sou · H1B349 · 2013-06-25 00:00:00 — I samband med lagändringen 1997 uttalade regeringen att en utgångspunkt för regleringen är att den ska fånga upp okomplicerade och brådskande mål samt att lagändringen innebär ett ökat utrymme för s.k. E- målsdömande (prop. 1996/97:133, s. 43). Närmare vägledning om hur bestämmelsen om enkel beskaffenhet ska tillämpas gav rege- ringen däremot inte. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen 1996/97:133 anförde bl.a. att bland de målkate- gorier som de allmänna förvaltningsdomstolarna handlägger finns mål som typiskt sett är av mycket stor betydelse för den enskilde. Som exempel nämnde utskottet socialförsäkringsmålen. Även om vissa av dessa mål kan anses vara av enkel beskaffenhet borde enligt utskottet möjligheten att avgöra dessa mål utan nämndemän ut- nyttjas restriktivt (1996/97:JuU17, s. 13). Enligt 18 § andra stycket gäller möjligheten att avgöra mål utan nämnd inte om det är påkallat av särskild anledning att en full- sutten rätt prövar målet. Denna bestämmelse ska ses som en garanti för att nämndemän medverkar i tillräcklig utsträckning (prop. 1996/97:133, s. 41 f.). Särskild anledning att fullsutten rätt prövar Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna ett mål kan vara att målet är svårbedömt, betydelsefullt för den en- skilde eller principiellt viktigt (, kommentaren till 18 §). Migrationsdomstolarna är en del av förvaltningsrätterna i , och , och hanterar överklaganden av Migrations- verkets beslut. Sammansättningen i migrationsdomstolarna är densamma som i de allmänna förvaltningsdomstolarna (16 kap. 1 § utlänningslagen [2005:716]). Rätten ska alltså enligt huvudregeln bestå av en lag- faren domare och tre nämndemän, och det finns möjlighet att av- göra mål av enkel beskaffenhet utan nämndemän. Vid tillkomsten av den nya processordningen förde man i princip inget resonemang kring den principiella frågan om nämndemän skulle delta i migra- tionsprocesser eller inte, och varken av propositionen (2004/05:170) eller av betänkandet (SOU 2009:56) framgår vilka överväganden som ligger bakom kravet på nämndemannamedverkan i dessa mål. Av förarbetena till reglerna om den tidigare framgår däremot att regeringen då ansåg att det fanns ett behov av lekmän med starkt inflytande i processen för en demokratisk för- ankring och för att tillgodose allmänhetens inflytande (prop. 1991/92:30, s. 33). Vilka av migrationsmålen som är av enkel beskaffenhet disku- terades inte närmare när migrationsdomstolarna infördes. Regeringen konstaterade att tillämpningen av ordningen för ensamdomar- kompetens inte hade lett till några problem i förvaltningsprocessen, och även migrationsdomstolarna borde därför kunna tillämpa samma regler (prop. 2004/05:170, s. 22). Migrationsöverdomstolen har uttalat att möjligheten att avgöra mål med ensamdomare när fråga är om avvisning eller utvisning bör utnyttjas restriktivt, i synnerhet när barn är inblandade (MIG 2007:58). , som gjorde en utvärdering av den nya migrationsprocessen, ägnade frågan om tillämpningen av reglerna om rättens sammansättning visst utrymme i sitt betänkande Den nya migrationsprocessen (SOU 2009:56). Vid samtal med domstol- arna framkom att nämndemän som regel deltog i mål rörande skyddsskäl, i mål som berörde barn och när bevisfrågor skulle av- göras samt i mål med muntlig förhandling (s. 236 f.). Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna avgjordes dock ofta av en domare ensam även för det fall muntlig förhandling hölls. Utvärderingen visade även att domstolarna tillämpade reglerna olika. Domstolen i avgjorde en högre andel mål med en domare jämfört med domstolarna i och (s. 224 f.). Nämndemännens faktiska medverkan i förvaltningsrätterna Som framgår av tabell 4.3. nedan deltog nämndemän i sammanlagt 58 635 mål () i förvaltningsrätterna. Nämnde- männens medverkan i förvaltningsrätterna varierar stort beroende på vilken måltyp det är frågan om. Nämndemän deltar i mycket hög utsträckning i psykiatrimål och socialförsäkringsmål (86 pro- cent respektive ). Av tabellen framgår att nämndemän medverkade i princip i samtliga (98,) av de mål som för- valtningsrätterna avgjorde efter muntlig förhandling. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Tabell 4.4 nedan visar förekomsten av nämndemännen i migra- tionsdomstolarna . Andelen avgjorda mål med nämnde- män är störst i de s.k. avlägsnandemålen (). 1 I kategorin övriga mål ingår bl.a. mål om bistånd till enskilda, mål om byggande, mark och vatten, mål om hälso- och sjukvård, mål om produkt- och verksamhetskontroll, mål om allmänna handlingar och sekretess, mål om tvång mot person och ekonomisk tvång, mål om jakt, fiske, djur och växter, mål om produkt- och verksamhetskontroll, kommunala mål samt mål om utbildning. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Särskilda ledamöter förekommer när förvaltningsrätterna hand- lägger mål enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900). Rätten består då av en lagfaren domare och två särskilda ledamöter. Sådana sär- skilda ledamöter förordnas av regeringen och ska ha god kännedom om verksamhet. Vid prövning av mål om fastighetstaxering ska i förvaltnings- rätten ingå en värderingsteknisk ledamot och i kammarrätten två sådana ledamöter. Bland dessa ledamöter ska sakkunskap beträff- ande värdering av olika slag av fastigheter finnas företrädd. Rege- ringen förordnar värderingstekniska ledamöter i förvaltningsrätterna för en taxeringsperiod (21 kap. 10 § fastighetstaxeringslagen [1979:1152]). Förutom den värderingstekniska ledamoten ska i förvaltningsrätten delta två nämndemän som särskilt utsetts för att delta vid behandlingen av sådana mål. (SOU 2012:52) har i sitt betänkande kommit fram till att de nämnde- män som i övrigt ingår i förvaltningsrätternas avgöranden kan delta även i fastighetstaxeringsmålen och att kravet på särskilt utsedda nämndemän i fastighetstaxeringsmålen kan tas bort. När förvaltningsrätterna överprövar vissa beslut enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska rätten bestå av två Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna lagfarna ledamöter och två ekonomiska experter. Om en av de eko- nomiska experterna får förhinder sedan handläggningen har på- börjats är rätten ändå domför. I mål om åldersgränser för film ska det i förvaltningsrätten ingå två sär- skilda ledamöter. Regeringen förordnar enligt 14 § lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt sådana ledamöter för högst i taget. I de finska förvaltningsdomstolarna förekommer inte lekmanna- domare. saknar den typ av förvaltningsdomstolar för tvister mellan enskilda och myndigheter som finns i . Även saknar motsvarighet till de svenska förvaltningsdomstolarna. Där- emot finns det i vissa domstolsliknande förvaltningsorgan. Fylkesnemndene for barnevern och sosiale saker, som är tolv till an- talet, är beslutsmyndigheter för tvångsvård enligt barn- omsorgslag, socialtjänstlag och smittskyddslag. I deras beslut deltar lekmän som utses av regeringen. Utlendingsnemnda är ett domstols- liknande förvaltningsorgan som överprövar beslut enligt utlännings- lagen från Utlendingsdirektoratet (motsvarighet till Migra- tionsverket). Även har inslag av lekmän i beslutsfattandet, och myndigheten består vid de flesta beslut av en jurist och två lekmän (nemndmedlemmer). Antalet nemndmed- lemmar ska enligt lag vara 300 personer. Medlemmarna utses av Kungen efter förslag från humanitära organisationer, , och juristför- bund (/om-oss/UNEs-rolle/). 