prot · H00981 · 2013-03-20 00:00:00 — I utlåtandet lyfter vi fram några saker, herr talman, som jag skulle vilja poängtera. Först och främst vikten av en nationell demokratisk process, och det ställer jag mig bakom för egen del. Det är lite grann det som vi pratade om . Demokratin kan inte bara vara ett skyltfönster, utan det måste också finnas ett innehåll. Därför är det viktigt att vi har en demokratisk process i respektive land inför besluten i EU. Man kan av rent principiella skäl ha den uppfattningen att det är viktigt att människors tillit och förtroende finns för de beslut som fattas inom ramen för samarbetet inom unionen. Jag är av erfarenhet övertygad om att ju bättre besluten är förankrade, desto bättre blir de även i sak. Vi kan rimligen inte säga att vi är de enda som har begripit det och därmed de enda som kan komma fram till bra beslut. Om vi har en process där många är medverkande bör det rimligen leda till bättre beslut. Detta är en av de stora utmaningarna i som sådant. Utan medborgarnas stöd kommer att förlora i legitimitet och erodera. gjorde några reflexioner över det som sker på . Ta det till er och fundera lite på hur det kan bli när människor upplever att besluten fattas långt ifrån deras egen vardag. Jag tror att det är viktigt att människor känner att besluten inte försvinner från deras vardag. Vissa beslut måste naturligtvis tas gemensamt för att de ska få någon verkan. Vissa åtgärder måste vidtas gemensamt därför att det inte finns några nationsgränser som stänger in miljöproblem och liknande. Men det viktiga är förhållningssätt och attityder. Det är viktigt att EU:s institutioner inte agerar utifrån att målet skulle vara att ge EU mer makt än vad som ligger i medlemsstaternas och deras medborgares intressen. Utgångspunkten måste i stället, herr talman, vara att kompetensfördelning bygger på respekt för varje medlemslands specifika förutsättningar och konstitutionella traditioner. Jag skulle vilja fästa kammarens uppmärksamhet på några ställningstaganden och markeringar som görs i utlåtandet. Vi markerar att kommissionen naturligtvis kan ge rekommendationer till enskilda länder exempelvis om den ekonomiska politiken. Ekonomisk politik är någonting vi diskuterade i samband med den så kallade finanspakten. Kommissionen kan alltså ge rekommendationer, men det är då viktigt att de just är rekommendationer, ett uttryck för kommissionens uppfattning men inte bindande för medlemsstaterna. Det är viktigt. I är det den här församlingen som ytterst beslutar om utformningen av den svenska ekonomiska politiken. De politiska avvägandena och vägvalen gör vi på egen hand. Medborgerliga fri- och rättigheter med bland annat skyddet för den personliga integriteten är, hävdar jag, en av hörnstenarna i vårt svenska samhällsbygge. Därför är det viktigt att vi har uppmärksamheten riktad på den målkonflikt som kan uppstå när det i sig kan vara önskvärt med en åtgärd till skydd för samhället och medborgarna men vara ett hot mot eller tveksamt för den personliga integriteten. Målkonflikter är till för att lösas, men för att kunna lösas måste de upptäckas. I EU-samarbetet är det därför viktigt att det finns en parlamentarisk insyn och kontroll för att uppnå en balans mellan åtgärder för att skydda samhället och medborgarna å ena sidan och åtgärder till skydd för der enskildes rättigheter å den andra. Härvidlag gör vi en angelägen markering i utlåtandet. Vi framhåller just vikten av att det finns en parlamentarisk övervakning av såväl Europols som Eurojusts verksamhet. Jag utgår ifrån att även den här gången beslutar i enlighet med utskottets förslag och avslutar därför med att yrka bifall till utskottets förslag i utlåtande KU15. 