde till för verkställighet eller om en person överlämnats till för lagföring och det har ställts upp ett villkor om återförande med anledning av en eventuell frihets- berövande påföljd (14 och 15 §§ till-förordningen). Det närmare förfarandet vid överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljd i dessa situationer beskrivs närmare i avsnitt 3.1.3 och 3.2.5. Rådets rambeslut /829/RIF om tillämpning mellan Europeiska unionens medlemsstater av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgärder som ett alternativ till tillfälligt frihets- Innan utkastet till ram- beslut antogs för del godkändes det av riksdagen.31 Ram- beslutet gör det möjligt att överföra verkställigheten av icke frihets- berövande straffprocessuella tvångsmedel mot brottsmisstänkta personer mellan medlemsstaterna i avvaktan på rättegång. I ram- beslutet anges dessa tvångsmedel som övervakningsåtgärder. Om den misstänkte inte efterlever övervakningsåtgärderna kan han eller hon med tvång föras tillbaka till den stat där rättegången ska hållas. Rambeslutet tar endast sikte på övervakningsåtgärder under ett straffrättsligt förfarande fram till dess dom meddelats. Arbete med att genomföra rambeslutet pågår inom . har lämnat förslag om att det ska införas bestämmelser om överförande av verkställighet av en frihetsberövan- de påföljd till i en ny lag om utlämning. Vidare finns förslag på motsvarande bestämmelser i en ny förordning om utlämning när det gäller överförande av verkställighet av en frihetsberövande på- följd till en annan stat när det funnits ett sådant villkor för utläm- ningen. De föreslagna bestämmelserna, som avser stater utanför EU, motsvarar i stort de som finns i lagen om en europeisk arresterings- order.32 2.5Överförande av straff utdömda av internationella tribunaler och domstolar samarbetar med de internationella brottmålstribunalerna för f.d. och , vilka in- rättades av 1993 respektive 1994. Vidare har möjlighet att samarbeta med Specialdomstolen för , en domstol som inrättades 2002 genom ett avtal mellan och . har ingått straff- verkställighetsavtal som rör domar meddelade av de internationella tribunalerna.33 Enligt 11 § lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt och 6 § lagen (2006:615) om samarbete med Special- domstolen för , får regeringen besluta att fängelse- domar meddelade av dessa internationella domstolar får verkställs i . 2008/09:192. 32SOU 2011:71 s. 707 ff. 33SÖ 1999:25, SÖ 2004:17 och SÖ 2006:10. samarbetar med Internationella brottmålsdom- stolen (ICC) som är en permanent domstol, inrättad genom Rom- stadgan för internationella brottmålsdomstolen.34 Enligt 23 § lagen (2002:329) om samarbete med får regeringen besluta att en av domstolen meddelad fängelsedom får verkställas i . Vidare får enligt 24 § samma lag Krono- fogdemyndigheten besluta om att en av domstolen meddelad bötes- dom eller ett beslut om förverkade av egendom eller av värdet av viss egendom ska verkställas i . Vid verkställighet enligt dessa lagar tillämpas 25 § IVL. Frågor om villkorlig frigivning prövas av regeringen sedan tribunalen eller domstolen fått tillfälle att yttra sig. Dessa internationella domstolar kan när som helst begära att verkställigheten i ska upphöra och att den dömde återförs till domstolen. 34 SÖ 2002:59. 3.1Överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder från Bestämmelser om förfarandet och beslutsordningen när brottmåls- domskonventionen tillämpas finns i 26–34 §§ internationella verk- ställighetslagen (IVL) och 18–20 §§ internationella verkställighets- förordningen (IVF) och när överförandekonventionen jämte tilläggs- protokoll eller tillämpas i 34 a och b §§ IVL och 18–20 §§, 20 a §, 20 e § och 20 f–g §§ IVF med gemensamma bestämmelser i 35–42 §§ IVL. Förfarandet och beslutsordningen vid överförande av frihetsberövande påföljder från är i princip detsamma för brottmålsdomskonventionen som överförande- konventionen (se 34 a och b §§ IVL). Detta gäller även när verk- ställighet av ett svenskt fängelsestraff ska anförtros myndighet i eller i enlighet med överenskommelserna med dessa länder (21 § IVF). En gemensam beskrivning ges därför nedan. Framställning om verkställighet av en svensk brottmålsdom i en annan stat En framställning om att en svensk brottmålsdom om frihetsberövan- de påföljd ska verkställas i annan stat görs av Kriminalvården, eller när det gäller verkställighet av överlämnande till rättspsykiatrisk vård, av (26 § och 34 a § IVL). Ett ärende initieras ofta genom att den dömde själv gör en ansökan om överförande till ett annat land eller genom anstalten där den dömde är placerad. Om det finns förutsättningar för ett överförande ska den dömde genom Kriminalvårdens eller försorg upplysas om detta och om innebörden av att verkställigheten överförs. Initiativ till ett överförande kan även tas av den andra staten. En sådan fram- ställning ges in av den andra staten till som ska vidarebefordra denna till Kriminalvården eller (20 § IVF). Kriminalvården och får, om det föreligger särskilda skäl, med eget yttrande överlämna ett ärende om verkställighet till regeringen för avgörande (26 § första stycket och 34 a § tredje stycket IVL). Detta kan vara fallet om det inte är aktuellt att bifalla en annan stats framställning om överförande och det med hänsyn till relationer med den främmande staten kan krävas övervägan- den som av principiella utrikespolitiska skäl bör göras av regeringen och inte av en förvaltningsmyndighet.1 Om regeringen kommer fram till att ett överförande kan ske, ges Kriminalvården eller i uppdrag att göra en framställning. För att Kriminalvården och ska få göra en fram- ställning till en annan stat ska vissa förutsättningar vara uppfyllda. En framställning får exempelvis inte göras om det kan antas före- ligga hinder mot verkställighet i den andra staten (26 § och 34 a § IVL). Vidare finns det krav på den dömda personens anknytning till den andra staten, i vissa fall krav på samtycke samt att det finns skäl att anta att ett överförande underlättar den dömdes sociala åter- anpassning. En närmare beskrivning av förutsättningarna för över- förande finns i avsnitt 4.2. För att kunna avgöra om ett överförande är lämpligt görs en social bakgrundsutredning av den dömde. När det är fråga om en egen ansökan ska den dömde förklara varför han eller hon vill över- föra verkställigheten till den andra staten. En förklaring rörande samtycke ska avges inför chefen för den kriminalvårdsanstalt eller det häkte där den dömde förvaras eller inför någon annan tjänste- man som förordnats att motta en sådan förklaring eller inför en polismyndighet. När det är fråga om rättspsykiatrisk vård ska för- klaringen avges inför chefsöverläkaren eller någon annan läkare vid den enhet där den dömde vårdas. Den som tar emot förklaringen ska förvissa sig om att den dömde har avgett förklaringen med full vetskap om dess innebörd. Anteckning om förklaringen ska göras i protokoll eller dokumenteras på annat lämpligt sätt (19 § IVF). 1 Jfr prop. 1992/93:4 s. 37. En framställning om verkställighet i en annan stat överlämnas till som där tas om hand av , som är placerad vid enheten för brottmålsärenden och internatio- nellt rättsligt samarbete (BIRS). En framställning som grundas på brottmålsdomskonventionen ska innehålla de skäl som framställ- ningen grundas på, intyg om att påföljd som avses i framställningen får verkställas här i landet, uppgift huruvida påföljden till någon del har verkställts och uppgift om den tidpunkt då verkställighet senast får ske. Till framställningen ska bifogas bestyrkt avskrift av domen. Vidare bör avskrift av tillgängliga handlingar rörande den dömdes personliga förhållanden bifogas (9 § IVF). En framställning som grundas på överförandekonventionen innehåller den dömdes id- handlingar, den sociala bakgrundsutredningen, i förekommande fall