4.8.3Våra överväganden och förslag Förslag: Förvaltningsrätten ska bestå av en lagfaren domare om inte annat är föreskrivet. Nämndemän ska delta i rätten när en förvaltningsrätt avgör ett mål slutligt i sak, om 1. någon av parterna är en fysisk person, och målet innefattar omfattande skälighets- eller bevisbedömningar som inte avser Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna uttag av skatter, avgifter eller tull enligt skatte- eller tullagstift- ningen, eller 2. målet rör frihetsberövande eller omhändertagande för vård. Om det finns särskilda skäl för det med hänsyn till målets beskaffenhet får en förvaltningsrätt även i andra mål bestå av en lagfaren domare och två nämndemän. Om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad får antalet lagfarna domare utökas med en. Detsamma gäller antalet nämndemän om de ingår i rätten. Kravet på att nämndemän alltid ska delta i avgörandet när en notarie enligt 20 § förvaltningsrättsinstruktionen handlägger mål ska tas bort. Kravet på att nämndemän ska delta i mål om fastighets- taxering ska tas bort. Förvaltningsrätterna har en mycket stor variation av mål. Antalet måltyper uppgår till närmare 500 och rör många områden. Som exempel på variationen kan nämnas att det finns mål om åter- kallelse av körkort, fråga om flyktingförklaring, tvångsvård på grund av missbruk, fråga om vargjakt, tillstånd att servera alkoholdryck och tillstånd att driva bank. Det finns en hel del mycket enkla mål men också många synnerligen komplicerade mål. Utgångspunkten beträffande nämndemannamedverkan i förvalt- ningsrätterna är densamma som den vi förordat för tingsrätterna. Det innebär att vår uppgift är att identifiera de måltyper där nämnde- mannamedverkan, utöver insynsfunktionen, är av störst värde så att den resurs som nämndemännen utgör används på det mest ända- målsenliga och effektiva sättet. Det är viktigt att mindre och enkla mål kan avgöras i enklare sammansättning på ett snabbt och effektivt sätt. Nämndemän bör därför, precis som enligt dagens ordning, inte medverka i mål av enkel beskaffenhet. På så sätt kan såväl juristdomarna som nämndemännen koncentrera sig på prövningen av de mer svårbedömda målen. Enligt vår uppfattning är nämndemannamedverkan av störst värde när förvaltningsrätterna avgör mål där det är fråga om mer om- fattande skälighetsbedömningar eller bevisfrågor. Där kan nämnde- män bidra med fler perspektiv och erfarenheter. Samma skäl gör sig Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna gällande beträffande mål om tvångsomhändertagande och frihets- berövande för vård. Samhällsutvecklingen har medfört att domstolarna har fått allt mer komplicerade frågor att avgöra. Det gäller såväl juridiken, som blivit alltmer komplex och internationaliserad, men också andra frågor. Mål om offentlig upphandling är ett bra exempel på detta. Regelverket uppfattas som svårt och därtill är det inte sällan fråga om upphandling av en komplicerad tjänst eller vara. Enligt vår upp- fattning är det inte ändamålsenligt att nämndemän deltar i rätten vid avgörande av mål som huvudsakligen rör frågor av juridiskt- teknisk natur eller rättsfrågor. Detsamma gäller när det är fråga om komplicerade ekonomiska bedömningar. Vissa av dessa mål kan av- göras av en lagfaren domare medan det för andra sådana mål kan vara nödvändigt med en förstärkt sammansättning av något slag (t.ex. i form av ytterligare en lagfaren domare eller med särskilda ledamöter). Vi återkommer till möjligheten att förstärka rätten med ytterligare en lagfaren ledamot längre fram. Domförhetsreglerna för förvaltningsrätterna i LAFD är svåröver- skådliga och kräver inte sällan ändring i bestämmelserna när nya måltyper tillkommer. Det är utredningens bedömning att utform- ningen av domförhetsreglerna i LAFD behöver omarbetas för att bli tydligare och bättre anpassade till målstrukturen. Att skapa lämpliga och individuellt utformade domförhetsregler för ett målområde som innehåller flera hundra måltyper är i prak- tiken mycket svårt. I varje målgrupp ingår i sin tur såväl enkla som svåra mål. Ett möjligt alternativ är att även fortsättningsvis använda metoden med en katalog över de måltyper som kan avgöras utan nämndemän. En katalog är emellertid svåröverskådlig och kräver ständiga justeringar i takt med ändringar i speciallagstiftningen. Fördelen med en katalog är att den är lätt att tillämpa. Nackdelen är att det är svårt att så kategoriskt bestämma i vilka måltyper nämndemän ska medverka. Systemet blir inte flexibelt. Regeringen har i tidigare lagstiftningsärenden slagit fast att metoden med ett generellt rekvisit bör få ökat utrymme (prop. 1996/97:133, s. 44). Även utredningen är av uppfattningen att metoden med generella rekvisit är att föredra och bör användas. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Nämndemän deltar redan med dagens ordning i mindre än hälften av förvaltningsrätternas avgöranden. Det är utredningens uppfatt- ning att huvudregeln bör vara att förvaltningsrätten ska bestå av en lagfaren domare ensam om inte annat är föreskrivet. En sådan ord- ning överensstämmer med domförhetsreglerna i tingsrätt (1 kap. 3 § RB). En lagteknisk fördel är att det inte längre finns behov av att specialreglera de många undantag när rätten ska vara domför utan nämndemän. Regeln måste naturligtvis kompletteras med be- stämmelser om när nämndemän ska ingå i rätten. För att fånga upp de måltyper där vi bedömer att nämndemän bör delta har vi försökt hitta mer övergripande kriterier. Vi har valt att som ett första område ange mål där en part är en fysisk person och det är fråga om omfattande skälighets- eller bevisbedömningar. Vi har från detta undantagit skattemål. Ytterligare ett område där nämndemän ska medverka är mål om frihetsberövande och tvångs- omhändertagande för vård. Nämndemän får också delta om det annars finns särskilda skäl för det med hänsyn till målets beskaffenhet. Med denna reglering avser vi att täcka in de mål där vi anser att nämndemannamedverkan är särskilt värdefull. Utanför området för nämndemannamedverkan faller, utan att det särskilt föreskrivs, alla mål av enkel beskaffenhet och, genom föreskriften om fysisk per- son, flertalet mål som är juridiskt-tekniskt komplicerade. En sådan ordning är ändamålsenlig och medför att nämndemän kommer att verka där de bäst bidrar. Vårt förslag medför inte särskilt stora förändringar vad gäller nämndemännens faktiska medverkan i förvaltningsrätterna. Bort- sett från skattemålen kommer nämndemän framöver att medverka i ungefär samma slags mål som med dagens ordning. Vi återkommer i det följande med närmare hänvisningar och exempel på hur dom- förhetsregeln är tänkt att tillämpas. Närmare om nämndemännens medverkan i olika måltyper När förvaltningsrätten avgör mål som innehåller inslag av tvång mot enskilda är nämndemannamedverkan av särskilt värde. I dessa mål, som innefattar känsliga frågor och besvärliga ställningstagan- den, är det värdefullt med de perspektiv och erfarenheter som Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna nämndemän kan bidra med. När det är fråga om tvång från sam- hällets sida är också intresset av insyn större än i andra frågor. Genom nämndemännens insyn och inflytande förbättras förutsätt- ningarna för att avgörandena ska få legitimitet särskilt som såväl handlingarna som de muntliga förhandlingarna till stora delar om- gärdas av sekretess. Vi anser därför att nämndemännen även fram- över ska delta i mål som innefattar frihetsberövande eller omhänder- tagande för vård såsom psykiatrimål, mål enligt LVU, mål enligt LVM och mål enligt smittskyddslagen (2004:168). Allmänintresset kring migrationsmål är särskilt stort, vilket för- stärker behovet av särskild insyn i dessa mål. I dessa mål är viktiga delar av utredningen ofta belagd med sekretess, och förhandlingar hålls till stora delar inom stängda dörrar. Migrationsmålen är av varierad karaktär. Det kan röra allt från uppehållstillstånd på grund av förföljelse i annat land till frågan om en person som vill ha visum för att bevista ett bröllop. Med vår reg- lering ska endast de mål som innefattar en mer omfattande skälig- hets- eller bevisbedömning avgöras med nämndemän i rätten. Så- som de nuvarande reglerna tillämpas innebär vårt förslag inte någon egentlig ändring. Med den nuvarande ordningen deltar nämndemän i cirka 30 pro- cent av samtliga migrationsmål. Av de s.k. avlägsnandemålen (rör- ande avvisning och utvisning) deltar nämndemän i . Genom att nämndemän deltar i en stor del