prot · H009122 · 2013-06-13 00:00:00 — I entreprenörsförhållanden föreslås ansvarsbestämmelser för uppdragsgivare respektive uppdragsgivare i tidigare led till arbetsgivare som har någon anställd som inte har rätt att vistas i . Uppdragsgivare och uppdragsgivare i tidigare led ska under vissa förhållanden kunna bli ansvariga för lön och annan ersättning och också påföras en särskild avgift. Bland de personer som befinner sig i finns såväl de som fått avslag på asylansökan men inte respekterar beslutet som de som inte har sökt asyl eller alls varit i kontakt med någon svensk myndighet. Det går inte att säga hur stort antalet personer utan tillstånd är. Det ligger i sakens natur när det gäller personer som kommer till och inte är intresserade av att ha kontakt med de svenska myndigheterna. Långt allvarligare än bristen på statistik är att dessa personer lever i ett skuggsamhälle där de riskerar att utnyttjas på arbetsmarknaden. Vi varken kan eller får acceptera framväxten av ett sådant alternativt skuggsamhälle där människor riskerar att utnyttjas och barn att fara illa. Vi har inte fri invandring till . Vi har reglerad sådan, och vi ska även fortsättningsvis ha en human, rättssäker och ordnad migrationspolitik. I detta sammanhang passar de här två direktiven mycket väl in. 34 (V) replik: Vi har under dagens debatt hört utföra ett folkbildande sisyfosarbete för att försöka utbilda borgerligheten när det gäller bindande anställningsavtal och de olika begreppsskillnaderna. Det svar vi ganska samstämmigt har fått är att vi egentligen ska göra något som är så likt den lagstiftning vi redan har som möjligt. Man skulle annars kunna tänka sig en helt tokig tanke, förstår jag att man försökte göra något bättre. Jag förstår att det kan kännas överraskande, men det skulle man kunna göra. Man skulle kunna försöka rätta till de brister som vi alla ser. Men i stället vill man alltså göra det här lika dåligt som det som redan finns. Hotell- och Restaurangfacket har varit ute och sökt upp 300 arbetare som fått tillstånd inom den branschen i . Man har sökt upp dem på individnivå och försökt fråga dem hur de mår och hur det står till. De har dock bara hittat 150 av de 300. De finns inte hos arbetsgivaren och går inte att hitta. Det kan finnas olika anledningar till det. En kan vara väldigt dåliga arbetsförhållanden. Vi vet att arbetsgivaren har betalat per tillstånd, och ändå vet ingen var dessa personer befinner sig. Det är oerhört oroväckande. Min fråga till statsrådet är naturligtvis: Är det inte så att vi med det här systemet och oviljan att rätta till det faktiskt skapar just det skuggsamhälle som statsrådet sade att vi inte vill ha? 35 Statsrådet (M) replik: När det gäller frågan om bindande avtal, som ju har cirkulerat här i debatten vid ett antal tillfällen, är det viktigt att understryka att arbetstagare och arbetsgivare i förfogar över sitt eget avtal. De är fria att när som helst förhandla om anställningsvillkoren inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen, som jag utgår från att vi alla värnar om. Mot den bakgrunden ställer jag mig frågande till på vilket sätt ett anställningsavtal, till skillnad från ett erbjudande om arbetstillstånd, skulle skydda arbetstagare från oseriösa arbetsgivare. Jag ser inte det. Jag har aldrig i de debatter om de här frågorna som vi har haft förstått hur man resonerar. Om man med detta menar att tredjelandsmedborgare som kommer till för att arbeta ska ingå anställningsavtal som är bindande i den bemärkelsen att de inte kan omförhandlas måste man fråga sig om det är rätt väg att gå. Det skulle innebära en mycket stor förändring av den svenska arbetsmarknadsmodellen. Jag anser att oseriösa arbetsgivares missbruk av regelverket måste motverkas på annat sätt än genom en så ingripande förändring av den avtalsfrihet som råder på den svenska arbetsmarknaden. Att människor behandlas illa i hotell- och restaurangbranschen är tyvärr något som vi har all anledning