sou · H1B359 · 2013-08-30 00:00:00 — 38Rekvisitens innebörd har diskuterats i avsnitt 3.2.2. 39NJA II 1965 s. 248. 1974:166 s. 91. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar föranledas av omständigheterna. Det var endast mindre ingripande inskränkningar som avsågs.41 Då bestämmelserna om vattenskyddsområde infördes vattenlag fann man att de inskränkningar som dessa bestämmelser kunde medföra var av samma art som de som kunde tillskapas genom förordnanden om naturreservat enligt naturvårdslagen och att man därför borde utforma ersättningsrätten vid förordnande om vattenskyddsområde på samma vis.42 Kravet på att inskränkningen måste avsevärt försvåra pågående markanvändning blev en förutsättning för att ersättning skulle utgå.43 Frågan om hänsynsreglernas räckvidd har alltså även tidigare varit avgörande för ersättningsrättens omfattning. kan tillstånd vägras, återkallas eller förenas med nya villkor till uppfyllande av försiktighetsprincipen utan att någon ersättning lämnas.44 4.3.2.3Ersättning vid omprövning av vattenverksamhet enligt 24 kap. 5 § Reglerna i 31 kap. 20 och 22 §§ innebär att ersättning ska ges om en omprövning av ett tillstånd till vattenverksamhet skett med stöd av 24 kap. 5 § eller 7 kap. 13 och 14 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet och för tillståndshavaren medfört en förlust av vatten eller fallhöjd eller inskränkning i rätten att reglera vattnets fallhöjd. Dessa regler skiljer sig från övriga ersättningsregler i i två avseenden. Dels kan bestämmelserna delvis ses som ett undantag från den allmänna principen att ingrepp av miljöhänsyn inte medför någon rätt till ersättning för den som utövar den miljöfarliga verksamheten45, dels begränsas rätten till ersättning inte genom något kvalifikationskrav utan genom att endast en del av den uppkomna skadan ska ersättas. Bestämmelserna omfattar både omprövning enligt 24 kap. 5 § och 7 kap. 13 och 14 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. I fråga om omprövning med stöd av 7 kap. 13 och 14 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet kan en sådan 1981/82:130. s. 137 f. 44Se vidare om hänsynsreglers betydelse för ersättningsrätten under avsnitt 4.3.2.4 och kapitel 7. 45Se t.ex. B. m.fl., (. 2012 Zeteo) kommentaren till 31 kap. 20 §. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar omprövning ske för att tillgodose intressen som inte omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen, t.ex. till förmån för andra verksamhetsutövares intressen eller för allmänna farleder och hamnar. Ersättningsrätten på grund av sådana inskränkningar ingår inte i utredningens granskning och i följande redogörelse bortses därför från dessa skäl. Bestämmelserna i 31 kap. 20 och 22 §§ hade sina motsvarigheter i 9 kap. 12 och 14 §§ vattenlagen och omfattade då omprövning av bl.a. följande skäl: för att tillgodose allmänna intressen som berörs av väsentliga ändringar i vattenförhållanden (15 kap. 3 §), om det visar sig att vissa anordningar som har vidtagits eller villkor som har meddelats till skydd för fisket är mindre ändamålsenliga (15 kap. 4 §), eller, i fråga om villkor om innehållande och tappning av vatten, för att tillgodose den allmänna miljövården eller hälsovården eller främja fisket (15 kap. 9 §). Enligt specialmotiveringen i propositionen till vattenlagen46 kunde allmänna intressen enligt 15 kap. 3 § t.ex. vara det allmänna fiskeintresset, den allmänna miljövården, hälsovården eller en orts vattenförsörjning.47 I propositionen uttalades att man ville hålla definitionen av vad som utgjorde allmänna intressen öppen och på så sätt undvika att binda utvecklingen för framtiden.48 För att kunna ompröva ett tillstånd enligt bestämmelsen krävdes dock att det var väsentliga ändringar i vattenförhållandena som påverkade de allmänna intressena. Något motsvarande krav på att det är väsentliga ändringar i vattenförhållandena som orsakar det förhållande som aktualiserar frågan om omprövning uppställs inte i 24 kap. 5 § . Bestämmelserna i 24 kap. 5 § torde medge omprövning av vattenverksamhet på en mängd andra grunder än de som omfattades av ersättningsrätten i vattenlagen. Bland annat kan ersättning komma att utgå vid omprövning som beror på fel eller försummelse på verksamhetsutövarens sida, 24 kap. 5 § första stycket 3–4 . I och med införande kom därför bestämmelserna om ersättning, som i övrigt överfördes i princip oförändrade, genom kopplingen till 24 kap. 5 § att omfatta ett större område . Rätten till ersättning på grund av hälsoskydds-, 1981/82:130. