prot · H009124 · 2013-06-17 00:00:00 — Jag har svårt att se att man skulle kunna agera på annat sätt från statens håll, eftersom detta handlar om att möta en kraftig konjunkturnedgång med precis den typ av konjunkturåtgärder som regeringen också har vidtagit. 135 (S) replik: Jag kan lugna med att det definitivt finns alternativ till den politik som förs . Människor i arbete talas det om. Vi har 428 000 arbetslösa. Det kan väl inte vara så att du är nöjd med den siffran, ? Ändå försöker med en dåres envishet hävda att arbetslösheten inte alls är så farlig. Ni har skapat 200 000 nya jobb, säger ni. Men andelen sysselsatta har minskat. Det är snart bara ni moderater själva som tycker att ni är så förträffliga som du här försöker ge sken av. Det finns inte jobb åt alla. 428 000 går arbetslösa. Det, , spiller över på kommunsektorn. Var fjärde socialbidragstagare uppger just arbetslöshet som orsak till att man behöver det här bidraget. Det går inte att vifta bort. Arbetsmarknadspolitiken är regeringens ansvar. ser vi att regeringen sparar 4 miljarder när det gäller arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I stället för att sätta sprätt på de pengarna låter man kommunerna betala. Är det en sjyst fördelning? Är det så tycker att man bör agera även fortsättningsvis? Jag vill ställa en sista fråga. Vad anser om de 50 specialdestinerade miljarderna till kommunerna? De utvärderas inte. Vi har ingen aning om huruvida de här pengarna verkligen fyller sin funktion och får den effekt som var tänkt från början. Jag skulle gärna vilja höra vad anser om det. 136 (M) replik: Det finns mycket som man inte bör vifta bort i de här sammanhangen, som var inne på. Till exempel bör man inte vifta bort det faktum att skattehöjningar i den storleksordning ni föreslår kommer att slå väldigt hårt mot kommunsektorn. Skattehöjningar på 30 miljarder kommer inte bara att slå mot jobben i den privata sektorn, utan också mot kommunerna. Vi kan stå här och orda om huruvida det som gjorts är tillräckligt eller ej när det gäller att slåss mot arbetslösheten. Men man kan konstatera att det är 200 000 fler sysselsatta än vad det var när vi tog över. Man kan väl också konstatera att den modell som ni valde för att lösa delar av arbetslösheten, att skicka ut människor i förtidspension, kanske inte var det mest smakliga sättet att hantera frågan på. När det är ekonomiskt tuffa tider och kristider ska staten agera för att möta konjunkturen och hjälpa kommunerna. Med välskötta finanser klarar man det, och det var exakt det som regeringen gjorde. Vi mötte det tuffa läget med kraftiga extrabidrag till kommunerna. Dessutom har de generella kommunbidragen höjts med 5 miljarder , så nog har det blivit mer pengar till kommunerna. När det gäller den sista delen, om utvärdering, kan jag instämma i att det alltid är angeläget att utvärdera vad olika pengar går till, och det görs också i stor utsträckning ute i de kommuner där verksamheten sker. Sedan ska man väl ha respekt för att det kan finnas svårigheter och att metodutvecklingen på det här området måste pågå . Men att det är angeläget kan vi nog vara överens om. 137 PER (MP): Den generella välfärden är viktig för svenska folket. Vi värnar alla kollektivt en välfärd som ges till alla efter vilka behov den enskilde har och som håller en hög och jämn kvalitet. Men så ser det tyvärr inte ut överallt i . Tvärtom hörs fler och fler varningssignaler om bristerna i vår välfärd. Vi ser nu hur kommunsektorn och landstingssektorn går med tillfälliga överskott, men tillfälliga överskott som kommer kan inte användas för att permanent förstärka välfärden. Det går helt enkelt inte att budgetera för det . Jag vill lyfta fram några exempel på brister som vi ser i välfärdssystemen och som är djupt oroande. Först vill jag tala om skolområdet. Läs- och skrivkunnigheten bland våra elever sjunker år för år och har nått en historisk bottennotering. Allt fler elever går ut våra skolor utan fullständiga betyg. Tyvärr avgör elevernas bakgrund