sou · H1B385 · 2013-12-18 00:00:00 — Det kan också vara fråga om att avgörande information lämnas på ett sådant sätt att den är ägnad att undgå de allra flesta, t.ex. en mycket svårläst text på ett undanskymt ställe i ett meddelande. Som exem- pel kan nämnas att ett erbjudande om att ingå avtal utformas som en faktura med inbetalningskort – och därmed framstår som ett påstående om en skuld eller ett redan etablerat avtalsförhållande – som det på ett undanskymt ställe framgår att det är fråga om ett erbjudande. Meddelanden som endast innebär att motta- garen vilseleds att ingå ett avtal – utan att betala något – faller där- emot utanför straffbestämmelsens tillämpningsområde. Som exem- pel på sådana förfaranden kan nämnas erbjudanden om att upp- datera företagsinformation på en hemsida men som finstilt anger att mottagaren genom att underteckna handlingen ingår ett avtal om att marknadsföra företaget på internet. Med mottagare avses både fysiska och juridiska personer. Kret- sen av mottagare behöver inte vara närmare känd för den som rik- tar meddelandena. Det behöver alltså inte vara fråga om meddelan- den som riktar sig till en namngiven person. Däremot ska kretsen mottagare vara vid, vilket innebär att meddelandena ska ha riktats till ett större antal mottagare. Straffansvar kan alltså inte komma ifråga för enstaka eller ett fåtal betalningsuppmaningar eller lik- nande meddelanden, även om de tillsammans avsett ett betydande belopp och i övrigt uppfyller kraven i paragrafen. Att någon har skickat ett stort antal krav till samma mottagare omfattas inte hel- ler av bestämmelsen. Sådana förfaranden bör i stället bedömas som bedrägeri eller försök till bedrägeri. Hur vid kretsen av mottagare behöver vara för att brottet ska kunna rubriceras som grovt ford- ringsbedrägeri kan variera beroende på omständigheterna. Ett antal om 50 mottagare bör dock under alla förhållanden anses utgöra en vidare krets. Det är tillräckligt att meddelandena har riktats till mottagarna, dvs. att de har ställts till dem och avsänts. Det krävs inte att med- delandena ska ha nått mottagarna. Brottet är således fullbordat även om meddelandena stoppas exempelvis av ett postföretag därför att korrekt porto inte har betalats. Gärningsmannen ska ha riktat meddelandena till mottagarna i syfte att vilseleda dem. Därigenom utesluts från tillämpnings- området fall där den vilseledande informationen beror på ett förbi- seende eller där gärningsmannen oavsiktligt förmedlat vilseledande Begreppet vilseleda har här samma betydelse som i andra bestämmelser i kapitlet. Det krävs inte att någon faktiskt har blivit vilseledd av meddelandet eller ens att det i det konkreta fallet har förelegat någon sådan risk. Det räcker att gärningsmannen haft för avsikt att meddelandena skulle vilseleda mottagarna och att vilseledandet, om det hade lyckats, skulle ha lett till en förmögen- hetsöverföring som inneburit skada för dem och för gär- ningsmannen. Rekvisiten skada och är avsedda att tolkas på samma sätt som vid andra brott enligt kapitlet, exempelvis bedrägeri. Det inne- bär att rekvisitet skada inte är uppfyllt om meddelandet eller betal- ningsuppmaningen avser en verklig skuld. Vinningsrekvisitet anses enligt 23 kap. 7 § uppfyllt även i de fall där gärningsmannen avsikt- ligen berett någon annan . För straffansvar krävs att förfarandet totalt sett har avsett bety- dande värde. Rekvisitet betydande värde är avsett att tolkas på samma sätt som vid exempelvis grovt bedrägeri. Ett belopp om ungefär fem prisbasbelopp enligt 2 kap. 6–7 §§ socialförsäkrings- balken bör således anses utgöra betydande värde. För ansvar för grovt fordringsbedrägeri krävs uppsåt i förhål- lande till samtliga rekvisit i straffbestämmelsen. Straffskalan är densamma som för grovt bedrägeri, dvs. fängelse i lägst och högst . Brotten kan vara av mycket varierande omfattning, särskilt vad gäller antal mottagare och sammanlagt värde. Vilken effekt brottet har fått för de enskilda mottagarna kan också vara olika. Har brot- tet lett till att mottagarna gjort inbetalningar bör det som utgångs- punkt anses allvarligare än om ingen eller endast ett fåtal betal- ningar gjorts. Tillvägagångssättet bör också tillmätas betydelse. Har brottet t.ex. begåtts inom ramen för en organiserad verksamhet, varit särskilt förslaget eller svårt att upptäcka bör det anses som mera straffvärt än förfaranden som utförts utan inslag av organisa- tion, varit av enklare beskaffenhet eller som kan bedömas ha inne- burit liten risk för skada för mottagarna. Det finns inte någon normalgrad eller ringa grad av brottet. Om rekvisiten betydande värde eller vidare krets inte är uppfyllda kan förfarandet i stället vara att bedöma som flera bedrägerier. Konkurrens- och preskriptionsfrågor har behandlats i av- snitt 9.9.5. Hur målsägandebegreppet bör tolkas har behandlats i avsnitt 9.9.6. 