sou · H1B311 · 2013-03-07 00:00:00 — SKB betraktar därför inte transmutation som ett realistiskt alternativ för att ta hand om använt kärnbränsle från dagens svenska reaktorer.22 SKB avser emellertid att följa och stödja den vetenskapliga och tekniska utvecklingen på området. 4.3Kärnavfallsrådets syn på återvinningsalternativen har i seminarier och rapporter ofta återkommit till den s.k. alternativfrågan och till speciella alternativ till KBS-3- metoden. Dit hör t.ex. metoden djupa borrhål. Enligt denna metod ska det använda kärnbränslet deponeras på ett mycket större djup än det som förutsätts med KBS-3-metoden. Detta alternativ behandlades vid ett seminarium 200723 och har på rådets initiativ blivit ytterligare belyst i en rapport av professor Återvinning och transmutation är andra alternativ till KBS-3- metoden, som behandlats av . Rådet har utkommit med kunskapslägesrapporter (Klr) och yttranden över SKB:s Fud-program (Fud-yttranden) . En genomgång visar att frågan om upparbetning av använt kärnbränsle enligt alternativ 1 behandlats i KASAM:s25 första Klr 198626, men därefter endast tagits upp kortfattat som en del av den övergripande alternativfrågan och vid genomgångar av andra länders kärnavfallsprogram. 22Samlad redovisning av metod etc. (2000) spec. del II, kap. 4 och Grundfelt 2010 (R-10-12). Grundfelt har – i stort sett – samma argument som SKB. Ett alternativ för slutförvaring av använt kärnbränsle? (SOU 2007:6). 24Karl-Inge Åhäll, Deponeringsdjupets betydelse vid slutförvaring av högaktivt kärnavfall i berggrunden, -en karakterisering av grunda och djupa slutförvar – 2011. Se även Blue Ribbon Commission on Nuclear Future, Disposal Subcommittee Report to the Full Commission, Updated Report, 2012, s. 28–29. , KASAM, övergick till en fristående kommitté med namnet för kärnavfallsfrågor 1992. Med tilläggsdirektiv ändrades namnet till . 26Se Klr 1986, s. 124–126. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... har frågan om transmutation (alternativ 2) blivit utförligt behandlad och redan i Klr 198627, men mer utförligt i Klr 199228. Här rör det sig om en mer deskriptiv genomgång. Ett mer tydligt ställningstagande finns i rådets Fudyttrande 200229. Separation och transmutation analyseras utförligt och SKB uppmanas att aktivt bevaka forskningsutvecklingen inom området.30 KASAM argumenterar också för en förändring av kärntekniklagen så att: regeringen inte är formellt förhindrad att i ge tillstånd för en anläggning för separation och transmutation om det fortsatta utvecklingsarbetet tyder på att en sådan anläggning är önskvärd.31 Rådets grundinställning framgår av bl.a. följande citat: Det kan emellertid inte uteslutas att nya kunskaper och ny forskning kommer att leda till slutsatsen att valet av den metod som förefaller mest lovande behöver omprövas . Detta synsätt har varit vägledande för det principiella förhållningssätt till kärnavfallsfrågan som KASAM har gett uttryck för och som även fått genomslag i regeringsbesluten i samband med granskningen av SKB:s Fudprogram.32 Rådet återkom till frågan om separation och transmutation i ett särskilt kapitel i Klr . Här behandlas frågan utförligt ur tekniska, ekonomiska och etiska aspekter. Olika scenarier formuleras, för- och nackdelar vägs mot varandra. Den etiska analysen utmynnar i följande bedömning: Att nu avsätta resurser för fortsatt transmutationsforskning ligger också i linje med synsättet att vår generation bör ge kommande generationer bästa möjliga förutsättningar att avgöra om de vill välja transmutation, som metod för att ta hand om det använda kärnbränslet, i stället för enbart direktdeponering (enligt t.ex. KBS-3-metoden).33 27Se Klr 1986, s. 35. 28Se Klr 1992, (SOU 1992:50) s. 20–45. 29Fud-yttrande 2002, (SOU 2002:63). 30Fud-yttrande 2002, s. 109. 31Fud-yttrande 2002, s. 108. En sådan förändring av kärntekniklagen har också blivit genomförd 2010. 32Fud-yttrande 2002, s. 101. – FUD-yttrandena , 2008 och 2011 är mer kortfattade och bekräftar vikten av fortsatt forskning på området. 