att beklaga, men jag är inte helt säker på att det är något som vi ska koppla till den svenska arbetskraftsinvandringsmodellen. Jag tycker snarare att vi bör fundera över villkor rent generellt när det gäller anställda i hotell- och restaurangbranschen. Det har kanske också anledning att göra. 36 (V) replik: är det ju inte enskilda misstag i branschen vi talar om, utan vi talar om att hälften av de personer som försökte hitta inte gick att återfinna. Det är ett betydande systemfel. Ja, det finns stora problem över huvud taget med arbetsrätt och villkor. Att stärka de förhållandena är väl tyvärr inget som man i borgerligheten är speciellt duktig på. Det är jag mycket väl medveten om. Det jag ser är att förutsättningarna för just det skuggsamhälle som beskriver cementeras med den lagstiftning som finns. Självklart skulle det vara viktigt för facket att konkret kunna hjälpa till och stötta när människor har ett bindande anställningsavtal. Visst är det alltid möjligt att förhandla upp lönen och villkoren, men det bindande anställningsavtalet skulle kunna vara ett golv som gjorde det möjligt för facket att ta sig an kraven. Det andra som också är viktigt är att den arbetstagaren inte ska kunna riskera sitt arbetstillstånd. Vi vet att det är människor som i många fall har betalat betydande summor för att ta sig till för ett arbetserbjudande. Vi förstår att om de riskerar att behöva lämna är de fullständigt utlämnade åt att antingen fortsätta vara i arbetsgivarens våld eller leva som papperslösa. Den här lagstiftningen skapar en utsatthet som i sin tur kan leda till papperslöshet, och det är inte rimligt. 37 Statsrådet (M) replik: Regeringen har varit tydlig med att anställningsvillkoren för arbetskraftsinvandrare ska motsvara dem som gäller för de arbetstagare som finns i landet. Vi har aldrig avvikit från den uppfattningen. Vi har alltid varit tydliga och klara med detta. Reglerna för arbetskraftsinvandring måste också vara utformade på ett sådant sätt att de minskar riskerna för missbruk. De främsta åtgärderna för att åstadkomma detta vidtas av i samband med myndighetens prövning. arbetar också mycket aktivt med att motverka missbruk genom att göra kontroller i samband med att ansökan ges in, vilket bland annat har lett till att vi nu ser en påtaglig nedgång både i antalet ansökningar i hotell- och restaurangbranschen och i antalet beviljade ansökningar, vilket torde tala för regeringens politik i det avseendet. Jag anser inte att det finns någon anledning att införa bindande avtal på den grund som förespråkar. Jag anser att det är en felaktig uppfattning. Hon sade inledningsvis att hon skulle komma med en tokig tanke, och jag instämmer i den bedömningen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 7 § Överflyttning av vissa utlänningsärenden till den ordinarie migrationsprocessen m.m. Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2012/13:SfU9 Överflyttning av vissa utlänningsärenden till den ordinarie migrationsprocessen m.m. (prop. 2012/13:151). 38 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Det gäller alltså betänkande nr 9 Överflyttning av vissa utlänningsärenden till den ordinarie migrationsprocessen m.m. En fråga som vi debatterar är tid. Det drar ut , framför allt när det gäller beslut i migrationsärenden. Det är nog många som menar att dagens system är ganska utdraget. Det blir en ganska utdragen procedur som tar alldeles för mycket resurser i anspråk. Regeringens proposition går ut på att förkorta processen för dömda kriminella. Det är alltså inga vanliga asylsökande som man syftar på här. Frågan man också måste ställa sig är om det finns tid att spara och om är värd riskerna. Den föreslagna förändringen bottnar i våra allmänna domstolars beslut om utvisning när en utlänning döms för brott. Det finns väldigt lite material för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka dessa personer är. Jag har i alla fall inte hittat särskilt mycket. Men var det