sou · H1B337 · 2013-05-30 00:00:00 — I beslut är visserligen direkt tilltal vanligt, men det tillämpas inkonsekvent och blandas med namnet på den sökande. Det är tydligt att tilltalet inte känns bekvämt och naturligt för skribenten. Ett större problem än inkonsekvensen är att texten i övrigt ger uttryck för distans till de sökande, framför allt genom de kryptiska motiveringarna, den röriga strukturen och den högtrav- ande stilen. Diskrepansen mellan du-tilltalet och texten i övrigt mot- verkar strävan att kommunicera direkt och inte över huvudet på de sökande. För att överbrygga diskrepansen och göra texten mer konsekvent finns två möjliga lösningar. Antingen behåller man du-tilltalet och ser till att textens övriga delar är mottagaranpassade (vilket kräver ett stort arbete) eller så avskaffar man du-tilltalet (vilket kräver ett mindre arbete). Men om avskaffar du-tilltalet inne- bär också detta att man går tillbaka till ett äldre sätt att tala om de sökande i tredje person och att man bryter mot klarspråkstradi- tionen med direkt tilltal. Det direkta tilltalet har varit en viktig hörn- sten i klarspråksarbetet, är väl etablerat hos stora myndigheter som och , och är en viktig signal om myndigheternas demokratiska förhållningssätt till medborgarna. Man kan invända att tilltalet ger en falsk intimitet, eftersom myndighetsutövning alltid innebär ett ojämlikt förhållande till med- borgarna, men det finns ingenting som hindrar myndigheten att ha ett demokratiskt förhållningssätt som man fattar beslut som den enskilda medborgaren inte alltid uppskattar. Alla övriga klarspråksrekommendationer, som tydliga avgöranden, pedagogiska motiveringar och ett ledigt språk syftar till att underlätta läsningen för mottagaren, det vill säga att ge läsarservice. Och man skulle kunna ha invändningar även mot dessa rekommendationer utifrån att också de ger uttryck för en falsk intimitet. Men då, menar jag, är vi på väg mot ett samhälle med stort avstånd mellan myndigheterna och medborgarna utan möjlighet till dialog eller kommunikation. Däremot räcker det inte med ett direkt tilltal för att ge texten en trevlig ton. Om texten i övrigt uttrycker avstånd mildras inte tonen av ett direkt tilltal. Snarare kan effekten förvärras. På samma sätt som med direkt tilltal är det vanligt att använda personliga pronomen som vi när det tydligt framgår vem sändaren är (eller växla mellan myndighetens namn och vi för tyd- lighetens skull). Syftet med att använda vi är att undvika onödigt många upprepningar av myndighetens namn, vilket gör texten tung och onödigt opersonlig. Tilltalet direkt men distanserat Besluten i undersökningen vänder sig till största delen till en sök- ande (39 stycken) och i något färre fall till flera sökande (11 stycken). De allra flesta tilltalar läsaren direkt (32 stycken), däremot är till- talet inte konsekvent genomfört. Blandningar av direkt tilltal och omtal i tredje person (när man talar om personen med namnet) är mycket vanliga. Inkonsekvent tilltal gör texten rörig De allra flesta beslut till en sökande tilltalar läsaren direkt och då alltid med du. Ett vanligt exempel: Du reste in i och ansökte om asyl . Du har åberopat skyddsskäl. Men tilltalet är inte konsekvent genomfört, utan blir ofta en bland- ning mellan du-tilltal och omtal i tredje person. På försättsbladet är den här sökande tilltalad med du, men i övriga delar talar man om honom i tredje person: greps I T av svensk polis misstänkt för brukande av falsk urkund. // I T återtog sin ansökan om asyl I T har åbe- ropat skyddsskäl. Fungerar inte om beslutet vänder sig till flera I ett beslut, adresserat till en sökande, tilltalas den sökande med du i beslutsmeningen, men i övrig text med för- och efternamn. Efter- som hela ärendet utom själva beslutsmeningen handlar om familjen och de olika familjemedlemmarna, bidrar den inkonsekventa använd- ningen av du och omtal i tredje person till att texten blir rörig: beslutar att avslå din ansökan om