4 § Den som genom olaga tvång förmår någon till handling eller underlå- tenhet som innebär för gärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställe denne är, döms, om inte brottet är att anse som rån eller grovt rån, för utpressning till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst ett och högst . Vid be- dömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag eller om gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet. Paragrafen straffbelägger som utpressning att någon genom olaga tvång förmår annan till handling eller underlåtenhet som innebär för gärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställe denne är. I första stycket har straffskalan för ringa fall av utpressning änd- rats på det sättet att straffskalan inte bara omfattar böter utan även fängelse upp . Ett förfarande som kan bedömas som ringa kan vara att förmögenhetsöverföringen avser ett mycket lågt belopp. Det kan även finnas förmildrande omständigheter kring brottet, som att tvånget består i ett hot om att anmäla ett brott som den tvungne har begått mot gärningsmannen, i förening med ett krav på en mindre summa pengar eller på något föremål av mindre värde. Avsikten med höjningen av maximistraffet är inte att åstad- komma någon generell straffhöjning för ringa brott och inte heller att fler brott ska bedömas som ringa. Genom att straffskalan för brottet utformas på samma sätt som för flertalet andra ringa för- mögenhetsbrott markeras att brottstypen ska anses vara likvärdig med dessa. Ändringen har behandlats i avsnitt 13.6.3. I andra stycket har endast en språklig ändring gjorts. 5 § Den som vid avtal eller någon annan rättshandling begagnar sig av någons trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroende ställning till att be- reda sig förmån, som står i uppenbart missförhållande till vederlaget eller för vilken vederlag inte skall utgå, döms för ocker till böter eller fängelse i högst . För ocker döms också den som vid kreditgivning i näringsverksamhet eller i annan verksamhet, som bedrivs vanemässigt eller annars i större omfattning, bereder sig ränta eller annan ekonomisk förmån, som står i uppenbart missförhållande till motprestationen. Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har avsett betydande värde eller varit av särskilt farlig eller hän- synslös art. I paragrafen straffbeläggs som ocker att på visst sätt utnyttja någon annans trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroende ställning. Första och andra styckena är oförändrade. I tredje stycket preciseras genom en uppräkning, som inte är uttömmande, vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Det som särskilt ska beaktas är om gärningen har varit av särskilt farlig eller hänsynslös art eller avsett betydande värde. Om gärningen t.ex. har utgjort en del i en organiserad brottslig verksamhet kan den anses ha varit av särskilt farlig art. Som exem- pel på att gärningen varit av särskilt hänsynslös art kan nämnas att gärningsmannen utnyttjat att brottsoffret har befunnit sig i mycket utsatt position, t.ex. krävt extra betalning av en person som lever gömd, har flytt från en misshandlande partner eller som av något annat liknande skäl inte kunnat värja sig mot kravet. Med betydande värde avses detsamma som vid stöld och bedrä- geri, dvs. ungefär fem prisbasbelopp enligt 2 kap. 6–7 §§ socialför- säkringsbalken. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.6. 6 § Den som 1.på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande tar befattning med något som är frånhänt annan genom brott, 2.bereder sig otillbörlig av annans brottsliga förvärv, eller 3.genom krav, överlåtelse eller på annat liknande sätt hävdar genom brott tillkommen fordran döms för häleri till fängelse i högst . För häleri döms likaledes den som i näringsverksamhet eller såsom led ien verksamhet, som bedrivs vanemässigt eller annars i större omfattning, på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande förvärvar eller mottar något som skäligen kan antas vara frånhänt annan genom brott. Är brott som anges i första eller andra stycket grovt, döms till fängelse ilägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen avsett betydande värde eller varit av särskilt farlig art. I paragrafen straffbeläggs som häleri att på visst sätt försvåra åter- ställandet av något som har åtkommits genom brott, att bereda sig av annans brottsliga förvärv eller att hävda en genom brott tillkommen