prot · H00978 · 2013-03-14 00:00:00 — Jag håller med om att alla barn har rätt till sina föräldrar. Vi kristdemokrater hävdar att varje barn har rätt till sin pappa, till sin biologiska far. Den här frågan är värd en större diskussion, och vi klarar inte den . När talar om en rätt till sina föräldrar förstår jag att han menar att juridiskt, genom föräldrapresumtionen, skulle pappan inte finnas med i det sammanhanget utan att det kan vara fråga om till exempel två mammor. Det är vad jag inte får ihop. Enligt lagen handlar det om två vårdnadshavare, två föräldrar. De måste alltså välja bort pappan. Jag har svårt att se att ett barn inte har rätt till sin far. säger att detta går sakta, att det har gått sju . Det här är en gammal romersk rättslig princip, som säkert har hört talas om: Pater est quem nuptiae demonstrant, det vill säga att fadern är den som giftermålet utpekar. Det är en gammal romersk rättspraxis. Jag är beredd att hävda att barnet har rätt till sina föräldrar och att en av dem är en pappa. 19 (M): Låt mig först och främst framföra ett tack till civilutskottets ledamöter för behandlingen av alla de familjerättsliga motionerna. Med detta sagt vill jag tillåta mig att inta ett kritiskt förhållningssätt på ett av områdena, nämligen fastställande av faderskap. Att bli förälder är en stor händelse i livet, för många kanske den största. Den är förenad med lycka och glädje men också omställning och anpassning av vardagen. Tiden före förlossningen är också förenad med nervositet för barnets välbefinnande och planering inför det stundande föräldraskapet och det ansvar som följer med det. riksdag har på en rad områden inom familjerätten genomfört reformer som syftar till att underlätta människors vardag och till att upprätthålla en neutral inställning till de livsval enskilda individer gör. Såväl adoptionsrätt, äktenskapsrätt som namnrätt har genomgått förändringar för att ligga i fas med tidens utveckling. Också sambolagstiftningen har kännetecknat denna progressiva inställning. Trots alla dessa reformer på familjerättens område lever vi fortfarande kvar i gamla moraliserande föreställningar om familjebildning när det kommer till föräldraskapet. Enligt statistik har andelen barn som är födda utom äktenskapet inom EU-länderna fördubblats . I fem länder är dessa barn i majoritet. är ett av dessa länder, där av alla barn föds utom äktenskapet. De flesta av dessa föds i samboförhållanden. Trots detta har vi inte tagit steget fullt ut och skapat ett neutralt förhållningssätt till hur familjer väljer att leva. Detta är allra tydligast i frågor rörande föräldraskap. Dagens lagstiftning gör strikt skillnad på huruvida ett barn föds inom eller utom äktenskapet. I det fall modern är gift vid barnets födelse är mannen i äktenskapet att anse som fader till barnet. Denna så kallade presumtionsregel kommer till uttryck i 1 kap. 1 §. Några som helst åtgärder för att fastställa faderskapet behövs alltså inte. Presumtionsregeln är också extensiv i den bemärkelsen att det inte spelar någon roll när i tiden före födseln äktenskapet är ingånget. Medan ett barn som är fött inom äktenskapet får faderskapet fastställt per automatik, är det socialnämndens skyldighet att utreda och fastställa faderskapet för barn till ogifta mödrar. görs en förenklad utredning om parterna är sambor. I föreskrifter och allmänna råd 2011:2 om socialnämndens utredning och fastställande av faderskap sägs bland annat att utredaren bör kalla parterna till samtal, informera om den beräknade konceptionstiden samt bereda mannen tillfälle att bekräfta faderskapet. Detta sker under förutsättning att det inte framkommer något som gör att utredaren ifrågasätter faderskapet. Först när alla papper är påskrivna och vidimerade anses mannen juridiskt vara fader till barnet. tillämpas regelverket mycket olika vid olika socialförvaltningar. I mina kontakter med föräldrar har jag förstått att i vissa kommuner kallas föräldrarna regelrätt till för att skriva under papperen