prot · H00987 · 2013-04-09 00:00:00 — Tvärtom kan det säkert vara så att de är väldigt kompetenta och eftertraktade på arbetsmarknaden. Nedläggningen kanske i stället beror på att det inte finns någon efterfrågan på dessa produkter på grund av att vi har ett krisande . Jag tror att det är viktigt att människor känner att det finns lösningar. Vi kommer att behöva varenda person på arbetsmarknaden när den generation som arbetar går i pension. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2012/13:296 om roll för mer jämställda löner 73 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig om jag avser att ta initiativ för att instruktioner ska förtydligas så att de blir förenliga med aktiva insatser för att bryta de strukturella löneskillnaderna mellan mans- och kvinnodominerade yrken. har också frågat mig om jag avser att ta initiativ för att begreppet en väl fungerande lönebildning ska inbegripa en systematisk utjämning av dessa strukturella löneskillnader. Låt mig inledningsvis försäkra om att jämställdhet är en mycket viktig och prioriterad fråga för regeringen. Min uppfattning är att det råder en politisk samsyn om att lönebildningen inte är en fråga för riksdag eller regering. I stället är det arbetsmarknadens parter som ansvarar för lönebildningen på den svenska arbetsmarknaden. roll och ansvar inom ramen för denna modell är bland annat att tillvarata och upprätthålla den samsyn som finns på arbetsmarknaden om att den konkurrensutsatta sektorn har en lönenormerande roll. En del i detta arbete innebär att samråda med parterna om de samhällsekonomiska förutsättningarna för löneförhandlingarna. I sitt arbete ska även analysera löneutvecklingen ur ett jämställdhetsperspektiv. ska vidare, i sina överläggningar med arbetsmarknadens parter, uppmärksamma vikten av att de centrala kollektivavtalen konstrueras så att de främjar de lokala parternas arbete med lönefrågor ur ett jämställdhetsperspektiv. ska i detta arbete samråda med . Sammantaget har viktiga uppgifter i syfte att främja ett jämställdhetsperspektiv på lönefrågor. Det främsta ansvaret för att utjämna löneskillnaderna mellan kvinnor och män åligger dock arbetsmarknadens parter. Regeringen arbetar med att säkerställa att diskrimineringslagarna fungerar effektivt. Ett annat led i regeringens jämställdhetsarbete var att tillsätta en särskild delegation för jämställdhet i arbetslivet. Delegationens uppdrag tar sikte på kvinnors och mäns olika villkor och möjligheter i arbetslivet i vid bemärkelse. I delegationen finns bland annat representanter från arbetsmarknadens parter. 74 (V): Jag tackar ministern för svaret. Detta är den första av fyra interpellationsdebatter jag har med arbetsmarknadsministern . Den här interpellationen lämnades in . Det är inte så att jag har lämnat in fyra interpellationer per dag, utan de har hopat sig. Det är glädjande att höra ministern försäkra att jämställdhet är en mycket viktig och prioriterad fråga för regeringen. Det vore ännu mer glädjande om detta kunde märkas mer i politiska beslut som rör kvinnors och mäns löner och inkomster. Huvudbudskapet i ministerns svar är att arbetsmarknadens parter ansvarar för lönebildningen i . Detta är helt riktigt. Det är någonting vi är överens om. Vi är säkert också överens om att ansvarstagandet och dragkampen sker inom ramar som sätts och ändras av riksdag och regering. Min interpellation gällde den punkt där staten har en funktion, nämligen . Där undviker ministern dess värre helt och hållet kärnfrågan, nämligen att den här i och för sig begränsade men inte alls oviktiga funktionen kan utövas så att jämställdhetssträvandena underlättas eller försvåras. Sakläget är att det stora bidraget till löneskillnaderna mellan kvinnor och män kommer från strukturella skillnader mellan yrkesområden där kvinnor dominerar och yrkesområden där män dominerar. För att sakteliga kunna råda bot på detta, som arbetstagarkollektivet får ut en rimlig del av den samlade produktivitets- och välståndsökningen i