sou · H1B335 · 2013-05-28 00:00:00 — En reform av detta slag bör emellertid inte stanna här utan omfatta även byten som sker senare i livet och då oavsett hur det tidigare efternamnet har förvärvats. Det finns helt enkelt ingen anledning för staten att med lagstiftningens hjälp motverka att många människor, barn lika väl som vuxna, har icke särskiljande efternamn. En följd av den nu angivna liberalisering, och dess enda egentliga nackdel, blir att de som redan bär son- eller dotternamn som är bildade på mindre vanliga förnamn får vidkännas en viss för- svagning av sitt materiella namnskydd. Detta är dock en ofrån- komlig och ganska rimlig konsekvens av att de förnamn, på vilka patro- eller metronymikonen är bildade, är en del av det gemen- samt ägda språket och därför som sådana inte åtnjuter och inte heller bör åtnjuta namnrättsligt skydd. Frågan är då vilka former av patro- och metronymikon som ska kunna förvärvas redan genom födelsen. Ett alternativ är att knyta an till den strikta definition som finns i 14 § namnlagen och godta endast sådana på genitivformen av faderns eller moderns för- namn bildade namn som har ändelsen son eller dotter. Då skulle sådana även här i landet relativt vanliga namn som slutar på -sen eller -dottir falla utanför, liksom sonnamn med bara ett s. Att på detta sätt inskränka den frihet som reformen syftar till är inte Familjerättsliga förvärv av efternamn En så snäv definition skulle också kunna ifråga- sättas såsom en diskriminering av de i språklagen (2009:600) angivna nationella minoritetsspråken. I exempelvis finskan bildas ett patro- nymikon på samma sätt som i svenskan. En dotter till en man med förnamnet kan således få efternamnet , osv. Motsvarande patronymikonbildningar förekommer i många, sanno- likt de flesta språk. Särskilt vanliga synes dessa namnbildningar vara i , södra , samt i Nord- och , medan bruket har gått tillbaka i och genom att namnen där alltmer kommit att brukas som vanliga familjenamn. En svensk namnlag har visserligen att utgå från svenska förhållanden och från det faktum att svenskan är och kommer att förbli landets bärande språk, men man måste besinna att namnskicket är en organisk del av varje språk; i den mån man accepterar ett minoritetsspråk måste man också acceptera dess namnskick, däri inbegripet patro- och metronymikonbildningar. Om man ska återinföra möjligheten till patro- och metro- nymikon, vilket kommittén som framgått förordar, synes det alltså inte rådligt med en strikt begränsning till namn som slutar på -son eller -dotter. Problem skulle i så fall uppkomma i frågan om var gränsen ska dras mellan vilka former som är och icke är tillåtna. Dessa problem är i själva verket så stora att de inte kan lösas annat än genom en allmänt hållen bestämmelse i lagtexten, som likställer andra patro- och metronymikonformer med son- och dotternamn. Den närmare bestämningen av vad som ska anses utgöra ett patro- eller metronymikon blir därmed – i de sannolikt fåtaliga fall då tvivel härom uppkommer – en uppgift för rättstillämpningen att ta ställning till i enskilda fall (jfr det i kapitel 4.5 beskrivna rättsfallet RÅ 85 2:8 där Regeringsrätten tillät en flicka med svenskt och tunisiskt medborgarskap att förvärva namnkombinationen som var att jämställa med ett svenskt patro- nymikon). 7.3.3Behövs spärregler för familjerättsliga namnförvärv? De nuvarande reglerna om familjerättsliga namnförvärv innehåller spärrar avsedda att i vissa närmare angivna fall hindra att makar och barn som fyllt genom anmälan till genomför namnbyten om de har bytt namn i familje- rättslig ordning. Spärrarna tillkom huvudsakligen under den bety- Familjerättsliga förvärv av efternamn dande omarbetning som namnlagspropositionen genomgick vid riksdagsbehandlingen. betonade i högre utsträckning än regeringen intresset av namnstabilitet och risken för att mer långt- gående bytesmöjligheter skulle komma att missbrukas av personer med oärliga syften. Bland annat framhölls att brottslingar borde hindras