de skäl den dömde åberopar för att motsätta sig ett överförande, en bestyrkt kopia av domen, stämningsansökan, tillämplig lagstiftning avseende brotten och strafftidsbeslut. När påföljden avser rätts- psykiatrisk vård bifogas även diagnosöversikt, rättspsykiatriskt ut- låtande och socialutredning ur akt. Vidare anger myndigheten vad som bör översättas i domen. ansvarar för själva översättningen (24 § IVF). Det har bedömts att den dömde i dessa ärenden i vissa fall kan ha behov av biträde för att han eller hon på ett tillfredsställande sätt ska kunna bevaka sin rätt.2 Kriminalvården och under- söker därför om den dömde önskar ett offentligt biträde. Ett offent- ligt biträde ska förordnas om det inte måste antas att behov av bi- träde saknas. Detta kan exempelvis vara fallet när den dömde inte motsätter sig ett överförande och det inte heller i övrigt finns något behov av ett offentligt biträde. I ärenden hos regeringen prövas frågor om offentligt biträde av . Beslut om offent- ligt biträde eller om ersättning till biträdet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (27 § IVL). 1972:98 s. 91. I fall där överförandekonventionen tillämpas tillsammans med tilläggs- protokollet eller i det s.k. flyktfallet och den i dömda personen har flytt till den andra staten kan begära att myndigheterna i det landet frihetsberövar den dömde eller på något annat sätt ser till att han eller hon blir kvar på den statens territorium till dess en framställning om överförande dit gjorts (artikel 2.2 i tilläggsprotokollet och artikel 68.2 i Schengen- konventionen). En sådan begäran ska åtföljas av uppgift om den dömdes födelse- tid, födelseort och hemvist, brottets beskaffenhet samt påföljdens art och längd (20 e § andra stycket IVF). vidarebefordrar framställningen till den verkställande staten skickar, efter översättning, framställningen till en behörig myndighet i den andra staten (28 § IVL). Därefter avvaktas ett beslut i ärendet av den verkställande staten. Det är inte ovanligt att det tar innan den verkställande staten återkom- mer med ett svar och det händer även att ett svar på framställningen helt uteblir. Det kan därför vara aktuellt att påminna den behöriga myndigheten i den verkställande staten om framställningen. I vissa länder, t.ex. och , avgörs frågan om ett över- förande ska medges genom en domstolsprocess, vilket kan leda till längre handläggningstider. Efter att en framställning vidarebefordrats får verkställighet av den påföljd som avses med framställningen inte påbörjas i . Detta gäller dock inte om den dömde är häktad. Verkställighet i ska dock ske om framställningen återkallas innan den andra staten tagit upp denna till slutlig prövning eller om den andra staten meddelar att framställningen avslagits, att den avstår från att verk- ställa påföljden eller att verkställighet inte kan äga rum i den andra staten (29 § IVL). Den verkställande statens beslut Efter att tagit emot den verkställande statens beslut i ärendet skickas detta tillsammans med intyg om den dömdes medborgarskap och relevant lagtext avseende brottet till Kriminal- vården för vidare handläggning. Den dömde ska skriftligen under- rättas om beslutet (14 § IVF). Slutligt beslut om överförande av straffverkställighet och överklagande Kriminalvården eller fattar, efter att ha tagit del av den dömdes inställning, ett slutligt beslut i ärendet. Ett beslut att inte överföra verkställigheten kan exempelvis grundas på att den andra staten inte samtyckt till ett överförande, att datum för villkorlig frigivning ligger nära i tiden eller utifrån information om verkstäl- ligheten i den staten, exempelvis omvandling av påföljden, som gör att ett överförande inte bedöms lämpligt. Mot bakgrund av artikel 33 i och rådets direktiv /38/EG om unionmedborgares och deras familjemed- lemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstater- nas territorier, det s.k. rörlighetsdirektivet, måste