sou · H1B369 · 2013-10-04 00:00:00 — Det finns därmed ingen skyldighet för myndigheterna att besluta om undantag trots att förutsättningar för detta föreligger. Tillämpas undantagen ska skälen för det anges i förvaltningsplanerna. Förlängd tidsfrist och mindre stränga krav Medlemsstaterna kan frångå tidpunkten i RDV då god vattenstatus ska uppnås. Direktivet möjliggör även för medlemsstaterna att ange en lägre ambitionsnivå genom att fastställa mindre stränga miljö- kvalitetsnormer. Förutsättningarna för detta regleras i artikel 4.4 och 4.5 RDV vilka motsvaras av 4 kap. 9 och 10 §§ VFF. Om undantagen tillämpas ska skälen för detta redogöras för i förvaltningsplanen. En förlängning av tidpunkten för att nå miljökvalitetsnormen kan ske om 1.syftet är att vattenmiljön stegvis ska förbättras så att kvalitets- kraven blir uppfyllda vid den senare tidpunkten, 2.det inte är möjligt av tekniska skäl eller med rimliga kostnader att åstadkomma de förbättringar av vattenmiljön som behövs för att uppfylla kvalitetskraven inom den tid som anges i 2-6 §§, och 3.vattnets kvalitet inte riskerar att försämras ytterligare. Tidsfristen kan förlängas till eller 2027. I de fall där de naturliga förhållandena är sådana att det är omöjligt att åstadkomma förbättringarna kan tidsfristen förlängas ytterligare. har i den första förvaltningscykeln i relativt stor omfattning tillämpat undantag i form av förlängda tidsfrister. Vattenmyndigheterna har som utgångspunkt beslutat om undantag i form av tidsfrist till för i stort sett alla vattenförekomster som inte uppnådde god vattenstatus. De huvudsakliga skälen för detta var att det av tekniska (främst administrativa) och eko- nomiska skäl inte bedömdes möjligt att nå god vattenstatus . Det har också angetts som skäl att det i stor utsträckning saknas naturliga förutsättningar att nå god vattenstatus , även om alla nödvändiga åtgärder genomförs omgående, med hänsyn till att det i många fall rör sig om komplexa ekologiska sam- band och relativt långsamma naturliga förlopp som ska förändras för att en förbättring av statusen ska uppnås. I ovan nämnda rapport från Kommissionen till och Rådet får kritik för att ha tillämpat undantaget om förlängd tidsfrist i för stor utsträckning. Enligt rapporten behöver vidta nödvändiga åtgärder för att reducera antalet undan- tag.17 får även besluta om mindre stränga miljö- kvalitetsnormer om vattenförekomsten är så påverkad av mänsklig verksamhet eller av dess naturliga tillstånd att det är omöjligt eller skulle medföra orimliga kostnader att uppnå kraven. En mindre sträng miljökvalitetsnorm får beslutas endast om: 1.de miljömässiga eller samhällsekonomiska behov som verksam- heten fyller inte utan orimliga kostnader kan tillgodoses på ett för miljön bättre sätt, 2.alla möjliga åtgärder vidtas för att, med beaktande av verksam- hetens karaktär eller vattenförekomstens naturliga tillstånd, uppnå bästa möjliga ekologiska och kemiska status för ytvatten och bästa möjliga tillstånd för grundvatten, samt 3.vattnets kvalitet inte riskerar att försämras ytterligare. Vattenmyndigheterna har varit mycket restriktiva med att tillämpa undantag i form av mindre stränga krav i den första förvaltnings- cykeln. Detta har i praktiken bara skett med avseende på kemisk ytvattenstatus, där de nuvarande halterna av kvicksilver generellt sett har bedömts innebära att god kemisk ytvattenstatus inte upp- nås i någon vattenförekomst i och det inte heller bedöms finnas tekniska eller ekonomiska förutsättningar att åtgärda den situationen. Ny verksamhet och tillfällig försämring Enligt 4 kap. 11 § VFF får vattenmyndigheten för en viss vatten- förekomst besluta om undantag om en ny verksamhet eller åtgärd medför att god status eller potential inte uppnås eller att den 17 3rd WFD implementation report, , (SE) (SWD(2012)379 Volume 26. nuvarande statusen eller potentialen försämras. Jämför artikel 4.7 RDV, där det framgår att medlemsstaterna inte gör sig skyldiga till överträdelse av direktivet