sou · H1B336 · 2013-05-30 00:00:00 — Totalförsvarspliktens syfte är alltjämt att trygga totalförsvarets behov av personal. Liksom annan verksamhet med utgångspunkt i totalförsvarstanken är totalförsvarspliktens övergripande mål att göra landet förberett för krig. Totalförsvarsplikten i historiskt perspektiv har haft allmän värnplikt som grund för det militära personalförsörjningssystemet. Efter slut genomgick värnpliktssystemet ett antal förändringar bland annat genom att grundutbildningstiden förkortades. I samband med försvarsbeslut bestämdes att endast det antal värnpliktiga som behövdes för Försvarsmaktens krigsorganisation och för den fredstida beredskapen skulle genomgå grundutbildning. Övriga personer som skrevs in med värnpliktslagen som grund skulle placeras i en utbildningsreserv. Som nämnts tidigare genomfördes en större översyn av hela pliktsystemet. De tidigare värnplikts- och civilpliktslagarna och även lagstiftningen kring allmän tjänsteplikt ersattes av lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Sedan lagen om totalförsvarsplikt infördes har antalet personer som genomgår grundutbildning kraftigt minskat. Antalet män som efter mönstring skrevs in till befattningar för värn- eller civilplikt minskade från 32 147 till 4 716 (SOU 2009:63 s. 139). I praktiken inkallades av de värnpliktiga till grundutbildning som i regel var 11 månader lång. har Försvarsmakten använt kontrakterade soldater i syfte att förstärka utbildningsorganisationen och för att användas i beredskapsförbanden. Bakgrund och gällande rätt Försvarsmakten är delaktig i internationell verksamhet. Det internationella engagemanget grundas till stor del på samarbete inom olika internationella organ såsom , Europeiska Unionen, försvarsalliansen inom ramen för Partnerskap för fred (PFF) och (). Dessa organisationer genomför såväl insatser och övningar som kurser och inspektioner. har Försvarsmakten väpnade trupper i Kosovo, och . bidrar även med militärobservatörer och i Försvarsmaktens internationella verksamhet ingår också 20 försvarsattachéer. Försvarsmakten har vidare anställda som tjänstgör som observatörer i Nato och lärare vid internationella militära skolor. Regler om när svensk trupp får sändas utomlands finns i 15 kap. regeringsformen. Enligt 15 kap. 16 § får regeringen sända svenska väpnade styrkor till andra länder eller i övrigt sätta in sådana styrkor för att fullgöra en internationell förpliktelse som har godkänts av . Svenska väpnade styrkor får i övrigt sändas till andra länder eller sättas in om det är medgivet i lag som anger förutsättningarna för åtgärden, eller medger det i ett särskilt fall. har beslutat om två lagar där regeringen bemyndigas att besluta i sådana frågor. Den ena är lagen (2003:169) om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands. Enligt den lagen får regeringen på begäran av eller ställa en väpnad styrka till förfogande för fredsbevarande verksamhet. Den andra är lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Enligt den lagen får regeringen sända en väpnad styrka till utlandet i den mån den ska delta i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete. Den sistnämnda lagen kom till främst för att ge regeringen befogenhet att sända en väpnad styrka till övningar inom ramen för samarbetet inom PFF. Försvarsmakten hade tidigare en nationell insatsorganisation och en särskild utlandsstyrka. I samband med att riksdag och regering beslutade om en internationell insats inleddes därför tidigare ett särskilt rekryterings- och utbildningsförfarande av personal till utlandsstyrkan. Genom införandet av lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser (LFIM) 2011 upphävdes utlandsstyrkan inom Försvarsmakten som organisatorisk enhet. Som skäl för ändringen angav regeringen i prop. 2009/10:160 att Bakgrund och gällande rätt detta fick anses ligga i linje med de nya kraven på operativ förmåga och en insatsorganisation med stående förband och kontraktsförband. Det uttrycktes vidare att internationella insatser är en naturlig del av den samlade försvarsverksamheten och att det därför inte ska göras någon reglering om en utlandsstyrka inom Försvarsmakten. Detta fick i sin tur till följd att den verksamhet som träffas av bestämmelserna i avgränsas på annat sätt än genom att hänvisa till en organisatorisk enhet. 