av de mål som rör ut- visning och avvisning tillgodoses behovet av insyn väl i domstolar- nas verksamhet inom detta område. Avlägsnandemål som rör uppehållstillstånd på grund av förföljelse eller flyktingliknande förhållanden, s.k. asylmål, innefattar ofta svåra och omfattande bevisfrågor. Vanligen ska i dessa mål också prövas frågan om det föreligger synnerligen ömmande omständigheter för att bevilja uppehållstillstånd. Rätten att få stanna i landet är vidare ofta helt avgörande för den enskildes livssituation och med nämnde- mannamedverkan tillförs fler perspektiv på framför allt bevisbedöm- ningarna. Det är vår uppfattning att nämndemän normalt även framöver ska delta i rätten när dessa mål avgörs slutligt. Det finns dock även asylmål som är enklare och inte innefattar de komponenter som anges ovan. Det kan t.ex. vara fråga om att de Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna åberopade omständigheterna, oavsett vilken bevisning som åberopas, inte är tillräckliga för att utgöra skäl för uppehållstillstånd eller det av andra skäl är uppenbart att tillstånd inte kan beviljas. Det kan också vara fråga om mål som innefattar begränsad utredning och där praxis på området är klar och entydig. Dessa mål bör avgöras utan nämndemän. Hur stor andel av de s.k. avlägsnandemålen som ska av- göras i nämndemannasammansättning kommer att variera. Det be- ror på från vilka länder de sökande kommer och vilka förhållanden som råder i dessa. Mål om uppehållstillstånd på grund av familje- eller arbetsrela- terade skäl är typiskt sett enklare än asylmålen och bör normalt av- göras utan nämndemän. Även i dessa mål kan det dock förekomma framför allt besvärliga skälighetsbedömningar och då bör nämnde- män delta i rätten. Mål om överföring enligt Dublinförordningen och s.k. verk- ställighetsärenden enligt 12 kap. 19 § utlänningslagen (2005:716) ska normalt avgöras utan nämndemän, vilket inte innebär någon änd- ring i förhållande till . Förvar enligt 10 kap. utlänningslagen är ett frihetsberövande men det är inte ett frihetsberövande för vård. Kravet på nämnde- mäns medverkan omfattar således inte mål om förvarstagande. Detta är ingen förändring jämfört med den nuvarande ordningen. Vi avser inte med vår reglering att det ska ske någon påtaglig förändring av omfattningen av nämndemännens medverkan i migra- tionsdomstolarna. Biståndsmålen är efter migrationsmålen den största enskilda mål- gruppen i förvaltningsrätterna. avgjordes av målen med nämndemän. Anledningen till att nämndemän deltog i dessa mål var sannolikt att de handlades av notarier. Biståndsmålen omfattas av 20 § förordningen (1996:382) med förvaltningsinstruk- tion, vilket innebär att notarier vanligtvis får avgöra dessa mål tjänstgöring. De anses således vara av enkel beskaffen- het, och ordinära biståndsmål avgörs annars vanligen av en domare. Biståndsmål avser i allmänhet beslut om en biståndssökandes rätt till försörjningsstöd för kostnader , exempelvis hyra och uppehälle för en månad. Vad som talar för nämnde- Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna mannamedverkan i dessa mål är att frågan ofta gäller den enskildes grundläggande behov. Bedömningarna i målet kan ibland få räck- vidd långt utöver vad som prövas i målet eftersom rättens bedöm- ning får bevisverkan om den enskilda för en ny tidsperiod söker bistånd med oförändrade förhållanden. Mot att nämndemän med- verkar talar att det finns en utarbetad praxis och ett vedertaget normbelopp för försörjningsstöd, vilket gör att bedömningarna vanligtvis är okomplicerade. Det är därför vår uppfattning att i princip samtliga biståndsmål som endast rör försörjningsstöd bör avgöras utan nämndemän. Eftersom dessa mål sällan innefattar någon omfattande skälighets- eller bevisbedömning kommer de inte att omfattas av kravet på nämndemän med den föreslagna domför- hetsregeln. Däremot kan sådana biståndsmål som t.ex. gäller en bistånds- sökandes behov av särskilt boende eller rätt till ledsagarservice ibland innefatta mera