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar miljöskydds- och säkerhetsskäl utökades alltså trots uttalanden i balken om att något sådant inte var avsett.49 Anledningen till att möjligheten att ompröva vattenverksamhet utvidgades och samordnades med bestämmelserna om omprövning av tillstånd till miljöfarlig verksamhet var att lagstiftaren ansåg att det saknades tillräckliga skäl att särbehandla vattenverksamhet som sådan och att det i stället borde vara verkningarna av en verksamhet som ligger till grund för om en omprövning ska ske.50 Möjligen förbisåg man att denna samordning ledde till en utökad rätt till ersättning vid rådighetsinskränkningar på grund av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl.51 De bestämmelser i som möjliggör rådighetsinskränkningar är över lag generellt utformade. De närmare föreskrifterna om hur och när rådighetsinskränkningar kan vidtas framgår i huvudsak av förordningar och myndighetsföreskrifter meddelade med stöd av balken. För alla föreskrifter som meddelas med stöd av balken gäller att de ska grundas på balkens mål, principer och allmänna hänsynsregler. Detta innebär dock inte att högre krav aldrig kan ställas i föreskrifter än vad som följer av allmänna hänsynsregler. T.ex. kan genomförandet av ett EU-direktiv medföra längre gående krav. Genom de generellt utformade hänsynsreglerna i 2 kap. ges också tillsynsmyndigheterna via bemyndigandena i 26 kap. relativt långtgående möjligheter att vidta åtgärder i det enskilda fallet. Det är således inte helt lätt att överblicka de rådighetsinskränkningar som kan komma att vidtas. Även om möjligheterna att vidta rådighetsinskränkningar enligt kan tyckas långtgående måste bestämmelserna, oavsett om det rör sig om att meddela föreskrifter eller att ompröva ett tillstånd, tillämpas så att inte orimliga krav ställs på den enskilde med hänsyn till den effekt åtgärderna kommer att ha på miljön och kostnaderna för dessa åtgärder. I propositionen uttalades att det någonstans går en gräns där marginalnyttan för miljön inte upp- 1997/98:45 del 2 s. 513. 51Lagrådet framhöll att det särskilt beträffande vattenlagen hade varit påkallat med en mer genomarbetad analys av om det materiella innehållet i de överförda bestämmelserna borde behållas oförändrat i en modern lag av karaktär, a. prop. del 2 s. 447. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar väger de kostnader som läggs ned på försiktighetsmåtten och att detta gäller oavsett vilken verksamhet det rör sig om.52 Hänsynsreglerna, och då framförallt bestämmelsen i 2 kap. 7 §, ger uttryck för den skälighetsavvägning som ska göras då åtgärder vidtas enligt balken och de faktorer som ska vägas in vid bedömningen. Även på andra ställen i balken och i underliggande förordningar finns bestämmelser som får anses ge uttryck för den ovan nämnda proportionalitetsprincipen, se t.ex. 7 kap. 25 §, 9 kap. 13 §, 26 kap. 9 § andra stycket och 15 § förordningen (2007:667) om allvarliga miljöskador. Som nämnts i föregående kapitel är försiktighetsprincipen och principen om förorenarens betalningsansvar två av nyckelprinciper. Principerna har varit framträdande inom svensk miljörätt sedan miljöskyddslagens införande.53 En med dessa principer sammanhängande tanke har också varit att det stämmer mindre väl med rättsuppfattningen att en markägare ska kunna få ersättning för att han eller hon inte får använda sin egendom på ett sätt