3.6Lagstiftning om Försvarsmaktens uppgifter Försvarsmaktens uppgifter och organisation regleras bl.a. genom förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten. I förordningens 1 § anges att Försvarsmakten ska upprätthålla och utveckla ett militärt försvar och grunden för detta ska vara förmågan till väpnad strid. Försvarsmakten har enligt 2 § nämnd förordning tre primära uppgifter. Försvarsmakten ska kunna försvara och främja svensk säkerhet genom insatser nationellt och internationellt. Försvarsmakten ska kunna upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet samt värna suveräna rättigheter och nationella intressen utanför det svenska territoriet. Försvarsmakten ska med myndighetens befintliga förmåga och resurser kunna lämna stöd till civil verksamhet. Ytterligare uppgifter finns uppräknade i 3–4 §§. Försvarsmakten har således i uppgift att agera i även under andra förhållanden än krig och höjd beredskap. Det handlar då om agerande enligt förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av territorium under fred och neutralitet, m.m. (IKFN-förordning) och olika former av stöd till det civila samhället enligt 2 § andra stycket förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten. Försvarsmaktens stöd till det civila samhället i fredstid regleras av tre författningar: Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO), förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet (stödförordningen) och lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terroristbekämpning. Utredningen återkommer till nämnda författningar i avsnitt 4.1.1. Bakgrund och gällande rätt 3.7Det militära försvarets utveckling 2009 beslutade om en ny försvarspolitisk inriktning –2014 (prop. 2008/09:140, bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292), och infördes ett nytt personalförsörjningssystem (prop. 2009/10:160, bet. 2009/10:FöU8, rskr. 2009/10:269). Försvarets personalförsörjning för alla personalkategorier kom därigenom att i första hand vila på frivillighet och inte huvudsakligen på en totalförsvarsplikt. Närmast lämnas en översiktlig redovisning av de senaste årens beslut om omstrukturering av Försvarsmakten. Målet för det militära försvaret är att enskilt och tillsammans med andra, inom och utom landet, försvara och främja vår säkerhet. Detta ska ske genom att hävda suveränitet, värna suveräna rättigheter och nationella intressen, förebygga och hantera konflikter och krig, samt skydda samhället och dess funktionalitet i form av stöd till civila myndigheter. Försvarsmakten ska bidra till målen för vår säkerhet och till målet för det militära försvaret genom att enskilt, och tillsammans med andra myndigheter, länder och organisationer försvara och främja vår säkerhet genom insatser på vårt eget territorium, i närområdet och utanför närområdet, upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet och i enlighet med internationell rätt värna suveräna rättigheter och nationella intressen i områden utanför detta samt med befintlig förmåga och resurser bistå det övriga samhället och andra myndigheter vid behov. Den försvarspolitiska inriktningen innebär att betydligt högre krav ställs på insatsorganisationens tillgänglighet, användbarhet och flexibilitet. I insatsorganisationen ska samtliga förband, utom hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, kunna användas i insatser såväl nationellt som internationellt. Alla delar av insatsorganisationen bör enligt inriktningen vara tillgängliga för Försvarsmaktens samtliga uppgifter utan föregående beslut om t.ex. mobilisering eller höjd