totalt 5 000 individer. Enligt en rapport från är det oftast personer som har invandrat till som anhöriga eller med asylskäl. Den rapport som jag stöder mig på är inte helt dagsaktuell, men det går väl att utgå från att dagens situation är någorlunda lik denna. Det är en Brårapport som heter 2000:18. För att en utländsk medborgare ska kunna utvisas på grund av begånget brott krävs det att individen kan dömas för ett brott som kan leda till fängelse eller svårare påföljd än böter. Vidare krävs det att gärningsmannen antas fortsätta eller att det finns stor risk för fortsatta förbrytelser. Det är alltså inga snattare det handlar om utan i många fall tungt kriminella och återfallsförbrytare. Regeringens förslag går ut på att flytta ärenden från de allmänna domstolarna till den ordinarie migrationsprocessen. I stället för att överklaga en dom i domstol ska individerna nu alltså vända sig till för ansökan om uppehållstillstånd och överklagan av utvisningsbeslutet. Till en början ser förslaget ut att skynda på processen då domstolsprocesser är utdragna, men om avslår ansökan kan man fortfarande överklaga i sedvanliga migrationsdomstolar. Det blir alltså ytterligare ett steg som försenar påföljden. Vidare har inte formell rätt att officiellt ändra domen utan bara att yttra sig till migrationsdomstolen. Sammanfattningsvis ska brottslingar av den här kalibern endast hanteras av domstolarna. Jag tror inte att syftet med regeringens förslag kommer att bli uppfyllt. Förslaget kommer inte att skynda på hanteringen. Det kommer snarare att bli så att man leker lite grann med människors trygghet. Det tycker jag inte låter särskilt positivt. Jag skulle också vilja säga några ord om ett annat yrkande som tyvärr fick alldeles för lite utrymme i regeringens proposition, nämligen upphävandet av automatiskt uppskov vid begäran om nåd. Det är möjligt att få det om man inkommer med en nådeansökan innan verkställighet av ett fängelsestraff har påbörjats. Det är självklart att den möjligheten tas bort. Det är orimligt att man fritt kan fortsätta leva och verka ute i samhället i väntan på nådeansökan. Det förslaget välkomnas. Den följdmotion som har väckt innebär alltså ett avslag på regeringens förslag om överflyttning av vissa utlänningsärenden till den ordinarie migrationsprocessen. Men vi ställer oss positiva till det sistnämnda förslaget om att regleringen om automatiskt uppskov vid ansökan om nåd upphävs. 39 (V): I ärendet vi nu debatterar finns det tyvärr ett tydligt exempel på det här med våra barn och andras ungar, som vi har pratat om alltför förut. Det är ett uttryck som tyvärr beskriver den skillnad i livsvillkor och rättigheter som kan finnas mellan olika barn, beroende på deras ursprung. I säger vi att vi inte ska straffa barn för deras föräldrars handlingar. håller med regeringen om att prövningen inte bör vara förmånligare för den som har utvisats för brott än för andra utlänningar och att regleringen därför bör utformas efter samma grundläggande principer som gäller för andra utlänningar som omfattas av lagakraftvunna utvisningsbeslut och som vill vistas här i landet. Men menar vi detta är otroligt viktigt att barn inte bör straffas för sina föräldrars handlingar och att deras rätt att leva tillsammans med en förälder ska väga tyngre än samhällets intresse av att straffa föräldern med utvisning. Men här ser vi alltså att borgerligheten och MP menar att den som efter avisningsbeslutet genom äktenskap och barn skaffat sig familjeanknytning har gjort det med vetskapen att familjen inte kommer att kunna bo samlad i och att den här familjeanknytningen därför inte ska vara skäl för att upphäva ett beslut om utvisning. Enligt den här propositionen ska det faktum att en utlänning har barn i bara vara ett verkställighetshinder om barnet är särskilt beroende av föräldern. ska få besluta om inhibition bara om det är ett svårt sjukt barn som är beroende av den utvisningsdömde föräldern eller om den andra föräldern