i dessa fall. Av 4 kap. 11 § VFF följer att ett sådant undantag endast får beslutas om 1.tekniska skäl eller orimliga kostnader utesluter att de fördelar som den nya verksamheten eller åtgärden bedöms medföra kan uppnås på något annat sätt som skulle vara betydligt bättre för miljön, 2.alla genomförbara åtgärder vidtas för att mildra de negativa konsekvenserna för vattenförekomstens kvalitet, och 3.skälen för den nya verksamheten eller åtgärden är ett allmän- intresse av stor vikt eller de fördelar som ett uppfyllande av kvalitetskraven skulle medföra för miljön och samhället inte uppväger den nya verksamhetens eller åtgärdens fördelar för människors hälsa eller säkerhet eller för en hållbar utveckling. Det kan noteras att 4 kap. 11 VFF är formulerad som att vatten- myndigheterna får besluta om ett generellt undantag från kvalitets- kraven för en vattenförekomst, trots att det förefaller vara fråga om ett beslut som bara avser förhållandena för en enskild verksamhet. Det är oklart om ett sådant undantag gäller även i förhållande till andra verksamheter som påverkar samma vattenförekomst, eller om det är ett beslut som bara gäller för den verksamhet som för- anleder undantaget. Det är därför inte helt klart om denna typ av beslut ska anses utgöra ett beslut om miljökvalitetsnormen, eller om det snarare rör sig om ett förvaltningsbeslut som avser den enskilda verksamheten. Enligt utredningens bedömning finns det dock inte någon bestämmelse i vare sig VFF, MB eller någon annan författning som ger vattenmyndigheterna möjlighet att fatta förvalt- ningsbeslut som får rättsverkan för enskilda verksamhetsutövare eller andra aktörer, se avsnitt 5.1.6. Av 30 § länsstyrelseinstruktionen framgår också att vattenmyndigheternas beslut inte får överklagas, vilket talar emot att det kan vara fråga om ett beslut som får direkt rättsverkan för enskilda aktörer. Om det i stället ska anses röra sig om ett normgivningsbeslut, uppstår i stället frågor om hur det ska utformas, vilka som berörs av det och hur, och av vem, frågan om tillämpning av bestämmelsen aktualiseras. RDV tillåter även enligt artikel 4.6 en tillfällig försämring utan att detta utgör en överträdelse av direktivet. Det förutsätter dock att försämringen är ett resultat av omständigheter som orsakas av naturliga skäl eller force majeure och som är exceptionella och inte hade kunnat förutses. Motsvarande bestämmelse i den svenska lagstiftningen finns i 4 kap. 12 § VFF. Denna bestämmelse ålägger vattenmyndigheterna ett ansvar för att fastställa och se till att det genomförs åtgärder för att förebygga ytterligare försämringar och för att återställa vattenkvaliteten (om det inte finns förutsättningar för undantag i form av mindre stränga krav). Det framgår dock inte av bestämmelsen hur sådana beslut om åtgärder ska fattas eller genomdrivas. I brist på andra bestämmelser om detta torde vatten- myndigheterna vara hänvisade till att hantera sådana beslut inom ramen för den ordinarie processen med att utarbeta och upprätta åtgärdsprogram. Som nämnts bygger RDV på en adaptiv planering. Syftet med en adaptiv planering är att kunna göra anpassningar efter hand. Ett kontinuerligt arbete pågår för att förbättra dataunderlaget så att fler klassificeringar kan baseras på mer kompletta mätdata. Detta innebär att vissa klassificeringar av status eller potential kan komma att ändras allt eftersom kunskapsunderlaget kompletteras och förbättras.18 I och med att klassificeringarna ändras kommer även miljökvalitets- normerna att ändras. Detsamma kommer att kunna ske till följd av eventuella förbättringar eller försämringar av vattenkvaliteten som uppstår, t.ex. till följd av befintliga och nya verksamheter och åtgärder. Det finns således inget hinder för vattenmyndigheterna att under de förutsättningar som regelverket ger ändra en miljö- kvalitetsnorm, antingen under pågående förvaltningscykel eller i samband med uppdateringar av förvaltningsplaner och åtgärds- program i slutet av varje cykel. 