sou · H1B359 · 2013-08-30 00:00:00 — En ytterligare förutsättning är att det vid en avvägning mellan allmänna och enskilda intressen ska framstå som orimligt att den enskilde själv får bära hela den ekonomiska börda som ingreppet orsakar. Uppdraget ska redovisas . Regeringsformen har varit föremål för ett antal ändringar varigenom egendomsskyddet successivt har kommit att förstärkas. Fram till reglerades egendomsskyddet i 2 kap. 18 § regeringsformen. Bestämmelsen tillförsäkrade ett skydd vid två typer av ingrepp i äganderätten, dels sådana fall där en enskild tvingas avstå egendom genom expropriation eller annat sådant förfogande, dels sådana fall där det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på vissa sätt, s.k. rådighetsinskränkningar. Enligt 2 kap. 18 § andra stycket regeringsformen garanterades den som var föremål för ingreppen ersättning för förlusten. Vid rådighetsinskränkningar inskränktes emellertid denna rätt till fall där pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvårades eller skada uppkom som var betydande i förhållande till värdet på den aktuella delen av fastigheten. beslutade regeringen direktiv till en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att göra en samlad översyn av regeringsformen (dir. 2004:96). Utredningen, som antog namnet , överlämnade sitt betänkande, En reformerad grundlag (SOU 2008:125), till regeringen. Efter remissbehandling överlämnade regeringen propositionen En reformerad grundlag (prop. 2009/10:80) till . I propositionen föreslogs bl.a. att bestämmelsen om egendomsskyddet skulle ändras så att huvudprincipen om full ersättning vid expropriation och annat sådant förfogande tydliggjordes samt att ett tillägg skulle införas med innebörden att det som följer av lag gäller i fråga om rätt till ersättning vid rådighetsinskränkningar som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Regeringen ansåg vidare att en särskild utredare borde ges i uppdrag att se över ersättningsrätten vid nyssnämnda typer av ingrepp i syfte att identifiera de fall där ersättning bör ges (a. prop. s. 165 f.). Förslagen antogs av och ändringarna trädde i kraft (bet. 2009/10:KU19, bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). Grundläggande bestämmelser om egendomsskyddet finns i svensk rätt vidare i första tilläggsprotokollet till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Konventionen gäller som lag i landet. En mera utförlig redovisning av egendomsskyddet i svensk rätt och utvecklingen av skyddet i grundlagen finns i betänkande (SOU 2008:125 s. 429 f.). I gäller vidare unionsrätten med företräde framför rent nationell rätt. följer av att de rättigheter som finns i EU:s stadga om grundläggande rättigheter erkänns med samma rättsliga värde som fördragen. En grundläggande bestämmelse om egendomsskydd finns i artikel 17 i stadgan. Av den framgår bl.a. att ingen får berövas sin egendom utom då samhällsnyttan kräver det, i de fall och under de förutsättningar som föreskrivs i lag och mot rättmätig ersättning för sin förlust i rätt tid. Bestämmelserna i stadgan riktar sig till medlemsstaterna endast där de tillämpar unionsrätten. I övrigt riktar den sig till unionens institutioner, byråer och organ. års lagändring slogs i 2 kap. 18 § regeringsformen fast att den för vilken det allmänna inskränkte användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras eller skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på den aktuella delen av fastigheten var tillförsäkrad ersättning för förlusten. I förarbetena till bestämmelsen gavs dock uttryck för att meningen inte var att i grundlagen precisera beräkningsnormerna för ersättningsrätten utan endast att ange huvudprinciperna. Att rätten till ersättning vid rådighetsinskränkningar fick ett grundlagsskydd innebar enligt förarbetena inte att ersättningsrätten utvidgades eller att de principer som tidigare gällt skulle ändras (jämför prop. 1993/94:117 s. 17 f.). Detta innebar bl.a. att ett stort antal