prot · H10935 · 2013-11-27 00:00:00 — Hade då utredningen, tror , kommit fram till att de skulle användas till att förstärka ekonomin i de kommuner som kanske har bäst ekonomi och som företrädesvis är moderatstyrda och ligger i storstadsområden? Hade det varit det mest effektiva sättet att förstärka skatteutjämningssystemet? Det vore intressant att få svar på det. Jag vill gå tillbaka till välfärdens finansiering och hur vi ska klara av att ha en bra välfärd . Jag tycker att det är klokt att inte ta frågan med en klackspark medan i sitt anförande sade ungefär: Vi har alltid hört att det går utför med ekonomin, och det kommer säkert att lösa sig. Det känns inte särskilt betryggande. Om jag var aktiv kommunpolitiker skulle jag inte känna mig trygg med det sättet att hantera frågan. Låt oss gå tillbaka till vad Kommuner och Landsting säger i sina prognoser. De kommer med två rapporter om hur den kommunala ekonomin kommer att utformas. Jag ska citera rakt av utan att ändra ett enda ord eller ett enda komma ur den rapport som kom , alltså för ungefär en månad sedan: Utan ökade statsbidrag kommer kommuner och landsting behöva höja skatten med nästan för att klara av att utveckla skola, omsorg och vård i samma takt som . Vi riksdagspolitiker ställs här inför tre olika alternativ. Antingen höjs kommunalskatten med , som SKL säger, eller så föreslår vi höjda statsbidrag eller så blir det försämringar i vård och omsorg, i välfärden. Vilka av dessa tre alternativ tycker du ska gälla? 68 (FP) replik: Inget av dessa alternativ ska gälla. Per väljer att citera ur rapporten som kom . Han kunde antagligen likaväl ha valt rapporten som kom . Sättet att resonera är nämligen alltid detsamma: Allting är oförändrat utom kostnaderna. Så är det dock inte. Som företrädare var inne på har kommunernas intäkter ökat häftigt. Jag tror att det är med 70 miljarder . Vi har sett rapporter där det står att vi måste höja kommunal- och landstingsskatten till 35–. Det förutsätter dock att allt är oförändrat, och så är det som sagt inte. Jag är inte så bekymrad över detta, men jag är bekymrad över att kommunalskatten är en sådan tung del för en sådan stor andel av våra skattebetalare. Det vore bra om också kommer upp i så höga inkomster att man kan vara med och betala statlig skatt, och det ligger ganska nära till. Kostnaderna för kommer dock att fortsätta vara höga. Vi måste kunna bo och leva var som helst i landet, så kostnadsutjämningsdelen måste vara oförändrad. Jag får återkomma i nästa inlägg till vad utredningen skulle ha gjort om den hade haft 1 miljard till sitt förfogande. Det hade den inte, så det blir svårt att spekulera i det. 69 PER (MP) replik: Det är intressant att håller fast vid sin linje från anförandet, nämligen att lösningen på kommunsektorns ekonomiska problem är att hålla tummarna och hoppas att det blir bättre framöver. Det är inte ett seriöst sätt att hantera den kommunala ekonomin. Ett av alternativen är att se de problem som sektorn själv lyfter fram. Kommuner och Landsting är den sammanslutning som för kommunernas och landstingens talan och som räknar på ekonomin i kommuner och landsting, gör framtidsprognoser för att se hur utvecklingen blir framöver och i sin rapport kommer fram till att det utan ökade statsbidrag kommer att behövas i ökad kommunalskatt. Då är det häpnadsväckande att säga: Så säger de alltid. Det löser sig. Det är inte ett rimligt sätt för att hantera frågan, utan det finns skäl att vara mer oroad än så. Det är därför har föreslagit helt andra inriktningar, det vill säga att staten ska stå för större delen av kommunernas utgifter. Vi föreslår höjda stöd till kommunsektorn med 50 miljarder för att undvika den skatteövervältring till kommunsektorn som Kommuner och Landsting förutspår. sade att en stor del av skatteintäkterna kommer från kommunsektorn, och det är sant. Enligt ekonomifakta kommer drygt 560 miljarder av i skatteintäkter från kommunalskatten. Resten kommer från den statliga skatten. Gör man inte en överföring från statskassan genom en höjning av statsanslagen, som vill, utan i stället höjer kommunalskatten, som Kommuner och Landsting säger blir effekten, kommer man att få en kraftig skattehöjning för medborgarna. Frågan är om det är och svar på kommunernas utmaning framöver. 