och familjeförhållanden alltmer hur det går för dem i skolan. Vi från ser med stor oro på hur den svenska skolan utvecklas. Vi har också skjutit till betydligt mer resurser till skolan i våra budgetförslag. med borgerlig regering blir det alltmer uppenbart att man har misslyckats totalt med att komma åt problemen i den svenska skolan. Tvärtom ser vi efter regeringens otaliga reformer att resultatet är att den svenska skolan går ned i en allt djupare kris. Vi anser att kan bättre än så. För är skolan en av de viktigaste framtidsinvesteringar vi kan göra och en investering som krävs för att vi ska kunna bygga starkt . Vår politik bygger på tilltro till lärarnas kompetenser. Vi ser att varje elev har lust och förmåga att lära. Men man måste också ha tid tillsammans med sin lärare och få utrymme i klassrummet. Vi ser att det behövs en förstärkning av lärarkårens möjligheter att arbeta och en förstärkning av skolans möjligheter att anställa fler människor för att kunna se eleven utifrån dess enskilda behov. Därför har vi också i våra budgetar föreslagit ambitiösa och omfattande satsningar på att förstärka skolans resurser för att kunna uppnå det. Vi ser både i forskningen och i praktiken runt om i våra skolor att lärarna är den enskilt viktigaste förutsättningen för att vi ska kunna vända skolans utveckling. Tyvärr anser vi inte att regeringen kommer med de svar som behövs för att kunna skapa en bättre och resursstarkare skola som skulle kunna hjälpa eleverna att få de kunskaper som krävs, inte minst på dagens arbetsmarknad. Vi har även föreslagit att resursfördelningen mellan skolor ska bli jämnare, så att man tar mer hänsyn till socioekonomiska faktorer när man fördelar resurser mellan landets skolor. Så sker tyvärr inte i den omfattning som skulle behövas. Vi vet att unga som inte har fullständiga gymnasiebetyg när de går ut löper en betydligt större risk än andra att fastna i långvarig arbetslöshet. Därför har vi också föreslagit att man ska satsa mer pengar och mer resurser för att kunna erbjuda gymnasiekompetens med andra medel, till exempel genom folkhögskoleutbildningar och komvuxutbildningar. Det här är satsningar som vi saknar i regeringens politik och som vi inte tycker att man möter när vi nu ser de resultat som rapporteras från kommunsektorn i . När det gäller landstingen ser vi att situationen är ännu mer oroande. Man har väldigt varierande förutsättningar för att bedriva sin verksamhet. Det är svårt att säga att vården i vårt land nu sker på lika villkor oavsett var den utförs. Äldreomsorgen dras med stora problem runt om i vårt land. Personalomsättningen och sjukskrivningarna ökar. Det är väldigt svårt att rekrytera personal till omsorgen. Detta gör att vi får problem med kvaliteten. Vi får ökade risker för vårdskandaler, som vi har sett på både privata och offentliga äldreboenden. Det skapar såklart en otrygghet bland våra äldre. Vi anser att detta inte är rimligt. Därför har vi också i vår budget anslagit mer resurser till kommuner och landsting, inte minst när det gäller att öka personaltätheten i såväl vård som skola och omsorg. Det är satsningar som vi saknar från regeringens sida. I vår vårbudget kommer vi nu med en ny satsning som riktar sig mot kommuner och landsting: att ge dem resurser att kunna arbeta mer strukturerat med arbetsmarknadsinsatser. av landets kommuner har redan olika former av arbetsmarknadsinsatser. Men det är pengar som de tvingas ta från kommunbudgeten, pengar som skulle kunna gå till äldreomsorg eller till att förstärka skolan, men som man känner sig tvingad att använda till arbetsinsatser på arbetsmarknaden, inte minst riktade mot unga. Det är såklart vällovligt att man tar de pengarna, men kommunsektorn har inte ansvar för att jobba med arbetsmarknadspolitik. Det ansvaret har Arbetsförmedlingen. Men med regeringens politik klarar inte Arbetsförmedlingen av att använda resurserna effektivt. I stället tvingas man år lämna tillbaka till regeringen och säga: Tyvärr, de här kunde vi inte