sou · H1B321 · 2013-04-04 00:00:00 — Fråga är om det i den nya lagen uttryckligen ska framgå att det finns en möjlighet att vägra erkännande och verkställighet med hänvisning till grundlagarna och och andra grundläggande regler och prin- ciper. Dessa frågor har även diskuteras vid genomförande av tidi- gare rambeslut som exempelvis rambeslutet om en europeisk arre- steringsorder, rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut, rambeslutet om erkännande och verkställighet av bötesstraff och rambeslutet om erkännande och verkställighet av beslut om för- verkande. När det gäller frågan om en hänvisning bör finnas om grund- lagarnas tillämpning har någon sådan inte tagits med i lagstift- ningen vid de tidigare genomförandena av ovan nämnda rambeslut. Det har uttryckts att det som regel inte är lämpligt att tynga lag- stiftningen med en erinran om vad som gäller enligt grundlagarna.10 I förslaget till en ny lag om internationell straffverkställighet bedömer vi att det inte finns skäl att införa en bestämmelse som särskilt erinrar om grundlagsskyddet, se avsnitt 12.3.9. Däremot finns det där en vägransgrund kopplad till ordre public som bygger på gällande överenskommelser. Vi ser ingen anledning att vid genom- förande av detta rambeslut göra någon annan bedömning i för- hållande till tidigare genomförda rambeslut. Om en fråga uppkom- mer om verkställighet av en dom som grundas på en gärning som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrund- lagen bör samråd ske med Justitiekanslern. Denna samrådsskyldig- het kan regleras i förordning. I lagen om en europeisk arresteringsorder har det däremot tagits in en uttrycklig bestämmelse om att överlämnande inte får ske om det skulle strida mot (2 kap. 4 § 2 lagen om en europeisk arresteringsorder). Regeringen valde att i denna lag införa en uttrycklig bestämmelse för att det i ärenden om överlämnande kan finnas anledning att hos tillämparen inskärpa vikten av att vid prövningen beakta bestämmelser.11 Däremot har någon sådan erinran inte ansetts behövlig i lagen om erkän- nande och verkställighet av frysningsbeslut, lagen om erkännande 2003/04:7 s. 72, prop. 2004/05:115 s. 49, prop. 2008/09:218 s. 58 ff. och prop. 2010/11:43 s. 83 f. 2003/04:7 s. 73 ff. och verkställighet av bötesstraff inom EU eller lagen om erkän- nande och verkställighet av beslut om förverkande inom EU. En generell utgångspunkt har här varit att det vid genomförande av olika internationella överenskommelser inte ska behöva ske en hänvisning till grundlag eller grundläggande regler eftersom dessa ska tillämpas oavsett vad som anges i lag. Det har ansetts leda för långt att i varje författning som genomför rättsakter som baserar sig på principen om ömsesidigt erkännande hänvisa till grund- lagarna och . Det får prövas i varje enskilt fall om det behövs.12 Även om det i sig kan finnas fördelar med en ut- trycklig bestämmelse som hänvisar till , se av- snitt 12.3.10, bedömer vi att det inte vid genomförandet av nu aktuellt rambeslut finns ett sådant särskilt intresse. Som framgår ovan ska den behöriga myndigheten beakta Europa- konventionen och den praxis som finns. I avsnitt 5.2 och 12.3.10 finns en närmare beskrivning av omständigheter som kan innebära att en begäran om erkännande och verkställighet ska avslås, t.ex. vid skillnader i bestämmelserna om villkorlig frigivning. 18.4Delvis erkännande och verkställighet Förslag: I fall där den utländska domen avser två eller fler brott och det avseende något eller några av brotten föreligger hinder mot verkställighet, får den behöriga myndigheten besluta om delvis erkännande och verkställighet avseende övriga brott. Enligt artikel 10 i rambeslutet får den behöriga myndigheten i den verkställande staten, om den kan överväga att delvis erkänna och verkställas påföljden innan den beslutar att helt vägra erkännande och verkställighet, samråda med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten för att nå fram till en överenskommelse. De be- höriga myndigheterna i den utfärdande och den verkställande staten får i varje enskilt fall komma överens om delvis erkännande och verkställighet av en påföljd i enlighet med de villkor som de fastställer, under förutsättning att erkännandet och verkställigheten inte leder till att påföljden blir strängare. Om en sådan överens- kommelse saknas, ska intyget dras tillbaka. 