70 (FP) replik: svar är likt majoritetens i denna riksdag att vi måste ha fler i arbete så att vi ökar skatteintäkterna. Det är svaret på hur vi ska klara välfärden. Bokföringen och exakt vilket konto det kommer från är lite mindre intressant. Per får mig att tänka på : Så ska vi hat! Var ska vi tat? viftas det med , men någon måste betala dessa 50 miljarder. De kommer inte som manna från himlen. Det hände före , och sedan har det aldrig hänt igen. När man föreslår 50 miljarder i ökade utgifter måste man veta var de ska tas någonstans. Inga andra än arbetande svenska människor kommer att betala detta. Tyvärr är det så. Därför måste vi slå vakt om sysselsättningen. Ska vi ha en god välfärd i hela landet måste vi se till att fler människor kommer i arbete. Därför är det, precis som säger, ett jätteproblem att så många inte är i arbete, och det måste vi alla jobba för att förändra. Det är det viktigaste svaret på alla dessa frågor. Vi måste ha fler människor som arbetar om vi ska kunna bevara välfärden. Det krävs bra företag också, men det behöver vi inte gå in på just . 71 (C): Rubriken för dagens debatt är Allmänna bidrag till kommuner, men jag tänkte inleda mitt anförande med att prata om något som är ännu viktigare än de statliga bidragen till kommunerna: jobben. Det viktigaste för en hälsosam kommunsektor är en så bra jobb- och företagarpolitik som möjligt. Även om de statliga bidragen är en viktig källa till inkomster för kommunerna är den absolut viktigaste inkomstkällan skatt som betalas av människor som jobbar och driver företag. Vi kan konstatera att trots en lång och djup kris som aldrig tycks vilja ta slut är antalet sysselsatta betydligt fler än när alliansregeringen kom till makten. Mellan 200 000 och 300 000 fler människor går till jobbet än när vi tog över makten . Detta är den enskilt viktigaste faktorn bakom att resurserna till välfärden, utbildning och vård och omsorg är betydligt större . Oavsett om man justerar för inflation eller inte kan vi se att vi har betydligt mer pengar till välfärdens verksamheter i kommuner och landsting än 2006. Man kan vara försiktigt positiv . Prognoserna säger att skatteintäkterna för kommunsektorn kommer att öka med . är det också försiktigt positiva resultat för kommunsektorn. Nästkommande år är det ett prognostiserat plus på 7 miljarder för kommuner och landsting som helhet. Man kan vara försiktigt positiv, men det måste vara just försiktigt eftersom vi i är så pass beroende av vår omvärld och vår konjunktur, det vill säga den europeiska konjunkturen. Innan jag avslutar inledningen om jobben, som är den viktigaste faktorn för hur våra kommuner och landsting mår, vill jag peka på att det fortfarande finns potential för att göra mer på det här området. Det finns fler jobb att skapa i , och det finns kloka reformer att ta till för att skapa dem. Vi måste fortsätta titta på hur arbetsmarknaden kan förändras så att vi kan få till stånd en lösning på den insider- och outsider-problematik som finns. Många som försöker ta sig in på arbetsmarknaden finner en tröskel som är alltför hög. Vi behöver en förbättrad arbetsrätt. Vi kan också bli betydligt bättre på att matcha arbetssökande med arbetstillfällen. Arbetsförmedlingen måste reformeras i grunden för att fungera bättre som brygga mellan arbetssökande och arbetstagande. Trots ett antal statsbudgetar som alla inneburit lägre skattetryck och enklare regler för våra små och växande företag är svenskt företagande fortfarande både överbeskattat och överreglerat. Det finns jobb där ute som ännu inte skapats men som skulle skapas om vi förbättrade näringslivs- och företagarklimatet ytterligare i . När vi diskuterar dessa frågor får vi inte komma bort