från att byta identitet genom namnbyten. I vad mån spärreglerna har haft en sådan förebyggande effekt går inte att undersöka empiriskt. Däremot kan konstateras att dessa spärregler starkt bidrog till att namnlagen blev en komplicerad och inte helt konsekvent lagprodukt. Det kan också konstateras att ju mer pröv- ningen har utvecklats i tillåtande riktning hos PRV och PBR, dvs. de instanser som kan medge administrativa namnbyten, desto lättare har det blivit att – i lagenlig ordning – kringgå de familje- rättsliga spärreglerna. Om de nuvarande spärreglerna tas bort uppstår frågan om de bör ersättas med någon annan, enklare form av spärr mot upp- repade namnbyten. Man skulle kunna tänka sig en generell regel som ger vuxna personer rätt att byta för- eller efternamn ett visst antal gånger och att de sedan måste söka någon form av dispens. Ett annat alternativ kunde vara att namnbyte får ske med vissa angivna tidsintervall. framhöll att med- borgarna borde ha stor frihet i sina val av eller byten till sådana efternamn som de har en släktmässig koppling till. Utredningen konstaterade också att det allmännas intresse av namnstabilitet hade minskat, framför allt genom införandet av ordningen med obligatoriska personnummer. Enligt utredningens bedömning behövde man inte heller befara att en i princip obegränsad namn- bytesrätt skulle komma att missbrukas i nämnvärd grad. De prak- tiska olägenheter som ett namnbyte medför i den vardagliga till- varon antogs utgöra ett naturligt hinder som skulle avhålla från onödiga namnbyten. överväganden mötte, som framgått, invändningar under riksdagsbehandlingen. Utredningen kan sägas ha varit före sin tid när den ansåg att medborgarna själva bör ges ansvaret för konsekvenserna av upprepade efternamnsbyten. Från statens sida finns numera inte mycket att invända. Personnamnens betydelse från säkerhets- och identifieringssynpunkt vid kontakt med myndigheter, banker, andra företag och även privatpersoner har stadigt minskat. De numera förekommande bedrägerierna via Internet möjliggörs inte genom att bedragare byter namn i folk- Familjerättsliga förvärv av efternamn bokföringen utan genom falska identiteter och andra mycket mer sofistikerade metoder. Tanken att ett slopande av spärreglerna skulle resultera i upprepade namnbyten för brottsliga syften ter sig ganska verklighetsfrämmande. Det anförda talar enligt kommitténs mening för att dagens spärregler utan nämnvärd olägenhet helt kan undvaras i en ny namnlag. Den eventuella nyttan med sådana regler står i varje fall inte i rimlig proportion till värdet av den ökade frihet för med- borgarna som reglernas avskaffande skulle innebära. Dessutom skulle regelverket på ett välbehövligt sätt bli möjligt att förenkla. Detsamma gäller för handläggningen vid namnmyndigheten, som inte längre skulle behöva hålla ständig uppsikt över hur många namnbyten som skett tidigare. I sammanhanget bör också anmärkas att det vare sig i den norska namnlagen eller i den danska namnlagen finns intaget den typ av spärregler som här diskuterats. I den norska namnlagen finns visserligen en spärr som hindrar att namnbyten sker mer frekvent än . De familjerättsliga namnförvärven omfattas dock i huvudsak inte av denna spärr. Erfarenheterna av den nya danska namnlagen är, enligt vad som upplysts för kommittén, att avsakna- den av spärregler inte förorsakat några som helst problem för staten, som för identifieringen av medborgarna helt förlitar sig på deras personnummer; i den mån det finns några problem med upp- repade namnbyten anses dessa vara av uteslutande estetisk och moralisk karaktär. Förvärv av efternamn genom födelsen 1 § Föräldrar ska efter barnets födelse ansöka hos om det efternamn som barnet ska bära. 1.det efternamn som föräldrarna eller någon av dem bär, 2.ett efternamn som någon av föräldrarna har burit, om det namnet inte har förvärvats genom äktenskap, 3.föräldrarnas efternamn som ett dubbelt efternamn enligt 19 §, 4.ett efternamn som är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna son eller dotter, eller som är bildat på därmed jämförligt sätt. Familjerättsliga förvärv av efternamn Barnet anses genom födelsen ha förvärvat det efternamn som efter ansökan registreras av . Görs inte någon ansökan anses barnet genom födelsen ha förvärvat moderns efternamn. De automatiska namnförvärven har, bortsett från hjälpregeln i andra styckets andra mening, utmönstrats ur bestämmelsen om barns förvärv av efternamn vid födelsen. I stället ankommer det alltid på barnets föräldrar, oavsett om namngemenskap föreligger eller inte, att ansöka om det efternamn som de vill att deras barn ska bära. Ansökan ska göras av barnets vårdnadshavare, se 36 §. Det förhållandet att ansökan ska göras i stället för anmälan som namnlag är en konsekvens av den nya enhetliga hanterings- ordningen för namnärenden. Någon saklig betydelse har ändringen alltså inte. Första stycket anger vilka namn som kan förvärvas efter ansökan. En förändring är att ansökan kan avse ett efternamn som någon av föräldrarna har burit, vilket ger större valmöjlighet än tidigare då en anmälan måste avse ett namn som någon av föräldrarna senast burit som ogift. Någon möjlighet att välja ett tidigare buret giftasnamn föreligger lika lite som förut, men formuleringen har ändrats i syfte att undvika de tolkningsproblem som uttrycket senast burit som ogift har medfört. Ansökan kan även avse ett dubbelt efternamn som kan bildas enligt bestämmelserna i 19 §. Vidare återinförs möjligheten till förvärv av patro- och metronymikon genom födelsen. Till skillnad från vad som vid särskilda skäl gäller enligt nuvarande 14 § namnlagen kan också andra patro- och metronymika godkännas än sådana som slutar på -son eller -dotter. Hjälpregeln års namnlag om att barnet får moderns efternamn om ingen ansökan görs kvarstår i sak oförändrad. Den särskilda hjälpregeln om att barnet förvärvar moderns efternamn om faderskapet inte fastställs efter födelsen har däremot tagits bort, då den inte har någon självständig betydelse utan närmast är av upplysande karaktär. Familjerättsliga förvärv av efternamn Förvärv av efternamn genom adoption 2 § Adoptivföräldrar ska i adoptionsärendet ansöka om det efternamn som adoptivbarnet ska förvärva genom adoptionen. 1.det efternamn som adoptivföräldrarna eller någon av dem bär, 2.ett efternamn som någon av adoptivföräldrarna har burit, om det namnet inte har förvärvats genom äktenskap, 3.adoptivföräldrarnas efternamn som ett dubbelt efternamn enligt 19 §, eller 4.ett efternamn som är bildat av något av adoptivföräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna son eller dotter, eller som är bildat på därmed jämförligt sätt. Görs inte någon ansökan förvärvar adoptivbarnet genom adop- tionen det efternamn som den äldre av adoptivföräldrarna bär. Ändringarna i bestämmelsen är huvudsakligen en anpassning till att de automatiska namnförvärven slopas. Övriga ändringar överens- stämmer med vad som föreslagits beträffande barns förvärv av efternamn under 1 §. En ändring i förhållande till nuvarande ordning är att hjälpregeln om att adoptivbarnet vid utebliven anmälan förvärvar adoptiv- moderns efternamn har ersatts av en bestämmelse om att det i sådant fall är den äldre av adoptivföräldrarnas namn som adoptiv- barnet förvärvar. Härigenom uppnås full likställdhet mellan adoptiv- föräldrar oberoende av deras kön. 3 § Den som adopterar ensam ska i adoptionsärendet ansöka om det efternamn som adoptivbarnet ska förvärva genom adoptionen. 1.det efternamn som adoptivföräldern bär, 2.ett efternamn som adoptivföräldern har burit, om det namnet inte har förvärvats genom äktenskap, eller 3.ett efternamn bildat av adoptivförälderns förnamn med tillägg av någon av ändelserna son eller dotter, eller ett efternamn som är bildat på därmed jämförligt sätt. Görs inte någon ansökan förvärvar barnet genom adoptionen det efternamn som adoptivföräldern bär. Om en make adopterar den andra makens barn, medför det dock inte någon ändring av barnets efternamn. Familjerättsliga förvärv av efternamn Ändringarna i förhållande till gällande rätt är en anpassning till att de automatiska namnförvärven slopas samt till de övriga ändringar som föreslås för barns förvärv av efternamn. 