är allvarligt sjuk och därmed oförmögen att ta hand om barnet. Var är barnperspektivet här? Var är det? Vi har pratat om det förut. Det kan inte vara så här. En person döms för brott, och dessutom ska barnet dömas till att inte ha sin förälder. Det är helt uppenbart orimligt. Vi måste ha ett lagförslag som inte innebär detta. föreslår därför att regeringen ska återkomma till med ett förslag som tar hänsyn till barnperspektivet, barnets rätt att leva med sin förälder också när föräldern begår en brottslig handling. Det är inte heller rimligt att ett beslut om utvisning i praktiken kan innebära en dödsdom. Här har vi det igen. Det är inte rimligt att ha ett straff som faller utanpå det straff man har. Vi menar därför att det är önskvärt med en definition av medicinska verkställighetshinder som inte bara innefattar de fall där utlänningen är så svårt sjuk att det inte går att genomföra själva verkställigheten utan även fall där utlänningen lider av en livshotande sjukdom som hen inte kommer att kunna få behandling för om hen utvisas till hemlandet. Då vi förespråkar en vidare definition av det här begreppet, medicinska skäl, måste vi motsätta oss ändringen från särskilda skäl till synnerliga skäl. Vi har sett tidigare, i fall som vi har diskuterat på både längden och tvären, vilka konsekvenser denna till synes lilla skillnad kan få. Regeringen vill även flytta ärenden om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott till den ordinarie migrationsprocessen. Och ärenden som inte kräver ett ställningstagande av regeringen ska flyttas till myndighetsnivå. Förändringen ska ske genom ändringar i utlänningslagen. Den nya ordningen, som regeringen föreslår när det gäller en utlänning som av allmän domstol utvisas på grund av brott, är att bara ska kunna avslå en ansökan om uppehållstillstånd, inte bevilja den. Om anser att ansökan ska beviljas ska verket med ett yttrande lämna över ärendet till migrationsdomstolen. Och migrationsdomstolens beslut om avslag ska enligt propositionen kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. menar att det är rimligt att ha samma ordning för beviljande som för avslag. Detta är en påminnelse om att i är barnen våra barn, och det ska rimligtvis inte vara så att man straffas ytterligare på grund av sitt ursprung eller att barnen straffas ytterligare. Med denna påminnelse ställer jag mig naturligtvis bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 2. 40 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. är och förblir en milstolpe i svensk migrationspolitik. Det var den dagen då lades ned, vilket innebar slutet för löpsedelsasyl, där en stark opinion avsevärt ökade chanserna att få stanna. Det systemet var inte rättssäkert. Det var en brist på insyn, och det var inte förutsebart. Det var alltså en företeelse som inte passar in i en rättsstat. Skälen var alltså många till detta. Det blev en ökad öppenhet med en tvåpartsprocess med muntliga förhandlingar. En utvärdering har gjorts av detta av före detta hovrättspresident . Man kan lite förenklat säga att reformen i huvudsak har fallit väl ut. Man hade lite kritik när det gällde tolkar. Skälet till att man nu gör den här förändringen är att man försöker överföra samma typ av ärende till samma typ av process. Det tycker jag är rimligt. Det är på något sätt en naturlig fortsättning på den nya instans- och processordningen, alltså ytterligare ett steg bort från politik till domstolar och myndigheter, och det välkomnar vi i Alliansen. Vi tror att det här blir bättre. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 8 § Metoder för bedömning av arbetsförmåga Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2012/13:SfU10 Metoder för bedömning av arbetsförmåga. Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 41 (S): Jag ska börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet som handlar om sjukförsäkringen, arbetsförmågebedömning, arbete med att bedöma och dess nya arbetsförmågeverktyg. Det är krånglig materia för dem som inte är helt inne i sjukförsäkringsfrågor men viktig för dem som är angelägna om att vi får en sjukförsäkring som fungerar väl. Vi har en sjukförsäkring som inte fungerar så väl. Över 65 000 utförsäkrade ställs utan skydd bara för att de har råkat passera en administrativ tidsgräns och inte varit sjuka så länge som regeringen tycker att man ska få vara sjuk. Vi har ett läge där många tvingas ta kompletterande försäkringar privata försäkringar eller avtalsvisa försäkringar för att få ett rimligt skydd om de blir sjuka, eftersom de allmänna försäkringarna är för dåliga. Detta systemskifte har vi debatterat i , och det är min förhoppning att vi efter valet kan få en annan ordning och en annan riksdagsmajoritet som gör att vi kan få en mänsklig sjukförsäkring på plats i i stället. I oppositionen har vi dock drivit igenom ett antal förändringar för att åtminstone se till att det blir en något bättre sjukförsäkring. har vi fått igenom utskottsinitiativ. Det har handlat om hur nollklassade som har haft en tidsbegränsad sjukersättning i stället har kunnat tillerkännas en bättre ekonomisk ersättning. Det har handlat om krav på rätten till rehabilitering där regeringen nu har skyldighet att återkomma till med regler om hur vi ser till att man får rehabilitering innan man blir utförsäkrad. Kanske en av de mest stigmatiserade debatterna vi har haft handlade om arbetsförmågeprövningen och arbetsmarknadsprövningen . Där drev vi igenom en lagändring i , inte minst efter en extrainkallad sommarriksdag, och fick en förändring av begreppet reguljär arbetsmarknad till normalt förekommande arbete. För dem som inte känner till begreppen kan det vara bra att veta att de nya reglerna innebär en något mildare prövning när det prövas om man ska ha rätt till sjukpenning. Det går inte an, som tidigare tvingades göra, att säga till någon att du skulle ju i teorin kunna ta något slags arbete eftersom du kan lyfta din ena hand. Vi fick alltså en mer reell prövning om en person kan jobba med ett jobb som faktiskt finns på arbetsmarknaden. För många tusen individer har detta varit viktigt. Sedan tror jag att det kommer att krävas ytterligare viktiga förändringar för att få en bra och fungerande försäkring. När det här nu ska implementeras har påbörjat ett arbete med hur arbetsförmågebedömningarna ska se ut. Detta levererades i en debattartikel som statsrådet skrev tillsammans med en enskild tjänsteman på , vilket var lite ovanligt. Det gjorde väl att en del höjde lite på ögonbrynen, inte i kraft av att det skulle vara ministerstyre, men för att det var en lite ovanlig konstellation för en debattartikel. När vi sedan såg hur det här verktyget började utvecklas var det många som blev förvånade. I stället för att i arbete utgå från det lagen precis hade sagt och ändrats till, det vill säga normalt förekommande arbete, tog man nämligen utgångspunkt i begreppet medicinska förutsättningar för arbete. Det är ett begrepp som lanserades och som då fick mycket skarp kritik i remissomgången. Ändå blev det grundläggande för det verktyg som valde att arbeta med. Missförstå mig rätt: Jag tror att det finns skäl att utveckla bra modeller för att bedöma arbetsförmåga i en sjukförsäkring. Det är viktigt. Men i grunden måste det naturligtvis bygga på att det här är en arbetsmarknadsförsäkring som utgår från hur man är försäkrad på den arbetsmarknad som finns här och inte en behovsprövad aktivitetsförmågebedömning. Det är nämligen precis det som det riskerar att bli. har det här arbetet fått hård kritik från fackföreningsrörelsen, från handikapprörelsen, från LO-TCO Rättsskydd och många som sysslar med försäkringar. Man hävdar att det finns en risk att den lagändring som drevs igenom i nu kringgås med det nya sätt att pröva arbetsförmågan som arbetar med. Risken ligger i att det blir en väldigt stark och ensidig normering utifrån de medicinska förutsättningarna för arbete, inte hur arbetsmarknaden