sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Förbudet gäller inte heller om den dömde haft möjlighet att lämna landet men antingen inte har gjort det eller efter utresa från återvänt hit av fri vilja. Vidare gäller undantag för åtgärder som vidtas för att verkställa beslut om den dömdes av- visning eller utvisning eller för att avbryta åtalspreskription. Det skydd som ges enligt specialitetsprincipen avser inte en dömd vars verkställighet överförts till enligt överförandekonven- tionen. Detta beror på att den dömdes samtycke för ett över- förande alltid krävs i dessa fall. Däremot tillämpas principen när verkställighet i sker med tillämpning av tilläggsprotokollet i det s.k. utvisningsfallet (25 h § IVL).11 Denna bestämmelse mot- svaras av artikel 4.4 i tilläggsprotokollet. En motsvarande bestämmelse som finns i 23 § IVL bör föras in i den nya lagen. Denna bör tillämpas när skydd enligt principen ges enligt en internationell överenskommelse som är bindande för . avser detta således vid tillämpning av brott- 1999/2000:45 s. 33 f. målsdomskonventionen samt överförandekonventionen tillsammans med tilläggsprotokollet i utvisningsfallet. Bestämmelsen torde därför få en mycket begränsad tillämpning. 13Överförande av verkställighet av en brottmålsdom om böter eller förverkande 13.1.1Nuvarande överenskommelser som omfattas av IVL I internationella verkställighetslagen (IVL) finns bestämmelser om tillämpning av olika överenskommelser som avser internationell verkställighet av domar och beslut om böter och förverkande. När det gäller beslut om förverkande finns det utöver brottmålsdoms- konventionen en rad överenskommelser som omfattas av IVL och som innehåller regler om överförande av verkställighet av förverk- ande mellan stater, se uppräkning i avsnitt 2.1.3. I brottmålsdomskonventionen regleras frågor om överförande av verkställighet av böter och förverkande mellan konventionsstaterna, se avsnitt 2.1.1 och 3.3.1. Det är endast denna konvention som om- fattar bötesstraff utanför samarbetet inom och EU. Brott- målsdomskonventionen tillämpas mycket sällan. konvention om penningtvätt, efterforskning, be- slag och förverkande av av brott , den s.k. för- verkandekonventionen, trädde för del i kraft den 1 novem- ber 1996.1 Syftet med konventionen är att utveckla samarbetet i fråga om förverkande av utbyte av brott och är avsedd att ge möj- lighet till rättsligt samarbete under alla stadier av förfarandet, dvs. från förundersökningsstadiet fram till dess det finns ett slutligt 1995/96:49, bet. 1995/96:JuU10, rskr. 1995/96:59. beslut om förverkande. Konventionen har utarbetats med , se nedan, som förebild. Till skillnad från narkotikabrottskonventionen är förverkandekonventionen inte begränsad till någon viss typ av förbrott (artikel 2). Utgångs- punkten är alltså att möjligheterna att förverka och hjälp- medel ska avse alla brott i de nationella rättsordningarna. I sam- band med att ratificerade förverkandekonventionen avgav bl.a. förklaringen att artikel 2 endast ska tillämpas på utbyte av brott och sådana hjälpmedel vid brott som kan förverkas enligt bestämmelserna i , narkotikastrafflagen (1968:64) eller lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Beträff- ande annan brottslighet förbehöll sig rätten att, i den ut- sträckning det är motiverat med hänsyn till brottstypen, föreskriva förverkande i mer begränsad omfattning. har därefter be- gränsat förklaringen till sådana brott där det högsta straffet är fäng- else eller lägre.2 Vid den ursprungliga ratificeringen anförde regeringen att målsättningen var att bestämmelserna skulle få en så vidsträckt tillämpning som möjligt. Konventionen har emellertid endast tillämpats vid ett fåtal ärenden per år.3 antogs en reviderad konvention, konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverk- ande av av brott samt finansiering av terrorism. Denna innebär en uppdatering och komplettering av förverkande- konvention och innehåller även bestämmelser om finansiering av terrorism. Konventionen trädde i kraft . Penningtvättsutredning har lämnat förslag om att bör till- träda förverkandekonvention och har bedömt att regeringen har att utfärda de föreskrifter som behövs för att IVL ska kunna tillämpas även förverkandekonvention.4 Inom FN har utarbetats ett flertal konventioner som innehåller bestämmelser om bistånd med verkställighet av beslut om förverk- ande. FN:s konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen, den s.k. narkotikabrottskonventionen, trädde i kraft och för del den 20 oktober 1991.5 2004/05:135, bet. 2004/05:JuU31, rskr. 2004/05:237. 