sou · H1B317 · 2013-04-03 00:00:00 — Ordningen framhölls vara fördelaktig ur rätts- säkerhetssynpunkt eftersom den misstänkte därigenom skulle få åklagarens påföljdsbeslut kontrollerat av domstol. Systemet bedömdes dock bli relativt komplicerat, inte minst tekniskt sett, och fördelarna kunde enligt beredningen knappast uppväga nack- delarna. Bland annat med hänsyn till att artikel 5 i föreskriver att det krävs fällande dom av behörig domstol för att lagligen beröva någon frihet i de fall som anges i artikeln, och då fängelsestraff enligt rekommendation bör undantas från förenklade förfaranden utom domstol, så har vi gjort bedöm- ningen att ett särskilt domstolsförfarande i erkända mål, avsnitt 9, bättre möter de krav som kan ställas på rättegången i brottmål. 7.4.4Avgörande på handlingarna i förnekade mål Ytterligare ett möjligt alternativ, om vårt förslag inte genomförs, vore att oberoende av den tilltalades inställning i sak, utöka möjlig- heten att avgöra mål utan huvudförhandling till att avse andra påföljder än böter (jfr 45 kap. 10 a § första stycket 3 RB). Om ingen av parterna begär huvudförhandling och sådan förhandling inte heller behövs med hänsyn till utredningen i målet, skulle målet kunna avgöras utan huvudförhandling om åklagaren inte yrkat en påföljd som är att anse som svårare eller mer ingripande än exempelvis fängelse . Skillnaden mot vårt för- slag är bl.a. att förnekade brott då skulle kunna avgöras utan huvudförhandling. Den muntliga förhandlingen får anses ge de bästa förut- sättningarna för en god bevisvärdering. När den tilltalade har motsatt sig brottsanklagelsen bör förhör med honom eller henne i regel hållas inför rätten för att kravet på rättssäkerhet ska upp- rätthållas. Rätten får därigenom ett bättre underlag för avgörandet 16 , Åklagaren som grindvakt, En rättsvetenskaplig studie av åklagarens befogenheter vid utredning och åtal av brott, Skrifter från juridiska institutionen vid , nr 24, s. 243 f. än när det grundas på handlingarna i målet. Det är inte heller ovanligt att den tilltalade ändrat uppfattning efter åtalet och lämnar en annan berättelse inför rätten än vad som skett vid förhör under förundersökningen. Om muntlig bevisning ska läggas fram talar även den om- ständigheten för att huvudförhandling bör hållas. Det kan emeller- tid finnas fall då ett förhör inför rätten inte bedöms tillföra något ytterligare utöver vad som framgår av en skriftlig berättelse i förundersökningsprotokollet eller av en inspelning av en berättelse under förundersökningen. Betydelsen av att hålla muntlig för- handling gör sig då inte gällande med samma styrka. I avsnitt 10.3.5 redogör vi för vår syn på processmaterialet vid avgörande av mål utan huvudförhandling. Genom EMR-reformen öppnades möjligheten att avgöra brott- mål utan att hålla huvudförhandling om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter och ingen av parterna har begärt huvudförhandling. Att den tilltalade förnekat gärningen är alltså i dessa mål inte ett hinder mot att avgöra målet på handlingarna. När brottsligheten i ett förnekat mål är sådan att annan påföljd än böter är aktuell är utredningen i allmänhet något mer omfattande och behovet regelmässigt större av muntlig bevisning. Det bör därför enligt vår mening alltjämt krävas att förnekade mål som kan leda till annan påföljd än böter avgörs efter huvudförhandling. 7.5Vårt förslag till en behovsanpassad brottmålsprocess Vi föreslår en behovsanpassad brottmålsprocess, i vilken åklagaren när åtalet väcks anger sin syn på ansvarsfrågan och målen handläggs i tingsrätt på olika sätt beroende på åklagarens påföljdsyrkande. Åklagarens inleder brottmålsprocessen genom att väcka åtal vid tingsrätten. Vi föreslår att åtalet ska anses väckt när det kom in till rätten eller när ett strafföreläggande som inte godkänts ges in till domstolen av åklagaren. För att effektivisera handläggningen anser vi att åklagaren, med att talan väcks, ska förelägga den tilltalade att svara på åtalet till rätten. I mål om allmänt åtal för brott bör rätten enligt vår mening inte längre