faktiskt är konstituerad. Det intressanta är att begreppet medicinska förutsättningar för arbete inte finns i lagen. Ändå avser myndigheten att tillämpa detta framöver, vilket får ganska skarp och berättigad kritik av många. Till detta inbegriper också verktyget en yrkeslista där man ger någonting som skulle kunna vara närmast fiktiva beskrivningar av hur arbeten skulle kunna se ut på arbetsmarknaden. Både Inspektionen för socialförsäkringen och LO-TCO Rättsskydd kritiserar detta ordentligt eftersom det leder till en felaktig bild av hur arbetsmarknaden faktiskt ser ut och därmed även riskerar att innebära en felaktig och rättsosäker prövning av den enskildes arbetsförmåga. I den hearing som vi hade i sades: Yrkeslistan kommer att definiera en arbetsmarknad på ett sätt som inte kan anses motsvara en reell arbetsmarknad med normalt förekommande arbete. Tillämpningen saknar stöd i lag. Detta konstaterar LO-TCO Rättsskydd. Det är därför det är viktigt att verktyget utvärderas. Jag gör inte bedömningen huruvida verktyget saknar stöd i lagen eller inte, men jag gör bedömningen att med så kraftiga invändningar finns det skäl för att agera. Det finns skäl att se till att det här utvärderas innan det i stor skala blir ett normerat arbetssätt inom den myndighet som har att hantera en av samhällets viktigaste försäkringar. Det var det som var grunden till det här initiativet, och efter lite diskussioner och ett visst motstånd från borgerliga partier kunde jag ändå konstatera att vi till slut har ett enigt utskott som ställer sig bakom detta. Det vi säger i betänkandet är detta: Eftersom någon reell utvärdering ännu inte har gjorts av den hittillsvarande försöksverksamheten anser utskottet att den nya metoden först måste grundligt utvärderas. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det angeläget att den nya metoden först grundligt utvärderas. Även frågan om den nya metodens förenlighet med bestämmelser i socialförsäkringsbalken bör belysas i denna utvärdering. Det är skarpa besked från utskottet, och det förutsätter att regeringen nu agerar. Det här är nämligen viktigt att komma ihåg: styr inte myndigheter. Det gör regeringen. Men kan se till att regeringen agerar, och det gör vi med det här betänkandet. I den meningen blir den här frågan närmast konstitutionell. Det ligger nu ett ansvar på efter riksdagsbeslutet att agera i enlighet med intentioner. Det innebär också att vi kommer att följa regeringens agerande noga för att säkerställa att man fullföljer beslut. Det är viktigt eftersom en utökning av verksamheten om det skulle visa sig att den står i strid med gällande lagstiftning eller inte är tillräckligt tillämplig skulle kunna innebära att det blir väldigt dyrt att återta. Det kommer också att innebära att enskilda människor riskerar att hamna i kläm . Jag vill påminna utskottet och dem som lyssnar på debatten om den JO-anmälan och den JO-kritik som riktats mot myndigheten relativt , där man konstaterar att man har arbetat på ett sätt som allvarligt åsidosatt rättssäkerheten för enskilda. Det kan naturligtvis hända vilken myndighet som helst, och har på ett klokt och bra sätt sagt att man nu ändrar sitt sätt att arbeta med gruppbedömningar. Det tycker jag är tillfredsställande. Där har generaldirektören agerat väldigt bra. Vi politiska beslutsfattare vill dock se till att vi undviker misstag i förväg i stället för att hitta fel och brister i efterhand och tvingas konstatera att människor hamnat i kläm. Här finns nu en sådan möjlighet, och det är den möjligheten som utskottet också tar, det vill säga att regeringen redan nu grundligt utvärderar verksamheten innan man går vidare. Jag ser fram emot att följa regeringens agerande. Vi är alltså ett enigt utskott som vill säkerställa att man får en bättre arbetsförmågebedömning och att det framför allt är i enlighet med det riksdagsbeslut som vi drev igenom här i som innebär att man prövas mot normalt förekommande arbete. 42 FINN (M):