uppehållstillstånd D och D J och deras barn M, T och L J sökte asyl i den x . Familjen har till styrkande av sin identitet I ett beslut är namnet på en av de sökande stavat på två olika sätt. På försättsbladet stavas namnet , men i övrig text står det . Dessutom dyker en alldeles ny person upp på sidan tre, som aldrig nämnts tidigare. Läsaren undrar om det är fråga om tre olika personer eller två. På sidan fyra dyker ytterligare tre personer upp. Läsaren undrar varför texten – åtminstone delvis – handlar om fyra personer när bara en får uppehållstillstånd. Du-tilltalet blir här förvirrande. När det är fråga om flera sökande fungerar inte du- tilltal – då måste man använda namnen när man menar de enskilda personerna och ni när man menar alla: Till styrkande av din, , S D, identitet har du lämnat in identi- tetskort för palestinier i samt utgånget palestinskt resedokument för palestinier i . Till styrkande av din, M, S identitet har du lämnat in identitetskort för palestinier i . Du, A har inga egna asylskäl utan du har uppgett samma som dina för- äldrar. Du, M har inga egna asylskäl utan du har uppgett samma som dina för- äldrar. I ett beslut som gäller en hel familj blandar skribenten direkt tilltal (ömsom du, ömsom ni) med namnet. I det här exemplet innebär du-tilltalet även att skribenten inte behandlar de båda sökande som jämställda, eftersom skribenten tilltalar mannen med du och kvinnan med din maka: beslutar att avslå din ansökan om uppehålls- och arbets- tillstånd Du, S K, och din maka, , ansökte om asyl i den 27 novem- ber 2011. Ni ansökte även om asyl för era två minderåriga barn, E K och A K:s räkning. Mildrar inte en högtravande stil Det räcker inte heller att bara använda ett du-tilltal för att texten ska anpassas till läsaren. Om texten i övrigt har en mycket högtrav- ande stil krockar den lätt med du-tilltalet: I och med att ingen skriftlig bevisning har inkommit till Migrations- verket avseende dina asylskäl, har verket att bedöma sannolikheten i dina skyddsskäl utifrån din berättelse. I det här exemplet har skribenten tilltalat en 12-åring med du, men övergår i ett resonemang om vikten av att ha ett barnperspektiv på utredningen till att tala om barn i allmänhet: Så länge barnet är krävs det att det finns en mottagare i hemlandet. har ett huvudansvar för barnets återvänd- ande och för att utreda och pröva om mottagningsförhållandena är god- tagbara. Barnets egna synpunkter ska beaktas och barnet ska utifrån ålder och mognad medverka i utredningen och i samband med verk- ställighet. I det här exemplet övergår skribenten från du till barnet, och rättar sig själv. Men inkonsekvensen blir i stället lite lustig: Dina föräldrar uppger att din hälsa är god varför uppehållstillstånd inte kan beviljas av medicinska skäl enligt 5 kap. 6 §. Din vistelsetid i är inte långvarig varför du inte kan anses ha an- passat dig till förhållandena i såsom krävs enligt detta lagrum. Vad gäller barnets, det vill säga din situation vid ett återvändande, kon- staterar följande. För- och efternamn eller enbart förnamnet? Om det är flera sökande använder skribenten oftast för- och efter- namn på var och en av de sökande. Om det är fråga om en hel familj är det vanligt att man använder familjen för att syfta på hela familjen och sedan för- och efternamn på de enskilda familjemed- lemmarna. Ytterst få beslut utnyttjar möjligheten att tilltala flera sökande med ni, och då aldrig konsekvent. Ett vanligt exempel: Makarna reste enligt egna uppgifter in i den x tillsammans med sina barn S, S och S H. ansökte familjen om asyl. Familjemedlemmarna har uppgett att de gemensamt haft sin hemvist i i Bosnien och , . Samtliga är medborgare i Bosnien och . Mot bakgrund av de inlämnade handling- arna samt familjens berättelse anses familjens medborgarskap styrkt. Vanligt är att skribenten skriver ut både för- och efternamn första gången personen nämns i texten, för att sedan gå över till enbart förnamnet. signalerar