utfärda stämning. Det är vår utgångspunkt att åklagaren alltid i åtalet ska ange ett yrkande i fråga om påföljd. Åklagarens inställning när det gäller vilket straff som den tilltalade ska dömas till ska vara av avgörande för såväl målets handläggning som processens ram. Domstolen ska inte kunna döma till ett strängare straff eller en mer ingripande påföljd än vad åklagaren har yrkat. Det väsentliga för att avgöra på vilket sätt ett brottmål ska kunna handläggas i tingsrätt är enligt vår uppfattning brottslig- hetens allvar och parternas inställning till saken. Vi menar att brott- mål i tingsrätt kan tänkas handläggas på tre olika sätt beroende på dessa förhållanden. Om åklagaren anser att ett brott ska leda till ett bötesstraff för den tilltalade ska målet, på samma sätt som , kunna avgöras utan huvudförhandling. Har strafföreläggande utfärdats men inte godkänts ska talan kunna väckas genom att föreläggandet ges in till rätten. Den misstänkte ska i samband med att han eller hon får del av föreläggandet även föreläggas av åklagaren att svara på det åtal som väcks om strafföreläggandet inte godkänns och att då ange sin inställning och grunden för den, avge bevisuppgift samt slutföra sin talan i målet. Den misstänkte ska informeras om rätten till huvud- förhandling. Om inte huvudförhandling begärs av någon av parterna kan målet i regel avgöras utan vidare beredning i domstol. Mål i vilket åklagaren yrkar högst sex månaders fängelse ska under vissa förutsättningar kunna hanteras i en särskild ordning. För andra påföljder än fängelse föreslår vi vissa ytterligare begräns- ningar för att målet ska kunna avgöras i den särskilda ordningen, t.ex. att åklagarens yrkande om nivån på ett s.k. alternativstraff vid samhällstjänst eller kontraktsvård inte får överstiga . Den tilltalade ska ges tillfälle till kostnadsfri rådgivning av advokat i högst för att ta ställning till åtalet och de yrkanden som framställs tillsammans med det samt till målets handläggning. När talan väcks ska den tilltalade informeras om sin rätt till rådgivning och huvudförhandling. Vidare ska åklagaren förelägga honom eller henne att yttra sig över åtalet. Målet ska kunna avgöras i ett särskilt förfarande utan huvudförhandling om varken åklagaren eller den tilltalade begärt huvudförhandling, den tilltalade erkänner gär- ningen, godtar påföljden och de övriga yrkanden som framställts samt samtycker till att målet avgörs på det sättet. Domstolen ska pröva att förutsättningarna för det särskilda förfarandet är upp- fyllda och att huvudförhandling inte behövs av särskilda skäl. Skulle åklagaren yrka ett strängare straff än fängelse ska målet alltid avgöras efter huvudförhandling. Det- samma gäller vid vissa andra påföljdsyrkanden. Åklagaren ska även i dessa mål förelägga den tilltalade att svara på åtalet. mål finns det behov av att kunna anpassa handläggningen till vad saken i målet kräver och det kan finnas behov av att målen för- bereds ytterligare före huvudförhandlingen. Vi föreslår därför en utökad möjlighet att bl.a. avgöra mål i den tilltalades utevaro, att avgöra del av mål och ändrade förberedelseregler. Med hänsyn till vad gärningen rör och övriga omständigheter ska vidare en för- enklad hantering kunna ske av erkända gärningar vid huvudför- handlingen. Särskilda regler ska gälla för unga lagöverträdare. En konsekvens av förslaget om ett särskilt förfarande i erkända brottmål är ett minskat behov av strafföreläggande avseende vill- korlig dom. Vi anser, bl.a. med hänsyn till det, att åklagare endast ska kunna förelägga bötesstraff. Våra överväganden i detta avseende framgår i avsnitt 9.7. Den behovsanpassade brottmålsprocessen illustreras i följande bild. Vi redovisar i kapitel 8 vår syn på hur kvaliteten och effektiviteten under inledningen av brottmålsprocessen i alla mål kan förbättras. I kapitel 9 redogör vi närmare för det särskilda förfarandet för avgörande av erkända brottmål. Hanteringen av bötesmål beskrivs i kapitel 10. Handläggningen av övriga mål och sådana mål som ska avgöras efter huvudförhandling behandlas i kapitel 11.