miljömässigt motiverade inskränkningar skulle anses falla utanför bestämmelsens tillämpningsområde. Denna lagstiftningsteknik har kritiserats för att ge upphov till tolkningsproblem (jämför bl.a. Lagrådets yttrande i prop. 1997/87:45 s. 512 f.). Det har hävdats att en tolkning enligt ordalydelsen gav intryck av att den grundlagsfästa ersättningsrätten även omfattade sådana rådighetsinskränkningar som skedde av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Detta medan en tolkning enligt förarbetena till bestämmelsen tycktes ge intryck av motsatsen. En tolkning enligt bestämmelsens ordalydelse som gav stöd för att en allmän rätt till ersättning skulle kunna anses finnas även för t.ex. miljömässigt motiverade fall kontrasterade skarpt mot den princip som annars varit utgångspunkt i svensk rätt, nämligen att ingripanden från det allmänna som har sin grund i hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl normalt inte medför rätt till ersättning (se t.ex. , En problematisk grundlagsändring, 1994 s. 920 f., Grundlagen och fastighetsrätten, 1996 s. 90 f. och 144 f. samt SOU 2001:19 s. 107). Det är också denna princip som legat till grund för bl.a. bestämmelserna om ersättning i . Detta genom att de inarbetats där från numera upphävda miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen (1982:1080). När det gäller lagstiftning som rör rikets beredskap för kris och krig finns det ett antal lagar som innehåller bestämmelser om rådighetsinskränkningar och ersättningsförfaranden. Förfogandelagen (1978:262) och ransoneringslagen (1978:268) är exempel på sådana lagar. Utredningen om översyn av ransoneringslagen och prisregleringslagen lämnade sitt betänkande En ny ransonerings- och prisregleringslag (SOU 2009:69). Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . ändringar framgår det av 2 kap. 15 § andra stycket regeringsformen att huvudprincipen om full ersättning numera gäller vid expropriativa ingrepp där en enskild tvingas avstå från sin egendom. När det gäller rådighetsinskränkningar ska ersättning liksom tidigare ges i de fall där pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras eller skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på den aktuella delen av fastigheten. Rätt till ersättning gäller exempelvis vid inskränkningar till följd av beslut enligt om inrättande av nationalparker och naturreservat. I tredje stycket samma paragraf klargörs emellertid numera att i fråga om ersättning för sådana inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl gäller det som följer av lag. Det framgår således numera direkt av grundlagsbestämmelsen att den detaljerade avgränsningen av det område där ersättning ges vid denna typ av rådighetsinskränkningar regleras särskilt i vanlig lag. Denna undantagsregel omfattar t.ex. de bestämmelser i som tidigare fanns i miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen. Som regeringen har uttalat (prop. 2009/10:80 s. 170) finns det nu skäl att gå igenom lagstiftningen för att ringa in de fall där ersättning bör ges trots att ett ingripande skett av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Uppdraget omfattar sådana rådighetsinskränkningar som innebär att användningen av mark eller byggnad inskränks av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Utredaren ska ringa in de fall där ersättning bör ges trots att ett ingripande skett av dessa skäl. De fall som bör berättiga till ersättning ska identifieras och komma till ett klart uttryck i lagtexten. I sitt arbete ska utredaren även uppmärksamma förekommande gränsdragningsproblem. Utredaren ska analysera lagstiftning som möjliggör inskränkningar i användning av mark och byggnader av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Genomgången bör omfatta lagstiftning som möjliggör förbud eller andra inskränkningar mot sådana pågående verksamheter som innefattar användning av mark eller byggnader av här angivna anledningar. För att kunna göra genomgången behöver utredaren ta