4 § Domstol kan i adoptionsärendet besluta att den som adopteras ska behålla det efternamn som han eller hon hade före adoptionen, eller det namnet jämte en adoptivförälders efternamn som ett dubbelt efternamn enligt 19 §. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 4 §, men har kompletterats med möjligheten för adoptivbarnet att med domstols godkännande förvärva ett dubbelt efternamn. Byte till förälders efternamn, m.m. 5 § Ett efternamn får bytas till ett annat efternamn som 1.bärs av någon av föräldrarna, 2.har burits av någon av föräldrarna, om namnet inte har för- värvats genom äktenskap, 3.är ett dubbelt efternamn enligt 19 § och som är bildat på de efternamn som föräldrarna bär eller har burit, om inte något av namnen har förvärvats genom äktenskap, eller 4.är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna son eller dotter, eller som är bildat på därmed jämförligt sätt. Den som har bytt efternamn enligt första stycket får byta till ett annat namn som där anges. Bestämmelsen innebär i förhållande till namnlag en för- enkling och utvidgning av möjligheterna till namnbyte i familje- rättslig ordning. Det spelar inte längre någon roll om det befintliga namnet har förvärvats genom födelsen eller senare i livet. En person har således alltid rätt att byta till ett efternamn som har sådan anknytning till föräldrarna som sägs i första stycket. Kravet på samtycke av make, om namnet är förvärvat genom äktenskap med annan än barnets förälder, har slopats. Barn ges möjlighet att byta även till ett efternamn som en förälder har burit, om namnet inte är förvärvat genom äktenskap. Bestämmelsen ger även möjlighet att förvärva ett dubbelt efternamn, vare sig namnet hade kunnat förvärvas vid födelsen eller Familjerättsliga förvärv av efternamn inte, dock under förutsättning att namnet är möjligt att förvärva enligt de allmänna bestämmelserna om dubbla efternamn i 19 §. Det där angivna förbudet mot att bilda efternamn som består av fler än två namn gäller alltså vid förvärv av dubbelnamn i familje- rättslig ordning. Eftersom den i första stycket 4 angivna rätten att byta till ett patro- eller metronymikon gäller utan avseende till hur det befint- liga namnet har förvärvats, blir den särskilda bestämmelsen i nuvar- ande 14 § första stycket namnlagen om byte i så kallad administrativ ordning till ett sådant namn obehövlig. Någon spärr för hur en vuxen person får byta namn enligt paragrafens första stycke finns . Paragrafen möjliggör däremot inte att den som har bytt bort det namn som förvärvades genom födelsen återtar detta, med mindre att någon av föräldrarna bär eller har burit namnet och namnet inte är ett giftasnamn. 6 § Om ett barn bär någon av föräldrarnas namn utan att denna förälder är vårdnadshavare, krävs för byte av barnets efter- namn enligt 5 § att föräldern har samtyckt till namnbytet eller att domstol har funnit att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Paragrafen överensstämmer med nuvarande 6 §. 7 § Bestämmelserna i 5 och 6 §§ tillämpas också då den som har adopterats vill byta ett efternamn som har behållits från tiden före adoptionen eller som har förvärvats enligt 2 eller 3 §, till ett efternamn som 1.bärs av någon av adoptivföräldrarna, 2.har burits av någon av adoptivföräldrarna, om namnet inte har förvärvats genom äktenskap, 3.är ett dubbelt efternamn enligt 19 § och som är bildat på de efternamn som adoptivföräldrarna bär eller har burit, om inte något av namnen har förvärvats genom äktenskap, eller 4.