18 (Förvaltningsplan för För att uppnå miljömålen enligt RDV ska medlemsstaterna anta och genomföra åtgärdsprogram. Åtgärdsprogrammens innehåll och funktion är därför centrala för efterlevnaden av RDV. Enligt artikel 11.1 RDV ska medlemsstaterna se till att det för varje avrinningsdistrikt upprättas ett åtgärdsprogram för att uppnå de miljömål som fastställs enligt artikel 4 RDV. Vid framtagandet av åtgärdsprogrammen ska de analyser som utförts beträffande påverkan och risk samt de ekonomiska analyserna beaktas. Redan i målbestämmelsen i artikel 4 RDV anges att vid genomförandet av åtgärdsprogram ska medlemsstaterna bl.a. genomföra alla åtgärder som är nödvändiga för att förebygga en försämring av statusen och skydda, förbättra och återställa alla ytvattenförekomster i syfte att uppnå god ytvattenstatus. Vad ett åtgärdsprogram ska innehålla anges i artikel 11.3 RDV såsom minimikrav. Programmen ska bl.a. innehålla åtgärder för att främja en effektiv och hållbar vattenanvändning för att undvika att uppnåendet av de mål som anges i artikel 4 RDV äventyras. RDV kräver även att programmen ska innehålla åtgärder såsom reglering av uttag och uppdämning av vatten samt krav på förhandsprövning för detta. Dessa regleringar ska dessutom ses över och när så är nödvändigt uppdateras. I det svenska regelverket återfinns generella regler om åtgärds- program i 5 kap. 4-8 §§ MB och särskilda regler om åtgärdsprogram för vatten i 6 kap. VFF. Av 5 kap. 4 § MB följer att om det behövs för att följa en miljö- kvalitetsnorm, ska regeringen eller den eller de myndigheter eller kommuner som regeringen bestämmer upprätta ett förslag till åtgärds- program. Enligt 6 kap. 1 § VFF är det vattenmyndigheterna som ansvarar för att upprätta förslag och fastställa åtgärdsprogram för vatten. Åtgärdsprogrammen är övergripande planeringsinstrument som ska ligga till grund för myndigheters och kommuners vidare över- väganden och handlande vid tillämpningen av de olika åtgärder och styrmedel som behövs för att följa miljökvalitetsnormerna. Genom sitt breda tillämpningsområde kan åtgärdsprogrammen träffa alla myndigheter och kommuner som kan påverka möjligheten att följa miljökvalitetsnormerna.19 I enlighet med 5 kap. 6 § MB ska det i åtgärdsprogrammet anges vilken eller vilka miljökvalitetsnormer som ska följas, de åtgärder som behöver vidtas för att följa normerna, vilka myndigheter eller kom- muner som ska vidta åtgärderna och när de behöver vara genomförda samt de uppgifter i övrigt som behövs till följd av medlemskap i . Åtgärdsprogrammet ska innehålla en analys av programmets konsekvenser från allmän och enskild synpunkt och det ska omprövas vid behov, dock minst . Genom en lagändring utökades och preci- serades kraven på innehållet i 5 kap. 6 § MB. Bl.a. infördes en skyldighet att i åtgärdsprogrammet ange hur kraven på förbättring ska fördelas mellan olika typer av källor som påverkar möjligheterna att följa en miljökvalitetsnorm. Med typer av källor avses såväl enstaka källor som en grupp källor till en viss förorening eller störning. Genom samma lagändring infördes även krav att i åtgärdsprogrammet ange konsekvenserna av åtgärdsprogrammet och hur finansiering ska ske av de valda styrmedlen, dvs. hur myndigheters och kommuners kostnader för de angivna åtgärderna ska finansieras.20 Särskilda bestämmelser avseende innehållet i åtgärdsprogram för vatten återfinns i 6 kap. 5–6 §§ VFF. Bl.a. stadgas där att åtgärds- programmet ska innehålla åtgärder för att i den mån det är behövligt åstadkomma omprövning av tillstånd till eller villkor för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet, åtgärder för att hindra eller reglera diffusa utsläpp av förorenande ämnen och åtgärder för att motverka alla andra betydande negativa konsekvenser för vatten- miljön, särskilt de åtgärder som behövs för att nödvändig ekologisk status eller god ekologisk potential ska kunna nås när det gäller vatten- förekomsters hydromorfologiska förhållanden. Åtgärdsprogrammet ska även innehålla en bedömning av såväl de ekonomiska som de miljömässiga konsekvenserna av åtgärderna, varvid kostnader och nytta ska kvantifieras. De första åtgärdsprogrammen för vatten fastställdes , dvs. före det att den ovan nämnda lagändringen avseende 5 kap. 6 § MB trädde i kraft. Dessa åtgärdsprogram är i 2009/10:184 s. 52. 