ställning till den närmare innebörden av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen. En grundläggande fråga är vad som närmare menas med inskränkning av användningen av mark eller byggnad. brukar betecknas som en rådighetsinskränkning. Grundlagsregleringen avser endast sådana ingrepp som sker i enlighet med lagstiftning eller myndighetsbeslut, däremot inte inskränkningar till följd av avtal eller annars genom åtgärder av enskilda. Rådighetsinskränkningar blev föremål för grundlagsreglering genom en ändring i dåvarande 2 kap. 18 § regeringsformen. I förarbetena till grundlagsändringen anfördes att med rådighetsinskränkning avses allehanda inskränkningar i form av byggnadsförbud, användningsförbud, åtgärder enligt skogsvårdslagen (1979:429), strandskyddsförordnande, beslut om naturreservat och andra beslut enligt dåvarande naturvårdslagen (1964:822). Det var, fortsatte regeringen, inskränkningar genom byggnadsreglerande och markreglerande bestämmelser som faller under grundlagsskyddet (prop. 1993/94:117 s. 49). Den närmare omfattningen av grundlagsskyddet kan inte sägas vara klarlagd. I sammanhanget har Lagrådet uttalat att det finns en gråzon mellan fall som klart är att hänföra till expropriation eller annat sådant förfogande och fall som bestämt är att hänföra till rådighetsinskränkningar (se prop. 1984/85:107 s. 152 f.). En annan gråzon kan finnas i förhållande till vissa fall av skadeståndsrättslig karaktär där tillgängligheten till mark eller byggnad försvåras utan att det för den skull är fråga om myndighetsutövning i form av en formell inskränkning av användningen av marken eller byggnaden. När gatuarbeten har lett till avspärrningsanordningar som försvårat tillträde till en affärslokal har det ansetts vara en sådan störning som omfattades av en bestämmelse om ersättning i dåvarande miljöskadelagen (1986:225), se NJA 1996 s. 634. Motsvarande bestämmelse finns i 32 kap. . Utredaren ska i gränsfallen redovisa sina överväganden. Som framgår är det endast inskränkningar i användningen av mark eller byggnad betingade av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl som omfattas av regleringen i 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen. Utredaren ska därför klargöra vilka inskränkningar som är motiverade av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Sådana skäl har i detta sammanhang ansetts innefatta även djurskyddshänsyn (SOU 2003:86 s. 123 och prop. 2009/10:80 s. 170), men det bör klargöras t.ex. i vad mån inskränkningar på grund av smittskydd och växtskydd också kan anses vara fråga om hälsoskydd (se t.ex. prop. 2009/10:80 s. 163). Vad som avses med säkerhetsskäl har inte preciserats i förarbetena till ändringen i regeringsformen. I litteraturen har anförts att det inte är ovanligt att ett tillträdesförbud eller liknande restriktioner i användningen av mark sker i säkerhetssyfte, för att skydda viktiga anläggningar eller hindra att allmänheten kommer till skada t.ex. vid militär verksamhet (se , Ersättning vid offentliga ingrepp 2, 1991, s. 122). Lagstiftning som möjliggör återkallelse av tillstånd till sådana verksamheter som innefattar användning av mark bör också omfattas av analysen. Även lagstiftning som tillåter att villkoren för en verksamhet i efterhand ändras på ett sådant sätt att verksamheten försvåras kan hänföras till det som bör utredas (jämför Lagrådets yttrande i prop. 1997/98:45, Del 2, s. 515). Analysen bör även klargöra var avgränsningen i fråga om det fysiska tillämpningsområdet för inskränkningar av mark och byggnader går i dessa fall. Som exempel kan nämnas i vilken utsträckning vattenområde omfattas av vad som avses med användning av mark och byggnader. Vissa inskränkningar i användningen av mark har varit föremål för översyn. ändrades reglerna om ersättning vid expropriation och andra åtgärder där fastigheter tas i anspråk med tvång i syfte att stärka äganderätten (se prop. 2009/10:162). De rådighetsinskränkningar som var föremål för översyn