från att detta är fundamenta för all form av välfärd oavsett nivå i den statliga och offentliga struktur det gäller – kommun, landsting eller stat. Jag skulle vilja prata lite om innovation och senare om valfrihet. nämnde detta område närmast raljant i sitt anförande, men jag tänkte vända och tala om detta i positiva ordalag. Jag vill inleda med att prata om en kompis till mig hemifrån – från , närmare bestämt – som har startat ett företag. Hon såg utmaningen i att många av våra elever i svenska skolor har rätt till stödundervisning på sitt modersmål. Det handlar inte bara om undervisning i modersmålet, utan många elever har rätt till stödundervisning i allt från matte till samhällsvetenskap och vilket ämne det nu kan vara på det språk de talade i hemlandet eller talar i hemmet i . Det är en rättighet de har, men när den rättigheten krockar med verkligheten är det ofta inte så enkelt att hitta en lärare som är haj både på naturvetenskap och arabiska om man är i . såg denna utmaning. Hon såg också den nya tekniken och har startat ett företag som erbjuder stödundervisning på elevens hemspråk via nätet. Eleven sitter vid datorn och sin webbkamera och får den stödundervisning som behövs oberoende av plats och tid. Alla inser att detta är en välfärdsförbättring och en förbättring av utbildningssystemet. Det är också betydligt billigare än om en kommun eller ett antal kommuner skulle anställa en lärare och han eller hon skulle sitta i bilen och kuska runt i norra inland, i detta exempel. Just denna innovationskraft och den potential som finns i att smarta entreprenörer och innovatörer ser utmaningar och presenterar lösningar på dessa kommer att innebära att vi kan möta de välfärdsutmaningar vi har utan att höja skatten med miljarder, som det beskrivs i de värsta skräckscenarierna. SKL hade en redovisning om att man skulle behöva höja skatten med per hundralapp för att klara av de framtida välfärdsutmaningarna. Det går inte. Vägen till att slippa detta är de nya sätten att utföra välfärdstjänster på. Vi har en välfärdsutmaning. Vi kommer både att se en åldrande befolkning och en befolkning som ställer högre krav, och det ska inom ramen för ett skattesystem som uppmuntrar till arbete, entreprenörskap och mycket annat som ska hanteras i den statliga och offentliga kassan. För att stimulera innovationsgraden måste vi fortsätta att ge dessa människor bättre förutsättningar. Vi i ser det som en självklarhet att erbjuda lagen om valfrihet i landets alla delar. Det som är verklighet i vissa av landets kommuner – att man kan välja utförare i hemtjänst och andra välfärdstjänster – ska bli en självklarhet i landets alla delar. Detta har dubbla effekter. Dels verkar det som en drivkraft för att förbättra välfärden i hela landet, dels innebär det en drivkraft för nya jobb som växer fram när man river offentliga monopol, oavsett om det är gamla monopol eller det vi nu pratar om i välfärdssektorn. Det har varit mycket diskussioner om skatteutjämningssystemet under denna debatt. Det är fullständigt naturligt. Att vi nu kommer på plats med det nya systemet är en positiv nyhet. Bakgrunden, som har redogjorts för tidigare, är att en parlamentarisk utredning har tittat på detta. Vi vet att det gamla systemet var kraftigt föråldrat och orättvist. Vissa kommuner var kraftigt underkompenserade för till exempel barnomsorg medan andra var överkompenserade för denna viktiga del av den kommunala välfärden. Det behövdes ett nytt system, och vi tillsatte en utredning som tittade på detta. jobbade hårt för att vi skulle genomföra det här. kommer vi att fatta beslut om ett system som, lätt justerat, utgår från det man kom fram till i den parlamentariska utredningen. Det är bra. Det är också något vi har flaggat för tidigare – det är inga nyheter. Kommunerna och landstingen har kunnat planera utifrån det här, och kommer ett nytt budgetår att börja löpa med det nya systemet. Vi välkomnar detta, och det är en glädjens dag att vi kan fatta beslut om det