på plats, medan det i andra kommuner förekommer att papperen skickas hem till föräldrarna efter barnets födelse för underskrift. Det senare tillhör dock undantagen. Det mest anmärkningsvärda med denna reglering är att barnet juridiskt inte har någon pappa förrän pappersexercisen är avklarad. Det här kan leda till många komplikationer, framför allt om förlossningen inte förlöper som den ska. En sådan komplicerad situation uppmärksammades i medierna . kunde vi då läsa om det nyblivna sammanboende föräldraparet, där modern efter barnets födelse och före besöket hos socialnämnden där man skulle skriva under papper om fastställande av faderskap drabbades av en stroke och således inte kunde medverka vid pappersexercisen. På grund av att faderskapet inte hunnit fastställas blev i stället barnet jourhemsplacerat hos sin ännu icke fastställde far. För att detta skulle kunna göras var mannen tvungen att visa utdrag ur brottsregistret. Som om inte denna kränkning var nog nekades mannen dessutom föräldrapenning, med hänvisning till att faderskapet inte fastställts. I stället tvingades han leva på sjukpenning. För att föräldrapenning ska kunna utbetalas måste faderskapet fastställas, och i den nu nämnda situationen innebär detta rent processrättsligt att fadern måste bli stämd av sitt barn för att kunna fastställa släktskapet med hjälp av dna-test. Först när en sådan domstolsprocess är klar kan föräldrapenning utbetalas. Är detta en lagstiftning i tiden? Jag tycker inte det. hänvisar i sitt betänkande till tidigare ställningstagande i frågor rörande fastställande av faderskap. Ett av de argument som lyftes fram av civilutskottet vid förra årets behandling, och som fortfarande försvaras, var att den nuvarande ordningen ger betryggande garantier för att det verkligen är den biologiske fadern och inte någon annan som fastställs som far till ett barn. Låt oss fundera över den formuleringen. Anta att vi har ett par som levt tillsammans och som får barn. Eftersom de inte är gifta ska de nu in i den pappersexercis och den procedur som jag precis har beskrivit. Hade paret emellertid valt att ingå äktenskap även om detta skedde minuterna före födseln hade detta varit onödigt. Då hade i enlighet med faderskapspresumtionen mannen automatiskt blivit fader. Är det detta som avses med betryggande garantier? Jag tycker att det är en synnerligen ålderdomlig och märklig syn på ogifta mödrar. Vad är det som gör att just ingåendet av äktenskap ger betryggande garantier för vem som är barnets biologiske far? Låt oss också fundera över vilka signaler samhället skickar ut när par som lever tillsammans och får barn inför socialnämnden ska bedyra att barnet är deras gemensamma. Vilken är synen på kvinnan i det fallet? Vilken är synen på mannen? skrev dåvarande Kungliga i en statistikrapport om barn födda utom äktenskapet att dessa ur social synpunkt äro att betrakta såsom en synnerligen ogynnsam företeelse, därom råder knappast mer än en mening. Detta synsätt präglade långt in hur samhället såg på födslar utom äktenskapet. När vi nu klargjort att barn utom äktenskapet inte som ska uppfattas som oäkta och behandlas sämre, varför har vi då regelverk som riskerar att sätta barn och föräldrar i svåra situationer? När vi i alla andra sammanhang påtalar vikten av att föräldrar tar gemensamt ansvar, varför har vi då regelverk som gör skillnad på föräldrar och föräldrar? Det finns fler dubier med gällande lagstiftning. Vad händer i det fall mannen i samboförhållandet avlider innan faderskapet hunnit fastställas? Barnet blir då inte bara utan juridiskt erkänd far utan även berövad sin arvsrätt. Är detta ett regelverk som utgår från barnets bästa? I grund och botten är dagens lagstiftning en historisk kvarleva från tiden då kyrkan styrde över familjerätten och då banden mellan familjerätt och jordegendom var starka. Men historien förändras och vi med den. Den civilrättsliga lagstiftningen måste prägla samhället så som det ser ut och inte bygga på förlegade