i det lagstiftningsärendet omfattas inte av utredarens uppdrag. Om det krävs för att skapa ett konsekvent och enhetligt regelverk får utredaren dock föreslå ändringar beträffande rådighetsinskränkningar enligt och (2010:900). En utgångspunkt för sådana förslag ska vara att nuvarande regler om i vilka fall ersättning ska ges och om ersättningens storlek ska bestå. Utredaren ska inte analysera när ersättning ska ges vid rättsstridiga rådighetsinskränkningar eller i vad mån ersättning ska ges grundat på skadeståndsrättsliga överväganden. I uppdraget ingår inte heller att behandla avspärrningar enligt polislagen (1984:387) och . Inte heller ingår inskränkningar av process- och exekutionsrättslig karaktär eller liknande i uppdraget. Principen om förorenarens betalningsansvar liksom andra näraliggande principer på miljöområdet gör sig lika starkt gällande som . Detsamma gäller uppfattningen att det allmänna av säkerhetsskäl i vissa fall kan behöva inskränka användningen av mark eller byggnader utan att detta ska medföra en rätt till ersättning för den som äger eller nyttjar marken eller byggnaden. Den övergripande utgångspunkten för analysen bör vara att ersättning normalt inte ges för rådighetsinskränkningar som motiveras av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Ersättning bör inte heller ges i fall där förväntningar om en ändrad markanvändning inte infrias, t.ex. genom ett avslag på en ansökan om strandskyddsdispens eller om tillstånd till en miljöfarlig verksamhet. Det kan dock finnas undantagsfall där förändringar behöver göras i vad som gäller . Anledningen till detta kan vara att nuvarande regelverk inte anses lämpligt, ändamålsenligt eller konsekvent. Det kan t.ex. vara fråga om fall i vilka ersättning inte ges men där detta bör kunna ske. Det kan också röra sig om fall där möjligheten till ersättning är beroende av vilket bemyndigande det allmänna väljer att ha som grund för inskränkningen trots att inskränkningen tillkommit för samma syften. En grundläggande förutsättning för när ersättning ska kunna komma i fråga bör under alla omständigheter vara att den enskilde är utan skuld till att ingripandet från det allmänna sker. En ytterligare förutsättning bör vara att det vid en avvägning mellan det allmännas hänsyn och den enskildes intressen ska framstå som orimligt att den enskilde själv får bära hela den ekonomiska börda som ingreppet orsakar. Utredaren ska väga olika principer mot varandra i syfte att komma fram till en ändamålsenlig och konsekvent ordning. Ett exempel på sådana överväganden kan tas i 24 kap. 3 § . Bestämmelsen medger att tillstånd till en miljöfarlig verksamhet får återkallas om det till följd av verksamheten har uppkommit någon olägenhet av väsentlig betydelse som inte förutsågs när verksamheten tilläts. bestämmelser medger ingen rätt till ersättning i sådana fall. Vid en analys av om det kan finnas undantagsfall där ersättning trots allt bör ges får de miljörättsliga principerna om t.ex. förorenarens betalningsansvar och kravet på kunskap vägas mot de ovan angivna grundläggande förutsättningarna för när ersättning ska kunna komma i fråga. Utredaren bör eftersträva att näraliggande ersättningssituationer i möjligaste mån behandlas lika i syfte att så långt som möjligt åstadkomma ett konsekvent utformat ersättningssystem. Inte bara den som innehar mark med äganderätt åtnjuter skyddet enligt regeringsformen, utan det omfattar också den som innehar sådan egendom med någon form av nyttjanderätt (prop. 1993/94:117 s. 49). Även om grundlagsskyddet är preciserat till sitt tillämpningsområde, kan det uppkomma gränsfall där det framstår som tveksamt hur kretsen ersättningsberättigade närmare bör bestämmas. Utredaren ska därför ta uttrycklig ställning till vilken krets som ska vara ersättningsberättigad för det fall förslag läggs om att ersättning bör ges vid en viss typ av rådighetsinskränkning. Det ingår inte i utredarens uppdrag att föreslå att ersättning ska ges till andra än