senare i denna kammare. Om man skärskådar oppositionens invändningar mot det här och när man läser de särskilda yttrandena och reservationerna är det inte utan att man i första hand funderar över om oppositionen själva har läst sina reservationer och särskilda yttranden. Först och främst är de inte överens om någonting, mer eller mindre. På några enskilda punkter kommer de fram till gemensamma ställningstaganden, men när vi går till val om mindre än och väljarna ska väga helhet mot helhet är det uppenbart att vi har en sammansvetsad Allians mot fyra väldigt olika oppositionspartier som har svårt att komma överens om någonting. Om man läser i Socialdemokraternas särskilda yttrande står det bland annat: Vårt budgetförslag bör ses som ett sammanhållet paket där olika delar inte kan brytas ut och behandlas separat. Det är en mycket klok mening och ett väldigt koncist sätt att beskriva det budgetramverk vi har haft efter en överenskommelse mellan . I den här kammaren väger vi hela budgetar och hela förslag mot varandra och bryter inte ut enskildheter helt enkelt därför att det är lätt att komma överens om detaljer men svårt att komma överens om helheter. Denna kloka mening i det särskilda yttrandet, varför lever man inte efter den när man i samma finansutskott tar andra initiativ? Jag syftar givetvis på brytpunkten i statsskatten. Det frågar man sig. Man kan gå vidare och läsa om det som uppehöll sig länge vid i sitt anförande, de 961 miljoner som tillförs skatteutjämningssystemet i form av nya statliga pengar. Jag läser: En socialdemokratisk politik är bra för hela landet, inte minst storstadsregionerna. Av våra satsningar på jobb, skola, utbildning och bostäder skulle t.ex. gå till . Knappt 1 miljard till tio kommuner, vilket var fullständigt förkastligt, matchas alltså av 1 miljard som går till en enda kommun, enligt det särskilda yttrandet från Socialdemokraterna. Ursäkta att jag blir full i skratt, men om de 961 miljonerna, som beklagade sig över, var så illa, vad är då den här miljarden, som går till en enda kommun? Det är lätt att i opposition föreslå nya satsningar, men om man tittar på hur de finansieras ser man att det är ett mycket kortsiktigt tänkande. Satsningar som finansieras av tillväxtskadliga skatter – skatter på landsbygden, skatter på företagande, skatter på det som bygger vår framtida välfärd – innebär bara att vi tar det vi inte har . Det är framtidens välfärd – framtidens skattebetalare, framtidens barn i skolan och framtidens äldre i äldreomsorgen – som får betala för det som läggs in som fläsk i oppositionens budget. Vi får betala med utebliven utveckling framöver. Därför är det naturligt för mig att, precis som beträffande alla andra delar av denna helhet som Alliansens budgetproposition är, yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 72 (KD): Jag ska börja med att yrka bifall till finansutskottets förslag, så är det klart. Kommunalekonomi är ett mångfasetterat ämne, och det är väldigt intressant att diskutera, för det finns så många ingångar och till och med utgångar i ämnet. Jag ska fokusera på vad oppositionen försöker göra här i kammaren, nämligen fortsätta med en bildsättning av att är en autonomi i världsalltet – blir en isolerad företeelse där man kan jämföra siffror rakt av med varandra utan att ta hänsyn till hur vår omvärld påverkar oss. Det finns två vägar för att beskriva. Det ena är att jämföra siffror rakt av. är inte påverkad av någon omvärld, utan vi kan själva styra och ställa över hur vi har det, och så jämför man siffror rakt av eller 2013 och påpekar att det har hänt något. var det högkonjunktur. var det lågkonjunktur. Men det tar man inte hänsyn till. Det andra är att säga: I den värsta av alla kriser som världen har upplevt har vi klarat av sysselsättning och välfärd i på ett oerhört kraftfullt sätt. Sedan kan den som lyssnar och tittar på den här debatten fundera över vad som är sanningen i detta. Vad är det som genererar resurser till våra välfärdsgeneratorer, som