fordran. Första och andra styckena är oförändrade. I tredje stycket preciseras vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Det som särskilt ska beaktas är om gärningen har avsett betydande värde eller varit av särskilt farlig art. Uppräkningen är inte uttömmande. Med bety- dande värde avses här detsamma som vid stöld och bedrägeri, dvs. ungefär fem prisbasbelopp enligt 2 kap. 6–8 §§ socialförsäkrings- balken. Omfattande häleriverksamhet och verksamhet som bedrivs vanemässigt bör som regel bedömas som grovt brott på grund av dess farliga art. Exempel på sådan brottslighet kan vara att någon systematiskt köper upp stulna reservdelar från exklusiva person- bilar. Häleri som begås inom ramen för näringsverksamhet bör också regelmässigt anses ha varit av särskilt farlig art, om gärningen omfattar fler än enstaka föremål av inte obetydligt värde. Ett annat exempel på att gärningen varit av särskilt farlig art är medverkan, t.ex. genom döljande eller omvandling av föremål, i en organisation som smugglar ut kulturellt eller ekonomiskt värdefulla föremål ur . Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.6. 9 § Den som offentliggör eller annars bland allmänheten sprider vilsele- dande uppgift för att påverka priset på vara, värdepapper eller annan egen- dom, döms för svindleri till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . För svindleri döms också den som medverkar vid bildande av aktiebolag eller annat företag eller på grund av sin ställning bör ha särskild kännedom om ett företag och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet offentliggör eller annars bland allmänheten eller företagets intressenter sprider vilse- ledande uppgift som är ägnad att påverka bedömandet av företaget i ekonomiskt hänseende och därigenom medföra skada. Är brott som anges i första eller andra stycket grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har varit av större omfattning, kunnat medföra avsevärd skada eller annars varit av särskilt farlig art. I paragrafen straffbeläggs som svindleri att på visst sätt påverka priset på varor, värdepapper eller annan egendom. Första och andra styckena har enbart moderniserats språkligt. I tredje stycket preciseras vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Det som särskilt ska beaktas är om gärningen har varit av större omfattning, kunnat medföra avsevärd skada eller annars varit av särskilt farlig art. Upp- räkningen är inte uttömmande. Utgångspunkten för att bedöma om gärningen har varit av större omfattning eller kunnat medföra avsevärd skada bör vara vilken skada eller risk för skada som gärningen har inneburit för allmänheten. Vissa gärningar kan påverka eller riskera att påverka enskilda eller samhällsekonomin betydligt mer än andra. Typiskt sett bör svindleri som riktar sig mot en bred krets av småsparare eller pensionssparare ses som allvarligare än gärningar som riktar sig mot professionella ekonomiska aktörer. kan svindleri som riktar sig mot professionella ekonomiska aktörer i vissa fall vara av särskilt farlig art därför att det kan påverka exempelvis ban- kerna, vilket kan få stora konsekvenser för samhällsekonomin. En gärning kan ha varit av särskilt farlig art t.ex. om den har fö- regåtts av noggrann planering, begåtts med hjälp av vilseledande bokföring eller falska eller osanna handlingar, varit en del i organi- serad brottslighet eller av annat skäl varit särskilt svår att upptäcka. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.6. 11 § För försök eller förberedelse till bedrägeri, grovt bedrägeri, grovt fordringsbedrägeri, utpressning, ocker, grovt häleri eller grovt penninghä- leri och för stämpling till grovt häleri eller grovt penninghäleri döms till ansvar enligt bestämmelserna i 23 kap. Det som anges i 23 kap. 3 § ska dock inte gälla i fråga om försök till utpressning. För förberedelse till bedrägeri eller grovt bedrägeri döms också den som för att bedra en försäkringsgivare eller annars med bedrägligt uppsåt skadar sig eller annan till person eller egendom. Detsamma ska gälla, om någon med uppsåt som angetts försöker åstadkomma sådan skada. Har han eller hon innan skadan inträtt frivilligt avstått från att fullfölja gär- ningen, ska inte dömas till ansvar. Paragrafen reglerar i vilken utsträckning försök och förberedelse till de brott som anges i kapitlet är straffbara. I första stycket klargörs att även försök och förberedelse till grovt fordringsbedrägeri är straffbart. Som exempel på försöks- brott kan nämnas när någon ringer upp personer, t.ex. enligt en lista, i syfte att vilseleda dem om deras skyldighet att betala för något men där mottagaren av meddelandet inte svarar