vidare en särskild kontroll göras i vissa fall där den dömde ska utvisas och det förflutit från beslutet om utvisning. I dessa fall ska kontrol- leras om personen fortfarande utgör ett verkligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. Om ett sådant hot inte längre föreligger ska utvisningsbeslutet upphävas.3 Enligt 12 kap. 17 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716) ska polismyndigheten innan beslutet verk- ställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständig- heterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisningsbeslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet till regeringen för prövning. Ett praktiskt problem vid överförande av verkställigheten är att polismyndigheten inte är involverade i detta förfarande. I vissa fall har i stället enheten för allmän ordning och säkerhet, L 4, inom gjort en kontroll av utvisningsbeslutet. Kriminalvårdens eller slutliga beslut kan av den dömde överklagas till regeringen (41 § IVL). 2005/06:77 s. 97 f. skickas till regeringen kan Kriminalvården ompröva sitt slutliga be- slut, vilket i så fall ska framgå av beslutet. Överförande av den dömde Om det slutliga beslutet innebär att ett överförande av verkställig- heten ska ske till en annan stat ska beslutet översättas och tillsam- mans med besked om transport vidarebefordras till den verkställande staten av . När den dömde är berövad friheten i eller annars uppe- håller sig här, ska han eller hon så snart den andra staten meddelat att framställningen bifalls, överföras till den andra staten (33 § IVL). Det är Kriminalvården som ska se till att den dömde förs till den stat där påföljden ska verkställas. Myndigheten får därvid, om det behövs, begära hjälp av polismyndigheten i den ort där den dömde vistas. I fråga om överlämnande till rättspsykiatrisk vård ska underrätta Kriminalvården om att påföljden ska verkställas utomlands (22 § IVF). Det är Kriminalvårdens transporttjänst som utför de flesta trans- porter i samband med internationellt straffrättsligt samarbete. Hur transporten närmare ska planers och genomföras framgår av Kriminal- vårdens föreskrifter (KVFS 2012:6) och allmänna råd om transport- verksamhet. Ärenden som aktualiserar eller är mycket ovanliga. I den mån de förekommer löses transportfrågan i det enskilda fallet. Utredningen om transporter av frihetsberövade personer har föreslagit att det alltjämt ska vara Kriminalvården som ska ansvara för transporter från och till vid överförande av fängelse- straff med möjlighet att begära hjälp av polismyndighet. I förslaget ingår vidare en möjlighet att den som ska överföras omhändertas och tas i förvar av polismyndighet, dock längst , om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras. Detta ska enligt förslaget framgå av IVL. När påföljden avser överläm- nande till rättspsykiatrisk vård ska enligt förslaget underrätta polismyndigheten om att påföljden ska verkställas utom- lands. Det uttalas att det kan antas att polismyndigheten i flertalet fall kommer att överlämna verkställigheten av transporterna till Kriminalvården. Förslagen bereds inom regerings- kansliet.4 4 SOU 2011:7 s. 348 ff. När straffet är verkställt Enligt artikel 15 i överförandekonventionen ska den verkställande staten informera om när verkställigheten utomlands har full- följts. ska underrätta Kriminalvården eller Social- styrelsen om informationen från den verkställande staten. Särskilt om utevarodom vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen Vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen finns det särskilda bestämmelser om förfarandet när det gäller överförande av verk- ställighet av en i utdömd utevarodom (30–32 §§ IVL). Om Kriminalvården eller gjort en framställning om överförande av en utevarodom och den dömde anför opposition mot domen hos behörig myndighet i den andra staten och begär att hans eller hennes talan ska prövas vid svensk