2004/05:55 s. 14. 4SOU 2012:12 s. 434 f. 1990/91:127, bet. 1990/91:JuU32, rskr. 1990/91:323. Konventionen syftar till att förstärka det internationella samarbetet och effektivisera insatserna mot den internationella narkotikabrotts- ligheten. FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslig- het, den s.k. Palermokonventionen, trädde i kraft och för del den 30 maj 2004.6 Konventionen utgör ett led i det inom FN bedrivna arbetet med att bekämpa den inter- nationella brottsligheten och är ett komplement till narkotika- brottskonventionen. har även tillträtt två tilläggsprotokoll till Palermokonventionen. Det handlar om FN:s tilläggsprotokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med män- niskor, särskilt kvinnor och barn och FN:s tilläggsprotokoll mot människosmuggling land-, luft- och sjövägen.7 Vidare har tillträtt FN:s konvention mot korruption, den s.k. korruptionskonventionen, som trädde i kraft i december 2005.8 Konventionen syftar bl.a. till att främja och förstärka åt- gärder för att mera effektivt förebygga och bekämpa korruption och att främja, underlätta och stödja internationellt samarbete och tekniskt bistånd, t.ex. genom att göra det möjligt att till annan stat återföra sådan egendom som varit föremål för brott enligt konven- tionen. De bestämmelser i de olika som rör sam- arbete om verkställighet av beslut om förverkande är i stora drag överensstämmande, men tillämpningsområdet för respektive kon- vention är begränsat till den brottslighet som varje konvention avser att reglera. Exempelvis har Palermokonventionen och korrup- tionskonventionen delvis sammanfallande tillämpningsområde, eftersom även Palermokonventionen är tillämplig på allvarlig korrup- tionsbrottslighet. Vad som skiljer dem åt är i huvudsak att Palermo- konventionen förutsätter att brottet varit gränsöverskridande till sin natur och att en organiserad brottslig sammanslutning varit del- aktig vid brottet. 2002/03:146, bet. 2003/04:JuU06, rskr. 2003/04:23. 2003/04:111, bet. 2003/04:JuU20, rskr. 2003/04:232 och prop. 2004/05:138. 2006/07:74, bet. 2006/07:JuU12, rskr. 2006/07:149. har även ingått vissa bilaterala överenskommelser där det bl.a. finns bestämmelser om verkställighet av beslut om förverk- ande. En överenskommelse med och om tvångsåtgärder och förverkande avseende av brott, trädde i kraft den 1 april 1992.9 Ett avtal med om inbördes rättshjälp i brottmål trädde i kraft , som bl.a. innehåller bestämmelser om bistånd att verkställa beslut om förverkande av av brott. trädde även ett avtal med om in- bördes rättshjälp i brottmål i kraft.10 Bestämmelserna i de två avtalen överensstämmer i huvudsak. Vidare finns ett avtal mellan Europeiska unionen och om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål som bl.a. omfattar verkställighet av beslut om förverkande av av brott eller hjälpmedel.11 Enligt utredningens direktiv bör kunna begära och lämna bistånd med verkställighet av påföljder och förverkande i så stor utsträckning som det är möjligt och lämpligt med iakttagande av internationella åtaganden och grundläggande syften att ge förut- sättningar för en effektiv brottsbekämpning över gränserna. Det betonas att det är viktigt att verkställighet av beslut om förverk- ande, som har sin grund i många olika internationella instrument men som verkställs i huvudsak enligt brottmålsdomskonven- tionens regler, kan ske på ett effektivt