beredskap. Det innebär också att det militära försvarets genom- 2008/09:140 Ett användbart försvar. Bakgrund och gällande rätt förande av insatser i , i närområdet och utanför närområdet sätts i centrum för Försvarsmaktens verksamhet. ska bestå av stående och kontrakterade förband och ett kvalificerat hemvärn med nationella skyddsstyrkor. Insatsförbanden ska vara fullt bemannade, materiellt uppfyllda, samövade och inte kräva någon återtagning för att vara fullt användbara. En förbands- och personalreserv kommer att kunna mobiliseras vid en allvarligt försämrad omvärldsutveckling. Stående förband är förband med en hög tillgänglighet avsedda för militära insatser i samtliga konfliktnivåer. Hög tillgänglighet och varierande militär insatsmiljö ställer krav på förband med välutbildade och erfarna officerare, specialistofficerare, gruppbefäl, soldater och sjömän. Kontraktsförband är förband med en lägre beredskap. Kontraktsförband är fullt användbara och tillgängliga för Försvarsmakten, men dessa förband är inte avsedda att nyttjas i insatser på samtliga konfliktnivåer på samma sätt som de stående förbanden. I regeringens försvarspolitiska inriktningsproposition angavs även att ett nytt personalförsörjningssystem införs så att frivillighet i stället för värnplikt utgör grunden för bemanning av insatsorganisationen. 3.7.2Personalförsörjningen i ett reformerat försvar Nästa steg i reformeringen av försvaret togs genom beslut med anledning av propositionen Modern personalförsörjning för ett användbart försvar (prop. 2009/10:160). Genom beslut realiserades den övergång till ett personalförsörjningssystem grundat på frivillighet som aviserats i propositionen Ett användbart försvar (prop. 2008/09:140). Regeringen betonade dock i propositionen att totalförsvarsplikten kvarstår i grunden. Däremot ska skyldigheten att genomgå mönstring och skyldigheten att fullgöra värnplikt eller civilplikt kräva att regeringen med hänsyn till försvarsberedskap först har beslutat om detta. I det nya personalförsörjningssystemet har två nya militära personalkategorier införts, respektive kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän. Kontinuerligt tjänstgörande personal är arbetstagare som har anställningen i Försvarsmakten som sin huvudsakliga sysselsättning. tjänstgörande personal är arbetstagare som har sin huvudsakliga sysselsättning utanför Försvars- Bakgrund och gällande rätt Den enskilde tjänstgör dock regelbundet i Försvarsmakten genom utbildning, övning, beredskap och insatser. Vid sidan av tjänstgörande personal finns det också en mindre andel gruppbefäl, soldater och sjömän som anställs för kontinuerlig tjänstgöring i de stående förbanden. I huvudsak är det endast yrkesofficerare, reservofficerare och civila som anställs tills vidare. I propositionen redovisade regeringen den fortsatta inriktningen i fråga om rekrytering och grundutbildning i det nya personalförsörjningssystemet. En frivillig militär grundutbildning och en frivillig kompletterande militär utbildning har därefter inrättats inom Försvarsmakten. Efter avslutad grundläggande och eventuellt kompletterande militär utbildning kan avtal om tjänstgöring tecknas mellan den enskilde och Försvarsmakten. Därefter genomför den enskilde den ytterligare utbildning som är nödvändig för tjänsten inom ramen för anställningsavtalet. Försvarsmakten har övergått till ett tvåbefälssystem, vilket består av officerare och specialistofficerare. Rekryteringsbasen till officersutbildningarna utgörs av dem som har genomgått militär grundutbildning. Även anställda gruppbefäl, soldater och sjömän m.fl. kategorier rekryteras bland dem som genomgått grundläggande och kompletterande militär utbildning. I propositionen redovisade regeringen också en samlad veteransoldatpolitik. Statsmakterna har uttalat att fortsatt ska ha höga ambitioner när det gäller deltagande i fredsfrämjande verksamhet. Det innebär att ett stort antal personer kommer att deltar i sådan