skribenten detta genom en uttrycklig kommentar till läsaren. E R och W A (nedan benämnda med förnamn) reste enligt egna upp- gifter in i landet och ansökte om asyl dagen därpå. // Som skäl för ansökan har E och W i huvudsak uppgett följande. Felstavade namn uttrycker bristande respekt I tre beslut stavar skribenten fel till den sökandes namn. Detta är mycket olyckligt och uppfattas nog av de flesta läsare som ett ut- tryck för bristande respekt. I den här texten blir två personers namn hopblandade: Du berättade för din affärsgranne om din situation och med hans hjälp kom du i kontakt med befälhavaren . Du körde till marken med samt ytterligare tre soldater. I det här beslutet blir tre av de sökandes namn felstavade vid flera olika tillfällen i texten: Makarna reste enligt egna uppgifter in i den x tillsammans med sina barn Silvijo, Slvija och Silavana H. I ärendena har inkommit hemlandspass för samtliga familjemedlemmar samt handlingar avseende hälsa från sjukvården i hemlandet. Dumka har lågt blodtryck och huvudvärk. , och är friska. I ett beslut är skribenten inkonsekvent och blandar du-tilltal med omtal i tredje person. Dessutom blir namnet på den sökande felstavat. -avslå Andrijana E ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd -inte bevilja dig flyktingstatusförklaring, alternativ skyddsstatusför- eller övrig skyddsstatusförklaring -avslå AndijanaE [sic!] I ett beslut använder skribenten ett felaktigt pronomen för att syfta tillbaka på de tre sökandena: Eftersom A, A och A är ska ett barnperspektiv prägla be- dömningen av hennes ärende. Rekommendation: Tilltala de sökande direkt. Tilltala en sök- ande med du. Tilltala flera sökande med ni om du menar hela gruppen, och använd för- och efternamn när du skriver om de olika medlemmarna ur gruppen. Undvik att blanda – var konse- kvent. Undvik enbart förnamnet, se till att namnen är rättstavade och att pronomen syftar på rätt person. – tydlig men opersonlig avsändare Inget beslut utnyttjar möjligheten att tala om som vi. Bara i två beslut förekommer vi i en rubrik, men i övrigt fram- träder avsändaren med namnet. Ett problem med att konsekvent använda är att det i längden bidrar till att texten blir tung och onödigt opersonlig. I det här exemplet blir det tydligt: konstaterar här att denna uppgift inte stämmer med det förhållande att brevet dateras mycket senare, nämligen den x sep- tember 2009. finner därmed att detta brev inte kan anses göra E:s och W:s asylskäl sannolika. Ej heller finner Migrations- verket att E med läkarintyg från med anledning av faderns inlägg- ning och behandling på sjukhuset i kan anses göra deras asyl- skäl sannolika. I två beslut förekommer vi i en rubrik, men inte i den övriga texten. Därför anser vi att du är alternativt skyddsbehövande Därför avvisar vi dig Varierar med verket och myndigheten uppstår ett behov av att variera med verket och myndigheten. Detta gör inte stilen ledigare, utan understryker snarare den redan formella stilen. De begärda handlingarna har emellertid inte kommit in till Migrations- verket. Skrivelsen skickades till den adress B H uppgett för Migra- tionsverket och där hon också är folkbokförd enligt kontroll den x . Skrivelsen har inte kommit i retur till verket. B H har inte heller hört av sig till myndigheten. Passiva verb blir en utväg Om skribenter inte vill variera sig med verket och myndigheten men undvika att upprepa alltför ofta, är det vanligt att använda passiva verb (t.ex. visats). Här är ett exempel (jag har fetmarkerat de passiva verben): Inte heller vid en sammantagen bedömning finner att omständigheterna kan anses vara synnerligen ömmande i utlännings- lagens mening. Det har inte heller visats att du skulle ta skada i din psyko- sociala utveckling av att återvända till tillsammans med dina föräldrar. Uppehållstillstånd kan därför inte beviljas med stöd av 5 kap. 6 § utlänningslagen. Rekommendation: Utnyttja möjligheten att tala om avsändaren som vi. Det går utmärkt att