i telefon. Ett annat exempel på straffbart försök kan vara att gärningsmannen färdigställer ett massutskick av falska fakturor men avslöjas redan innan fakturorna har hunnit skickas ut. En sammanställd lista på namn och telefonnummer eller adres- ser till utvalda personer eller företag kan anses vara särskilt ägnad att användas som hjälpmedel vid grovt fordringsbedrägeri. Att ta befattning med en sådan lista med uppsåt att använda den för att rikta betalningsuppmaningar till dem som finns på listan kan där- med grunda ansvar för förberedelse till grovt fordringsbedrägeri. Även att välja ut och sammanställa förteckningar över personer eller företag som bluffakturorna ska riktas mot kan utgöra straffbar förberedelse. Ändringen har behandlats i avsnitt 9.9.3. Stycket har också moderniserats språkligt. Det andra stycket har enbart ändrats språkligt. 12 § Det som föreskrivs i 8 kap. 13 § om inskränkning i åklagares åtalsrätt ska gälla även de brott som angetts i detta kapitel, dock inte grovt bedrä- geri. Bedrägeri eller ringa bedrägeri, som består i att någon gjort avtalsstri- digt uttag på eget kredit- eller tillgångskonto, och ringa bedrägeri som avses i 2 § andra stycket, får åtalas av åklagare endast om åtal är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen reglerar i vilka situationer det krävs särskild åtalspröv- ning för att väcka åtal för brott som anges i kapitlet. Första stycket har enbart ändrats språkligt. Andra stycket har anpassats till att brottsbenämningen bedrägligt beteende på lindrigare former av bedrägeri har bytts ut mot ringa bedrägeri. Stycket har också moderniserats språkligt. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.4. 2 § Är brott som anges i 1 § med hänsyn till det förskingrades värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, döms för ringa för- skingring till böter eller fängelse . Paragrafen reglerar ringa fall av förskingring. Brottsbenämningen har ändrats från undandräkt till ringa förskingring. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.4. I övrigt har paragrafen endast ändrats språkligt. 3 § Om brott som anges i 1 § är att anse som grovt, döms för grov för- skingring till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas, om gär- ningsmannen missbrukat ansvarsfull ställning eller använt urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. eller vilseledande bokföring eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art, avsett bety- dande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. I paragrafen regleras grov förskingring. I första stycket har endast språkliga ändringar gjorts. I andra stycket har uppräkningen av omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt kompletterats genom att det anges som försvårande att någon har använt en ur- kund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. BrB. angavs enbart brukande av falsk handling som en sådan omständighet. Ändringen markerar att även användandet av exempelvis osanna urkunder är omständigheter som ska beaktas i försvårande riktning. Som exempel kan nämnas att någon som ett led i en förskingring tillverkar falska eller osanna handlingar, t.ex. utbetalningskvittenser eller inköpshandlingar, för att dölja för- skingringen. Stycket har också moderniserats språkligt. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.2.5. 4 § Den som, i annat fall än som angetts förut i detta kapitel, med egen- dom, som han har i besittning men till vilken ägande- eller säkerhetsrätt är förbehållen eller tillförsäkrad eller på annat sätt tillkommer annan, vidtar åtgärd genom vilken egendomen frånhänds den andre eller han eller hon på annat sätt berövas sin rätt, döms för olovligt förfogande till böter eller fäng- else i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas, om gärningen avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada eller varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. I paragrafen regleras olovligt förfogande. Genom bestämmelsen straffbeläggs sådana åtgärder som någon vidtar med egendom, som han eller hon har i sin besittning men till vilken ägande- eller säker- hetsrätt är förbehållen eller tillförsäkrad eller annars tillkommer annan och som innebär att egendomen frånhänds den andre eller denne på annat sätt berövas sin rätt. Bestämmelsen är subsidiär till tidigare bestämmelser i kapitlet. Det första stycket har omarbetats språkligt utan att någon änd- ring i sak är avsedd. Vidare har maximistraffet för normalgraden av brottet sänkts till fängelse med anledning av att brottet har gradindelats. Ett nytt andra stycke har införts för grova brott. Straffskalan för sådant olovligt förfogande som