2009/10:184 s. 75. huvudsak inriktade på kartläggning och utredning. Exempel på åtgärder enligt dessa program är följande. –Kammarkollegiet behöver, efter samråd med , och länsstyrelserna, ta fram underlag och strategier med syfte att åtgärda vandringshinder, regleringar, vattenhushållningsfrågor och andra fysiska ingrepp som påverkar vattenförekomster så att de inte uppnår, eller riskerar att inte uppnå, god ekologisk status eller god ekologisk potential. –Länsstyrelserna behöver göra en översyn och vid behov verka för omprövning av befintliga tillståndspliktiga verksamheter, enligt 9 och 11 kap. MB, vilka kan ha en inverkan på vattenmiljön, särskilt i områden med vattenförekomster som inte uppnår, eller riskerar att inte uppnå, god ekologisk status eller god kemisk status. –Länsstyrelserna behöver säkerställa att verksamhetsutövare genom- för nödvändig egenkontroll och har de kontrollprogram som behövs för att möjliggöra en bedömning av verksamheternas inverkan på ekologisk, kemisk och kvantitativ status i vattenförekomster. –Länsstyrelserna behöver upprätta en plan för sitt åtgärdsarbete med prioritering av avrinningsområden med vattenförekomster som inte uppnår, eller riskerar att inte uppnå, god ekologisk status eller god kemisk status –behöver ta fram kunskapsunderlag och genomföra åtgärder för att undanröja eller motverka vandringshinder och väg- dagvattens påverkan på yt- och grundvatten, särskilt i områden med vattenförekomster som inte uppnår, eller riskerar att inte uppnå, god ekologisk status eller god kemisk status. behöver även verka för att andra väghållare tar fram motsvarande kunskapsunderlag och genomför åtgärder. Åtgärderna skulle enligt 6 kap. 2 § VFF ha vidtagits . Enligt uppgift från vattenmyndigheterna är tanken att åtgärdsprogrammen i nästa förvaltningscykel ska innehålla mer konkreta åtgärder. 5.1.6Miljökvalitetsnormernas och åtgärdsprogrammens rättsverkan enligt MB RDV riktar inga direkta krav gentemot utövare av verksamheter eller åtgärder som påverkar vattnet. Kraven är i sin helhet riktade till medlemsstaterna. I har status eller potential som ska uppnås i de aktuella vattenförekomsterna angivits som miljökvalitets- normer. Den mer konkreta innebörden av den fastställda miljö- kvalitetsnormen och vilka åtgärder som krävs för att följa den framgår däremot inte av RDV. Detta bestäms i på regional nivå genom vattenmyndigheternas åtgärdsprogram. Miljökvalitetsnormer riktar sig inte till en specifik aktör. För att få ett praktiskt genomslag krävs att de kompletteras med andra regler. I den svenska regleringen finns inga materiella regler som riktar krav gentemot enskilda aktörer direkt med stöd av miljökvalitetsnormerna för vatten. Som nämnts är det i stället myndigheter och kommuner som är ansvariga för att miljökvalitetsnormerna följs och att åtgärder vidtas enligt fastställda åtgärdsprogram. Åtgärdsprogram- men är tänkta att ha en vägledande funktion vid tillståndsprövning eller tillsynsutövning. Bedömningen av vilka krav som kan ställas i det enskilda fallet avgörs genom tillämpning av de materiella reglerna i MB, såsom de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB. Det innebär att även om en konkret, fysisk åtgärd anges i åtgärds- programmen ska den enligt nuvarande regler i MB alltid prövas mot bestämmelserna i 2 kap.21 MB innehåller dock bestämmelser som medför att prövnings- och tillsynsmyndigheten ska beakta de miljökvalitetsnormer som är fastställda. Det är genom dessa bestämmelser miljökvalitetsnormer får sin rättsverkan med stöd av MB. Miljökvalitetsnormerna i praktisk tillämpning Miljökvalitetsnormer anger, i enlighet med 5 kap. 1 § MB, vilken kravnivå som ska gälla i fråga om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt. Enligt 5 kap. 3 § MB ska myndigheter och kommuner ansvara för att miljökvalitetsnormer följs. 