som är till skada för andra människor och samhället i dess helhet. Denna tanke har därför varit styrande för ersättningsrättens utformning. Bland annat angavs detta delvis som motiv för att avskaffa statens ersättningsskyldighet vid vägrat tillstånd till täktverksamhet.54 Även principen om lagenlighet har fått en tämligen långtgående tillämpning i . Som nämnts ovan har hänsynsreglerna ansetts innebära att verksamhetsutövaren måste vidta åtgärder eller tåla rådighetsinskränkningar på grund av ny kunskap eller nya problem utan kompensation. Som ett utflöde av detta kan meddelade tillstånd med stöd av 24 kap. återkallas eller ändras på grund av att de inte längre anses överensstämma med hänsynsreglerna. I propositionen uttryckte regeringen detta på följande sätt. Tillstånd kan av miljö- och säkerhetsskäl tidsbegränsas. [] En verksamhetsutövare med ett tidsbegränsat tillstånd kan givetvis inte få ersättning om nytt tillstånd vägras av de skäl som föranlett tidsbegränsningen. För icke tidsbegränsade tillstånd finns normalt bestämmelser om att tillstånden kan återkallas och att villkoren kan omprövas. Inte heller i sådana fall skall ersättning utgå. Detta hänger samman med att tillståndet bygger på förutsättningen att ytterligare krav kan ställas vid ett framtida omprövningsförfarande. Tillståndet innehåller alltså en begränsning. När det återkallas grundas detta på att 1997/98:45 del 1 s. 232. 53Se t.ex. 30 § miljöskyddslagen. 1973:101, s. 26 f. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar verksamheten inte längre bör vara tillåten, eftersom den inte uppfyller gällande regler. När ytterligare eller ändrade villkor meddelas grundas dessa normalt på de hänsynskrav som gäller. ingripande sker alltså på den grunden att verksamheten strider mot gällande hänsynsregler och en förutsättning i tillståndet är att sådana ingripanden får ske. Av principen att ersättning förutsätter att markanvändningen är lagenlig följer att ersättning inte heller skall utgå i dessa fall.55 Om detta uttalande läses motsatsvis kan man få den uppfattningen att ersättning däremot lämnas i de fall då tidsbegränsade tillstånd omprövas eller då icke tidsbegränsade tillstånd som inte innehåller en omprövningsklausul återkallas eller ändras. Att en sådan omprövning är möjligt enligt 24 kap. 3 § är klart. Någon generell rätt till ersättning finns dock inte heller i dessa fall. Vid tillståndsgiven verksamhet innebär bestämmelserna om tillståndsbeslutets rättsverkan dock att hänsynsreglerna inte behöver iakttas i vidare mån än som följer av tillståndet. Tillståndet ger alltså en viss trygghet för verksamhetsutövaren. Den tillståndshavare som följer villkoren behöver därför normalt inte frukta att det allmänna ställer ytterligare krav med stöd av hänsynsreglerna, i vart fall inte beträffande sådana frågor som har prövats vid tillståndsgivningen.56 När det gäller områden som inte regleras av tillståndet följer det däremot av principen om lagenlighet att ingripanden kan ske till uppfyllande av hänsynsreglerna utan att någon rätt till ersättning föreligger. Tillståndsbeslutet har alltså rättskraft endast i de frågor som beslutet omfattar (24 kap. 1 §).57 Skogsvårdslagen innehåller bestämmelser som möjliggör rådighetsinskränkningar av hänsyn till natur- och kulturmiljövården genom föreskrifter och förbud, tillståndsplikt och villkor samt förelägganden och förbud bl.a. när det finns särskilda skäl. Ersättning kan enligt 19 § ges vid vägrat tillstånd till avverkning på grund av att avverkningen är oförenlig med intressen som är av väsentlig betydelse för naturvården eller kulturmiljövården, 18 §, 1997/98:45 del 1 s. 552. 56Se vidare angående detta avsnitt 6.3. 1997/98:45 del 1 s. 207 och 552. Frågan om återkallelse av tillstånd på grund av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl diskuteras ytterligare i avsnitt 6.3. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar och då ett tillstånd till avverkning förenas med villkor på grund av hänsyn till naturvårdens eller kulturmiljövårdens intressen, 18 b § första stycket 1. Genom hänvisningen till ersättningsbestämmelserna i 31 kap. gäller att ersättning endast lämnas om beslutet innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten. Ersättningsbestämmelserna i 19 § liksom nuvarande bestämmelser i 18 och 18 b §§ infördes genom lagstiftningsärende om skogsbruket i fjällnära skogar. Bestämmelserna hänvisade då till naturvårdslagens ersättningsregler men kom i och med införande att omfattas av reglerna i 31 kap. . Före lagändringen 1991 innehöll skogsvårdslagen inga bestämmelser om ersättning. Lagen medgav då inte heller så omfattande inskränkningar som de som kom att införas i 18 § och 18 b § första stycket 1. Inskränkningar tilläts men endast i den omfattning pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten inte avsevärt försvårades. I de fall det ansågs erforderligt att överskrida denna gräns fick naturvårdslagens bestämmelser om t.ex. naturreservat tillämpas och ersättning utgick då enligt den lagen. I propositionen till skogsvårdslagen konstaterades inledningsvis att den nya tillståndsprövningen i 18 § och 18 b § första stycket 1 skogsvårdslagen delvis tjänade samma syften som naturvårdslagens bestämmelser om naturreservat vilket talade för att samma regler om ersättning borde gälla i dessa fall. Det fanns dock vissa skäl som talade för att ersättningsrätten enligt skogsvårdslagen skulle vara mer begränsad och att ersättningsgränsen därför skulle knytas till ett annat kvalifikationskrav än att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. I fråga om dessa skäl anförde departementschefen följande. De fjällnära skogarna innehåller unika möjligheter för barrskogens flora och fauna att utvecklas naturligt. Risken för att dessa naturvärden föröds vid ett alltför intensivt bedrivet skogsbruk är mycket stor. Det kan därför ligga nära till hands att anse att den som vill bedriva skogsbruk i dessa trakten också borde få tåla mer av intrång utan att få ersättning än vad som skulle vara fallet i områden där visserligen naturvärdena är skyddsvärda men inte i lika hög grad som i det fjällnära skogsområdet. En skogsägare som vill avverka i fjällnära skog skulle så att säga få betala en högre självrisk för sitt skogsbruk än skogsägare på andra håll.58 1990/91:3 s. 46 f. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar På grund av att konsekvenserna av en sådan särregel var svåröverblickbara och kunde förutsättas leda till krav på särskilda regleringar även för andra områden förordades i slutändan inte en sådan regel utan ersättningsrätten kopplades till naturvårdslagens ersättningsbestämmelser. 4.3.4Strålskyddslagen och lagen om kärnteknisk verksamhet Strålskyddslagen och lagen om kärnteknisk verksamhet möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds- och miljöskyddsskäl i form av föreskrifter och förbud, genom att föreskriva tillståndsplikt, att tillståndet får förenas med villkor, att ytterligare eller ändrade villkor får meddelas ett befintligt tillstånd, eller att meddelat tillstånd får återkallas bland annat på grund av synnerliga skäl. Någon rätt till ersättning finns inte enligt lagarna, inte ens då ett tillstånd återkallas på grund av synnerliga skäl. Möjligheten att återkalla ett tillstånd på grund av synnerliga skäl infördes i strålskyddslagen 1988. Bestämmelsen motsvarade 7 § strålskyddslag som föreskrev en möjlighet att återkalla tillstånd om det var påkallat från strålskyddssynpunkt. I remissförslaget angavs att ett tillstånd skulle kunna återkallas med stöd av regeln med hänsyn till tidigare inte uppmärksammade brister vid en anläggning eller med hänsyn till andra nya rön och en ändrad bedömning i tillståndsfrågan. Även andra omständigheter än strålskyddssynpunkter borde enligt förslaget kunna beaktas, t.ex. behovet från allmän synpunkt av den verksamhet som tillståndet avser.59 Lagrådet ansåg dock att de synnerliga skäl som kan föranleda återkallelse av ett tillstånd, trots att alla föreskrifter och villkor iakttagits, måste bottna i det syfte med lagen som anges i 1 §, dvs. att skydda människor, djur och miljö mot skadlig verkan av strålning. Oavsett om det sägs ut i paragrafen eller inte, är det således endast strålskyddssynpunkter som kan åberopas för återkallelse av tillståndet. Lagrådet ansåg vidare att om det av andra skäl skulle anses angeläget att bringa en verksamhet med strålning att 1987/88:88 s. 85. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar upphöra torde det få åstadkommas genom en uppgörelse med tillståndshavaren eftersom rättssäkerheten i sådana fall kräver att denne hålls skadeslös.60 Departementschefen delade lagrådets uppfattning att de synnerliga skäl som kan föranleda återkallelse av ett tillstånd måste bottna i de syften med lagen som anges i 1 §.61 I lagen om kärnteknisk verksamhet är möjligheten att återkalla ett tillstånd på grund av synnerliga skäl kopplad till om det kan anses nödvändigt ur säkerhetssynpunkt, 15 §. Bestämmelsen hade sin motsvarighet i atomenergilagen (1956:306). Återkallelse på grund av synnerliga skäl kan främst bli aktuellt om tillståndsinnehavaren i något väsentligt avseende har brutit mot lag eller villkor på annat sätt än som anges i övriga punkter i 15 § och detta innebär en risk ur säkerhetssynpunkt. Det måste dock vara fråga om allvarliga eller upprepade överträdelser av uppställda villkor eller bestämmelser. Av stor betydelse är också om försummelsen är väsentlig med hänsyn till säkerhet eller strålskydd.62 I motiven till lagen om kärnkraftens avveckling konstaterades angående möjligheten att återkalla ett tillstånd enligt 15 § på grund av nytillkomna säkerhetsskäl eller nyupptäckta risker baserade på nya vetenskapliga rön, att ett sådant ingrepp endast kunde tänkas bli aktuellt i extrema situationer. Nya värderingar av tidigare kända fakta, bl.a. vad gäller säkerheten och lämpligheten av anläggningarnas geografiska belägenhet, och ny politisk vilja, sett i förhållande till de tidpunkter vid vilka tillstånden gavs, borde inte kunna föranleda återkallelse av ett tillstånd utan borde rimligen kräva ny lagstiftning.63 Strålskyddslagen och lagen om kärnteknisk verksamhet har tämligen långtgående bestämmelser i fråga om möjligheten att under ett tillstånds giltighetstid meddela ytterligare villkor för tillståndet. I förarbetena till lagarna anges att skälet till att bestämmelserna har fått en så allmän utformning är att möjligheten att ställa villkor för a. s. 1983/84:60 s. 95. 1996/97:176 s. 86. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar en viss verksamhet måste kunna anpassas till den fortskridande tekniska och vetenskapliga utvecklingen på området.64 För strålskyddslagens del kan ytterliga villkor meddelas endast på grund av strålskyddshänsyn vilket anges direkt i 26 §. Även i dessa fall ska det alltså vara frågan om hänsyn som bottnar i syftet med lagen sådant det anges i 1 §. Motsvarande bestämmelse i 8 § lagen om kärnteknisk verksamhet är kopplad till säkerhetsskäl. Med säkerhetsskäl bör i första hand avses sådana skäl som anges i 3 §. Både i strålskyddslagens förarbeten och i förarbetena till lagen om kärnteknisk verksamhet betonas vikten av att villkor inte görs mer ingripande än vad som krävs för att uppnå syftet med villkoret. I en valsituation ska den lösning väljas som är minst betungande för tillståndshavaren. Det betonas också att återkallelse av tillstånd aldrig får ske för smärre förseelser och endast då det är absolut nödvändigt med hänsyn till strålskyddet eller säkerhetsskäl. Möjligheten att vidta andra åtgärder enligt lagarna, t.ex. meddela ytterligare villkor eller förelägganden av visst slag, ska således vara uttömda innan en återkallelse kommer ifråga.65 Förarbetena får på detta sätt anses ge uttryck för hur proportionalitetsprincipen ska tillämpas vid beslutsfattande av aktuellt slag. ersatte atomenergilagen (1956:306). Vid lagens tillkomst diskuterades