använda! Vi säger då: Låt kommunerna, som har visat att de har viljan och metoderna att arbeta med arbetsmarknadspolitik, få del av resurserna! Vi föreslår att man för till kommunsektorn för den här typen av insatser. Jag har rest runt och besökt många olika kommuner i vårt land. Jag har sett hur effektivt detta arbete kan vara om man bara skulle ha de resurser som krävs. I har man en verksamhet som heter Kom ung, där man fångar upp dem som har det svårast att komma in på en utbildning eller få en plats på arbetsmarknaden. Vi har sett verksamheter i där man jobbar med att fånga upp de elever som hoppar av från skolan och inte skriver in sig på Arbetsförmedlingen. De försvinner mycket i utan att finnas med i några register eller i några myndigheters planering. Vi har besökt Uppstart , som är ett projekt som är privat och offentligt i samverkan. Det handlar om att ge möjlighet för unga människor att starta företag. Därmed vill man skapa 1 000 nya arbetstillfällen i . Det finns massor av sådana goda exempel som inte har de resurser som behövs. Här ser vi att regeringens politik inte ger de svar som behövs. Totalt har vi i i våra budgetar föreslagit i ökade statsbidrag . Det handlar om generellt ökade bidrag som kommunerna själva kan förvalta som de vill. Men det handlar också om riktade stöd till exempelvis sommarjobb för alla unga i åldern , satsningar på kollektivtrafik, äldreomsorg och annat. Med politiska inriktning som vi har föreslagit i våra budgetar skulle alla kunna lita på skolan. Man skulle kunna känna sig trygg med vården och omsorgen i alldeles oavsett vem som utför den. Vi vet att eleverna i skolan skulle kunna få de verktyg som de behöver för att kunna nå sin fulla potential och utvecklas. Patienterna i sjukvården skulle kunna få god vård på ett sätt som de själva eftersträvar och i rätt tid. äldre skulle kunna få en mer trygg och mer professionell omsorg. Det är en inriktning som jag vet att många svenskar också önskar sig. Därför vill jag rikta en fråga till majoriteten här . Vi hör hur vår statsminister inte talar om välfärd i allmänna ordalag. Han talar allt oftare om välfärdens kärna. Det är en förvirring av begreppen. Jag skulle gärna vilja veta vad som ligger i det begreppet. Vad innebär egentligen välfärdens kärna? Vi ser att kommuner står för mycket av den välfärd som vi alla är i behov av och som gör till ett bra land att leva i. Hur ska man kunna se till att den välfärden uppfylls när man inte längre har tillfälliga utbetalningar, konjunkturstöd och liknande från regeringen? Det låter lite grann för mig som att en kärna är det som finns kvar. När man har knaprat av allt köttet på en frukt är det bara kärnan kvar. Det är det sista som finns kvar som man kan skära bort från. Om det är så regeringen ser på välfärdspolitiken är det ett intressant budskap till svenska folket. Man kan också se det på ett annat sätt. En kärna är någonting som kan bli stort och värdefullt. En kärna kan växa upp till ett stort och starkt träd. Men för att det ska vara möjligt måste man också ge den näring och kärlek. Det ser vi tyvärr väldigt lite av från regeringen när det gäller att utforma politiken. Min slutsats är: Vill vi verkligen ha en stark och heltäckande välfärd och inte bara en kärna kvar behövs det en ny politisk inriktning i . Det är den inriktning som vi föreslår i våra budgetar och som vi också beskriver i vårt särskilda yttrande som finns till denna handling. 