2004/05:115 s. 137, prop. 2008/09:218. Vid tillämpning av brottmålsdomskonventionen är det enligt 7 § IVL möjligt med delvis verkställighet av brottmålsdom i fall då hinder föreligger mot verkställighet såvitt avser något eller några brott. En förutsättning för att det ska vara möjligt är dock att det av domen framgår eller den dömande staten anger att viss påföljd hänför sig endast till det eller de brott i fråga om vilka verkställig- hetshinder inte föreligger. Vi föreslår att en motsvarande bestäm- melse ska tas in i den nya lagen om internationell straffverkställig- het, se avsnitt 12.3.12. Det är möjligt att det även i andra medlemsstater finns natio- nella bestämmelser om möjlighet att särskilt bestämma påföljd för de brott som verkställigheten ska överföras för (jfr 34 kap. 18 § ). För att få en så flexibel tillämpning som möjligt bör det i den nya lagen införas en möjlighet till delvis erkännande och verkställighet. Det är alltså inte fråga om en skyldighet och den behöriga myndigheten får bedöma lämpligheten i det enskilda fallet. I första hand bör den behöriga myndigheten överväga om det är möjligt att erkänna hela domen med hänvisning till undantags- bestämmelsen vid särskilda skäl, se avsnitt 12.3.1. Vid delvis erkännande och verkställighet är en förutsättning att påföljden inte härigenom blir strängare. Detta förutsätter att sam- råd hålls mellan den behöriga myndigheten i den utfärdande staten och den svenska behöriga myndigheten. Bestämmelse om sådan samrådsskyldighet kan tas in i förordning. Förslag: En utländsk dom sänds över skriftligen till den be- höriga myndigheten i för erkännande och verkställighet. Domen ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med bilaga I till rambeslutet. Intyget ska vara skrivet på eller översatt till svenska, danska, norska eller engelska. Om handlingarna har sänts till en myndighet i som inte är behörig att ta emot och handlägga dessa ska myndigheten vidarebefordra handlingarna till Kriminalvården eller Social- styrelsen. Om intyget saknas, eller om det är så bristfälligt till form eller innehåll att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om erkännande och verkställig- het, ska den behöriga myndigheten i den utfärdande staten ges möjlighet att komma in med komplettering. Det- samma ska gälla om domen saknas. En begäran om erkännande och verkställighet i av en utländsk dom får avslås om intyget trots att behörig myndighet i den utfärdande staten beretts tillfälle att komma in med kom- plettering, är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Frågan om en utländsk dom bör sändas över till för erkän- nande och verkställighet här kan initieras av den utfärdande staten eller av som verkställande stat. Även den dömda personen kan begära att de behöriga myndigheterna i den utfärdande eller den verkställande staten inleder ett förfarande för att översända domen enligt rambeslutet (artikel 4.5). Det är emellertid den be- höriga myndigheten i den utfärdande staten som bestämmer om en begäran om erkännande och verkställighet i ska göras genom att den utländska domen översänds hit. Enligt artikel 5 i rambeslutet ska domen, eller en bestyrkt kopia av den, som sänds över för erkännande och verkställighet åtföljas av ett intyg som har upprättats i enlighet med bilaga I till rambeslutet. Intyget är av central betydelse vid prövningen om en dom är verk- ställbar. I intyget ska i princip all den information finnas som be- hövs för att den behöriga myndigheten ska kunna genomföra sin prövning. Intyget ska vara undertecknat av den