33Kärnavfallsrådet återkommer till frågan i Klr , där särskild uppmärksamhet ägnas transmutation genom utvecklingen av Generation IV-reaktorer (se Klr 2011, s. 65–70). Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... Den grundvärdering som antyds i detta citat skulle kunna beskrivas som en princip om varje generations rätt att själva bestämma vilken teknik de vill utnyttja för att hantera använt kärnbränsle (och annat miljöfarligt material). Man skulle kunna kalla den principen om intergenerationell autonomi.34 Denna princip har i olika sammanhang framhävts av och efter rådets tidigare akronym kallats KASAM-principen. Den formulerades och motiverades på följande sätt i Klr : Vi bör också på kommande generationer tillämpa samma människosyn som vi anser vara grundläggande för synen på oss själv och vårt ansvar. Enligt denna syn, som vi brukar beteckna som den humanistiska, framstår det som ett värde att också garantera kommande generationer samma rätt som oss själva till integritet, etisk frihet och ansvar. Vår bedömning av de framtida konsekvenserna av våra tekniska system måste även väga in denna rätt eller med en nyckelterm ge utrymme för handlingsfrihet. Handlingsfriheten som ett värde att väga in i vårt val av strategi får naturligtvis ökad tyngd av dels osäkerheten, dels insikten om att varje tekniskt system är konstruerat av felbara människor. Detta är kort bakgrunden till den dubbla slutsats det tvärvetenskapliga seminariet 1987 drog, känd som KASAM-principen: Ett slutförvar bör utformas så att det dels gör kontroll och åtgärder onödiga, dels inte omöjliggör kontroll och åtgärder.35 KASAM/autonomi-principen innebär således att framtida generationer inte endast ska ha frihet att utnyttja det använda kärnbränslet, utan också att de ska ha frihet att inte göra det. Friheten att inte utnyttja det (och behandla det som avfall) är lika viktig som friheten att utnyttja det som resurs. Frågan blir då vilken hantering av det använda kärnbränslet som är förenligt med denna handlingsfrihet. Med utgångspunkt från KASAM/autonomi-principen kan man framföra olika slags argument mot återvinningsalternativen. Uppbyggandet av institutionella och tekniska system för transport, upparbetning och utnyttjande av klyvbart material som krävs för att realisera återvinningsalternativ är svårförenliga med autonomiprincipen. De stora finansiella och kunskapsmässiga investeringar 34Till skillnad från en princip om intergenerationell autonomi, dvs. att olika grupper – t.ex. stater eller nationer – bör åtnjuta autonomi gentemot varandra. Denna autonomi – liksom den intergenerationella autonomin – begränsas av andra moraliska principer (även om många stater inte sällan hävdar att andra stater aldrig har rätt att lägga sig i ett lands inre angelägenheter). 35Klr 1998, s. 10 och Klr 1987, s. 92. För en modifiering av denna princip, se Kåberger och 1993. Se vidare den avslutande delen av detta kapitel. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... återvinningsalternativen förutsätter och kräver inverkar med nödvändighet på framtida generationers möjligheter att fritt välja metoder för avfallshantering. I ett bredare samhällsperspektiv kan återvinningsalternativen också få andra negativa konsekvenser.36 I rådets yttrande till mark- och miljödomstolen () aktualiseras också två andra principer, nämligen säkerhetsprincipen och ansvarsprincipen: 1.Ändamålet med den sökta verksamheten är att slutförvara använt kärnbränsle för att skydda människors hälsa och miljön mot skadlig verkan av joniserande strålning från det använda kärnbränslet, nu och . (Säkerhetsprincipen enligt SKB:s ansökan, Toppdokumentet, s. 4). 