dem som omfattas av skyddet mot rådighetsinskränkningar enligt regeringsformen. I de fall som en ersättningsrätt ska komma i fråga ska utredaren även överväga hur ersättningen närmare bör bestämmas. Det finns flera fall av rådighetsinskränkningar, motiverade av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl, där ersättning ges . Utgångspunkten är att rätten till ersättning ska bestå i sådana fall. Frågor om ersättningen för rådighetsinskränkningar har varit föremål för kritik och diskussion. Frågorna bör nu noggrant gås igenom. Utredarens redovisning bör innehålla en utförlig redogörelse såväl för nu gällande bestämmelser som för de förslag som lämnas och de överväganden som ligger till grund för förslagen. Vid genomgången och analysen bör även de EU-rättsliga aspekterna av frågan uppmärksammas, liksom frågor som har koppling till . Utredaren ska föreslå de författningsändringar som är nödvändiga för att åstadkomma en ändamålsenlig och i möjligaste mån enhetlig reglering av frågan om ersättning för inskränkningar i användningen av mark eller byggnad motiverade av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Utredaren bör också föreslå de övergångsregler som enligt utredarens bedömning kommer att behövas. Utredarens förslag bör så långt som möjligt ge uttryck för klara, avgränsade och entydiga principer och på så sätt uppfylla höga krav på tydlighet och förutsägbarhet för rättstillämpningen. Enligt 14, 15 och 15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska konsekvenser i olika avseenden av utredningsförslag beräknas och redovisas. Utredaren ska särskilt uppmärksamma de ekonomiska konsekvenserna för staten, kommuner, företag och enskilda samt bedöma de samhällsekonomiska konsekvenserna av förslagen. Vid eventuella statsfinansiella konsekvenser ska utredaren föreslå finansiering. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska kontinuerligt samråda med berörda myndigheter, departement och organisationer samt representanter för näringslivet. Uppdraget ska redovisas till regeringen () . Bestämmelser om inskränkningar i användningen av mark eller byggnad av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl Bestämmelser som omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen Djurskyddslag (1988:534) Möjliggör rådighetsinskränkningar av djurskyddsskäl, t.ex. genom Ingen rätt till ersättning. föreskrifter avseende anläggningar, 3 §, krav på förprövning av anläggningar, 3 a §, villkor eller förbud mot viss djurhållning, 4, 29 §§, tillståndsplikt, villkor och återkallelse av tillstånd för djurhållning, 16 §. Epizootilag (1999:657) Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskyddsskäl genom bestäm- Ersättning utgår enligt 15 §. melser som innebär att verksamheten inskränks eller försvåras t.ex. genom spärr- eller smittförklaring, tillträdesförbud, 4–5 §§ eller genom saneringsåtgärder, 8 §. Fiskelag (1993:787) Möjliggör rådighetsinskränkningar av fiske- och naturvårdshänsyn Ingen rätt till ersättning. genom föreskrifter som förbjuder eller begränsar fisket, 19–20 §§. Jaktlag (1987:259) Möjliggör rådighetsinskränkningar av viltvårdshänsyn i form av Ingen rätt till ersättning. 7 kap. 3 § och 31 kap. ingrepp i jakträtten bl.a. genom att ge annan rätt att jaga på jakt- 4 § sista stycket MB.) rättshavarens område, 23 § andra stycket. Lag (2010:1011) om brandfarliga och Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och Ingen rätt till ersättning. säkerhetsskäl bl.a. i form av tillståndsplikt, 16 §, villkor, 19 §, och återkallelse av tillstånd bl.a. om det är av väsentlig betydelse med hänsyn till brand- eller explosionsrisken samt konsekvenserna av en brand eller en explosion, 20 §. Lag (1995:1649) om byggande av Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och Ingen rätt till ersättning. säkerhetsskäl i form av bl.a. tillståndsplikt, 2 kap. 15 § (1 kap. 3 §), återkallelse av tillstånd för järnvägsbyggaren pga. ändrade förutsätt- ningar (sett mot bakgrund av