uppfattningar. Den ska stödja och hjälpa människor i deras vardag, inte motarbeta och stjälpa. Den ska underlätta för människor, inte försvåra vardagen. Den ska blicka framåt, inte bakåt. Nuvarande lagstiftning när det gäller just fastställande av faderskap uppfyller inte något av dessa krav. Genom att vara fast förankrad i gamla, föråldrade och moraliserande uppfattningar om synen på samlevnadsform är det inte en lagstiftning för samtiden. Det är dags att vi reser oss ur medeltidens katakomber och får till stånd en lagstiftning på området som kännetecknar vår tid och de omständigheter och livsval som präglar dagens samhälle. En sådan väg skulle kunna vara att utöka faderskapspresumtionen till att omfatta även sambor eller, ännu bättre, att föräldrarna gifta eller sammanboende undertecknar papperen i samband med den första kontakten med mödravårdscentralen. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 7 § Förkortad tid för styrelseledamöters personliga betalningsansvar Föredrogs civilutskottets betänkande 2012/13:CU16 Förkortad tid för styrelseledamöters personliga betalningsansvar (prop. 2012/13:65). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 12 §.) 8 § Kultur och fritid för barn och unga Föredrogs kulturutskottets betänkande 2012/13:KrU5 Kultur och fritid för barn och unga. 20 (S): Jag vill börja med att säga att jag står bakom samtliga våra S-reservationer, för att visa på de stora skillnader som föreligger i kulturpolitiken på just området barn och unga och möjligheten för barn och unga att ta del av ett varierat kulturutbud både som deltagare och som konsumenter. För att korta voteringstiden yrkar jag bifall till reservationerna 1 och 4. Det vi gör är att debattera det bästa vi har, våra barn och ungdomar, vår gemensamma framtid, ungas möjlighet att oavsett föräldrar ta del av en likvärdig uppväxt och en likvärdig skolgång med möjlighet till arbete efter genomförda studier och möjlighet för alla barn och unga att ha en aktiv, kreativ fritid. Det föreligger viss retorisk enighet om att alla barns villkor och barnens bästa ska komma i första rummet. Ändå är det så stora skillnader i tillgänglighet i både kulturkonsumtion och deltagande för barn och unga. Jag var i och debatterade gruvnäringsfrågor och arbetslöshet, just för att är en kommun som har drabbats väldigt hårt av arbetslöshet. Då kom vi in på en annan fråga som har med kultur att göra, och det var digitalisering av biografer. I har man än så länge inte haft råd att digitalisera biograferna. kommer man förmodligen att kunna skrapa ihop pengarna, men den största delen av de pengarna kommer från kommunens egen ficka som de har skickat in som stöd till . Man kommer att få ett litet bidrag från , och man kommer kanske att få ett litet bidrag från . I övrigt står kommunen där med de här pengarna. Det är bra att de kan göra det. Det är bra för barn och unga, och även vuxna, att kunna ta del av och ha en digitaliserad biograf. Detta sätter fingret på något som är väldigt viktigt, och det är kommunens förutsättningar. När det handlar om barn och unga är kommunens förutsättningar väldigt väsentliga. Jag kommer till det . Det är en sak som vi rikspolitiker måste fundera på hur vi ska komma till rätta med, för det handlar om kommunens förutsättningar, hur man ska tillhandahålla musik- och kulturskola för alla barn, hur alla barn i musik- och ska ha en rimlig avgift. Kommunsektorns ekonomi påverkas också av att kommunerna har behövt ta över ansvaret för flera områden där staten har misslyckats eller dragit sig tillbaka. Ett sådant exempel är att alla som uppbär ekonomiskt bistånd gör detta i huvudsak av arbetslöshetsskäl. Jobben är som bekant inte regeringens starkaste gren, vilket gör att fler och fler föräldrar prioriterar mat på bordet före bio- eller teaterbesök. Det är en realitet . Kultur är en tillväxtfaktor. Det visar inte minst , som vid sidan av de tre storstäderna är en kommun som växer kraftigt mycket tack vare att kommunen haft ork och