2. det är moraliskt riktigt att den generation som drar nytta av kärnkraften också tar ansvar för att hitta en lösning på avfallsproblemet. (Ansvarsprincipen enligt dåvarande miljöminister , UNT ). Rådet framhåller att dessa principer inte sällan kan komma i konflikt med varandra, så att det i praktiken kan vara svårt att fullt ut tillgodose en princip utan att man kommer i konflikt med en annan. Tre sådana konflikter är möjliga: Det gäller t.ex. förhållandet mellan ansvarsprincipen och säkerhetsprincipen. Det är inte helt säkert att den nuvarande generationen kan slutförvara det använda kärnbränslet så att människors hälsa och miljön på ett tillfredsställande sätt skyddas mot skadlig verkan av joniserande strålning från det använda kärnbränslet, nu och i framtiden.38 Den andra konflikten som är tänkbar finns mellan ansvarsprincipen och KASAM/autonomi-principen. Om vi i vår generation ska finna en säker förvaring av det använda kärnbränslet, återstår kanske inga andra alternativ än en geologisk direktdeponering, som kan begränsa framtida generationers handlingsfrihet.39 36Se vidare under 4.5. Andra frågor om återvinningsalternativen. 37Kärnavfallsrådets synpunkter till mark- och miljödomstolen, Dnr 43/2012, s. 6. 38Kärnavfallsrådets synpunkter till Mark- och miljödomstolen vid , Dnr 43/2012, s. 6. 39Detta gäller åtminstone efter förslutning av förvaret. Efter den slutliga förslutningen av förvaret måste säkerhets- och safeguardmotiven ges företräde framför principen om framtida generationers handlingsfrihet (se Klr 2010, s. 49). SKB har vid olika tillfällen framhållit att ett slutförvar enligt KBS 3-metoden medger ett återtag (i motsats t.ex. till konceptet djupa borrhål). Men det råder inget tvivel om att ett sådant återtag är en ekonomiskt kostsam och tekniskt komplicerad åtgärd – och att den därmed kan beskrivas som en begränsning av framtida generationers handlingsfrihet. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... Man kan också tänka sig en konflikt mellan KASAM/autonomiprincipen och säkerhetsprincipen. Om vi ska tillgodose framtida generationers rätt att antingen utnyttja eller inte utnyttja vårt använda kärnbränsle, så kanske detta kräver att vi måste hantera vårt använda kärnbränsle som inte är optimalt säkert för människor som kommer att leva långt fram i tiden. Enda möjligheten är kanske en deponering av det använda kärnbränslet i en modifierad form av KBS-3-förvar som både kan lämnas utan kontroll och åtgärder, men inte förhindrar kontroll och åtgärder. Den nuvarande formen av KBS-3-förvar begränsar framtida generationers möjligheter att återta bränslet och använda det som en resurs. Men icke-förslutet förvar med öppningsbara kopparkapslar skulle kunna medföra en ökad risk för framtida generationer i jämförelse med ett förvar som blivit slutgiltigt förslutet. SKB har i olika sammanhang framhävt ansvarsprincipens relevans för ett ställningstagande i alternativfrågan.40 Ansvarsprincipen har också anförts som ett avgörande skäl mot återvinningsalternativen och för att välja direktdeponering enligt KBS-3-metoden.41 Återvinningsalternativen innebär att ett ansvar och en börda överförs på kommande generationer. Så är obestridligen fallet. Men då bör man enligt rådet beakta att det använda kärnbränslet inte endast behöver vara en börda för framtida generationer utan även en resurs. Enligt autonomiprincipen har kommande generationer (inklusive de i tiden närmast kommande generationerna) rätt att själva bestämma om de vill utnyttja denna resurs eller inte. Detta talar mot att den nuvarande generationen får utöva sitt ansvar att hantera det använda kärnbränslet på ett sådant sätt att en kommande generation berövas – eller förhindras – att utöva sin autonomi. Situationen kompliceras av att hanteringen av använt kärnbränsle inte endast kräver ett hänsynstagande till de tre nämnda principerna (nämligen ansvarsprincipen, säkerhetsprincipen och KASAM/autonomi-principen). Två andra principer – hushållningsprincipen och kretsloppsprincipen – är vägledande framhävs i . Rådet hänvisar i sitt yttrande till krav. 40Se t.ex. Systemanalys (2000, R-00-32, s. 24). 