domstol, ska riksåkla- garen ansöka hos rätten om förhandling för prövning av den dömdes talan. Sådan förhandling får hållas först efter att en viss tidsfrist löpt ut. Om rätten avvisar oppositionen ska underrättelse om detta sändas tillbaka till den andra staten via . Om oppo- sitionen inte avvisas ska rätten göra en ny prövning av frågan om ansvar för gärning för vilken påföljden ålagts. Framställningen om överförande till den andra staten förfaller i och med detta. Vid en eventuell ny påföljd kan fråga om överförande åter aktualiseras. Dessa särskilda förfaranderegler har, såvitt känt för utredningen, aldrig tillämpats i praktiken. Tillstånd till den verkställande staten enligt specialitetsbestämmelsen Vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen finns det möjlighet för regeringen att, på begäran av behörig myndighet i en annan stat och efter prövning av , ge tillstånd att den dömde får åtalas, dömas eller berövas friheten i den andra staten för verk- ställighet av påföljd eller tvångsåtgärd eller underkastas annan in- skränkning i sin personliga frihet med anledning av brott som begåtts före överförandet till den andra staten och som inte omfattas av framställningen om verkställighet (34 § IVL). Denna bestämmelse tillämpas även när den dömde utvisats på grund av brottet och över- förts från till en annan stat med tillämpning av överförande- konventionen och tilläggsprotokollet i det s.k. utvisningsfallet (34 b § IVL). Regeringen får lämna medgivande till en sådan åtgärd om överläm- nande eller utlämning för brottet kunnat äga rum eller om överläm- nande eller utlämning skulle ha varit utesluten endast på grund av straffets längd. Bedömningen av om tillstånd ska lämnas ska alltså, beroende av om den andra staten är en del av ett överlämnandesam- arbete, göras med beaktande av antingen reglerna om utlämning eller reglerna om överlämnande enligt en arresteringsorder. Regeringen ska avslå begäran om det av handlingarna framgår att medgivande inte lagligen kan lämnas. I annat fall ska frå- gan prövas av , om inte den som avses med fram- ställningen har samtyckt till denna. Finner att hinder möter, får medgivande av regeringen inte lämnas. Även om överlämnande enligt en arresteringsorder fattas av allmän domstol och inte av regeringen, har lagstiftaren valt att behålla nuvarande ordning även för arresteringsorderfallen.5 har föreslagit att frågan om tillstånd ska prövas med tillämpning av de bestämmelser som gäller tillstånd för utvidgad utlämning respektive utvidgat överlämnande. I konsekvens med att utredningen föreslagit ett reformerat utlämningsförfarande där även prövning om utlämning ska göras i allmän domstol, föreslås att medgivande enligt 34 § IVL ska prövas av tingsrätt.6 Förfarandet och beslutsordningen enligt nordiska verkställighets- lagen (NVL) vid överförande från av fängelsestraff regleras i 8, 9, 25, 26 och 26 a–c §§ NVL samt 1–4 §§ NVF. Framställning om verkställighet av en svensk dom om fängelse i en annan nordisk stat En framställning med stöd av NVL om verkställighet av en svensk dom på fängelse i , , eller görs av Kriminalvården (25 § andra stycket NVL). Om den dömde befinner 2003/04:7 s. 215. 6SOU 2011:71 s. 803 f. och 898 f. sig på fri fot initieras ärendet av placeringsgruppen, som är en del av huvudkontoret, eller frivården. Är personen häktad eller har verk- ställigheten påbörjats initieras ärendet av häktet eller anstalten. En framställning grundar sig ofta på en önskan från den dömda per- sonen att få överföra verkställigheten till ett annat nordiskt land. En framställning ska göras hos i den stat där verkställigheten ska äga rum. Den kan i stället göras hos en under- ordnad myndighet, som tillagts behörighet att ta emot sådan fram- ställning (1 § NVF). I praktiken sker all kontakt direkt med Kri- minalvården i de andra nordiska länderna förutom i där kommunikationen sker på departementsnivå genom Klientkontoret.