är grovt är fängelse i lägst sex mån- ader och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas bl.a. om gärningen har varit av särskilt farlig art. Som exempel kan nämnas att gärningsmannen agerar förslaget genom att hyra ett fordon eller köpa det på avbetalning för att därefter transportera det utomlands och sälja det eller överlämna det till någon som hanterar fordonet på det angivna sättet. Ett annat exempel är att medverka i organiserad eller systematisk brottslighet genom att lämna förhyrd egendom eller avbetalningsgods till vidareförsälj- ning. Med rekvisitet särskilt hänsynslös art avses exempelvis förfa- randen som riktar sig mot särskilt utsatta brottsoffer. Rekvisiten synnerligen kännbar skada och betydande värde ska tolkas på samma sätt som vid övriga förmögenhetsbrott, t.ex. grov stöld. Ändringarna har behandlats i avsnitt 12.2.8 och 13.5. 5 § Om någon, som på grund av förtroendeställning fått till uppgift att för någon annan sköta ekonomisk angelägenhet eller självständigt ha hand om kvalificerad teknisk uppgift eller övervaka skötseln av sådan angelägenhet eller uppgift, missbrukar sin förtroendeställning och därigenom skadar huvudmannen, döms han eller hon för trolöshet mot huvudman till böter eller fängelse i högst . Det som har sagts gäller inte, om gärningen är belagd med straff enligt 1–3 §§. Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas, om gärningsmannen använt urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. eller vilseledande bokföring eller tillfogat huvud- mannen betydande eller synnerligen kännbar skada. Missbrukar någon, som fått till uppgift att sköta rättslig angelägenhet för någon annan, till förfång för huvudmannen sin förtroendeställning, döms han eller hon enligt första stycket, även om angelägenheten inte är av ekonomisk eller teknisk art. I paragrafen regleras trolöshet mot huvudman. Första och tredje styckena har endast ändrats språkligt. I andra stycket har uppräkningen av omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt kompletterats genom att det anges som försvårande att någon har använt en ur- kund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. BrB. angavs enbart brukande av falsk handling som en sådan omständighet. Ändringen markerar att även användandet av exempelvis osanna urkunder är en omständighet som ska beaktas i försvårande riktning. Som exempel kan nämnas att en bankanställd framställer oriktiga värderingsintyg för att kunna låna ut pengar utan säkerhet, eller för att i efterhand dölja att han eller hon tidi- gare har beviljat lån utan tillräckliga säkerheter. Ändringen har be- handlats i avsnitt 12.2.5. Stycket har också moderniserats språkligt. 7 § Den som olovligen brukar egendom som tillhör annan eller till vilken annan har nyttjanderätt eller annan rätt och som därigenom vållar skada eller olägenhet, döms för olovligt brukande till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gär- ningen varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Paragrafen straffbelägger olovligt brukande av egendom som tillhör annan eller som någon annan har rätt till, om brukandet vållar skada eller olägenhet för den berättigade. Innehållet i det tidigare andra stycket i paragrafen har inarbetats i första stycket. I första stycket regleras olovligt brukande av såväl fast som lös egendom. Det ställs inte något krav på besittning av egendomen. I stället har för alla egendomsslag införts ett krav på att den rätt som det kan vara fråga om – äganderätt, nyttjanderätt eller annan rätt till egendomen – ska tillkomma någon annan än den som olovligen brukar den. I sak innebär ändringen en viss utvidgning av det straff- bara området för olovligt brukande av annan egendom än fastighet, eftersom kränkningar även av annan rätt i egendomen än ägande- rätt kan bestraffas som olovligt brukande. Liksom tidigare gäller att ett olovligt brukande som utförs av någon annan än innehavaren, och som därmed i regel också innebär en besittningskränkning, kan föranleda straffansvar för egenmäk- tigt förfarande. Den tidigare exemplifieringen av straffbara förfaranden vid olovligt brukande av fastighet har tagits bort. Liksom tidigare krävs dock för straffansvar att det är fråga om sådant olovligt brukande som orsakar skada eller olägenhet för den berättigade. Bagatellar- tade gärningar som inte ens medför olägenhet faller därmed utanför det straffbara området. Ändringarna har behandlats i avsnitt 11.7.2. I andra stycket, som delvis motsvarar innehållet i det tidigare tredje stycket, regleras grovt olovligt brukande. Den grova formen av brottet har utvidgats till att omfatta även gärningar som vidtas med fastigheter.