och ändamålsenligt sätt som tillgodoser det starka intresset av att fullt ut nyttja de samarbets- möjligheter som finns. I uppdraget ingår därför att särskilt beakta detta intresse och förverkandets särskilda natur. Som framgår i avsnitt 9.1 innebär vårt förslag om en ny lag om internationell straffverkställighet att bestämmelser om överförande av verkställighet av bötesstraff och beslut om förverkande i lagen i huvudsak ska behandlas för sig. På motsvarande sätt som kan böter och förverkande behandlas gemensamt i lagen. Som framgår ovan ska lagen kunna tillämpas på ett stort antal konventioner och andra överenskommelser. Även om dessa uppvisar stora likheter 1989/90:82, bet. 1989/90:JuU30, rskr. 1989/90:264. 1999/2000:61, bet. 1999/2000:JuU19, rskr. 1999/2000:216. 11L39/20,, rskr. 2009/10:150. bygger de delvis på olika tillämpningsområden och förutsättningar. Detta innebär att bestämmelserna i lagen bör utformas mer gene- rellt och att en tillämpning av en specifik konvention även kräver en kontroll av det närmare innehållet i den konventionen. Detta utgör inte någon skillnad mot vad som gäller . I nuvarande reglering tillämpas brottmålsdomskonventionens bestämmelser om förfarandet för de olika konventioner och överenskommelser som möjliggör överförande av verkställighet av beslut om förverkande. Som framgår i avsnitt 10.3.4 bedömer vi att detta inte är ändamåls- enligt utan att ett enklare förfarande bör tillämpas när det är möj- ligt enligt den aktuella överenskommelsen. Detta är en nyhet i för- hållande till vad som gäller . 13.2Verkställighet av en svensk brottmålsdom om böter eller förverkande utomlands Som framgår i avsnitt 9.4.2 ska lagen kunna tillämpas på en svensk brottmålsdom om böter. Med detta avses även böter som med- delats genom godkänt strafföreläggande eller godkänt föreläggande om ordningsbot. Uttrycket böter ska ha samma innebörd som gäller i IVL, dvs. böter enligt 25 kap. . Beslut om före- tagsbot, återbetalning av rättegångskostnad eller avgift till brotts- offerfond omfattas alltså inte av lagen.12 Om en framtida överens- kommelse om internationell verkställighet av bötesstraff även skulle omfatta någon av dessa, kan lagens tillämpningsområde utsträckas i motsvarande mån. Även när det gäller förverkande ska lagen kunna tillämpas på be- slut om förverkande i dom eller när beslut om förverkande med- delats av åklagare eller annan behörig myndighet. IVL omfattar såväl sak- som värdeförverkande. Detsamma ska gälla enligt den nya lagen. Det kan vidare såväl vara fråga om beslut om förverk- ande som meddelats med stöd av som specialstraff- rättsliga bestämmelser. För att närmare avgöra vilka svenska beslut om förverkande som kan överföras till en annan stat i ett särskilt fall krävs emellertid en kontroll av den aktuella konventionen eller överenskommelsen. Exempelvis omfattar vissa konventioner endast beslut om förverkande som meddelats av domstol (t.ex. förverk- 12 Jfr prop. 2003/04:92 s. 23. andekonventionen), medan andra även omfattar beslut som med- delats av behörig myndighet (t.ex. brottmålsdomskonventionen och narkotikabrottskonventionen). Därutöver kan det finnas krav på att beslutet om förverkande rör ett visst förbrott, se vidare av- snitt 13.2.2. Som framgår i avsnitt 9.3 föreslår vi att det i den nya lagen, liksom , som huvudregel ska ställas ett krav på ömsesidighet. Lagen ska emellertid kunna tillämpas i ett enskilt fall, där kravet på ömsesidighet inte är uppfyllt, om det finns särskilda skäl. Undan- tagsbestämmelsen ska i den nya lagen även omfatta böter och för- verkande. Detta innebär en nyhet i förhållande till gällande rätt. Om det i ett enskilt fall är angeläget utifrån ett brottsbekämpande syfte och den andra staten går med på att verkställa en svensk brott- målsdom om böter eller förverkande ger lagen således en sådan möjlighet. Förslag: En svensk brottmålsdom får verkställas i en annan stat om -ett överförande är förenligt med den överenskommelse mellan och den andra staten som