ekonomin, krävs det att grupper som har låga löner, där kvinnor oftast dominerar, lyfts mer. Man säger på sin höjd att de strukturella löneskillnaderna är beklagliga, men där är det stopp. Faktum är att nästan samtliga arbetaryrken med lägre löner än den genomsnittliga arbetarlönen på är kvinnodominerade. Även nästan samtliga tjänstemannayrken med lägre lön än den genomsnittliga tjänstemannalönen är kvinnodominerade. Det är ett nästan skrämmande starkt samband. är det så att åtminstone en av arbetsmarknadens parter, nämligen LO, faktiskt har tagit ansvar för att råda bot på en del av problemet genom sin samordning. Ett av huvudkraven har varit att man ska ha löneökningar i kronor för dem som tjänar minst. Det är precis detta som av allt att döma krockar med uppfattning om sin egen roll. Det är därför jag har frågat om regeringen vill förtydliga instruktioner. Där tolkar jag svaret som ett nej. Det är också därför jag har frågat hur man ska tolka begreppet en väl fungerande lönebildning. Ska man tolka det som att det fungerar väl om de strukturella löneskillnaderna utjämnas, eller betyder väl fungerande helt enkelt att det ska fungera som förut? Ministern hänvisar till diskrimineringslagarna och att ska samråda med . Men problemet vad gäller skillnaderna mellan mansdominerade och kvinnodominerade yrken ligger i att man inte kommer någon vart med den typ av ordning som vi har med diskrimineringslagarna. Sex olika fackförbund från LO, TCO och har i en gemensam rapport till exempel föreslagit ett breddat uppdrag till , där kartläggning och analys av löneskillnaderna mellan yrken ska ingå. Det skulle kunna vara ett svar på min fråga om tolkningen av begreppet en väl fungerande lönebildning. Men av dagens svar från arbetsmarknadsministern att döma verkar det tyvärr inte vara så regeringen resonerar. 75 FINN (M): Det var en intressant interpellation, och jag blev väldigt glad av att läsa arbetsmarknadsministerns svar, där det tydligt framgår vilken roll är: att tillvarata och upprätthålla den samsyn som finns på arbetsmarknaden om att den konkurrensutsatta sektorn har en lönenormerande roll. Jag fäster mig speciellt vid en skrivning i interpellationen: Den som ärligt är intresserad av minskade löneskillnader mellan kvinnor och män bör lägga stor vikt vid åtgärder som leder till att dessa skillnader minskar. Ärligt intresserad, står det. Låt mig då titta på och förslag till att göra det mer jämlikt i lönebildningen mellan män och kvinnor! Låt oss titta på vård, skola och omsorg, med kraftigt kvinnodominerade yrken. Alliansregeringen har tillskapat , som har gett möjligheter för många kvinnor att få vita jobb som annars hade varit svarta jobb. Dessutom har ett stort företagande startats av kvinnor. En mångfald aktörer har kommit till inom vård, skola och omsorg. Det här har skapat en konkurrensutsatt tjänstesektor inom ramen för kärnan av den gemensamma välfärden. Det här vill gärna helt erodera och ta bort, trots att det har lett till många möjligheter för kvinnor att välja bland arbetsgivare, något som i sig har en löneuppdrivande roll för kvinnodominerade yrken. Detta måste alltså vara väldigt bra om man vill öka möjligheterna för kvinnors lönebildning att gå fortare än männens. Dessutom ger detta unika möjligheter för kvinnor att starta företag, något som det vanligtvis tyvärr är förbehållet män att bygga upp förmögenheter kring. ges också kvinnor sådana möjligheter. Vilken är då lösning? Jo, först ska man ta bort helt och hållet. Alla de vita jobben och företagen som har startats den vägen försvinner. Sedan tar man bort jobbskatteavdragen, som har riktat in sig pricksäkert på dem med de lägsta inkomsterna, det vill säga inte minst sjuksköterskor, vårdpersonal i övrigt, lärare och omsorgspersonal, som med fyra jobbskatteavdrag har fått en extra månadslön , en trettonde månadslön. Hur tänker sig att skapa bättre utrymme för den typen av kvinnor, som i större utsträckning än männen finns inom de lägre löneskikten? Sedan vill