omfattande skälighetsbedömningar. I sådana mål kan det finnas behov av nämndemän. Även socialförsäkringsmålen utgör en stor målgrupp. deltog nämndemän i av avgörandena i denna grupp. Målen kan röra t.ex. arbetsskador, och utgången i dessa mål spelar ofta stor roll för den enskildes försörjning. Ofta får bedömning- arna stora ekonomiska konsekvenser. Målen kan också innehålla juridiskt komplicerade bedömningar. När nämndemannamedverkan togs bort i socialförsäkringsmål i kammarrätt anförde regeringen att flertalet av de socialförsäkringsmål som kammarrätten prövar avser komplicerade försäkringsrättsliga eller processuella frågor, medicinska bedömningar som kräver särskild kompetens eller tek- niskt komplicerade beräkningar av livränta. Frågorna i de målen kan således sällan antas innehålla sådana lämplighets- och skälig- hetsbedömningar där nämndemannamedverkan kan anses vara av särskilt värde (prop. 2008/09:22). Samma resonemang kan emeller- tid inte appliceras i förvaltningsrätterna eftersom dessa även prövar de enklare målen. Socialförsäkringsmålen är av vitt skild karaktär. Där finns rela- tivt okomplicerade mål av mindre omfattning och mer omfattande mål med besvärligare skälighets- och bevisbedömning. Det går så- ledes inte att göra någon generell bedömning av om nämndemän Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna ska medverka i denna grupp av mål eller inte. Vid avgörande om nämndemän ska medverka eller inte måste ledning tas i om det är fråga om mål som innefattar mer omfattande skälighets- eller bevis- bedömning. Det gäller i regel mål om livränta och mål där någon har blivit utförsäkrad. Mål rörande arbetslöshetsförsäkring är typiskt sett sådana att nämndemannamedverkan inte behövs. Med den avgränsning vi gör kommer sannolikt något fler av socialförsäkringsmålen än att avgöras utan nämndemän. Mål med juridiska personer som parter På förvaltningsrätterna finns mål från alla delar av den offentliga sektorn. Många av dessa mål är komplexa vad gäller de juridiska frågorna och ofta också på grund av de bakomliggande förhållan- dena. Som exempel på sådana mål kan nämnas konkurrensrättsliga mål (t.ex. mål enligt lagen om elektronisk kommunikation, ellagen och försörjningslagen). Även mål om exempelvis miljö- och hälso- skydd och naturvårdsmål kan vara juridiskt komplicerade. Samma sak gäller för marknadsrättsliga och immaterialrättsliga mål (t.ex. registrering av firma och namnbyte). I dessa mål är parterna van- ligtvis juridiska personer. För att från nämndemannamedverkan avgränsa sådana mål föreslår vi därför att nämndemän inte ska medverka i mål som enbart har juridiska personer som parter. Det regleras genom ett krav på att part ska var en fysisk person för att nämndemän ska delta i rätten. Målen innefattar vanligtvis inte heller sådana skälighetsfrågor där nämndemannamedverkan typiskt sett är av störst nytta. En del av de nu nämnda målen omfattas av kata- logen i 18 § och avgörs redan med dagens ordning utan nämnde- män. Med den föreslagna domförhetsregeln kommer emellertid en något större del av den här typen av mer juridiskt komplicerade mål att kunna avgöras utan nämndemän. Det kan emellertid i enstaka fall finnas mål där ingen av parterna är fysisk person men där det ändå kan tänkas finnas ett behov av nämndemannamedverkan. Ett exempel på ett sådant fall är mål om serveringstillstånd som kan innefatta komplicerade bevisprövnings- frågor och skälighetsbedömningar. Andra exempel är mål om läke- medelsförmåner och mål om livsmedel. I dessa fall kan det ibland finnas sådana särskilda skäl som gör att nämndemän ändå bör med- verka i avgörandet. Ändamålsenlig nämndemannamedverkan i domstolarna Mål enligt lagen om offentlig upphandling En särskild måltyp är mål om offentlig upphandling. Förvaltnings- rätten prövar som första instans begäran om överprövning av pågå- ende upphandling samt ansökan om ogiltigförklaring av avtal från enskilda leverantörer enligt 16 kap. lagen (2007:1091) om offentlig upphandling.