ligger till grund för fram- ställningen, -domen har vunnit laga kraft, och -ett överförande kan antas ge fördelar vid verkställigheten. Det är den utfärdande staten som bestämmer i vilka fall en fram- ställning om verkställighet i en annan stat ska göras. Det föreligger enligt brottmålsdomskonventionen, avseende böter och förverkande, och enligt övriga överenskommelser, avseende förverkande, en skyldighet att efter framställning verkställa ett bötesstraff eller för- verkande om förutsättningarna enligt överenskommelsen är uppfyllda och det inte föreligger något hinder enligt överenskommelsen. Det anges inte närmare i IVL i vilka fall Kronofogdemyndig- heten bör göra en framställning till en annan stat om verkställighet där av en svensk dom om böter eller ett beslut om förverkande. 26 § IVL anges att framställning om verkställighet inte får göras, om med motsvarande tillämpning av 5 § andra stycket 1–8 hinder mot verkställighet i den andra staten kan antas föreligga. Av för- arbetena framgår att frågan om överförande av verkställigheten bör avgöras endast utifrån effektivitetssynpunkter. Om försök att verk- ställa påföljden i har misslyckats eller det finns grundad anledning anta att ett sådant försök inte skulle vara framgångsrikt och om det kan antas att verkställighet kan ske i annan stat där den dömde uppehåller sig eller har tillgångar, bör framställ- ning om verkställighet i den staten göras. Det betonas vidare att ett villkor därutöver är att förutsättningar för verkställighet föreligger enligt en ingången överenskommelse med den staten.13 Enligt lagen om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen (fortsättningsvis lagen om bötesstraff) får ett beslut om bötesstraff sändas över till en annan stat om översänd- andet är förenligt med rambeslutet och det kan antas ge fördelar vid indrivningen av bötesstraffet (2 kap. 1 §). Motsvarande gäller vid bedömning om ett beslut om förverk- ande får översändas till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen (2 kap. 1 § lagen om erkännande och verkställighet av be- slut om förverkande inom Europeiska unionen, fortsättningsvis lagen om beslut om förverkande). I förarbetena till dessa lagar kon- stateras att det i svensk rätt som grundläggande förutsättningar för verkställighet utomlands krävs att gäldenären vistas utomlands eller av annat skäl kan antas ha egendom utomlands samt att det är förknippat med stora svårigheter att driva in skulden i eller att det annars finns grundad anledning att anta att fortsatta verk- ställighetsförsök i kommer att misslyckas. Det konstateras vidare att rambesluten inte ställer några sådana krav och att det inte heller bör göras i den svenska lagstiftningen som genomför ram- besluten. En annan sak är dock att verkställighet utomlands torde aktualiseras först sedan vanliga indrivningsåtgärder vidtagits i . Det anförs att den nya regleringen bör vara flexibel och i varje enskilt fall skapa de bästa förutsättningarna för effektiv verkställig- het. bör emellertid ställas krav på att verkställighet utom- lands kan antas ge fördelar jämfört med verkställighet i . Ett krav på att ett överförande kan antas ge fördelar vid verkställig- heten anses överensstämma med rambeslutetens syfte och säker- 1972:98 s. 134. ställa att svenska och utländska myndighetsresurser utnyttjas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt.14 Överförande av verkställighet av bötesstraff och förverkande till en annan stat enligt IVL sker i mycket begränsad omfattning. I praxis har det framför allt bedömts finnas skäl för en framställning då det finns konkreta indikationer på att pengar eller egendom tillhörande den dömde finns i en annan stat. Sådan information kan ibland framkomma under förundersökningen. Åklagaren har därför en viktig roll när det gäller att underrätta om sådana förhållanden. Vi bedömer inte att det finns skäl att i och för sig ändra förutsättningarna som de uttrycks i lagen och för- arbetena. För att underlätta en myndighets- och