växla mellan och vi, för att göra det tydligt vem vi står för. Att texter blir onödigt formella och opersonliga beror ofta på att skribenten lyfter ut människorna ur texten. Vanliga strategier är att man gör om aktiva verb (t.ex. bedömer) till passiva verb (t.ex. be- döms) eller substantiv (t.ex. bedömningen), vilket ofta innebär att den som agerar helt faller bort. Men inte alltid – trots att man an- vänder ett passivt verb är det fullt möjligt att skriva att något be- döms av . Detta innebär inte att skribenter alltid ska undvika passiva verb eller substantiveringar, tvärtom kan de vara motiverade om det inte är relevant vem som agerar i texten. Men det är viktigt att som skribent vara medveten om att passiveringarna bidrar till en formell ton. I undersökningens beslut framgår det överlag tydligt vem som gör vad, dvs. språket är till stor del befolkat i alla 50 besluten. Allra tydligast blir detta i avsnitt som innehåller många aktiva verb, men även i avsnitt med många passiva verb och substantiveringar är det tydligt vem som agerar. Aktiva verb är vanliga särskilt i avsnitten som beskriver ärendet. Här är ett exempel (jag har fetmarkerat de aktiva verben): E kommer från Borca utanför . E har bott tillsammans med sin mor i ett hus som moderns bror ägde. Moderns bror och far bodde även de i huset, men i en egen separat del av huset. E lämnade hemlandet är att hans morbror och morfar trakasserat E och modern. E fick koka kaffe åt morbrodern och hjälpa honom med allt, såsom att gå och handla åt honom. Det är ändå vanligt att vissa avsnitt innehåller många passiveringar. Ett exempel (jag har fetmarkerat de passiva verben och substan- tiveringarna): Ny prövning om förvar ska ske senast efter den dag då förvarsbeslutet verkställdes. Om förvarstiden har förlängts ska ny prövning ske senast för det senaste beslutet. Om förvarsfrågan inte prövas på nytt , upphör beslutet om förvar att gälla. kan de passiva verben gömma viktig information. I exemplet nedan blir det till exempel otydligt vem som anstränger sig (Rege- ringen? Fortsatta ansträngningar görs för att effektivisera rättsväsendet. Om det är viktigt för förståelsen av texten vem som gör vad, måste detta framgå tydligt. Tydligast – och mest lättläst – blir det att an- vända aktiva verb och skriva ut vem som agerar. Rekommendation: Skriv många aktiva verb. Undvik onödiga passiva verb och substantiveringar. Överlag är stilen i de 50 besluten formell och krånglig – långt mer högtravande än vad texter i samhället normalt är (dagstidningar, tv, radio och myndigheters samhällsinformation). Om besluten i första hand vände sig till handläggare på , jurister vid domstolar eller andra läsare som är insatta i juridik och Migrations- verkets verksamhet, skulle stilen inte ställa till några problem. Men eftersom de sökande sällan har dessa kunskaper, behöver man an- passa stilen till de sökandes förmåga att ta till sig texten. Då gäller det att hitta en stil som ligger närmare allmänspråket än den hög- travande kanslisvenskan eller det juridiska fackspråket. En särskild utmaning är det att skriva för läsare som inte kan svenska och inte känner till den svenska myndighetskulturen eller de svenska lagarna. Ett lapptäcke av röster Besluten bär spår av en lång rad olika texter som alla har olika stil men med den gemensamma nämnaren att de är onödigt krångliga. Skribenterna klipper in text från en rad källor, som beslutsmallar, lagtext, förarbeten, rättschefens uttalanden, landrapporter, domar från migrationsdomstolar eller Migrationsöverdomstolen – och alla dessa inklipp skapar ett lapptäcke av olika röster som egentligen vänder sig till helt andra läsare än den sökande. De ger samman- taget ett intryck av att skrivarbetet har gått så fort att det inte funnits tid att göra stilen mer enhetlig överlag. Här är ett exempel där stilen känns igen från domstolar: Ditt offentliga biträde har slutfört sin [borde ha varit din, min kom- mentar] talan genom att lämna in