man på toppen av detta, herr talman, förbjuda vinster i välfärden. Man vill alltså effektivt strypa all den mångfald som har skapats i välfärden med möjlighet att välja arbetsgivare i sig lönedrivande uppåt och genom att företag som kvinnor har startat ska försvinna. Vad ser man för lösning på problemet? Jo, man vill skapa, helt orealistiskt, 100 000 eller 200 000 offentligt finansierade tjänster i välfärden. Det handlar om den storleksordningen. Prislappen för detta blir naturligtvis enorm. Det blir drakoniska skatteökningar. Man kommer alltså att göra en ännu kraftigare justering av skatterna uppåt med utslagningseffekter. Vem tror herr talman att detta drabbar? Kvinnorna ligger, tyvärr, pyrt till i en sådan situation med en skatteuppdrivning i den takt som föreslår i praktiken. Med de nya kollektiven, som i den här drömvärlden skulle vara offentligfinansierade, 100 000 eller 200 000, tror någon i denna kammare eller som lyssnar på debatten att de kommer att skapa ett stort och bättre löneutrymme för vård-, skol- eller omsorgspersonal att förhandla sig till i förhållande till de manligt dominerade yrkena? Jag tror det knappast. Hela politik är en totalt oärlig möjlighet att skapa en ökad jämställdhet och minska löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Det är därför intressant att läsa en sådan naiv skrivning i interpellationen. 76 (S): Jag vill tacka för en viktig interpellation. Jag har själv ställt frågor till arbetsmarknadsministern tidigare och fått något liknande svar. Jag vet inte riktigt om det här ska tolkas som ett svar. försöker lyfta upp sätt att hantera konflikter i samband med löneförhandlingar. Efter Finn tillägg är det viktigt att påpeka att , med flera är de förbund som kollektivavtalsförhandlar med såväl privata som offentliga arbetsgivare. Det blir ingen skillnad i lönen bara för att de byter arbetsgivare. Möjligen kan de få sämre villkor i privat sektor. De har i alla fall inte samma semesteravtal, men det glömde Finn att nämna. Semestern ingår väl i begreppet löner. Jag har tidigare frågat om arbetsmarknadsministern är beredd att ge i uppdrag att utvärdera hur det egna arbetet påverkar löneutvecklingen hos kvinnor och män ur ett jämställdhetsperspektiv. Är ministern beredd att ge det uppdraget till ? Om ministern inte är beredd att göra det, hur tänker sig arbetsmarknadsministern att med ett vidhållet uppdrag till , där industrin ska vara normerande, komma till rätta med de löneskillnader som beror på värdediskriminering mellan yrken? De frågorna vill jag ha svar på, herr talman. 77 Arbetsmarknadsminister (M): Jag vill också välkomna till debatterna i kammaren. Jag ser fram emot dem. Jag är ärligt intresserad av att jobba för jämställdhet i arbetslivet. Den frågan har intresserat mig ända sedan jag började arbeta. Mitt engagemang visar att det har hänt en del, men det är alldeles för lite. Skillnaden i livsinkomst mellan en genomsnittlig svensk man och en svensk kvinna är . Så mycket mindre tjänar en kvinna i . Vad beror detta på? Det beror på att vi har en så oerhört könssegregerad arbetsmarknad. Det sker typiska val redan i skolan, ja det börjar egentligen hemma. Flickor gör det som mamma har gjort och väljer typiska kvinnodominerade yrken och kanske väljer att arbeta deltid. Det handlar om många saker sammantaget. Jag var stolt när jag kunde tillsätta jämställdhetsdelegationen. Jag vet att de har besökt arbetsmarknadsutskottet och gjort en presentation som många ledamöter tyckte var intressant. Det finns ingen enkel lösning på problemen. Jag tror att det är en oerhört angelägen fråga för arbetsmarknadens parter att arbeta med, särskilt i de kvinnodominerade yrkena. Om kommunerna ska lyckas rekrytera mer än 400 000 medarbetare måste de yrkena göras mer attraktiva. finns få ungdomar som söker vård- och omsorgsprogrammen. Det är få kvinnor och ännu färre män. Det behövs både män och kvinnor inom vård och omsorg. Då måste de yrkena göras attraktiva genom att göra det möjligt att