9 (M): Som utskottskollegan berättade är detta ett utlåtande som är ett svar på en om kontakterna mellan å ena sidan medlemsländernas nationella parlament och å andra sidan . Vårt svar bygger dels på egna iakttagelser, dels på yttranden som vi har hämtat in från andra utskott. Som vi i har sagt tidigare tar vi här i gärna emot all information som vi kan få om EU:s lagstiftningsarbete, och helst i ett så tidigt skede som möjligt. Om vi vill ha inflytande måste vi veta vilka förslag som kommissionen planerar att lägga fram så att vi på ett seriöst sätt kan ta ställning till dem. måste kommissionen ha i åtanke att när gör ett uttalande utgör inte det uttalandet officiella ståndpunkt. Utåt är det, som också påpekade, regeringen som företräder landet. Med jämna mellanrum utformar budgetrekommendationer till enskilda medlemsländer. Även i det arbetet vill kommissionen involvera nationella parlament. Det är en nyhet i det här betänkandet jämfört med tidigare betänkanden. Vi hanterar ju de här rapporterna från en gång . har lämnat två kommentarer till det här förslaget att involvera även i budgetrekommendationsdiskussioner, och vi i KU instämmer i dessa. Den första kommentaren är att vi även fortsättningsvis bör ha en nationell demokratisk process när vi slår fast den svenska ståndpunkten. Det är viktigaste ingång i EU:s lagstiftningsarbete. pratade om vikten av en nationell demokratisk process. Jag tror att det syftade på ungefär samma sak som jag vill säga. Den andra kommentaren är att saknar juridisk betydelse. De är just rekommendationer som enskilda medlemsländer kan välja att beakta eller inte beakta om man inte tycker att de är särskilt kloka, vilket de kanske inte alltid är. Ska det ske en direkt dialog mellan kommissionen och om budgetrekommendationerna ska det ske på initiativ och på villkor som bestämmer. I praktiken kan det handla om att anordnar öppna utfrågningar av personer från . Just nu pågår det också ett arbete med att skapa en starkare parlamentarisk kontroll av Europol, den europeiska myndigheten för samverkan mellan nationella polismyndigheter. Efter att arbetet försenats anser justitieutskottet, och även vi, att åtminstone den nya, reviderade tidsplanen ska hållas. Eftersom polisverksamhet, även när den är berättigad, kan begränsa enskildas frihet och enskildas personliga integritet är det önskvärt med mer demokratisk insyn. Kontrollen av Europol bör dessutom vara resurseffektiv, precis som all annan verksamhet, vilket bland annat betyder att den helst bör ske utan att vi behöver bilda några nya myndigheter. Med de kommentarerna yrkar jag bifall till utskottets förslag i utlåtandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2012/13:UbU8 Högskolan. 10 (S): uppvaktade jag en ettåring. Vår närmaste granne fick ett barn som vi emellanåt får sitta barnvakt till. Därför har vi haft förmånen att följa den här lilla krabatens första år i livet. Som ni vet är utvecklingen explosionsartad , och märkligt nog glömmer man bort det när ens egna barn har lämnat småbarnsstadiet. Därför är det fantastiskt med påminnelser kring det där obändiga jag kan som små barn utstrålar. Det är fantastiskt att så konkret bli påmind om hur ny kunskap och nya insikter förändrar oss som individer. Den där drivkraften att lära nytt, anta nya utmaningar och fortsätta omforma sig själv till något som inte är på förhand givet finns i grunden hos varje liten människa. Även om man växer upp under de mest ogynnsamma förhållandena finns det där fröet någonstans, och så länge man ger det den allra minsta näring upphör det inte att växa förrän livet självt upphör. Jag tycker att det är mycket goda argument för att ta till vara varje människas kraft och utvecklingspotential och för att erbjuda goda möjligheter till livslångt lärande. Därför är det med en viss sorgsenhet jag kan säga: Säg mig om ni har en högskoleutbildning, så ska jag säga er vem ni är, åtminstone rent statistiskt! Om ni har en högskoleutbildning vet jag till exempel att det är ganska osannolikt att era föräldrar enbart har grundskoleutbildning eftersom det bara är av barnen till sådana föräldrar som läser vidare, till skillnad från av de forskarutbildade föräldrarnas barn. Jag kan gissa att ni bor nära ett stort, anrikt universitet, att ni har goda familjeinkomster, att ni i större utsträckning än snittet har god hälsa, är aktiva kulturkonsumenter, läser skönlitteratur och