41SKB (2000) Systemanalys (R-00-32, s. 72). Mot återvinningsalternativen anförs också att de kräver en omprövning av gällande energipolitiska beslut. En sådan omprövning har också skett. Se SKB:s ansökan, bilaga MV, s. 23. Ansvarsprincipen anförs i detta sammanhang (1) som ett argument mot övervakad lagring, dock inte längre (2) som ett argument mot återvinningsalternativen och (3) som ett argument för KBS 3-metoden (SKB:s ansökan, bilaga MV, s. 59–60). Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... [E]nligt 2 kap. 5 § ska alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning. Paragrafen återger den så kallade hushållningsprincipen. Hushållningsprincipen har ansetts innebära att råvaror och energi ska användas så effektivt som möjligt och förbrukningen minimeras; kretsloppsprincipen innebär att det som utvinns ur naturen på ett uthålligt sätt ska kunna användas, återanvändas, återvinnas och bortskaffas med minsta möjliga resursförbrukning, och utan att naturen skadas. anser att SKB i högre grad bör beakta konsekvenserna av en eventuell utveckling och drift av nya typer av kärnkraftreaktorer, för tidsplanen och för kärnbränsleprogrammet. En fråga som kan ställas är vad det innebär för ett planerat slutförvar att framtidens reaktorer kan tänkas använda det vi betraktar som avfall, som bränsle?42 Sammanfattningsvis kan inte endast autonomiprincipen och ansvarsprincipen vara svåra att tillgodose . Det kan också vara förenat med stora problem för vår nuvarande generation att på ett säkert sätt ta hand om det använda kärnbränslet och tillgodose hushållningsprincipen. Hushållningsprincipen talar mot en direktdeponering och för en återvinning (enligt alternativ 1 eller 2 ovan). Lösningen av denna värderingskonflikt behöver enligt rådet bli föremål för en fördjupad analys. Det skulle vara av stort värde om SKB utarbetat ett underlag som på ett mer detaljerat sätt kunde underlätta en genomlysning av dessa värderingskonflikter och bedöma i vilken utsträckning det finns möjligheter att hantera dem. Det finns också anledning att klargöra återvinningsalternativens rättsliga ställning. Relevanta analyser finns bl.a. tillgängliga i SKB:s program för samhällsforskning. I rapporten för använt kärnbränsle i en utvidgad europeisk union?43 framhåller Per , och att det i slutet av 1970- talet skedde ett skifte från upparbetningsalternativet till direktdeponering, men att krav på förbud mot upparbetning av använt kärnbränsle inte formulerades eller . Avtal om upparbetning tecknades också med det franska företaget och det engelska i enlighet med den dåvarande villkorslagens krav. 1984 gavs visserligen laddningstillstånd till kärnkraftsreaktorerna 3 och med stöd av 42Kärnavfallsrådets synpunkter till Mark- och miljödomstolen vid Tingsrätt, Dnr 43/2012, s. 32. 43SKB (2011) R-07-11. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... Men tillkom kärntekniklagen, som lämnade frågan om metod för hanteringen av det använda kärnbränslet öppen. Det framgår av § 10, som i sin helhet har följande lydelse: Den som har tillstånd till kärnteknisk verksamhet ska svara för att de åtgärder vidtas som behövs för 1.att med hänsyn till verksamhetens art och de förhållanden under vilka den bedrivs upprätthålla säkerheten, 2.att på ett säkert sätt hantera och slutförvara i verksamheten uppkommet kärnavfall eller däri uppkommet kärnämne som inte används på nytt, och 3.att på ett säkert sätt avveckla och riva anläggningar i vilka verksamheten inte längre ska bedrivas till dess att all verksamhet vid anläggningarna har upphört och allt kärnämne och kärnavfall placerats i ett slutförvar som slutligt förslutits.44 Av moment 2 framgår att slutförvaring av använt kärnbränsle utan eller efter upparbetning rättsligt sett är två likvärdiga alternativ. Slutligen vill rådet återge de krav som enligt SKB – senast i sin ansökan om slutförvar, bilaga MV – formulerat som vägledande för metodvalet. Övergripande krav (i t.ex. internationella konventioner45) Säkerhetskrav (enligt lagar och myndighetsföreskrifter) Strålskyddskrav (enligt Strålskyddslagen och myndighetsföreskrifter) Krav på fysiskt