verksamhet. infördes lagen (2012:332) om vissa försvarsmaktsanställningar omfattande gruppbefäl, soldater och sjömän. I lagen regleras Försvarsmaktens möjlighet att anställa dessa personalkategorier och därmed sammanhängande frågor. I budgetpropositionen (prop. 2012/13:1, utgiftsområde 6) redovisar regeringen sin bedömning av Försvarsmaktens operativa förmåga. I propositionen uttalar regeringen att Försvarsmakten har tagit ytterligare viktiga steg mot en ny insatsorganisation för att kunna möta de förändrade kraven avseende bl.a. tillgänglighet och användbarhet. Vidare bedömer regeringen att Försvarsmaktens förmåga att genomföra insatser har ökat genom att samtliga strids- Bakgrund och gällande rätt krafter nu genomfört större internationella militära insatser. Regeringens övergripande bedömning är att den operativa förmågan successivt kommer att öka i takt med att omställningen mot insatsorganisation 2014 (IO14) fortsätter. 2011/12:86 En effektivare försvarslogistik konstaterar regeringen att en viktig del av omställningen till det nya insatsförsvaret är att genom rationaliseringar och effektiviseringar frigöra resurser från stödverksamheten inom försvaret till förbandsverksamhet och insatsorganisationens uppbyggnad. Den högre ambitionen avseende tillgänglighet och användbarhet som den försvarspolitiska inriktningen innebär, kommer att leda till ökade kostnader främst inom förbandsverksamheten. Detta förutsätter att resurser frigörs genom förändringar och rationaliseringar i fråga om personal-, materiel- och logistikförsörjning samt övrig stödverksamhet. För att bl.a. uppnå ökad rationalitet föreslås i propositionen att merparten av nuvarande tjänsteområden inom Försvarsmaktens logistik överförs till . Denna förändring inleddes . inrättade Försvarsmakten fyra regionala staber som har uppgiften att leda främst bevaknings- och skyddsuppgifter, genomföra civil-militär samverkan samt ge stöd till samhället. De regionala cheferna med stab ska stödja samhällets krisberedskap såväl vid händelser i fred, vid kris och vid krig. Utredningens uppdrag omfattar samtliga personalgrupper inom Försvarsmakten, bl.a. de som är totalförsvarspliktiga då de är skyldiga att fullgöra värnplikt eller civilplikt enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Försvarsmaktens personal består av militär och civil personal. Vilka kategorier av militär personal som finns inom Försvarsmakten anges i 2 kap. 2 § förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal. Den anställda militära personalen utgörs av personalgrupperna yrkesofficerare, reservofficerare samt anställda gruppbefäl, soldater och sjömän (GSS). Till detta kommer personal som rekryteras särskilt med stöd av lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser (LFIM) samt den civilanställda personal som har sin befattning i ett krigsförband. Bakgrund och gällande rätt görs militär personal av personal som inte är anställd – hemvärnsmän, frivillig personal, rekryter, officersaspiranter och totalförsvarspliktiga. Den civila personalen utgörs av civilanställda som har sin befattning i Försvarsmaktens basorganisation. Kontinuerligt tjänstgörande personal utgörs av yrkesofficerare (kontinuerligt tjänstgörande officerare /K och specialistofficerare /K ), kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän (GSS/K), civila arbetstagare samt personal som rekryteras särskilt med stöd av LFIM. tjänstgörande personal utgörs av reservofficerare (tjänstgörande officerare /T och specialistofficerare /T ), samt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän (GSS/T). 