ett slutyttrande. Här är det snarare lagspråket som sätter sin prägel: En utlänning som inte är flykting bedöms som alternativt skydds- behövande enligt 4 kap. 2 § första stycket 1 utlänningslagen, om han eller hon har lämnat sitt land därför att det finns grundad anledning att anta att han eller hon i hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller för- nedrande behandling eller bestraffning (första ledet) eller, han eller hon som civilperson skulle löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt (andra ledet). Här är ett exempel där stilen påverkas starkt av engelska: I pågår en konflikt mellan å ena sidan afghanska säker- hetsstyrkor (ANSF) jämte multinationell militär och å andra sidan väp- nade regeringsfientliga element (), ofta betecknade som taliban eller insurgents. Här är texten helt och hållet på engelska: As proof of your right of in you will be issued with a permit card. I det här utdraget ur rättschefens rättsliga ställningstagande är stilen präglad av ett militärt språk: De irakiska säkerhetsstyrkorna har förstärkts betydligt och har inte några personella brister. Den infiltration som tidigare förekommit i stor omfattning från olika miliser har minskat betydligt. Aktuell landinfor- mation visar att Forces´s (IFS) effektivitet inom säker- hetsområdet har ökat väsentligt genom att an- talet säkerhetsincidenter har minskat. Aktuell landinformation visar även att Al-Qaida har fått svårare att operera fritt i och att det sekteristiska våldet har minskat kraftigt. Trots detta förekommer säkerhetsincidenter; i vissa provinser. Här märks en intern stil som präglas av information om interna arbetsprocesser och jargong: ska inför beslut eller andra åtgärder som rör barn analysera konsekvenserna för barn. Det framgår av förordning (2007:996) med instruktion för . För att beakta barnets bästa i beslutet har en barnkonsekvensanalys därför gjorts vid bedömningen av åberopade skäl för uppehållstillstånd. Begripligt för ungdomar och barn? Om läsaren är minderårig ställer det ännu större krav på begrip- lighet. Man kan naturligtvis fråga sig om det ens går att skriva ett begripligt beslut för ungdomar och barn som – utöver att de är unga – vare sig kan svenska eller känner till den svenska kulturen. Men det måste vara möjligt att göra texterna enklare, inte minst med tanke på dem som ska förklara beslutet för barnen. Det märks ingen tendens till att skribenterna månar om att skriva enklare för den här målgruppen, utan stilnivån är lika svår som för vuxna. Här följer två exempel ur beslut där de sökande är mycket unga. Ur ett beslut till en 15-årig ensamkommande pojke: finner sammantaget att han ska erhålla tvivelsmålets fördel vad avser anförd identitet och hemvist. Ur ett beslut till en 16-årig ensamkommande flicka: har beaktat att A har sin morfar och fyra morbröder i , hon är alltså inte övergiven i så motto att hon vid ett åter- vändande till inte kan påräkna sig omvårdnad. Enligt finns det ingen enskild omständighet som är till- räcklig för att A du [sic!] ska kunna beviljas uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 6 § utlänningslagen. Inte heller vid en samlad be- dömning av omständigheterna i ärendet och med beaktande av att hon är ett barn samt principen om barnets bästa finner att hon kan medges uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter. Det finns inte heller någon annan grund för att bevilja A uppehållstillstånd. Förklara svåra men nödvändiga termer I många beslut förklaras aldrig termer och begrepp som är avgör- ande för bedömningen. Internflykt är ett begrepp som sällan får en förklaring. Ofta tas begreppet upp som om det vore självklart, här i ett beslut till en ensamkommande 15-åring: När det gäller barn utan vårdnadshavare bedöms att det generellt inte är relevant och rimligt med internflykt. Men det går att förklara internflykt, och i några beslut utnyttjar skribenten den möjligheten. I det här beslutet är stilen visserligen