politisk ryggrad att ta beslut för att främja ett billigt kulturutbud och en bred mångfald. Det har gjort att har en konkurrensfördel vid nyetablering av företag, vilket gör att man lättare kan attrahera nya kommunmedborgare och företag till kommunen. Satsningar på kultur är alltså också en konkurrensfördel, men vi får inte glömma de kommuner som av olika skäl, oftast ekonomiska, inte orkar . De starka kommunerna kan satsa på ett bra kultur- och fritidsutbud, men för många kommuner gäller det först och främst att säkra skola, vård och omsorg. Kommuner och landsting har inte fått verktyg av den borgerliga regeringen för att möta den starka nedgången i kriser och omställningar i samhällsekonomin utan måste panikbromsa. Det har i många kommuner drabbat verksamheten på kultur- och fritidsområdet. Man gör det av nöden, men tyvärr svältföder man sig själv. Detta är också något som vi som riksdagspolitiker måste ha med oss. Vill vi att alla ska ha förutsättningar för mångfald och ett rikt kulturutbud? Vi socialdemokrater menar att det handlar om prioriteringar av våra gemensamma resurser. Det handlar också om solidaritet mellan kommuner och mellan landsändar. Regeringens förslag om att med statliga medel subventionera de rikaste kommunerna med 1 miljard verkar inte klokt i detta sammanhang. Det går inte i rätt riktning. Förslaget ökar bara spänningarna i landet, och det är inte kulturlivet i betjänt av någonstans. Vi har ett antal reservationer. Vi föreslår fortfarande en djupare utvärdering av Skapande skola. Vi är fullt medvetna om att Skapande skola har gett ett stort mervärde för många skolor och många elever. Vi vet också att under de verksamhetsår som har gått sedan Skapande skola infördes har många barn fått ta del av detta. Det har varit berikande för många barn och skolor. Men vi vet också att långt ifrån hälften av alla berörda elever har kunnat arbeta med olika Skapande skola-aktiviteter. Eftersom det här är en satsning inom ramen för skolan anser vi att detta inte är acceptabelt. I skolan ska alla ha samma möjligheter. Det måste vara inriktningen. Därför vill vi nogsamt ta reda på hur det faktiskt ligger till, och då krävs det en rejäl utvärdering av Skapande skola. ska Myndigheten för kulturanalys göra detta till slut i en utvärdering som vi hoppas mycket på. Men för att sätta tryck även härifrån vill vi med kraft betona att detta är mycket viktigt, också för att politiken ska kunna rikta in insatser där det har gått fel. Handlar det bara om pengar, eller är det administrativa saker som gör att så många inte kan ta del av denna satsning? Vi har en reservation om utredning av musik- och . Musik- och är grunden för mycket. debatterar vi ett betänkande som handlar om kultur och kreativa näringar. Många av de företag som växer fram inom denna bransch har sitt ursprung i att man har deltagit i musik- och på ett kreativt sätt och utan krav. Vi vet att skillnaderna ökar. Prisbilden ökar också; skillnaderna i avgifter ökar. Det gör att många inte kan delta. Alltför många mindre kommuner, jag tror att det är elva stycken, har inte någon musik- och kulturskola. Några räddar det genom att ha en bra folkbildningsverksamhet vid något av studieförbunden. Men det tar inte bort vårt ansvar. Ger vi alla kommuner samma förutsättningar? har en reservation om att lagstifta om musik- och kulturskola. Det tycker vi inte är riktigt rätt väg att gå, speciellt inte om den borgerliga regeringen ska skriva propositionen. Då tror vi att det kan gå fel. Det handlar i huvudsak om ekonomiska styrmedel och att man stärker kommunernas ekonomi. Vi avfärdar dock inte idén. Kanske kan det tas upp igen efter ett kommande regeringsskifte. Jag har varit inne på avgifterna i musik- och . Vi ser med stor oro på att alla barn inte ges samma förutsättningar. I och med den ökande arbetslösheten har alla föräldrar inte ett jobb att gå till. Många ensamstående klarar inte avgiften på och uppåt. I vissa kommuner är avgiften . Det handlar naturligtvis om