aktsamhetsbestämmelserna i 1 kap. kan miljö- eller hälsoskyddsskäl vara en sådan anledning), 2 kap. 17 §. Lag (1981:533) om fiskevårdsområden Möjliggör rådighetsinskränkningar av fiskevårdshänsyn i form av Ingen rätt till ersättning. inrättandet av tvångssamfällighet, 1 §. Lag (2004:1199) om handel med Möjliggör rådighetsinskränkningar av miljöskyddsskäl bl.a. genom Ingen rätt till ersättning. bestämmelser om tillståndsplikt för att släppa ut växthusgaser, 2 kap. 1 §, samt beslut om tilldelning av utsläppsrätter, 3 kap. 4, 6 §§. Lag (1966:314) om kontinentalsockeln Möjliggör rådighetsinskränkningar av miljöskyddsskäl b.la. Ersättning utgår vid återkallelse av andra skäl än ståndsplikt och villkor, 3–4 §§, ytterligare eller ändrade villkor pga. verksamhetsutövarens försumlighet enligt 5 §. att det genom verksamheten har uppkommit en olägenhet av någon betydelse som inte förutsågs när tillståndet meddelades, 4 a §, eller genom återkallelse av tillstånd pga. synnerliga skäl, 5 §. Lag (1988:950) om kulturminnen m.m. Möjliggör rådighetsinskränkningar till skydd för kulturmiljön bl.a. Ersättning utgår vid ingrepp enligt 2 kap. 7–8 §§, i genom föreskrifter, förbud, ingrepp eller krav på tillstånd och villkor vissa fall vid vägrat tillstånd enligt 2 kap. 15 § (när för viss verksamhet. För fornminnen 2 kap. 6–10, 12–13 §§, för bygg- fornlämning var helt okänd och den enskilde vållas nadsminnen 3 kap. 2 och 5 §§. betydande hinder eller olägenhet) och i vissa fall vid förklaring om byggnadsminne enligt 3 kap. 10 §. Lag (1984:3) om kärnteknisk Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och Ingen rätt till ersättning. säkerhetsskäl i form av föreskrifter, 3–4, 8 a §§, tillståndsplikt 5– 5 a §§, villkor och ytterligare eller ändrade villkor, 8 §, samt återkallelse av tillstånd pga. synnerliga skäl från säkerhetssynpunkt, Lag (2006:806) om provtagning på Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskyddsskäl i form av före- Ingen rätt till ersättning. skrifter och beslut som innebär att verksamheten inskränks eller försvåras, 7–8 §§. Lag (2003:778) om skydd mot olyckor Möjliggör rådighetsinskränkningar av säkerhetsskäl genom t.ex. Ingen rätt till ersättning. avspärrningar, 6 kap. 2 §. Lag (1998:812) med särskilda Möjliggör rådighetsinskränkningar av miljö- och hälsoskäl bl.a. genom att tillåta det allmänna att bedriva viss verksamhet på enskilds fastighet, 2 kap. 5 §, och genom möjlighet att meddela ändrade eller nya bestämmelser om vattenhushållning, 7 kap. 13 §. Ersättning utgår vid åtgärder som avses i 7 kap. 13 § (i vissa fall begränsad om miljöskäl), enligt 31 kap. 20, 22 § MB. Lag (1990:1079) om tillfälliga Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds- och miljöskydds- Ingen rätt till ersättning. skäl i form av tillfälliga bilförbud, 1 §. Lag (2000:592) om viltvårdsområden Möjliggör rådighetsinskränkningar av viltvårdshänsyn i form av Ingen rätt till ersättning. inrättandet av tvångssamfällighet, 1 §. Lag (1985:620) om vissa Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds- och miljöskydds- Ersättning utgår om tillstånd återkallas pga. synner- skäl bl.a. i form av tillståndsplikt, 1 §, villkor, 12 §, ytterligare eller liga skäl, 17 §. ändrade villkor pga. att det genom verksamheten har uppkommit en olägenhet av någon betydelse som inte förutsågs när tillståndet med- delades, 14 §, eller återkallelse av tillstånd pga. synnerliga skäl, 17 §. Lag (2010:1011) om vissa Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och Ingen rätt till ersättning. säkerhetsskäl i form av tillståndsplikt, 1 §, villkor, 6 §, och ytterligare eller ändrade villkor bl.a. om det genom verksamheten har uppkommit en olägenhet av någon betydelse som inte förutsågs när tillståndet meddelades, 7 §. Livsmedelslag (2006:804) Möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskyddsskäl genom före- Ingen rätt till ersättning. skrifter och krav på godkännande för att få bedriva viss verksamhet, 6–7 §§. Miljöbalk (1998:808)