domstolsprövning bör emellertid förutsättningarna framgå tydligare i lagen. Förenlighet med den aktuella överenskommelsen En grundläggande förutsättning som bör framgå av lagen är att ett överförande ska vara förenligt med den överenskommelse mellan och den andra staten som ligger till grund för framställ- ningen. har alltså att pröva om en fram- ställning kan göras med stöd av den överenskommelse som åbe- ropas. En kontroll får här göras av vilka specifika förutsättningar som gäller i den aktuella överenskommelsen. Detta innebär inte någon skillnad gentemot hanteringen . En framställning som grundar sig på brottmålsdomskonven- tionen kan t.ex. endast göras om den dömde har hemvist i den andra staten eller staten är hans eller hennes ursprungliga hemland och staten går med på att svara för verkställigheten (artikel 5). Vissa tillämpningsområden begränsas vidare till viss brottslighet, t.ex. i narkotikabrottskonventionen, Palermokonventionen och korruptionskonventionen. Tillämpningsområdet kan även vara be- gränsat till vissa typer av förverkanden. I vissa fall avser överens- kommelsen generellt förverkande på grund av brott (t.ex. förverk- andekonventionen), medan det i vissa överenskommelser finns begränsningar (t.ex. narkotikabrottskonventionen enligt artikel 5.1, Palermokonventionen enligt artikel 12.1 och korruptionskonven- tionen artikel 31.1.) Ett annat exempel är att i fall där det är aktuellt att överföra verkställigheten av böter eller förverkande som har meddelats genom 2008/09:218 s. 35 f och prop. 2010/11:43 s. 58 f. strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot, måste kon- trolleras om sådana beslut omfattas av den aktuella överenskom- melsen. I prövningen ingår även att bedöma om det kan föreligga hinder för verkställighet i den andra staten mot bakgrund av de hinders- grunder som gäller i den aktuella överenskommelsen. Det kan t.ex. gälla kravet på dubbel straffbarhet. Av såväl brottmålsdomskonventionen som andra konventioner och överenskommelser följer att en dom eller beslut om böter eller för- verkande ska ha vunnit laga kraft. Detta är en grundläggande förutsättning som bör framgå av lagen, jfr avsnitt 11.2.5 om mot- svarande förutsättning vid överförande av verkställighet av frihets- berövande påföljder. På motsvarande sätt som bör det vara effektivitetshänsyn som avgör om ett överförande av verkställigheten bör ske. Detta bör framgå av lagen. Förutsättningen kan utformas på samma sätt som i lagen om bötesstraff och lagen om beslut om förverkande, dvs. att ett överförande kan antas ge fördelar vid verkställighet av domen eller beslutet. Det kan inte beträffande de konventioner och över- enskommelser som omfattas av IVL anses vara ett krav att möjlig- heterna till indrivning i ska vara uttömda innan verkställig- het i ett annat land aktualiseras. I brottmålsdomskonventionen ges emellertid den verkställande staten möjlighet att vägra verkställig- het med hänvisning till att den anser att den ansökande staten själv är i stånd att verkställa påföljden (artikel 6 j). Det vanliga torde bli att verkställighet i en annan stat blir aktu- ellt först efter att vanliga indrivningsåtgärder vidtagits i . Sådana åtgärder kan ha visat sig resultatlösa eller ha resulterat i information om att tillgångar finns i en annan stat. Kan en verk- ställighet utomlands antas ge fördelar jämfört med verkställighet i bör detta kunna ske. Det måste även kunna antas att verk- ställighet kan ske i en stat där den dömde uppehåller sig eller har tillgångar. Verkställighet utomlands kan ha särskilt goda förutsätt- ningar om viss egendom där redan har säkrats genom ett svenskt frysningsbeslut. En fördel med verkställighet utomlands torde även gälla när den dömde begått brott vid tillfällig vistelse i , och därefter lämnat landet. Enligt brottmålsdomskonventionen får efter en framställning om verkställighet i en annan stat, verkställigheten inte fortsätta i (artikel 11). Enligt förverkandekonventionen påverkar där- emot inte