jag brukar kalla kommuner och landsting? Det har vi hört åtskilligt om här. Det är arbetade timmar. Det gäller att hålla uppe sysselsättningen, och det gäller att föra en politik som är hållbar för att klara detta. Det är det som är det bästa utfallet för våra kommuner och landsting när de ska bedriva välfärd inom olika områden. Utfallet för kommuner och landsting var rekordhögt. Det har aldrig varit så högt utfall på plussidan för kommuner och landsting som 2012. Man gick 14,4 miljarder i plus. , innevarande år, är det såklart en prognos, men där är man inne på att man kommer att landa på ungefär plus 10 miljarder, oerhört mycket högre siffror än om man tittar längre tillbaka, , då det var en annan regering som styrde och ställde. gör man en prognos på att man, allt annat lika, skulle hamna på ungefär plus 5 miljarder. Men då har man inte räknat AFA-medlen som återbetalas även 2014. Med de medlen inräknade – som självklart är inräknade i utfallet – skulle man även då ligga på ett plusresultat för sektorn på ungefär 10 miljarder. AFA-medlen får vi inte glömma bort, för de är jätteviktiga i det här sammanhanget. Det är pengar som kommuner och landsting betalar in för att försäkra sig mot höga sjukskrivningskostnader. Där har vi från Alliansen sida fört en politik för att hålla koll på och hantera dem som är sjukskrivna och försöka få tillbaka dem i arbetskraften. Det har gjort att kommuner och landsting har betalat in alltför mycket pengar till försäkringen, och kommer de pengarna tillbaka. Då måste man tänka in det framöver. Man har justerat de inbetalda försäkringspremierna till AFA-försäkringen, dragit ned dem, vilket har gett ett ökat utrymme till kommuner och landsting att använda andra pengar till välfärd i stället för att betala till försäkringen. Det påverkar också de här delarna. Bedömningen är att 2014 blir ett tufft år för kommunsektorn. Vi vet redan att det är ett tufft år att hantera och klara av. Trots det pekar prognosen på ett överskott inklusive AFA-pengarna på . Men framöver, 2015–2017, visar det sig att vi för sektorn ligger på ett genomsnitt på ungefär plus i ökade skatteintäkter. Det är ett väldigt bra utfall. Staten ska som konjunkturregulator ha koll på läget men i det här läget kanske självklart se att man inte behöver tillföra extra medel utöver vad som finns i systemet för att klara att finansiera den välfärd som vi alla vill värna. Vad har hänt totalt sett ? Kom ihåg bilden! Ska vi ha ett autonomt fritt svävande i världsalltet, eller ska vi se som till häften beroende av vår omvärld för över huvud taget kunna ha en välfärd? Vad har hänt ? Ja, alla resurser till utbildning, hälso- och sjukvård och omsorg har, rensat från inflationen, ökat . Mer exakt har 70 miljarder mer gått till den här sektorn, detta i en omvärld som skakas av ekonomiskt kaos. Bara hälso- och sjukvården har, rensat från inflationen, ökat sina resurser . Vi kan sedan ta hänsyn till befolkningsökningen, som är ungefär 450 000 personer, och titta på hur mycket resurserna har ökat per capita. Då är vi uppe i ökning på per capita till hälso- och sjukvården, som ett bra exempel på hur den politik som har förts i detta land skapar resurser till våra välfärdsgeneratorer. Försörjningsstödet har också varit uppe till diskussion. Försörjningsstödet är den yttersta studsmattan för människor som tillfälligt eller på lite har behov av samhällets stöd för att klara av sina åtaganden. Det är meningen att den studsmattan ska ta emot men så fort som möjligt skicka upp personen igen, så att den själv kan hantera sin ekonomi. Det är mycket riktigt så att när vi har en lågkonjunktur som i vår omvärld ökar andelen biståndstagare och hushåll som blir beroende av försörjningsstöd. Men i takt med att man kommer in i en högkonjunktur brukar det förändras och sjunka. vill jag bara att vi ska gräva lite i det här. från Socialdemokraterna påstod att kostnaderna för försörjningsstödet ökar. Ja, det gör de. Men andelen personer i befolkningen som är