är bildat av något av adoptivföräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna son eller dotter, eller som är bildat på därmed jämförligt sätt. Bestämmelsen innebär att den utvidgade rätten till namnbyte enligt 5 § har gjorts tillämplig även på adoptivbarn. Familjerättsliga förvärv av efternamn 8 § Ett barn , som för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem har tagits emot av någon annan än barnets föräldrar, får byta sitt efternamn till 1.ett namn som bärs av den eller dem som har tagit emot barnet, 2.ett namn som bärs av någon av dem, 3.ett dubbelt efternamn enligt 19 § som är bildat på deras efter- namn, eller 4.ett dubbelt efternamn enligt 19 § som är bildat på enderas efter- namn jämte barnets efternamn. För byte av efternamn enligt första stycket krävs att den eller de vars namn avses har samtyckt till namnbytet och att domstol har funnit att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Den som har bytt efternamn enligt första stycket får byta tillbaka till det efternamn som han eller hon har burit. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för fosterbarns byte av efternamn. En viss utvidgning av rätten att byta namn har dock skett genom att möjligheten att återta ett namn som barnet har burit inte längre begränsas till det namn som barnet har burit närmast före det tidigare namnbytet. Ändringen innebär i det avseendet en återgång till vad som gällde före (se SFS 1988:261). Vidare har möjligheten att i familjerättslig ordning byta till ett dubbelt efternamn gjorts tillämplig även i detta fall. Byte till makes efternamn 9 § När äktenskap ingås behåller vardera maken sitt efternamn, om inte ansökan görs enligt andra stycket före eller i samband med vigseln. Makar kan få namngemenskap genom att en av dem byter sitt efternamn till den andres efternamn. Makar kan i stället välja att som gemensamt namn förvärva varandras efternamn som ett dubbelt efternamn enligt 19 §. Görs en ansökan om byte av efternamn eller om förvärv av dubbelt efternamn före eller i samband med vigseln, förvärvas namnet vid vigseln. Bestämmelsen innebär att makar som huvudregel behåller sina efternamn. Resultatet av ett namnbyte enligt 9 § måste alltid bli att namn- gemenskap uppkommer mellan makarna. Om en av dem eller båda i anslutning till vigseln eller senare vill byta namn utan avsikt att nå Familjerättsliga förvärv av efternamn full namngemenskap får de använda sig av namnlagens generella bestämmelser om namnbyte. Även vid sidan av den nya möjligheten att anta ett gemensamt dubbelt efternamn innebär 9 § en väsentlig utvidgning av makars möjlighet att välja namn. Makar kan således utan undantag få namngemenskap under det eller de efternamn som de faktiskt bär. Den förutvarande begränsningen vad gällde namn som förvärvats genom ett tidigare äktenskap är borta. Makar är inte heller längre hindrade från att erhålla namngemenskap under ett efternamn som någon av dem under äktenskapet har bytt till med stöd av 5 eller 7 § och alltjämt bär. Bestämmelsen uppställer inte heller hinder för make som under äktenskapet har bytt efternamn att därefter uppnå namngemenskap med den andra maken genom att på nytt byta namn. Ansökan om att en av makarna ska byta till den andres efter- namn ska ges in till . Något formellt krav på samtycke från den andra maken uppställs inte i det fallet. Önskar makarna bära ett på bådas efternamn bildat dubbelt efternamn som gemen- samt namn, måste båda makarna ansöka om detta. Ansökan kan göras när som helst under äktenskapet. Om ansökan görs före eller i samband med vigseln, anses efternamnet ha för- värvats vid vigseln. 10 § Den som har bytt efternamn enligt 9 § får under eller efter äkten- skapet byta till ett efternamn som han eller hon har burit. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 10 § andra stycket namnlagen men innebär i förhållande härtill en utvidgning av vilka efternamn som får återtas. Den nya bestämmelsen begränsar sålunda inte åter- tagandet till det namn som en make senast han burit som ogift utan gäller varje namn som maken har burit. 8Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning De i föregående kapitel behandlade familjeanknutna regler som styr valet av efternamn för barn och makar räcker i de flesta fall till för att tillgodose medborgarnas behov. Detta kommer i än högre grad att gälla om dessa regler, som kommittén föreslår, utformas så generöst att de ger ännu större frihet för den enskilde att byta till ett annat efternamn som finns eller har funnits i familjen. Som fram- gått föreslår kommittén dessutom att de så kallade spärreglerna tas bort och att det ska bli möjligt att utan behovsprövning förvärva ett patro- eller metronymikon samt även ett familjeanknutet dubbelt efternamn (dock med undantag för de relativt fåtaliga situationer då det med hänsyn till barns bästa bör krävas domstols medgivande till namnbytet). De av kommittén föreslagna familjeanknutna reglerna om för- värv av efternamn ger således medborgarna betydligt större frihet än att själva bestämma sina namn. Självfallet kommer det dock alltjämt att behövas regler om byte till helt nybildade efter- namn och även till andra efternamn som inte heller i fortsättningen bör kunna förvärvas med stöd av de familjerättsliga reglerna. I nu gällande namnlag behandlas dessa så kallade administrativa namn- förvärv i 11–14 §§. För att få förvärva ett efternamn enligt dessa bestämmelser räcker det inte att anmälan görs till utan det krävs en prövning av namnmyndigheten, dvs. PRV, vars beslut sökanden kan överklaga till PBR. Av statistik från framgår att antalet ansökningar om byten av efternamn i det närmaste har för- dubblats . Antalet till myndigheten in- komna ansökningar rörande efternamn har uppgått till knappt 6 000 . Som närmare beskrivits i redogörelsen för gällande rätt anges i 11 § namnlagen vilka namnbyten som fordrar prövning och god- kännande av PRV. I 12 § anges, under sex punkter, de krav som Förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning från språkliga och därmed jämförliga avseenden ställs på ett namn för att det ska kunna godkännas som nybildat efternamn (lämplig- hetsprövning). I 13 § första stycket återfinns en hinderskatalog i sju punkter över fall då efternamn inte får godkännas på grund av risken för förväxling med andra namn och kännetecken (likhets- prövning). Föräldrar, syskon och syskonbarn har enligt 13 § andra stycket i vissa fall rätt till så kallade anslutningsförvärv av nybildade efternamn. I 14 § anges att namnbyte kan få ske även om inte vill- koren i 12 eller 13 § är uppfyllda, men då fordras att särskilda eller i vissa fall synnerliga skäl föreligger. Enligt sina direktiv ska kommittén särskilt undersöka hur de bestämmelser tillämpas som begränsar enskildas möjligheter till byte av efternamn enligt 12 § 1 (kravet på språklig lämplighet) och 13 § (kravet att namnet inte lätt får kunna förväxlas med annat namn) namnlagen. Kommittén ska överväga om de ändamål som ligger till grund för regleringen alltjämt gör sig gällande och ta ställ- ning till om reglerna bör ändras i något avseende. Som allmän utgångspunkt för uppdraget gäller att kommittén ska undersöka om det finns utrymme för ett något större hänsynstagande till enskildas intresse av att få välja sina namn. 8.1Allmänna villkor för förvärv av efternamn i annan än familjerättslig ordning Kommitténs förslag: Den formella spärren för upprepade efter- namnsbyten slopas. I övrigt behålls bestämmelserna i 11 § namnlagen i huvudsak oförändrade. gällande namnlag innehåller i 11 § vissa allmänna villkor och begränsningar avseende sådana byten av namn som inte kan göras redan med stöd av de familjerättsliga namnförvärvsreglerna och som alltså kräver godkännande av PRV. Störst betydelse har den begränsningsregel som säger att PRV en gång får ge en och samma person tillstånd att byta efternamn. Visserligen kan PRV ge till- stånd till ytterligare namnbyten, men det fordras då särskilda skäl. De efterföljande prövningarna förväntas alltså bli strängare än den första. Lagen gör härvid ingen skillnad mellan nybildade efternamn, dvs. namn som inte har använts som efternamn, och sådana befintliga efternamn som inte kan förvärvas i familjerättslig ord- ning. Den aktuella begränsningsregeln lyder: Den som vill byta