skydd och kärnämneskontroll, och Ur dessa krav härleds sedan mer konkreta utgångspunkter för SKB:s bedömning. De sammanfattas i fyra olika punkter: Säkerhet, strålskydd och miljöhänsyn ska vara i fokus vid uppförande, drift och förslutning av slutförvaret. Slutförvaret ska utformas så att olovlig befattning med kärnbränsle förhindras, både före och efter förslutning. Den långsiktiga säkerheten ska baseras på ett system av passiva barriärer. Slutförvaret är avsett för använt kärnbränsle från de svenska kärnkraftverken och ska skapas inom gränser med frivillig medverkan av berörda kommuner. För kärntekniklagen och skillnaden mellan kärnämne och kärnavfall se närmare SKB (2011). R-07-11, s. 19–22. 45Kärnavfallskonventionen, 1997. Konvention om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsleoch om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall (SÖ 1999:60). Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... Slutförvaret ska etableras av de generationer som dragit nytta av den svenska kärnkraften och utformas så att det, efter förslutning förblir säkert utan underhåll eller övervakning.46 Med dessa utgångspunkter och mot bakgrund av en teknisk beskrivning av de olika alternativen blir SKB:s grundläggande slutsats att geologisk deponering enligt KBS-3-metoden uppfyller alla dessa krav och att alla andra metoder (inklusive återvinningsalternativen) inte gör det. I sin ansökan ger SKB en ingående beskrivning av KBS-3-metoden, men är mycket mer kortfattad när det gäller återvinningsalternativen. Mot denna bakgrund fann rådet det angeläget att fördjupa förståelsen av återvinningsalternativen. 4.4Seminariet The Future of Nuclear – Burden or Benefit? Syftet med det internationella seminariet om Framtiden för kärnavfallet – börda eller tillgång? den 8–var att undersöka och redovisa olika alternativ när det gäller hanteringen av använt kärnbränsle i ljuset av nya teknologier. Särskilt skulle framväxten av nya reaktorteknologier och deras möjlighet att reducera det använda kärnbränslet och dess farlighet diskuteras. Frågan gällde alltså de berörda återvinningsalternativen i jämförelse med direktdeponeringsalternativet, men också andra frågor som indirekt berörde den centrala frågan uppmärksammades – t.ex. klimatfrågan. I rådet nyhetsbrev 2012:3 finns en utförlig genomgång av de olika bidragen och några av de reaktioner som väcktes bland seminariedeltagarna. I detta sammanhang ska en mer kondenserad tematisk genomgång presenteras, nämligen: Det internationella regelverket Reaktorteknologins utveckling Olika länders erfarenheter och planer Tillgång på uran Det är ofrånkomligt att dessa teman delvis överlappar varandra. 46 SKB:s ansökan, Bilaga MV, s. 26. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... Det första temat gäller det internationella regelverket. Det gäller med andra ord de övergripande krav som också SKB identifierat i sin ansökan om slutförvar. framhöll i sitt inledningsanförande bestämmelserna i kärnavfallskonvention och citerade bl.a. följande ur konventionens inledning, där de fördragsslutande parterna deklarerade sin samstämmighet och att man gemensamt deklarerade följande: att det åvilar staten att bestämma en handlingslinje för kärnbränslets kretslopp, varvid vissa stater betraktar använt kärnbränsle som en värdefull tillgång som kan komma att upparbetas medan andra stater väljer att slutförvara det.47 Enligt samma konvention är det statens ansvar att finna en säker hantering av det använda kärnbränslet. Samma krav på säkerhet gäller oberoende om man väljer direktdeponering eller återvinning. Det andra temat gäller reaktorteknologins utveckling och hur denna utveckling påverkar hanteringen av använt kärnbränsle från de lättvattensreaktorer som är i bruk (bl.a. i ). Denna fråga berördes i de flesta av föredragen, men särskilt av professor i reaktorfysik, , , professor i radiokemi vid det franska , , professor vid astronomi, , och , direktor för bränslecykelutredningen vid MIT (), . Den helhetsbild som avtecknar sig blir mer komplicerad än de två olika återvinningsalternativ som SKB beskriver i sin ansökan. Med hänvisning till den omfattande utredning om olika avfallsreduceringstekniker som publicerades inom ramen för EU:s s.k. sjätte ramprogram (Red-Impact)48 skulle man i stället för två kunna urskilja sex olika scenarier. Red-Impact skiljer mellan två olika huvudscenarier, A och B. I motsats till huvudscenario A byg- 47Kärnavfallskonventionen, 1997. 