3.8.1Personalkategorier med anställning inom Försvarsmakten I följande avsnitt beskrivs de olika personalkategorierna inom Försvarsmakten med utgångspunkt från om de har anställning inom Försvarsmakten eller inte. Vidare redovisas vilken disciplinlagstiftning de omfattas av. Kapitel 4 innehåller en fördjupad redovisning avseende LDT:s tillämpningsområde utifrån situation och personalkategori. Övergången till ett tvåbefälssystem, bestående av officerare och specialistofficerare inleddes . Det första synbara steget mot ett tvåbefälssystem togs då de första specialistofficerarna examinerades. Regeringen hade i budgetpropositionen (prop. 2007/08:1 utg.omr. 6 avsnitt 3.7.3.2) konstaterat att befälsordningen genomgått successiva förändringar och att det fanns ett tydligt behov av att den reformerades. Orsaken var dels den starka betoningen av chefskarriären som gav en felaktig bild av officersyrkets bredd, dels det begränsade behovet av officerare i högre tjänstegrader. Utformningen och tillämpningen av befälsordningen gynnade inte heller den tyngdpunktsförskjutning till den praktiska verksamhetens fördel som regeringen eftersträvade. Som specialistofficerare betecknas en person med praktisk erfarenhet och kvalificerad yrkesutbildning samt med förmåga att hantera Bakgrund och gällande rätt olika system och materielslag. Specialistofficeren ska enligt Försvarsmakten ha förmåga att samordna verksamhet på stridsteknisk och lägre taktisk nivå, likaså bör specialistofficeren kunna utbilda förband och personal. Specialistofficeren är bärare av det institutionella minnet och verkar för kontinuitet på förbanden. Officerare inom Försvarsmakten tjänstgör antingen som yrkesofficerare eller reservofficerare. Yrkesofficeren tjänstgör kontinuerligt och reservofficeren tjänstgör vanligtvis . Den tjänstgörande officerens tjänstgöringsmönster var tidigare utformat för att möta krigsförbandens behov. Allt eftersom krigsförbandens övningar minskade och den internationella verksamheten ökade urholkades reservofficerarnas anställning och tjänstgöringen uteblev för flertalet. 2003 genomfördes en lagändring som medförde en skyldighet för de yrkesofficerare som anställdes i Försvarsmakten efter att tjänstgöra i väpnade styrkor utomlands. Mot bakgrund av beslut om de nya målen för det militära försvaret och förändringarna i den operativa förmågan beslutade överbefälhavaren 2010 att samtliga befattningar i Försvarsmakten ska kunna tas i anspråk för uppgifter i såväl som utomlands. Det innebar att personal som inte redan hade en anställning som omfattar internationell arbetsskyldighet, måste omreglera sina anställningar. Genom överbefälhavarens beslut om arbetsskyldighet vid både nationella och internationella insatser för samtliga anställda i Försvarsmakten kom även reservofficeren att ingå i Försvarsmaktens insatsorganisation. Lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser medför att även officerare anställda före som genomför en utlandstjänstgöring ska göra det inom ramen för sin ordinarie anställning. Det tidigare kravet på att dessa skulle anställas särskilt för en sådan uppgift togs bort genom införandet av lagen 2011. Föreskrifter om tjänstegrader och anställning av officerare i Försvarsmakten finns i officersförordningen (2007:1268). Det finns omkring 10 000 yrkesofficerare och 7 000 tjänstgörande reservofficerare. Enligt Försvarsmakten (BU 14) beräknas den reformerade Försvarsmaktens personalkategorier och behov av personal vara: officerare 4 100, specialistofficerare 5 100, reservofficerare 2 000, GSS/K 6 600, GSS/T 9 500, personer i hemvärnsförbanden ca 22 000, civila tjänstemän och specialister 5 100. Bakgrund och gällande rätt farenhetsmässigt vet man att dessa siffror kan komma att avsevärt ändras. All anställd personal inom Försvarsmakten lyder i fredstid under lagen (1994:260) om offentlig anställning () och omfattas av bestämmelserna om disciplinansvar i 14–21 §§. Från denna lag undantas enligt 1 § 5 LDT personal som tjänstgör utomlands i en internationell militär insats. Det innebär att officerare och specialistofficerare, oavsett tjänstgöringskategori, omfattas av , men att LDT är tillämplig vid tjänstgöring utomlands i en internationell militär insats. Detsamma gäller enligt 2 och 3 §§ LDT vid krig eller krigsfara m.m. Civil personal är en civil tjänsteman som tjänstgör i Försvarsmakten. 