21 , Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram för vatten inom tillsynsarbetet, , s 14. bestämmelsen är att ange miljökvalitetsnormernas direkta adressater.22 Detta torde innebära att bl.a. tillstånds- och tillsynsmyndigheter ska beakta den aktuella och inom ramen för sitt arbete, ansvara för att följs.23 Bestämmelsen i 5 kap. 3 § MB ska inte uppfattas som en materiell bestämmelse som innebär att myndig- heter och kommuner vid varje enskilt beslut måste göra allt som står i deras makt för att just den verksamhet eller åtgärd som är föremål för prövning eller tillsyn ska följa miljökvalitetsnormen.24 Bestämmelsen styr således inte myndigheten eller kommunen på så sätt att de vid varje enskilt beslut måste säkerställa att normerna följs, bl.a. eftersom det kan vara fråga om en komplex påverkans- bild från flera källor.25 Vid tillståndsprövning enligt MB ska bestämmelserna om MKB tillämpas. Av 6 kap. 7 § andra stycket 2 MB framgår att MKB:n, när det är fråga om verksamhet som medför betydande miljöpåverkan, ska innehålla en beskrivning av hur det ska undvikas att verksam- heten eller åtgärden medverkar till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. inte följs. Bestämmelsen gör ingen skillnad mellan de olika miljökvalitetsnormerna som anges i 5 kap 2 § . Det innebär att även miljökvalitetsnormer för vatten ska beaktas. Mark- och miljödomstolen prövade i avgörandet MÖD 2012:19 en ansökan om uppförande av ett nytt vattenkraftverk i Ladvattenån. Domstolen fann att MKB:n för den ansökta verksamheten saknade redovisning av hur det nya kraftverket skulle påverka den ekologiska statusen och miljökvalitetsnormen för ån. Till följd av detta kunde inte MKB:n godkännas och ansökan avvisades. Miljökvalitetsnormerna anger således vilken kvalitet på miljön som ska utgöra utgångspunkt vid bl.a. tillståndsprövning och till- syn. Vilka krav som, för att uppnå denna kvalitet på miljön, kan ställas på en enskild verksamhetsutövare avgörs dock genom tillämpning av de materiella reglerna i MB, såsom de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB.26 2009/10:184 s. 39. 23Naturvårdsverket, Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram för vatten inom tillsynsarbetet, , s. 16. 2009/10:184 s. 38 f. 25Naturvårdsverket, Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram för vatten inom tillsynsarbetet, , s. 16. 2009/10:184 s. 48. Miljökvalitetsnormer och 2 kap. MB Som nämnts ska myndigheter och kommuner vid bedömning av vilka krav som kan ställas i det enskilda fallet tillämpa de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap MB. Där finns bestämmelser om krav på bl.a. användandet av bästa möjliga teknik, vidtagande av skydds- åtgärder och försiktighetsmått och mest lämpliga lokalisering. Av särskild betydelse för miljökvalitetsnormer är skälighetsregeln i 2 kap. 7 § MB som i första stycket anger att krav enligt kapitlets föregående bestämmelser ska ställas i den mån de inte kan anses orimliga. Enligt bestämmelsen ska bl.a. en avvägning göras mellan nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnader för sådana åtgärder. Paragrafens andra och tredje stycke ändrades . Genom ändringen infördes en nyansering som innebär att miljökvalitets- normerna ska ha olika rättsverkan beroende på om de är gräns- värdesnormer enligt 5 kap. 2 § 1 MB eller inte. Enligt 2 kap. 7 § andra stycket MB ska det alltid ställas sådana krav som behövs för att följa en gränsvärdesnorm, i princip oberoende av om de kan anses vara orimliga eller inte. Bestämmelsen kan tillämpas både när det finns risk för att en gränsvärdesnorm inte kommer att uppnås och när det kan konstateras att den inte uppnås.27 Före lagändringen gjordes ingen skillnad på de olika miljö- kvalitetsnormerna. Krav, som gick utöver vad som kunde