fortfarande krånglig, men läsaren får en förklaring: Om en utlänning bedöms ha skyddsskäl beträffande någon del av sitt hemland aktualiseras frågan om det är rimligt att kräva att utlänningen bosätter sig i någon annan del av landet Konkreta exempel gör abstrakta resonemang begripliga Ofta går det att göra abstrakta resonemang begripliga genom att vara konkret och utgå från den sökandes situation. I det här be- slutet får en 17-årig ensamkommande pojke först ett obegripligt resonemang utifrån jargonguttrycket rekvisitet utlänningens situation i hemlandet: Vad angår rekvisitet utlänningens situation i hemlandet, har detta rek- visit inte utförligare berörts i förarbetena. I kommentaren till utlännings- lagen har det dock ansetts avse förhållanden som – utan att vara skydds- grundande – gör att en avvisning till hemlandet framstår som olämplig vid en samlad bedömning av utlänningens situation (Wikrén/Sandesjö, s 270, 2010, upplaga 9). Men redan i nästa stycke blir resonemanget tydligare genom att skribenten konkret gör en samlad bedömning utifrån 17-åringens berättelse: Du är född i men har levt illegalt i tillsammans med dina föräldrar och syskon. Din pappa dog . Du har inte kännedom om någon släkt eller andra nära anhöriga som kan ombesörja att du tas hand om vid ett återvändande till . Det kan således inte antas att du vid ett återvändande till hemlandet kan få dina grundläggande behov såsom bostad, mat och om- vårdnad tillgodosedda. Vid en sammanvägd bedömning av din situation finner med beaktande av barnets bästa, såsom det kommer till uttryck i 1 kap. 10 § utlänningslagen, att du ska beviljas permanent uppehållstillstånd i enlighet med 5 kap. 6 § utlänningslagen. Vardagsnära språk i beskrivningen av ärendet Det finns exempel på ett vardagsnära språk i besluten, ofta i be- skrivningarna av ärendet och förmodligen som ett resultat av en lätt redigering av den sökandes egen berättelse. Här är två goda exempel: Efter svåra stridigheter i kom du bort från din familj. En kvinna som är nära bekant med din familj som är bosatt i var på besök i . Kvinnan tog hand om dig och tog med dig till . Kvinnan fick genom Internet kontakt med din halvbror i och syster i . Kvinnan överlämnade dig till din halv- bror i . Halvbrodern tog dig med till där du åter- förenades med din syster. Det finns många skäl till att ligga nära den sökandes eget språk när man redogör för vad den sökande har berättat. Dels känner den sökande lättare igen sig och kan kontrollera att sakinnehållet är korrekt, dels framstår handläggaren som saklig och objektiv i sin redogörelse. Önskvärt är att även övriga delar av beslutet får en stil- nivå som ligger närmare allmänspråket än kanslispråket. Rekommendation: Undvik att vara onödigt högtravande. Använd ett språk som ligger närmare allmänspråket än kanslispråket. Garderingar och värdeord kan uttrycka misstro I flera beslut finns garderingar och värdeord som ger uttryck för handläggarens inställning till den sökandes uppgifter. Ofta före- faller de inte vara något annat än en reservation mot alltför tvär- säkra slutsatser, men ibland ger de intryck av att handläggaren miss- tror den sökande. Garderingar är ofta uttryck för skribentens svårighet att med säkerhet slå fast att något är på ett visst sätt. Genom att inflika att en slutsats utgår från bedömningar, den sökandes egna uppgifter eller några tänkta villkor, försvarar skribenten en eventuell fel- bedömning. Nackdelen med garderingar från läsarens synvinkel är att man kan uppleva skribenten som osäker och otydlig. Det är också möjligt att tolka in ett kritiskt förhållningssätt mot den sök- ande. I de här exemplen vill skribenterna på olika sätt framhålla att det är svårt att påstå något rakt ut (jag har fetmarkerat orden): A har trots att han ska ha blivit utsatt för trakasserier vänt sig endast en gång till polisen. konstaterar att för det fall kusinen hade för avsikt att verkställa sitt hot torde han ha haft möjlighet att göra det.