2012 fanns det 6 567 civilanställda inom myndigheten. Civilanställd personal omfattas av samma disciplinansvarssystem som officerarna. Det innebär att tillämpas i fredstid utom vid tjänstgöring utomlands i en internationell militär insats då LDT är tillämplig. Vid krig eller krigsfara m.m. tillämpas likaså LDT. Försvarsmaktens civilanställda personal skiljer sig därvidlag från vad som gäller anställda inom de civila delarna av totalförsvaret som alltid omfattas av . LDT kan dock enligt 2 § 4 omfatta anställd personal inom det civila försvaret i krig om de vistas vid avdelningar av Försvarsmakten i fält eller verkar under liknande förhållanden. Gruppbefäl, soldater och sjömän Gruppbefäl, soldater och sjömän (GSS)är tidsbegränsat anställda eller tillsvidareanställda som militära tjänstemän och tjänstgör kontinuerligt eller . I regeringens inriktningsproposition (prop. 2008/09:140) angavs soldater och sjömän som en av de personal- och tjänstgöringskategorier som bör finnas i Försvarsmakten med tidsbegränsad anställning med möjlighet till förlängning. Regeringen menade att en effektiv och rationell personalförsörjning kräver att soldaternas och sjömännens anställningstid inte är för kort. De tidsbegränsade anställningarna enligt lagen (1982:80) om anställningstid om högst ansågs utgöra en begränsning eftersom tiden Bakgrund och gällande rätt inte medgav att personalen genomförde flera insatser med mellanliggande återhämtnings-, utbildnings- och beredskapsperioder. Försvarsmakten har anställt gruppbefäl, soldater och sjömän i enlighet med de nya principerna. Soldater och sjömän rekryteras bl.a. bland de rekryter som genomgått grundläggande militär utbildning, GMU. Även tidigare värnpliktiga rekryteras till soldater. 2012 fanns det 4 487 kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän inom organisationen. Vidare fanns det 1 582 tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän. Gruppbefäl, soldater och sjömän omfattas av samma disciplinansvarssystem som övriga anställda inom Försvarsmakten. Det innebär att tillämpas i fredstid utom vid tjänstgöring utomlands i en internationell militär insats då LDT är tillämplig. Personal i Försvarsmaktens internationella militära insatser Personal som tjänstgör i internationella militära insatser omfattas av lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser (LFIM). Lagen ska enligt 1 § tillämpas på anställda i Försvarsmakten vid tjänstgöring i en internationell militär insats. tjänstgjorde 1 516 personer i internationella militära insatser. De som är anställda i Försvarsmakten och tjänstgör utomlands i en internationell militär insats omfattas av LDT (1 § 5). Det innebär att all militär och civil personal som Försvarsmakten anställt särskilt för tjänstgöring i en insats eller som har en anställning i Försvarsmakten omfattas av LDT. I insatsområdet kan även annan personal som är anställd av annan myndighet tjänstgöra. Denna personal omfattas inte av LDT. 3.8.2Personalkategorier inom Försvarsmakten som saknar anställning inom myndigheten Enligt officersförordningen (2007:1268) avses med officersaspirant den som är antagen till eller genomgår grundläggande officersutbildning inom Försvarsmakten eller officersprogrammet som leder till officersexamen vid . Bakgrund och gällande rätt stämmelser om den grundläggande officersutbildningens innehåll, antagning och skiljande från utbildningen, förmåner under utbildningen och anställning som yrkesofficer eller reservofficer. Vid utgången av 2012 var 403 officersaspiranter inskrivna på Försvarshögskolan. nyregistrerades 75 stycken officersaspiranter och 144 studenter gick ut från officersprogrammet med godkänt resultat. var 241 officersaspiranter inskrivna på specialistofficersutbildningen. Samma antal gick ut från utbildningen med godkänt resultat. Enligt 1 § 2 LDT gäller lagen för bl.a. dem som genomgår utbildning för att få militär anställning i Försvarsmakten.