behöriga myndig- heten i den utfärdande staten, som också intygar riktigheten i inne- hållet. I den nya lagen bör det införas en bestämmelse motsvarande den som återfinns i rambeslutet, dvs. att en utländsk dom som sänds över till ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med formuläret i bilaga I. Intyget ska vara skrivet på eller översatt till ett språk som den verk- ställande staten godtar. Varje medlemsstat ska tillkännage vilka av de officiella språken i Europeiska unionens institutioner som god- tas (artikel 23.1). Vid genomförande av exempelvis rambesluten om en europeisk arresteringsorder, om erkännande och verkställighet av bötesstraff och erkännande och verkställighet av beslut om för- verkande, har det övervägts vilka språk som bör godtas.13 I samtliga fall ansågs det självklart att de språk som normalt godtas i det straffrättsliga samarbetet, nämligen svenska, danska och norska, ska vara godtagbara språk. Det ansågs vidare att även engelska bör godtas. Huvudargumentet för detta är att det kan antas att många stater har begränsade möjligheter och resurser att få fram en över- sättning till svenska, danska eller norska, som det finns skäl att anta att kunskaperna i engelska och tillgången till över- sättare till engelska är god i hela unionen. Samma överväganden gör sig gällande vid erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder och samma lösning bör därför väljas. Kravet på vilka språk som intyget ska vara skrivet på eller översatt till bör, i enlighet med tidigare genomförda rambeslut, framgå av lag. bör vidare avge en förklaring till artikel 23.1 att de språk som godtas för intyget är svenska, danska, norska och engelska, se avsnitt 19.5.1. Utgångspunkten är att ett intyg upprättat enligt bilaga I till ram- beslutet på ett för den verkställande staten godtagbart språk ska vara tillräckligt för att pröva en begäran om erkännande av dom och verkställighet av frihetsberövande påföljd. Inget hindrar dock den verkställande staten att på egen bekostnad översätta den ut- ländska domen. Skäl härför kan exempelvis vara att det finns starka skäl som talar för att intyget inte motsvarar domen eller att ytter- ligare information krävs för att kunna bedöma en invändning från den dömda personen. I artikel 23.2 i rambeslutet ges medlemsstaterna en möjlighet att förklara att, när intygets innehåll är otillräckligt för att besluta om verkställighet av påföljden, den vill kunna begära att domen eller väsentliga delar av den översätts. En sådan begäran ska göras efter 2003/04: s. 107 f, prop. 2008/09:218 s. 43 och prop. 2010/11:43 s. 65. samråd mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna om det behövs för att indikera vilka väsentliga delar av domen som ska översättas. Någon sådan möjlighet till förklaring finns inte i exem- pelvis rambesluten om erkännande och verkställighet av bötesstraff eller beslut om förverkande. Om en begäran om översättning görs till den andra medlemsstaten, eller om den behöriga myndigheten i väljer att översätta domen kan beslutet om erkännande av domen och verkställighet av påföljden skjutas upp till dess över- sättningen har erhållits. Det rör sig alltså i dessa fall om uppskov . Så snart översättningen är klar ska hand- läggningen återupptas. Behovet av att översätta domen eller delar av denna torde enbart uppkomma i undantagsfall. Ur effektivitets- synpunkt kan det i sådana fall vara fördelaktigt om den behöriga myndigheten i ombesörjer en översättning. Det kan dock av kostnadsskäl vara angeläget att den behöriga myndigheten kan begära att en översättning utförs av domen, eller delar av den, av den utfärdande staten. bör därför lämna en förklaring enligt artikel 23.3 att de behöriga myndigheterna ska kunna begära att domen eller delar av domen översätts till svenska, danska, norska eller engelska, se avsnitt 19.5.1. En bestämmelse som möjliggör för den behöriga myndigheten att begära en översättning av domen när det behövs för att kunna pröva ärendet kan tas in i förordning. Det kan konstateras att de flesta av de medlemsstater som genom- fört rambeslutet har meddelat en sådan förklaring om möjlighet till översättning av domen. 