en framställning den ansökande partens rätt att själv verkställa beslutet om förverkande (artikel 16.1), se förslag i av- snitt 13.2.6. I ett fall där verkställigheten inte får fortsätta i bör särskilt nyttan av verkställighet utomlands vägas mot förutsätt- ningarna för fortsatt verkställighet här. IVL saknar reglering om för vilka belopp verkställighet kan be- gäras. Några särskilda beloppsgränser finns inte heller i de olika överenskommelserna. Det bör inte heller i den nya lagen finnas någon sådan beloppsgräns. Mot bakgrund av det arbete som krävs kring ett överförande av verkställigheten bör det däremot normalt inte vara aktuellt att göra en framställning om verkställighet i en annan stat när påföljden eller förverkandet avser ett mindre belopp eller värde. 13.2.3Framställning om verkställighet av en svensk brottmålsdom i en annan stat Förslag: prövar om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och beslutar om en fram- ställning om verkställighet av svensk brottmålsdom ska göras till en annan stat. Detta motsvarar vad som gäller . Vad en framställning ska innehålla ska motsvara vad som gäller . Det är den dömande staten som kan göra en framställning om överförande av straffverkställighet till en annan konventionsstat (t.ex. artikel 3.2 i brottmålsdomskonventionen). Initiativ till en framställning torde framför allt ske av själv. sker det normalt genom att det s.k. utlandsteamet gör en ansökan. Det kan även bli aktuellt att pröva om det finns förut- sättningar för ett överförande efter information från en annan part Information från åklagare bör bli aktuellt när det t.ex. finns ett frysningsbeslut i en annan stat. Som framgår i avsnitt 10.2.1 föreslår vi att Kronofogdemyndig- heten ska vara behörig myndighet när det gäller överförande av verkställighet av svensk brottmålsdom om böter eller förverkande till en annan stat. har att enligt det ovan beskrivna att pröva om det föreligger förutsättningar enligt lagen och att besluta om en framställning ska göras till den andra staten. Detta bör framgå av lagen. beslut är inte överklagbart, se avsnitt 10.2.2. Enligt gällande rätt ska en framställning, där brottmålsdoms- konventionen åberopas, innehålla de skäl som framställningen grundas på, intyg om att påföljd som avses i framställningen får verkställas här i landet, uppgift huruvida påföljd som avses i framställningen till någon del har verkställts och uppgift om den tidpunkt då verk- ställighet senast får ske. Till framställningen ska bifogas bestyrkt avskrift av domen, det godkända strafföreläggandet eller det god- kända föreläggandet av ordningsbot (9 § IVF). Vid tillämpning av övriga konventioner och överenskommelser ska framställningen normalt även innehålla ytterligare uppgifter. Det handlar t.ex. om den egendom som kan tas i anspråk för verkställighet eller det be- lopp som framställningen avser. Upplysningar om den uppgivna egendomens anknytning till den dömde och i förekommande fall vilka intressen andra än den dömde kan ha i egendomen ska också lämnas (21 a–i IVF). En gemensam bestämmelse bör införas i förordning beträffande innehållet i en framställning till en annan stat om verkställighet av svensk brottmålsdom där. Denna kan bygga på de överenskom- melser som IVL omfattar . Vilket innehåll framställningen ska ha och vilka handlingar som ska bifogas bör avgöras utifrån den aktuella överenskommelse som tillämpas. Om den behöriga myn- digheten i den andra staten önskar ytterligare upplysningar ska dessa lämnas av . har även att kontrollera vilket språk som godtas enligt det andra landet och översätta relevanta delar av handlingarna, se avsnitt 10.7.2. Av den föreslagna gemensamma bestämmelsen om kommunika- tionsvägar, se avsnitt 10.7.1, framgår att en framställning ska gå via som vidarebefordrar denna till utländsk behörig myndighet. Om det är möjligt enligt den internationella överens- kommelsen får kommunikation i stället ske direkt mellan de behöriga myndigheterna. 13.2.4Framställning till flera stater