138 (FP): Det är med viss bävan man tar till orda i en sådan här debatt när man framför sig skådar så många borgarråd, landstingsråd, före detta oppositionsråd, kommunfullmäktigeledamöter och många andra. Själv hör jag också till den skaran och har suttit i fullmäktige och på andra poster. Det finns i riksdag en enorm sakkunskap när det gäller kommunalpolitiska frågor över huvud taget och den kommunala verksamheten. Är det kris i i den kommunala sektorn? Det kan man beskriva på olika sätt. När man ser att den kommunala verksamheten omsatte 807 miljoner och att det hade ökat med 24 miljoner måste man fundera kring hur en kris kan se ut. Det riskerar att bli många siffror i ett sådant här sammanhang. Det var 803 900 anställda i genomsnitt i kommunerna . Det var en ökning med 3 100. I landstingen var det 260 800, en ökning med 2 000. Det gör 1 064 700. Därtill kommer ytterligare 143 000 människor som jobbar i det privata näringslivet och är beroende av de utbetalningar som sker från de kommunala kassorna. Icke desto mindre gjorde den ekonomiska krisen, som kom utifrån, under framför allt 2009 och 2010 att antalet anställda inom den offentliga sektorn minskade. Det ska icke bestridas. Vi är nu nere på ungefär den nivå för storleksordningen som fanns 2008. Låt mig ta upp en synpunkt som kommit i det särskilda yttrandet från Socialdemokraterna. Man oroar sig där, minst sagt, för den återbetalning från Försäkring som kom med 17 miljarder. Det hade varit ett bekymmer om det inte varit som så att anledningen till att det blir en sådan återbetalning är att Försäkring hade tagit ut högre avgifter än man behövde. När den förväntade sjukskrivningsfrekvensen inte blev så hög blev det pengar över. Den utbetalningen tycker jag att vi ska vara glada över. Hade vi inte gjort avsättningen 2007 och 2008 hade kommunernas och landstingens resultat just de åren minskat med ungefär 17 miljarder. Man ska också komma ihåg att det är plus- och minusposter fastän det fördelas på olika år. Det är lätt att glömma hur fort tiden går. Det var ett väldigt diskuterande under framför allt 2009 om hur mycket bidrag som staten skulle komma med. Det skrevs väldigt många debattartiklar om att det var för lite pengar över huvud taget, 12 eller 17 miljarder. Det blev 17 miljarder, varav ungefär 10 blev en nivåhöjning. Det är väldigt viktigt att man från en regering ser hur man bör stimulera och se till att servicen i den kommunala sektorn och landstingssektorn upprätthålls. Det blir senare under kalenderåret en debatt om den kommunala utjämningen. Jag lämnar den därhän. Där har vi säkert en del olika meningar. I just denna debatt vill jag inte uppehålla mig vid den. Låt mig dock ta upp en sak, eftersom det har varit uppe alldeles i etermedierna och då särskilt tv-mediet, nämligen barnomsorgen och barackerna. När man ser på kostnadsutvecklingen inom förskolan måste man om man är ärlig säga att det finns ett problem vi såg det också utjämningskommitté genom att maxtaxan inte ens är indexreglerad. Det gör att kommunerna har allt svårare att få kostnadstäckning. Jag säger inte att barackerna är ett resultat av detta. Men varje kommunpolitiker ser: Vad kan man göra för att undvika höjda kostnader? Allra sist vill jag till protokollet notera att ett parti inte deltar i denna debatt, nämligen . Vi diskuterar nu en mycket stor sektor i svensk ekonomi. Det är så att detta parti, som har så väldigt många synpunkter på andra saker, när det gäller människors välfärd, hur det ska finansieras och så vidare inte har någon synpunkt över huvud taget. Det är kanske inte någon tillfällighet att det finns så många tomma stolar för ute i kommuner när man väljer att inte ens delta i denna oerhört viktiga debatt. 139 (C): inledde med några siffror. Jag kommer att komplettera med ytterligare några sifferuppgifter. har den kommunala konsumtionen ökat från 557 miljarder till att beräknas ligga på 742 miljarder en ökning med . De kommunala intäkterna har ökat från 656 miljarder till att beräknas ligga på . Det är främst resultatet av två saker: höjda statsbidrag och det faktum att 200 000 fler människor arbetar jämfört med . nämnde i sitt anförande att staten inte ska få agera på ett sådant sätt att man vältrar över kostnader på kommuner, som då tvingas höja skatten. Jag kan inte hålla med mer. När vi ser vad som hände under den senaste mandatperioden då parti styrde ser vi att den genomsnittliga kommunalskatten höjdes från och till och . Det är alltså en ökning med . Den nivå på 31:60 som gällde då parti, Socialdemokraterna, lämnade över makten