tillståndsinnehavarens möjligheter till ersättning i de fall då ett tillstånd återkallas eller nya villkor meddelas . I propositionen hänvisades bl.a. till vissa förarbetsuttalanden i tidigare lagstiftningsärenden avseende atomenergilagen.66 Enligt dessa uttalanden kunde man, trots att någon bestämmelse av denna innebörd inte fanns i lagen, tänka sig en rätt till ersättning i vissa fall av återkallelse eller villkorsändringar. Om det i något fall skulle framstå som uppenbart obilligt att ersättning inte lämnades borde detta nämligen kunna bli föremål för en särskild prövning. En allmän utgångspunkt för en sådan ersättningsrätt skulle vara att den enskilde kunde förlita sig på tillståndet. 1987/88:88 s. 84 och prop. 1983/84:60 s. 86. 1987/88:88 s. 85 och prop. 1983/83:60 s. 87. 1983/84:60 s. 60. 1956:178 s. 28. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar strålskydds- eller säkerhetsskäl talade för det borde återkallelse kunna ske utan en rätt till ersättning. I linje med detta skulle ersättning inte kunna ges när ett tillstånd återkallades på grund av att verksamhetsutövaren åsidosatt villkor enligt tillståndet eller föreskrifter enligt lag. Ersättning skulle heller inte kunna ges när tillståndshavaren misslyckades med att fortlöpande anpassa verksamheten till nya, rimliga villkor som tillkommit av säkerhets- eller strålskyddsskäl, eller till ny teknik vars betydelse i dessa hänseenden inte tidigare varit känd.68 Mot bakgrund av dessa uttalanden i förarbetena till atomenergilagen konstaterades i motiven till lagen om kärnteknisk verksamhet att då återkallelse av tillstånd och meddelande av nya villkor enligt den nya lagen endast kunde bli aktuellt i de fall då uttalade säkerhetsskäl talade för det skulle någon rätt till ersättning enligt lagen aldrig komma ifråga. Det fanns således inte något behov av att ta in ersättningsbestämmelser i lagen.69 I detta sammanhang kan det också vara värt att nämna hur rätten till ersättning vid återkallelse av tillstånd på grund av säkerhetsskäl diskuterades i motiven till lagen om kärnkraftens avveckling. Till att börja med konstaterades återigen att utgångspunkten vid införandet av bestämmelser som medger återkallelse av tillstånd alltid bör vara att en tillståndshavare ska kunna förlita sig på ett meddelat tillstånd. Betoning lades också vid att ersättningsrätten är beroende av vad tillståndshavaren för en åtgärds vidtagande med fog kunnat förvänta sig angående möjligheterna att fortsätta att bedriva verksamheten på ett visst sätt. I fråga om återkallelse av ett tillstånd på grund av renodlade säkerhetsskäl uttalades sedan att rätten till ersättning bör kunna inskränkas till fall där de omständigheter som grundar den otillräckliga säkerheten var kända redan när tillståndet gavs, fast riskerna då inte bedömdes som oacceptabla. Ersättning bör således kunna vägras vid återkallelse på grund av nytillkomna eller nyupptäckta risker. Ståndpunkten motiverades med att även om tillståndshavaren i princip skulle ha rätt till ersättning, man vid beräkningen bör utgå från antagandet att verksamheten skulle ha drivits på ett lagligt sätt om den inte hade stoppats. En tillståndshavare bör inte kunna få kompensation för den förlust han eller hon lider på grund av att a. s. 1983/84:60 s. 62. Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar man hindras att driva en verksamhet på ett sätt som inte är förenligt med lagstiftningen på området. Detta skulle vara fallet om det visade sig att driften är så riskabel att den inte kan tillåtas.70 Här kan också nämnas diskussionen angående ersättningsrätten i motiven till den numera upphävda villkorslagen71. En rätt till ersättning fanns enligt den lagen i de fall då tillstånd vägrades eller ett befintligt tillstånd enligt atomenergilagen inte kunde utnyttjas på grund av att villkorslagens krav inte var uppfyllda. Lagrådet framhöll här att de villkor som villkorslagen föreskrev hade kunnat uppställas även med stöd av atomenergilagen.