utnyttjar ert demokratiska mandat, både i allmänna val och som aktiva samhällsmedborgare. Och om ni säger att ni är professorer kan jag dessutom statistiskt bestämma ert kön till män. Det mest uppenbara dilemmat i detta är att vi misshushållar med mänskliga resurser genom att inte arbeta mer aktivt med breddad rekrytering. Det finns verktygslådor för sådant arbete, både för lärosätena själva och för politiken. Men i och med att det arbetet prioriteras ned i stället för att belönas är snedrekryteringen på väg att öka igen. Precis som förr finns en stor begåvningsreserv som står och stampar och som både vill och har förmåga till högre studier, men som vi inte erbjuder någon plats. I värsta fall får de inte sin drivkraft att lära nytt tillvaratagen alls. I allra värsta fall landar de i försörjningsstödsstatistiken, och förutom de mänskliga kostnader som uppstår i och med att man inte känner sig behövd kostar de samhället . Det är allvarligt nog att vi inte har högre ambitioner vad gäller breddad rekrytering och att kvinnor, trots att de presterar bättre genom precis hela utbildningssystemet, väljs bort ju längre upp i karriären de hamnar. Det hotar faktiskt hela akademins legitimitet i samhället. Det är allvarligt att vi inte förmår ta till vara kompetensen hos hela befolkningen. Men det blir än allvarligare när vi lyfter blicken och ser hur mycket vårt land verkligen behöver de där individerna som inte får chansen. Om vi ska klara den internationella konkurrensen behöver vi en betydligt större andel eftergymnasialt utbildade. Vi har sagt att åtminstone behöver gå vidare till högskola eller yrkeshögskola. Det är egentligen inte någon särskilt hög siffra. Det är fler än så som vill läsa vidare och fler än så som gör det i många andra länder. Men i när söktrycket är högt och omvärlden investerar i högre utbildning för framtiden väljer regeringen att sänka ambitionerna när det gäller den andel som går vidare till högre studier och dra ned på antalet platser. Om vi inte hade byggt ut högskolan i hela landet och arbetat aktivt med att bredda rekryteringen och hade vi redan legat i strykklass. är vi bara medelmåttor, med lägre ambitioner än länder som , , och . För mig blir det omöjligt att inte se att 10 000 färre platser innebär 10 000 stängda dörrar i ansiktet på 10 000 individer fyllda av just det där jag kan, jag vill, jag törs som finns någonstans inom oss alla. Antalet platser behöver öka, inte minska, inte minst med tanke på att antalet 2025-åringar ökar även och med tanke på hur hög arbetslösheten är. Men det får naturligtvis inte ske på bekostnad av kvaliteten. Sambandet mellan lång utbildning och etablering på arbetsmarknaden är linjärt. Det är oerhört viktigt med anställbarhet, och är ett lysande exempel på hur det kan fungera när det fungerar som bäst. Den skulle kunna spela en ännu större roll om den tilldelades fler platser. Men även högskolestudenters utbildning behöver ha god anknytning till arbetsmarknaden, och studie- och yrkesvägledning måste fungera väl genom hela utbildningssystemet, så att studenter kan fatta beslut på goda grunder. Jag vill påminna om att det också finns andra utmaningar än matchningsproblematiken. Att de mest studiemotiverade når anställbarhet på så som möjligt är faktiskt inte det enda målet för högre utbildning. Vi har fler samhällsutmaningar att angripa klimathot, ojämlikhet, ohälsa, bristande demokrati. Vårt samhälle skulle må bra av mer kritiskt tänkande, mer bildning, mer kreativitet och mer innovationskraft. Den som studerar på högskolan förbättrar inte bara sina chanser på arbetsmarknaden avsevärt och bidrar till tillväxt, utan han eller hon utvecklas också som människa, ser sammanhang och får nya perspektiv på tillvaron. Ju fler som tar del av högre studier, desto större motvikt blir det till den devalvering av bildning, kunskap och kultur som jag tycker mig kunna se i vårt samhälle i form av antipluggkulturer, försämrad läsförståelse, ökad främlingsfientlighet, triviala kvällstidningsrubriker och alltmer idiotiska tv-programsidéer. Eftersom