gäller än . Kommunerna har i snitt samma skattesats nu som när vi tog över makten . Löneökningstakten i kommuner och landsting var . I ekonomin som helhet var den . nämnde detta, men jag upprepar det: Totalt sett i den del av den offentliga sektorn som är kommuner och landsting jobbar alltså 1 064 700 anställda. Det är en ökning med 5 400 från föregående år. , efter en mycket svår och mycket djup finanskris, är vi uppe i de siffror för antal anställda som gällde före krisen. När det gäller den kommunalt finansierade sysselsättningen i näringslivet har vi sett en ökning upp till 143 000 människor, främst i välfärdsföretagen. Bakom alla dessa siffror gömmer sig givetvis en mängd olika historier. Det är kommuner som har jättebra med pengar och har som största problem hur man ska administrera en uppgång. Det finns också kommuner som tvärtom har som största problem hur man administrerar en nedgång i både invånarantal och de kommunala budgetarna. Vissa kommuner satsar hårt på skolan, och vissa satsar hårt på badhus. Per frågade vad som egentligen tillhör välfärdens kärna och vad statsministern menar med detta. Det bästa tillfället att få svar på den frågan är givetvis statsministerns frågestund. Men om jag ger mig på en gissning skulle jag vilja säga att badhus inte tillhör välfärdens kärna men att skola gör det. Jag skulle också vilja komma med en brasklapp angående detta. Det är lätt att slänga runt siffror, och det är stora tal både när det gäller pengar och när det gäller antal anställda. En högre siffra är alltid bättre än en lägre siffra. Men det viktigaste är trots allt inte hur den offentliga sektorn strör ut pengar eller sätter sprätt på pengar, som det har sagts tidigare i debatten. Det viktigaste är den upplevda kvaliteten i välfärdstjänsterna i skola, i omsorg och i vad det månde vara. Det är detta som måste vara i fokus i vårt arbete, inte hur mycket pengar som skickas ut. Det viktigaste är givetvis hur skolan fungerar, hur välfärden fungerar och hur fungerar. Om man lyssnar på våra statsråd, herr talman, hör man att vi kommer att ha ett nytt skatteutjämningssystem på plats för våra kommuner och landsting. Det är mycket glädjande att detta kommer på plats, och det ger ro för våra företrädare i kommuner och landsting att planera för åren framöver när det gäller det ekonomiska. Vi har jobbat hårt för att detta ska komma på plats, och vi är mycket nöjda med att det nu gör det. Kommunsektorn står trots detta inför svåra beslut och avvägningar framöver. Om vi ska värna välfärden som vi ska klara av den demografiska förändring som står för dörren måste vi jobba med mer än bara detta. Ett annat exempel på hur man kan tackla detta är någonting som börjar gälla , nämligen de kommunala reserverna och att man ska kunna spara pengar i goda tider för att sedan använda dem i sämre tider för respektive kommun. Detta är ett viktigt sätt att stärka det kommunala självstyret och att göra kommunsektorn som helhet mer robust, och det gäller alltså . I en ofta citerad rapport hävdade SKL, Kommuner och Landsting, att om vi ska klara välfärdsutmaningarna fram måste kommunalskatten höjas med . Rapporten ska inte tolkas exakt, men den ger ändå en bild av de utmaningar vi har framöver. För mig är det en självklarhet att kommunalskatten inte ska höjas med ; den får gärna fortsätta att vara oförändrad så som den har varit under Alliansens tid vid makten. Jag är helt övertygad om att en stor del av svaret är att vi börjar se på produktivitet och innovation på ett helt annat sätt inom den offentliga sektorn än vad vi har gjort . Detta har bäring på många olika saker. En sak som är på gång är instrumentet för innovationsupphandling, som återigen börjar ta plats i svensk offentlighet. Det finns många exempel på innovationsupphandling och att man köper saker som ännu inte finns det må vara ett stridsflygplan eller något annat. Men detta är ett sätt att åstadkomma en innovationsförmåga runt om i den offentliga sektorn där vi börjar upphandla saker, produkter