18.5.5Mottagande av dom och intyg I artikel 5.1 i rambeslutet anges att domen, eller en bestyrkt kopia av den, med bifogat intyg ska översändas direkt till den behöriga myndigheten i den verkställande staten. Behörig myndighet i är Kriminalvården, när påföljden kan antas komma att verkställas som fängelse eller sluten ungdomsvård, och när på- följden kan antas komma att verkställas som överlämnande till rättspsykiatrisk vård. En dom om frihetsberövande påföljd som översänds till för erkännande och verkställighet ska i enlig- het härmed skickas direkt till respektive behörig myndighet. Även detta bör framgå av lagen. När det gäller formerna för översändandet framgår av artikel 5.1 i rambeslutet att det ska ske på ett sätt som lämnar en skriftlig uppteckning under omständigheter som möjliggör för den verk- ställande staten att fastställa äktheten. Enligt skäl 18 kan det till exempel avse e-post eller fax. I lagen bör därför framgå att över- sändandet ska ske skriftligen. Det vanliga torde vara att handling- arna sänds per post. I förekommande fall får samråd hållas med den utfärdande staten om att översändandet kan ske på annat sätt. Av artikel 5.5 framgår att om en myndighet i den verkställande staten tar emot en dom tillsammans med ett intyg och inte är behörig att erkänna denna och vidta de åtgärder för att verkställa den, ska den på eget initiativ översända domen tillsammans med intyget till den behöriga myndigheten i den verkställande staten och underrätta den behöriga myndigheten i den utfärdande staten. Bestämmelser härom bör tas in i förordning. Om det råder osäker- het om vilken behörig myndighet som är ansvarig bör myndig- heterna samråda om detta. 18.5.6Komplettering och möjlighet till avslag Som angetts ovan är intyget av central betydelse för att den be- höriga myndigheten ska kunna genomföra sin prövning. Av arti- kel 9.1 a) framgår också att erkännande och verkställighet får vägras om intyget är ofullständigt eller uppenbarligen inte motsvarar domen och inte har kompletterats eller korrigerats inom en rimlig tidsfrist som den behöriga myndigheten i den verkställande staten har be- stämt. Om intyget är ofullständigt ska den behöriga myndigheten ge den behöriga myndigheten i den utfärdande staten tillfälle att komma in med komplettering. Eftersom det inte kan anses vara möjligt att verkställa en utländsk dom om frihetsberövande påföljd utan att själva domen finns tillgänglig bör detsamma gälla om domen om frihetsberövande påföljd saknas. Detta bör framgå av den nya lagen. Enligt artikel 11 i rambeslutet får den verkställande staten skjuta upp erkännandet av domen till dess att intyget har kompletterats eller korrigerats inom en rimlig tidsfrist som den verkställande staten bestämt. Om bristerna i intyget kvarstår efter det att tiden för komplettering har gått ut kan det bli aktuellt att vägra erkän- nande och verkställighet i enlighet med artikel 9.1 a). En möjlighet att avslå en begäran om erkännande och verkställighet av en ut- ländsk dom om denna är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning bör tas in i lagen. Ett exempel på en sådan brist i intyget som kan leda till att en begäran bör avslås är att uppgifterna om den dömda personen är så ofullständiga att det inte går att avgöra vilken anknytning han eller hon har till . Andra brister kan avse oklarheter kring vilken påföljd som dömts ut eller kring vilket eller vilka brott som föranlett domen. En annan omständighet att beakta är om intyget inte är skrivet på ett språk som godtar. Varje brist i intyget ska dock inte leda till ett avslag, utan bristerna bör vara betydande. Förslag: För möjlighet att använda tvångsmedel gentemot en dömd i en annan medlemsstat som befinner sig i tillämpas bestämmelserna