en gallring för att minska kön, men detta bådar inte gott . Kommer det att innebära att vi får färre företag inom branschen kultur och kreativa näringar? Minskar detta kreativiteten? Får man inte möjligheterna blir det så. Vi har en reservation om samlingsplatser för unga. Det handlar också om kommunernas förutsättningar. Fritidsgården ger en fantastiskt bra möjlighet att träffas på neutral mark, speciellt i bostadsbristens när trångboddheten smyger sig på. Det är inte lätt att vara hemma och slåss om utrymmet med många syskon i en tvåa eller trea, Framför allt gäller det i storstadens ytterområden. Då är fritidsgården en oas för barn och unga att träffas på. Vi har en reservation om stöd till föreningar för unga. Vi ser föreningslivet som ett bra forum för att hålla unga borta från kriminalitet och grov brottslighet. Får man in en ung person i en förening är risken att denne ramlar in i vandalism eller annan brottslighet betydligt mindre. Även mindre föreningar borde därför kunna ta del av stöd. Detta behöver man titta över, framför allt med tanke på den främlingsfientlighet och islamofobi som byggs upp runt om i landet. Föreningar är en mycket bra möjlighet att hålla barn och unga borta från brottslighet. Därför har vi denna reservation. Avslutningsvis: Tillgången till kultur och möjligheten att utöva och ta del av kulturverksamhet är inte lika för alla ungdomar. Den största och växande tillgången finns i storstadsregionerna, men av ekonomiska skäl kan inte heller alla unga där ta del av detta. Kommunernas förutsättningar att tillhandahålla kultur- och fritidsverksamhet för alla barn och unga är en stor fråga även för rikspolitiken. 21 (MP): Vi debatterar kulturutskottets betänkande nr 5, Kultur och fritid för barn och unga. Jag skulle vilja säga en massa positiva saker, för det mår man bra av. Man mår också bra av att sprida positiva saker. Orden barn, unga, kultur och fritid i kombination är fyllda av positiva värden och framtid. Men för att vara ärlig behöver vi också kritik, och jag tänkte börja där. Jag hade önskat att hela min motion om kultur, konst och estetik hade hamnat i en och samma debatt. Men eftersom vi i behandlar utbildningspolitiken och kulturpolitiken var för sig blir det inte så. Det är trist, tycker jag. Ännu mer trist och tragiskt är att vi har en alliansregering som driver utbildningspolitik med förändringar i en riktning som gör kultur och estetik mindre viktigt. Det tycker jag och inte är en framtidsinriktad väg att gå. De yrkesförberedande programmen får ingen kurs i estetisk verksamhet. Det är inte modernt, och det är inte bra. För mig är det uppenbart att de estetiska ämnena har gjorts mindre viktiga. De estetiska utbildningarna på gymnasiet verkar inte gillas så mycket av Alliansen. Åtminstone fanns det ett uttalande från om att minska de estetiska programmen, även om jag inte har sett några förslag om det. Varför är man rädd för att ungdomar får möjlighet att skapa, vara kreativa och kanske lära sig ett nytt sätt att bedöma och ifrågasätta? Min uppfattning är att många lärare inom de estetiska områdena upplever samma sak. Om politiken gör kulturen mindre viktig blir den det till slut jag har sagt det förut, och jag säger det igen. Vad får vi för samhälle då? Och vad får vi för medborgare då? Har ni tänkt på det, Alliansen? Förutom det att kultur ger unga människor många fler fönster till världen är jag övertygad om att den också ger fler nycklar till din egen förmåga och till dina möjligheter här i livet. Men i politiska församlingar behövs andra argument. De kan till exempel vara så här. I en som heter (2006) talar man om kulturens ekonomiska roll och om hur den växer och om att den kulturella och kreativa sektorn omsätter mer pengar än både bilindustrin och it-industrin. Det finns alltså verkligen motiv för att se på kulturens betydelse för alla på ett nytt sätt. tänkte jag gå till reservationerna. De reservationer som har lyft upp i dagens betänkanden är fyra. En handlar om