och tjänster, som ännu inte finns men som täcker behov som vi ser i välfärdsverksamheterna. Här handlar det inte minst om att använda it på ett nytt sätt. Om man skulle kunna utnyttja bara delar av de ca 500 miljarder som offentligheten handlar upp för är det stora pengar som skulle kunna gå till utveckling av näringsliv och produktivitet. Detta med innovation leder mig över till det sista ämnet i mitt anförande. Det handlar om att kunna välja själv och rätten till valfrihet i välfärdstjänsterna. Den ska gälla under hela livet, och den ska gälla alla människor inte bara dem som har råd att se till att värna sin egen valfrihet. När det gäller innovation är detta att kunna rösta med fötterna och välja den aktör som bäst svarar mot de egna behoven en av de starkaste drivkrafterna för att stimulera utveckling. Det gäller alla sektorer, givetvis även de sektorer som finns inom den offentliga sektorn. De aktörer som är bäst på att introducera nya metoder och produkter är också de som får flest nöjda brukare. Det finns nu en utvärdering där man ska se på hur kommuner ska kunna öka valfriheten inom välfärdssektorn. Det handlar inte minst om äldreomsorg och hemtjänst. För är detta givet. Vi tycker att det är positivt och att det går åt rätt håll. såg vi att det var 132 av landets kommuner som erbjöd lagen om valfrihet i någon form. Det var en uppgång från 104 kommuner . Men det räcker inte. Fler kommuner måste göra detta, och fler medborgare i livets alla skeden måste erbjudas detta. Det är så pass viktigt att vi tycker att vi helt enkelt ska lagstifta fram det. Det är inte minst viktigt för att skapa dessa möjligheter i landets alla delar och inte bygga in ytterligare trösklar för att bo på landsbygden eller i mindre kommuner. Det är kommuner som sällan erbjuder den valfrihet som absolut inte får blir det den riskerar att bli ett storstadsprivilegium. När vi ser på kommunsektorn som helhet ser vi att det finns stora utmaningar. har det trots en djup och svår finanskris varit en i stort sett sund utveckling. Precis som jag inledde med att säga ser vi att det har blivit mer resurser och fler anställda . På många sätt är vi tillbaka på nivåer som gällde före krisen. Det är mycket bra, men om vi ska klara en fortsatt positiv utveckling måste vi också klara att vara produktiva och innovativa inom den offentliga sektorn. 140 (V): har hundratusentals föräldrar lämnat sina allra käraste sina barn till förskola eller fritis. Andra har föräldrar eller mor- och farföräldrar som får hemtjänst. När vi är sjuka vill vi känna oss trygga och veta att vi får en bra vård. Alla vill vi ha friskt vatten och en fungerande sophämtning. har vi säkert alla åsikter om hur snöröjningen fungerar. Detta visar på spännvidden och betydelsen av de kommunala tjänsterna. Den kommunala välfärden når oss alla i olika skeenden av livet eller hela livet. Gemensamt finansierad och behovsstyrd och med inflytande för dem som arbetar i den eller brukar den då är den som bäst. Därför är det beklagligt att välfärden inte får tillräckligt med resurser. Enligt har antalet anställda i kommunsektorn minskat med 16 000 . har vi blivit 300 000 fler. Det får konsekvenser, inte minst för oss kvinnor. , LO-ekonom, skriver i en rapport: Kvinnor vinner som grupp på att välfärdstjänster finansieras med offentliga medel och förlorar om resurserna till barnomsorg, skola, vård och äldreomsorg skärs ner. Vidare konstaterar hon att den offentligt finansierade konsumtionen innebär att resurser omfördelas till kvinnor från män. En genomsnittlig man har därför redan betalat in mer i skatt till detta ändamål än vad den offentliga konsumtion som han dittills har utnyttjat har kostat. Den genomsnittliga kvinnan har däremot inte vid någon ålder och under samma förutsättningar betalat lika mycket i skatt som den offentligt finansierade konsumtion som hon har använt har kostat. På så sätt omfördelas alltså resurser från män till kvinnor, vilket LO menar måste uppmärksammas mycket mer än vad som sker .