om tvångsmedel i den föreslagna lagen (2014:000) om internationell straffverkställighet. Enligt artikel 14 i rambeslutet får den verkställande staten, i fall där den dömda personen befinner sig i den verkställande staten, på den utfärdande statens begäran, innan domen och intyget anlänt eller före beslutet att erkänna domen och verkställa påföljden, anhålla den dömda personen eller vidta någon annan åtgärd för att säker- ställa att den dömda personen stannar kvar på dess territorium, i avvaktan på ett beslut om erkännande av domen och verkställig- heten av påföljden. Påföljden får inte förlängas till följd av att någon period tillbringats i häkte på grund av denna bestämmelse. Enligt gällande rätt finns bestämmelser om tvångsmedel vid tillämpning av överförandekonventionen jämte tilläggsprotokollet eller (25 c–e §§ IVL).14 Bestämmelserna avser fall där den dömde genom att fly till försöker att helt eller delvis undandra sig verkställighet av påföljd som dömts ut i domslandet, se närmare beskrivning i avsnitt 3.2.1. Vi föreslår i avsnitt 12.5 att dessa bestämmelser om tvångsmedel även ska gälla i den nya lagen om internationell straffverkställighet. I fall där den utfärdande staten har översänt eller avser att över- sända en utländsk dom till för erkännande och verkställig- het här och den dömde redan befinner sig här kan det finnas skäl att frihetsberöva den dömde för att säkerställa att han eller hon 1999/2000:45 s. 39–41. finns kvar i landet till dess den behöriga myndigheten fattar sitt beslut om erkännande och verkställighet. Syftet med åtgärden ska enligt rambeslutet vara att säkerställa att den dömda personen stannar kvar på den verkställande statens territorium. Detta innebär att det är häktningsgrunden flyktfara som är tillämplig och att häktnings- grunderna kollusionsfara eller recidivfara inte blir aktuella i dessa fall. Ärenden där det är aktuellt att frihetsberöva en dömd enligt det ovan beskrivna förekommer i praktiken, vad vi kunnat se, inte alls. Vi bedömer dock att det även i den nya lagen som genomför rambeslutet bör finnas bestämmelser om tvångsmedel. Motsvarande bestämmelser om tvångsmedel som gäller enligt 25 c–e §§ IVL bör gälla även vid tillämpning av rambeslutet. Mot bakgrund av att dessa bestämmelser om tvångsmedel kan antas få en mycket be- gränsad användning bedömer vi att en hänvisning lämpligen kan göras i den nya lagen till motsvarande bestämmelser i den nya lagen om internationell straffverkställighet. En begäran från den utfärdande staten om provisoriskt anhåll- ande kan göras i själva intyget eller genom en separat begäran innan intyget sänts över. När en begäran görs innan domen och intyget skickats torde motsvarande uppgifter som i intyget behöva lämnas, i vart fall vad avser personuppgifter om den dömde, uppgift om de gärningar för vilken påföljden har bestämts samt påföljdens art och längd och eventuell tidpunkt för verkställighetens påbörjande. Vidare behövs uppgifter för att kunna bedöma den dömdes benägenhet att avvika eller på något annat sätt undandra sig verkställigheten av påföljden. Ytterligare uppgifter kan inhämtas genom samråd med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten. En begäran om tvångsmedel från den utfärdande staten kommer att skickas till behörig myndighet i . Enligt gällande rätt lämnas en begäran om tvångsmedel som lämnats in till över till Riksåklagaren. En motsvarande bestämmelse som innebär att den behöriga myndigheten ska överlämna en begäran om tvångsmedel till åklagarmyndigheten bör tas in i den nya förordningen. Frågan om tvångsmedel kan även uppkomma i ett ärende som inletts genom en europeisk arresteringsorder, se avsnitt 18.13. I och med att i ett sådant förfarande åtar sig att verkställa en utländsk frihetsberövande påföljd, är det i dessa fall särskilt ange- läget att åtaganden fullföljs på ett sätt som skapar förtroende inför framtida samarbete mellan svenska och utländska myndigheter. Särskilt i fall där en svensk domstol avslagit en begäran om över- förande av en svensk medborgare för verkställighet av en frihets- berövande påföljd i en annan medlemsstat med åberopande av att verkställigheten i stället ska ske i , är det mycket viktigt att den dömde inte kan lämna . 