utvärdering av Skapande skola. Skapande skola tror jag kan ge och har gett mycket positivt. Det kan vara en mycket bra del i kulturen för unga människor. Men den behöver också ifrågasättas allt ska ju ifrågasättas, tycker jag. Skapande skola gäller nu från förskolan till årskurs 9. För det här året, 2013, finns det för . Det är mycket pengar som man kan tycka att det har lagts på detta. Men de pengarna kommer skolan inte åt om man inte aktivt söker dem. För att få tillgång till Skapande skola-pengarna ska man göra en ansökan, och ansökningstiden är mellan och . Men först ska man ha en handlingsplan, för en sådan ska vara med i ansökan. Under /11 har sammanlagt 280 000 elever fått ta del av Skapande skola i årskurserna 49, för det var det som gällde då. Som villkor för att få bidraget gäller att man efteråt redovisar hur det statliga stödet har använts. Den redovisningen ska lämnas till . Om redovisningen är ofullständig eller kommer in för sent kan det bli så att bidraget måste återbetalas. Vi ser att det krävs en del byråkrati från skolans sida för att kunna åtnjuta det här stödet till skolan. Det tycker jag att vi bör vara medvetna om. Jag tror visst att detta är välkommet på många skolor och kan bidra till många professionella upplevelser. Men jag tycker att det är oklart om Skapande skola leder till att skolan bättre når upp till de mål som har fastställs genom läroplanen. Vi vet inte heller vilka elever som får ta del av aktiviteter inom ramen för satsningen. Den utvärdering som gjordes 2010 visar att det är mycket som behöver följas upp innan det går att säga om Skapande skola är en bra och gynnsam satsning eller inte. Det är också därför vi trycker på och säger att det är viktigt att man gör en fördjupad utvärdering. Jag är ganska övertygad om att den kommer. Detta handlar reservation 1 om, och jag yrkar bifall till den. Nästa reservation gäller även den en önskan om en utredning, men den handlar om musik- och . Till skillnad från är det inte bidrag från staten som finansierar detta. Därmed är det ofta en fråga som faller bort från rikspolitiken. Den svenska musik- och erbjuder enormt många möjligheter för barn och ungdomar och på vissa ställen även för vuxna. Genom den kan man lära sig att utvecklas inom framför allt musik och i viss mån teater och sång samt i ett fåtal fall dans och bild. Det är av skolor som har ett organiserat samarbete med musik- och . Det minskar möjligheterna att utnyttja kulturskolornas kompetens fullt i skolan. Inom musik- och finns det både möjligheter och begränsningar. Möjligheterna varierar för den elev som vill lära sig spela ett instrument beroende på vilken kommun man bor i, vilka resurser som finns, hur lång kö det är och vad man vill göra. Det är alltså inte självklart att alla barn och ungdomar får möjlighet att gå i en musik- och kulturskola, även om ambitionen är hög och entusiasmen är stor och engagemanget stort. I tio av landets kommuner finns det ingen musik- och kulturskola alls. Flera kommuner har också skurit ned verksamheten kraftigt, infört högre avgifter och försämrat tillgången för eleverna. Vi vill i motion peka på vikten av att ge alla barn rätt att lära sig spela ett instrument, sjunga i kör eller utvecklas genom och med kultur. Det skulle kunna ske genom att stärka musik- och roll och ge större möjligheter för alla elever att delta. har föreslagit att man gör musik- och till en egen skolform och ger alla elever chansen att delta. Andra förslag som har kommit fram i är en särskild musik- eller kulturskolelag. När kulturutskottet fick besök av organisationen , , fick vi också höra om deras önskemål om en nationell strategi för musik- och . För oss i är det viktigt att stärka den här viktiga delen av framför allt unga människors möjlighet att utöva kultur. Därför vill vi att man utreder möjligheten att stärka musik- och roll runt om i landet. Vi säger inte exakt hur, men vi tycker att det är otroligt viktigt. Det handlar reservationen om också. Här kan man jämföra.