48Greneche D, L Boucher, E. , M Cuñado, J , C och J Marivout . Denna rapport utgör också en viktig utgångspunkt för Grundfelt i SKB Rapport . Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... ger huvudscenario B på transmutation av långlivade restaktinider i det använda kärnbränslet. Huvudscenario A kan upplösas i tre olika scenarier, A1, A2 och A3. A1 är ett referensscenario med en öppen bränslecykel avslutad med en direktdeponering av använt kärnbränsle. A2 motsvaras av SKB:s återvinningsalternativ 1, dvs. en engångsåtervinning av uran och plutonium och produktion till MOX-bränsle, som efter användning slutförvaras. A3 är en form av återkommande återvinning av plutonium i en utvecklad form av snabba reaktorer, som är utveckling av tidigare omdiskuterade s.k. fast breeder-reaktorer. Huvudscenario B kan i sin tur delas upp i tre olika scenarier nämligen B1, B2 och B3. Huvudkomponenten i alla dessa tre B- scenarier är Generation IV-reaktorer, som ur samma mängd bränsle kan utvinna en upp till 50 gånger större energimängd än vad som är möjligt med dagens reaktorteknik. Sådana reaktorer kan återfinnas tillsammans med andra tekniska system, t.ex. ADS-anläggningar eller snabba reaktorer. Sammanfattningsvis kan man alltså urskilja sex olika scenarier: Scenario A1: öppen bränslecykel enligt t.ex. KBS-3-metoden och det numera skrinlagda Yucca . Scenario A2: engångsåtervinning av plutonium och uran från använt kärnbränsle omvandlat till MOX-bränsle (Generation II/III-reaktorer – motsvarar SKB:s alternativ 1 ovan). Scenario A3: återkommande återvinning av plutonium och uran för förbränning i en ny form av s.k. snabba bridreaktorer (Generation III+). Scenario B1: förbränning av restaktinider och plutonium från använt kärnbränsle genom transmutation i Generation IV- reaktorer (motsvarar SKB:s alternativ 2 ovan). Scenario B2: A2 plus en andra avfallsström som transmuterar plutonium och restaktinider i en ADS-anläggning. 49 En bridreaktor har plutonium som kärnbränsle och framställer mer bränsle än den förbrukar. Tekniken är känd och stora förhoppningar var knutna till denna reaktorteknik i bl.a. . Eftersom man kan tillverka kärnvapen av plutonium bromsades utvecklingen i både och , men hade en bridreaktor i bruk (Superphoenix) . Se vidare Fjaestad 2010. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... Scenario B3: B2 plus en återkommande återvinning av plutonium i s.k. snabba bridreaktorer. (Inte föremål för ett närmare studium i Tidsmässigt gör () följande bedömning av kärnkraftutvecklingen . 50 Huvudresultaten kan (enligt SKB Rapport , s. 30) sammanfattas på följande sätt: Slutförvaring i ett djupt geologiskt förvar är oundviklig, även vid separation och transmutation. Den minskning av den långlivade aktinidaktiviteten som fås vid separation och transmutation minskar riskerna i samband med mänskligt intrång i slutförvaret, men har en marginell effekt påden långsiktiga säkerheten, eftersom restaktiniderna har så låg löslighet att de inte bidrar signifikant till risken. Separation och transmutation kan minska värmeutvecklingen från det deponerade avfallet och därigenom medge en mer kompakt deponering. Separation och transmutation ger upphov till strömmar av långlivat medelaktivt avfall och avfall med ett innehåll av flyktiga radionuklider som kräver särskild uppmärksamhet. Det bör också understrykas att flera olika underalternativ också kan formuleras. Se t.ex. Red- Impact, s. 65. Att återvinna eller inte återvinna – det är frågan ... SOU 2013:11