kunna försörja sig på sin lön, att få möjlighet att inte vara beroende av staten när man blir pensionär. Det är en viktig fråga. Vi har mycket på fötterna, och vi har till exempel under de två mandatperioderna tiodubblat resurserna till jämställdhetsarbetet. Det är något som jag är stolt över, men det räcker inte. Vi måste göra ännu mer. Jämställdhetsministern aviserade att hon avser att höja anslaget till för att satsa på att titta på aktiva åtgärder i jämställdhetspolitiken. En annan oroväckande fråga när det gäller jämställdhet handlar om sjukfrånvaron och även arbetsskador. Kvinnors sjukfrånvaro ökar. Där har vi också en del arbete på gång. Jag har själv gett i uppdrag att jobba för att förebygga att kvinnor slås ut från arbetsmarknaden på grund av arbetsmiljörelaterade problem. Svaret på frågan om är att regeringen inte anser att uppdraget ska ändras. Vi tycker att institutet fungerar väl, och det har en viktig roll att undvika konflikter på arbetsmarknaden. Det är institutet som ska se till att vi kan få en bra löneutveckling i samhället, att fler jobb finns kvar och att vi undviker konfliktdagar. Där tycker jag att gör ett alldeles utmärkt arbete. Det visar de hitintills tuffa förhandlingar som har lösts med hjälp av de statliga medlarna. 78 (V): Jag tackar för svaret, och jag tackar också för att Finn deltar i debatten. Den har fått en lätt touch av surrealism. Det intressant att ministern tonar ned frågan om . Sedan antyder hon att regeringen gör en hel del annat på andra håll för att förbättra jämställdheten. Det är en något märklig bild. Regeringens politik, och den politik som Finn var inne på, har i övrigt när det gäller jämställdhet och ekonomi på arbetsmarknaden varierat mellan passivitet och kraftfulla bidrag till vidgade klyftor. De viktigaste komponenterna när vi diskuterar löner och män och kvinnor är sådant som visstidsanställningar och ofrivilliga deltidsanställningar. Där har regeringen visat noll intresse för att stärka arbetstagarnas rättigheter, så mycket att till och med har tröttnat i fråga om visstidsanställningar som kan staplas på varandra. Där är könsdimensionen uppenbar. Regeringen visar inte heller någon vilja till att reservera en större del av föräldraförsäkringen för vardera föräldern. Där duckar regeringen för de allra största strukturella jämställdhetsproblemen i lönebildningen, om vi nu ska diskutera vad som verkligen påverkar. I svaret hänvisas till Delegation för jämställdhet i arbetslivet, som är ett lovvärt initiativ. Men om vi tittar på direktiven ser vi att betoningen ligger på information och debatt av olika slag så att individer kan göra mer jämställda val. Det pekar mot en förståelse för frågorna om könsmaktsordningen i arbetslivet och ekonomin som i bästa fall är naiv och i värsta fall direkt missvisande. Ministern nämner inte regeringens politik när det gäller skatter och transfereringar. Det gjorde dess bättre Finn . Där har regeringen definitivt inte varit passiv utan där har regeringen jobbat starkt så att skillnaderna i nettoinkomster, inklusive skattepliktiga transfereringar, mellan män och kvinnor har ökat dramatiskt under dessa år, från ungefär 45 000 till . Det är riktigt rejäla skillnader. Det är rejäla ökningar. Om jag förstår Finn rätt är detta ett viktigt bidrag till jämställdheten att skillnaderna i nettoinkomster mellan män och kvinnor dramatiskt har ökat. Det är en intressant sorts logik som jag har svårt att närma mig på ett bra sätt. Extra pikant blir det när man från regeringens sida tvår sina händer och säger att det vore bra om parterna fixar detta när man försvårar för parterna. Det gäller den diskussion vi har haft om . Om vi tittar ytterligare på den diskussion som Finn introducerade i debatten kommer vi till frågan om offentlig sektor. Där ska vi alltså förstå det som att menar att ytterligare ett viktigt bidrag till jämställdheten mellan män och kvinnor är stora nedskärningar i offentlig sektor som ju är det som har varit fallet och att man skulle