vi lever i där de tekniska möjligheterna för att bilda sig och ta del av ny kunskap i en öppen utbildningskultur ökar för var dag som går måste vi också använda dessa möjligheter i samhällsbygget om vi ska kunna utgöra en motvikt till det som är förenklat och fördummat. Jag vill avsluta med en vädjan till majoriteten i utskottet att tillsammans med oss i bred majoritet anta alla dessa utmaningar. Släpp er gamla debatteknik som går ut på att ta billiga poäng genom att påstå att vi måste välja mellan kvalitet och kvantitet och att vi bara bryr oss om det . Släpp den politik som orsakar skandalrubrikerna och de oroade inläggen, inte bara från oss socialdemokrater utan också från så vitt skilda håll som TCO, , Teknikföretagen, ett flertal lärosäten och ENQA, för att nämna några. Det finns en oro för att vi aldrig kommer att klara konkurrensen med så låg andel högskole- och yrkeshögskoleutbildade, oro för matchningsproblem och misslyckade rekryteringsförsök, oro för den ökade snedrekryteringen, oro för ett kvalitetsutvärderingssystem som ensidigt premierar vissa saker och inte håller måttet internationellt och oro för kompetensförsörjning i hela landet. Dimensionera högskolan och efter efterfrågan och förmåga. Stäng inte dörren i ansiktet på dem som både vill och kan. Ta till vara den naturliga nyfikenheten och den inneboende kraften hos de individer som står och stampar och vill in. Gör en seriös översyn av högskolelandskapet för att kunna utveckla, och eventuellt avveckla, med goda argument i stället för godtycklig strypning. Att bara backa upp en handfull elitinstitutioner är varken en framgångsrik lösning på de framtida utbildningsbehoven eller på hur man ökar kvaliteten i den högre utbildningen och forskningen. behöver både stora breda universitet och specialiserade mindre högskolor. Gör allt detta för alla de 10 000 och 20 000 som står och stampar, vill in och är fyllda av lusten att lära och jag kan också. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 11 men står naturligtvis bakom innehållet i samtliga våra reservationer och i det särskilda yttrandet. 11 (MP): debatterar vi högskolan och de villkor som ska gälla vid ansökan till och i högskolan. väckte vi från en motion om vikten av att meritpoäng ska ges även till dem som läser modersmål och inte bara till dem som läser moderna språk. började nya regler att gälla för antagning till högskolan. Genom att läsa särskilda så kallade meritkurser får eleven extra poäng, meritpoäng, att lägga till sitt meritvärde och därmed förbättra förutsättningarna att komma in på en särskild högskoleutbildning. En del av dessa meritkurser är de i moderna språk. Det gäller bland annat fördjupningskurser i moderna språk. Syftet är att få fler att läsa språk på gymnasiet. Alla språk som läses enligt kursplanen för ämnet moderna språk är meriterande. Det nuvarande meritpoängssystemet begränsar tyvärr många elever genom att det utgår från att svenska är alla elevers modersmål. Många elever i den svenska skolan läser svenska som andraspråk. Vid sidan av har de sedan modersmålsundervisning samt kurser i engelska. Att utöver detta aktivt välja att läsa ytterligare kurser i så kallade moderna språk innebär att dessa elever läser mer språk men inte belönas för det i meritpoängssystemet. menar att elever som av olika anledningar bedriver modersmålsstudier inte ska missgynnas av det nuvarande meritpoängssystemet. Om vi över huvud taget ska ha ett meritpoängssystem och premiera språkkunskaper vid antagning till högskolan anser vi att kunskaper som eleven tillägnat sig genom studier i modersmålet naturligtvis ska vara meriterande på samma sätt som moderna språk. Med anledning av detta föreslår vi att regeringen ska få i uppdrag att verka för att även kunskaper i modersmålet ska ge meritpoäng. Under har teknikutvecklingen gått i rasande fart. Hela samhället håller på att digitaliseras. Det som mer eller mindre var omöjligt att på ett enkelt och snabbt sätt få reda på kan man nu få veta genom några klick på tangentbordet. Den nya tekniken har