beroende av försörjningsstödet minskar. Den har minskat med en tiondel . Andelen hushåll som är beroende av försörjningsstöd minskar också, från 2012. Den andel av befolkningen som är beroende av försörjningsstöd minskar alltså. Men vi har fler människor i befolkningen, och antal månader ökar för de hushåll som är beroende av försörjningsstödet. Om vi lyckas minska andelen hushåll som är beroende av försörjningsstödet blir – i en lågkonjunktur – de som finns i försörjningsstödet beroende av det stödet några fler månader än vad som gällde tidigare. Det är det som drar upp kostnaderna ungefär 1 miljard jämfört med . Men det säger såklart inte . Hon tittar bara på kostnaderna. Hon tittar inte på problemen och bakgrunden och gläds inte åt att den andel som är beroende av försörjningsstöd i vårt land har minskat. Detta kan vara ett medskick till dig, , nästa gång du ska diskutera försörjningsstödet. Vi har också talat om det kommunala utjämningssystemet – äntligen, måste jag säga. Jag hade velat se detta på plats . som går och vi inte har kunnat göra dessa justeringar har det inneburit att många kommuner, speciellt på landsbygden, har gått med minus jämfört med större städer som har haft ett plus i den del som handlar om till exempel andel barn i förskolan. Det är jättebra att vi nu kommer till skott med detta. Sedan måste man titta på det kommunala utjämningssystemet utifrån flera aspekter. Det är två delar i det – inkomst- och kostnadsutjämning. Det finns sex kommuner och ett landsting i detta land som får betala totalt sett till detta system. Vi får inte glömma det. Alla andra får pengar. Sedan kan man betala och få lite via inkomsten. Men framför allt påverkar denna justering kostnadsutjämningssidan. från Socialdemokraterna nämner en hel del kommuner som får det lite sämre. De finns med. Men de påverkas av kostnadsutjämningen. Kostnadsutjämningsdelen i detta system är det som vi alla är överens om och som har ställt sig bakom. Det är för att man gör justeringar i kostnadsutjämningssystemet som och andra kommuner förlorar pengar. Men det talar inte om. Hon står ju bakom det. Hon står bakom alla de förändringar som hon stod här och skällde på någon annan om. Det är i inkomstutjämningssystemet som vi har en differens och där vi har kommit fram till en lösning för att få igenom ett system till gagn för de flesta landsbygdskommuner. , du måste läsa på även i denna del. Du står och skäller på andra om det som du själv och ditt parti har ställt er bakom. ska jag nämna Berlusconiprincipen, som jag kallar den, alltså att det inte är så noga utan fixar sig. Det tycker jag att den socialdemokratiska motionen gör sig förtjänt av att liknas vid. har också varit inne på detta. Men jag försöker läsa er motion. Först och främst tar man bara upp men ingenting om 2015 och 2016. Men enligt den socialdemokratiska motionen ges det, som jag ser det, ingen kompensation till kommuner och landsting när de ska höja arbetsgivaravgifterna för unga i vårt land. Det är en höjning med 14 miljarder som ni vill göra i två steg. Men det finns ingen kompensation för de höjningar som kommer att drabba kommuner och landsting. Höjningar på 3–3 ½ miljard kronor kommer att slå mot kommuner och landsting när man gör justeringar genom att fördubbla arbetsgivaravgifterna för unga. Men det står ingenting i er motion om detta. Jag hittar siffran 260 miljoner plus. Men det handlar mer om försörjningsstödet än någonting annat. Det finns ingen kompensation för detta. Det finns inte heller någon kompensation för att ni vill sänka skatterna ytterligare för pensionärerna. Hur ska ni kompensera denna förlust för kommunerna? Den finns inte heller med i er motion. Jag vet inte varför ni använder denna Berlusconiprincip. Men det är tydligt att ni inte har koll på era egna siffror ordentligt och att ni inte kompenserar för de kraftiga ökningarna av skatten i fråga om arbetsgivaravgifter för unga som kommer att slå stenhårt mot ekonomi och försämra välfärden direkt. 73 (S):