18.7Den behöriga myndighetens prövning och beslut Förslag: Den behöriga myndigheten prövar om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i . Ett beslut om att överta ansvaret för verkställigheten sker genom en verkställbar- hetsförklaring. Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgift om på- följdens art och längd, föreskrifter som meddelas, beslut om överlämnande för påföljdsomvandling och den tid som den dömde varit frihetsberövad med anledning av de brott som låg till grund för domen i den utfärdande staten och i . Ett beslut om erkännande och verkställighet ska meddelas senast efter att en begäran om erkännande och verkställighet kom in till den behöriga myndigheten. Beslut får meddelas senare om det finns särskilda skäl. Enligt artikel 8.1 i rambeslutet ska den behöriga myndigheten i den verkställande staten erkänna en dom som översänts i enlighet med artikel 4 och i enlighet med förfarandet i artikel 5 och vidta alla nödvändiga åtgärder för att verkställa påföljden. Detta dock under förutsättning att myndigheten inte finner att någon av de vägransgrunder som anges i rambeslutet är tillämplig. Den behöriga myndigheten har att pröva om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och därefter fatta beslut om domen ska erkännas och påföljden verkställas i . Detta bör framgå av lagen. Under handläggningen av en begäran om erkän- nande och verkställighet av en dom om frihetsberövande påföljd från en annan medlemsstat har den behöriga myndigheten att ta ställning till ett antal olika frågor. När det gäller de grundläggande förutsättningarna handlar det om, som framgår i avsnitt 18.2, att kontrollera om den dömde omfattas av det tvingande samarbets- området, i andra fall om medgivande lämnats till den utfärdande staten, att den dömde samtyckt till överförandet om detta krävs, att domen vunnit laga kraft, att den dömde befinner sig i den utfärd- ande staten eller i samt att det återstår av verkställighetstiden eller att det föreligger särskilda skäl för ett överförande. Denna kontroll bör kunna göras genom de uppgifter som framgår av intyget. I undantagsfall kan det vidare uppkomma frågor kring hinder mot verkställighet i på grund av någon av de grunder som beskrivs i avsnitt 18.3. När det gäller kravet på dubbel straffbarhet ska det av intyget framgå om brottet eller brotten kan leda till fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd och avser något av de brott som anges i listan. Om domen meddelats som utevarodom ska detta framgå av intyget samt vilket krav på utevarodom som är uppfyllt. I övrigt torde infor- mation om eventuella omständigheter som kan utgöra hinder mot verkställighet komma från den behöriga myndigheten i den utfärd- ande staten eller den dömde själv. Den behöriga myndigheten har även att bedöma om den utländska påföljden behöver anpassas på något sätt för att kunna verkställas i , se avsnitt 18.8. Innan ett beslut om avslag meddelas ska den behöriga myndig- heten samråda med den behöriga myndigheten i den utfärdande staten om avslaget grundar sig på vissa av de vägransgrunder som anges i rambeslutet (artikel 9.3). Myndigheternas skyldighet att samråda beror således på vilken vägransgrund som är aktuell att tillämpa, även om rambeslutet självklart inte hindrar myndigheten att samråda även i andra fall. Omfattningen av denna samrådsskyl- dighet kan regleras i förordning. Vid genomförande av andra rambeslut, exempelvis rambeslutet om verkställighet av frysningsbeslut, rambeslutet om erkännande och verkställighet av bötesstraff och rambeslutet om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande har en ordning införts med en särskild verkställbarhetsförklaring.