få en bättre löneutveckling för kvinnor genom dessa nedskärningar och genom privatiseringar. Fler kvinnor ska alltså utföra samma arbete med mindre resurser och ska dessutom genom sina löner och arbetsvillkor kunna bidra till vinster som ska gå till skatteparadis hit och dit och privata ägares fickor. Det är som de fackföreningar som jag nämnde skriver i sin gemensamma rapport tid för jämställda löner, att både inom privat sektor och inom offentlig sektor subventionerar kvinnor verksamheten med hjälp av lägre löner. Hur detta skulle bli bättre genom att man därtill lägger behovet för privata bolag att tjäna pengar på att ytterligare pressa löner och arbetsvillkor är också en logik som Finn kanske kan utveckla lite närmare i sitt anförande. 79 FINN (M): Det gör jag gärna, . Om jag hade en touch av surrealism i förhållande till Vänsterns syn på allianspolitik tycker jag nämligen att har en total surrealism i fråga om att göra trovärdigt att man verkligen vill kvinnor väl när det handlar om löneutvecklingen. Låt oss börja med . När ni lägger ned med de 20 000 jobb som har skapats där, som har blivit vita jobb och som dessutom har givit kvinnorna möjligheter att komma in på arbetsmarknaden och skapa företagsamhet vart ska de ta vägen? De kanske i stället ska försörjas med svartjobb eller med arbetslöshetsersättning. Det är också ett sätt att se till att skapa en ännu värre tröskel för kvinnorna att komma i kapp männen. Det är intressant att titta lite grann på den vision som målas upp av och även . Då kan jag ställa frågan: Vill även förbjuda vinster i välfärden? Hur ska vi tolka Socialdemokraternas beslut på den punkten? Eller står till vänster om det beslut som fattades att enbart ge kommunerna vetorätt, som effektivt kan hindra företagande att växa fram i kvinnodominerade yrken? Om man tittar på vad har gjort när de har granskat löneligan hittar man i botten socialdemokratiskt styrda bruks- och industrikommuner som , och . Men häpnadsväckande nog finns på den svarta listan över de 50 sämsta lönerna i det kvinnodominerade läraryrket också storkommuner som , , och gymnasieskolan i och . Tanken som ändå är tilltalade att väcka, herr talman, om vi nu återgår till system där socialdemokratiskt styrda kommuner med stöd av vill gå ännu längre, alltså en vänstersocialistisk prägel, är att man kommer att befästa en låglönestruktur för kvinnor i ett typiskt kvinnodominerat yrke som läraryrket. Detta är, tycker jag, sanning. 80 (S): Jag vet inte om vare sig statsrådet eller Finn vet vad vi diskuterar, men interpellationen handlar om uppdrag när det gäller löner och hur det uppdraget motverkar jämställda löner eftersom det per definition värdediskriminerar den sektor som kvinnor befinner sig i, nämligen den gemensamma sektorn. Jag vill också för protokollets skull tydliggöra, om Finn har missat det, att vi tycker att det är viktigt att subventionera kvinnors arbete. Själva den offentliga sektorn är ju finansierad till , till , och det jobbar ganska mycket kvinnor i den gemensamma sektorn. Det har till och med Finn fått klart för sig. Det är väl bra att vi talar om det. Oavsett vem som är arbetsgivare är det fortfarande samma avtalstecknare på kollektivavtalssidan där fackföreningarna befinner sig. Jag har inte sett den privata arbetsgivare som betalar mer än vad SKL gör i sitt avtal. Jag förstår inte hur det skulle kunna leda till en bättre löneutveckling när det gäller löner för dem som till exempel jobbar som undersköterskor på ett privat vårdboende eller ett kommunalt vårdboende. Frågar jag visar de samma siffror för allting. Det är väl bra om Finn utvecklar kontakten med de fackliga organisationerna, för den har jag i alla fall ganska bra utvecklad. Jag hade två frågor till arbetsmarknadsministern, och en fråga var: Är hon beredd att ge uppdraget att utreda sig självt? Och om inte det hjälper, om det kvarstår att man befäster de löneskillnader som finns, är ministern beredd att göra en förändring av uppdrag? 