anses rimliga, gick att ställa på en verksamhet så snart en miljökvalitetsnorm riskerade att inte följas. Lika stränga krav kunde alltså ställas oavsett vilken typ av miljökvalitetsnorm det var fråga om. Som skäl för ändringen anfördes i förarbetena att bestämmelsen inte tog någon hänsyn till helhetsperspektivet, exempelvis om det gick att uppnå samma miljöförbättring på ett mindre ingripande eller kostsamt sätt och det fanns ingen begränsning för hur stränga kraven kunde vara. Den verksamhet som råkade vara föremål för prövning kunde träffas av så stränga krav att den inte kunde bedrivas, även om den hade en mycket obetydlig roll för att miljökvalitetsnormen inte följdes. Regeringen menade att det, för att följa miljökvalitetsnormer 2009/10:184 s. 46. som inte är gränsvärdesnormer, räcker med att kunna tillämpa de grundläggande hänsynsreglerna i 2 kap. MB.28 Som redan nämnts utgör miljökvalitetsnormerna som följer av RDV huvudsakligen av s.k. övriga normer enligt 5 kap. 2 § 4 MB. Endast normer för kemisk ytvattenstatus utgör gränsvärdesnormer enligt 5 kap. 2 § 1 MB. Det innebär att krav gentemot verksamhets- utövare för att uppnå miljökvalitetsnormerna om bl.a. god eko- logisk status endast kan ställas om de följer av de krav som ställs i 2 kap. MB och uppfyller kraven på rimlighet enligt 2 kap. 7 § första stycket MB. Bedömer tillsyns- eller prövningsmyndigheten att kostnaden för åtgärden överstiger nyttan kan det inte krävas av verksamhetsutövaren att åtgärden utförs. I sådana fall utgör således bestämmelsen i 2 kap. 7 § första stycket MB hinder mot att kräva av verksamhetsutövaren att bekosta och utföra denna åtgärd även om åtgärden är nödvändig för att en miljökvalitetsnorm för vatten ska följas. I 2 kap. 9 § MB finns en särskild stoppregel. Stoppregeln är tillämplig på all verksamhet och alla åtgärder som faller under MB:s tillämpningsområde. Med stöd av bestämmelsen kan sådana verk- samheter eller åtgärder förbjudas som riskerar att föranleda skada eller olägenhet av väsentlig betydelse för människors hälsa eller miljön. Regeln gäller vid såväl nyetablering som befintlig verksamhet. Trots risken för påverkan på omgivningen kan regeringen tillåta en verksamhet om det finns särskilda skäl. Exempel på verksamheter som kan aktualisera ett sådant undantag kan vara anläggningar för behandling av farligt avfall, vissa kommunikationsanläggningar av stor betydelse för infrastrukturen och vissa försvarsanläggningar.29 Stoppregeln torde kunna tillämpas för det fall en miljökvalitets- norm för vatten inte följs och skadan eller olägenheten som uppstår är av väsentlig betydelse. Såvitt utredningen känner till har bestäm- melsen emellertid aldrig tillämpats i detta avseende. Regeln tar, enligt ordalydelsen, endast sikte på verksamheter och åtgärder som ensamt kan orsaka skada eller olägenhet av väsentlig betydelse. Regeln förefaller därför inte vara tillämplig om flera verksamheter tillsammans orsakar en överträdelse av . 2009/10:184 s. 43 ff. 29Bengtsson m.fl., (. 2013, Zeteo) kommentaren till 2 kap. 9 §. Varken i 2 kap eller i 5 kap MB, eller i förarbetena till de lag- ändringar som genomfördes , anges vad som ska ske om det bedöms orimligt att ställa sådana krav på verksamhetsutövare som behövs för att miljökvalitetsnormerna ska kunna följas. Det står då klart att det inte kan ställas sådana krav på enskilda, men för del kvarstår den EU-rättsliga förpliktelsen att se till att god vattenstatus uppnås. Att en verksamhet medverkar till att en miljökvalitetsnorm inte följs utgör grund för förtida omprövning enligt 24 kap. 5 § första stycket 2 MB. Bestämmelsen förutsätter dock att tidpunkten då ska vara uppnådd har passerat Miljökvalitetsnormerna för vatten ska uppnås först och i många fall . Det torde innebära att omprövning enligt 24 kap. § första stycket 2 MB inte kan begäras . Många vattenverksamheter grundas dock på gamla tillstånd och rättigheter där det har förflutit från det att tillstånds- beslutet vunnit laga kraft.