81 Arbetsmarknadsminister (M): Jag blir lite fundersam. Jag träffar arbetsmarknadsutskottet och ganska ofta, och vid varje sådant möte diskuterar vi den svenska arbetsmarknadsmodellen och vikten av att värna parternas autonoma ställning, att vi som lagstiftare och politiker ska hålla fingrarna långt borta från den syltburken. Det brukar vara ett krav och jag säger att det är en självklarhet för regeringen att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen och lönebildnings- och avtalsfrågor. Jag tycker då att det är lite förvånande att de här förslagen om att ändra arbetsuppgifter kommer. Enligt instruktionen ska de tillvarata och upprätthålla den samsyn som finns på arbetsmarknaden mellan parterna om att den internationella konkurrensutsatta sektorn ska ha en lönenormerande roll och att vi inte tål högre löneökningar än den konkurrensutsatta sektorn. Den samsynen är parterna överens om. Det är också en viktig fråga för LO:s samordning hur man diskuterar där. Jag tror att ni socialdemokrater har bättre insyn, eftersom LO:s ordförande och flera tunga fackförbundsordförande sitter i . Men de diskussionerna är inte en fråga som jag ska lägga mig i. Jag tycker att det är viktigt att man tar till vara det goda arbete som gör när det gäller lönestatistik, lönebildningsrapporter och inte minst medlingsuppdrag, som jag tycker att de sköter med den äran. Av det skälet är regeringen inte beredd att ge något uppdrag om utvärdering för tillfället. Jag tror inte heller att det kommer inom överskådlig tid. Vi tycker att MI gör ett bra arbete. Jag vill återkomma till frågan om jämställda löner och om inte parterna har möjlighet att förbättra situationen. Där kan vi se att det också sker förbättringar. Även om den oförklarade löneskillnaden i är , eftersom kvinnor och män finns i olika branscher, och den ovägda löneskillnaden är sker det förbättringar. Det går åt rätt håll, även om några av oss kan tycka att det går lite väl sakta. I grund och botten är jag nöjd med den svenska modellen på arbetsmarknaden och den svenska lönebildningsmodellen. Den har tjänat väl och kommer att göra det även . 82 (V): Eftersom vår debatt och ämnet i interpellationen divergerar lite grann måste jag säga att det är intressant att kommer upp med förslaget om som ett sätt att öka jämställdheten på arbetsmarknaden och dessutom tror att det skulle leda till stor arbetslöshet om man använde de pengarna på ett annat sätt. Frågan gäller ju att man subventionerar i huvudsak bättre bemedlade medborgares köp av tjänster genom att köra ett stort antal miljarder genom deras privata fickor, som då naturligtvis också gör att en del kan bli anställda. Självklart skulle man kunna använda de pengarna på ett annat sätt på områden där behoven är helt uppenbara, till exempel för välfärdstjänster som kommer alla till del. Då skulle man kunna få fler anställda, om man önskade att det skulle vara fler anställda. Det är inte heller så att någonting tyder på att privatisering av offentliga tjänster har lett till löneutveckling för kvinnor. Som jag förklarade är det ganska lätt att förstå varför. Eftersom det utöver att tjänsterna ska genomföras dessutom ska generera vinster till privata företag kommer det att gå ut antingen över tjänsterna, över lönerna eller över arbetsvillkoren. Avslutningsvis: Detta handlade om och inte om att jag önskade det har också framgått att det skulle vara ministern som satte lönerna så att de blev jämställda. Det handlade om att den del där staten är inne genom skulle underlätta det ansvar som fackliga organisationer bland annat har för mer jämställda löner, i stället för att försvåra det. Men jag är övertygad om att de fackliga organisationerna kommer att fortsätta, bland annat genom samordningen i LO, att jobba för mer jämställda löner. Och så behöver man göra en massa andra saker för att kvinnors och mäns löner ska närma sig varandra. 83 Arbetsmarknadsminister (M): Jag får också tacka för debatten, som jag tycker har varit klargörande, bra och intressant.