fört mycket positivt med sig, och allt fler människor och länder använder sig av nätet. är ett av de länder i världen som har den mest teknikvänliga befolkningen, delvis på grund av breda satsningar. Allt tyder på att framtidens utbildningar kommer att vara mer beroende av nätet. En växande andel studenter väljer att studera genom nätutbildningar eller distansutbildningar. ökade antalet svenska nätstudenter från 20 000 till 40 000 helårsstudenter. läser 80 000 studenter hela eller delar av sin högskoleutbildning på nätet, vilket motsvarar av helårsstudenterna. Svenska högskolor erbjuder omkring 3 500 fristående kurser, 90 yrkesexamensprogram och 130 generella program på nätet. Just därför är det viktigt att se över hur möjligheten till större användning av nätutbildningar och distansutbildningar kan utvecklas. Bedömning är en helt central del i skolans arbete med att stimulera lärande och kunskapsutveckling. Alla processer som bidrar till att göra lärandet synligt för eleven är viktiga för elevens framtida utveckling. Bedömning för lärande synliggör elevens kunskaper och effekterna av undervisningen så att lärarna kan förstå bättre vad som fungerar i undervisningen och vilka behov eleverna har. Därför måste bedömningen av elevens prestationer utformas på ett sådant sätt som gynnar elevens utveckling mot de mål som läroplanen fastställer. En granskning som Skolinspektionen gjorde 2011 visade dock på att endast en liten andel av de nyexaminerade lärarna fått tillräcklig utbildning i bedömning. Man fann att många lärare är osäkra på hur de ska bedöma yngre elevers kunskaper och inte alltid utgår från de krav som ställs i kursplanerna. Det saknas ofta ett samband mellan målen för undervisningen, det som sker i klassrummet och hur eleverna sedan bedöms. Ett sätt att förbättra situationen är att stärka bedömningskompetensen i lärarutbildningen. I finns det ca 40 . Dessa skolor är godkända av Skolinspektionen som fristående skolor och undervisar enligt läroplan. Waldorfskolorna har varit en viktig del av det svenska skolväsendet som på många sätt har bidragit till utvecklingen och mångfalden av den svenska skolan. Det har tidigare funnits en integrerad utbildning för att bli behörig Waldorflärare. Denna utbildning har genomförts av Waldorflärarhögskolan, först i samarbete med i och sedan med . Tyvärr har avbrutit detta samarbete. tillbaka är utbildningen av Waldorflärare därmed inte längre en integrerad och finansierad del av den svenska lärarutbildningen. har regeringen i en förordning beslutat att Waldorflärare är behöriga att undervisa i . Å ena sidan ställer regeringen krav på att lärarna ska vara behöriga och utbildade Waldorflärare, å andra sidan tar regeringen inget ansvar för att finansiera denna utbildning. Det är mycket märkligt, menar vi, att regeringen ställer krav på Waldorflärarutbildning men inte säkerställer att denna lärarutbildning, på samma sätt som all annan lärarutbildning i , finansieras offentligt. Det är regeringen som har det övergripande ansvaret i denna fråga. Vi menar att det inte duger att, som regeringen gör , skylla på att detta är en sak enbart för universiteten själva och Waldorflärarhögskolan att komma överens om på tu man hand. Det som behövs för att vi även i fortsättningen ska ha tillgång till utbildade och kompetenta Waldorflärare i är att regeringen tar initiativ för att säkerställa Waldorfhögskoleutbildningens existens. Vi vet att regeringen nu har börjat samtala med Waldorflärarutbildningen och utlovat förbättringar, men hitintills har vi bara hört fagra löften och inte sett någon verklighet. Regeringen har skapat ett stort problem som kan bli Waldorfskolornas slut i . Det måste regeringen ta ansvar för. Det som efterfrågas är vad regeringen avser att göra för att säkerställa att Waldorflärarutbildningen i finns kvar, är fullt finansierad och att vi kan känna oss trygga med att det även kommer att finnas behöriga Waldorflärare i . Med det vill jag avslutningsvis yrka bifall till reservationerna 7 och 10, men vi står självfallet bakom alla våra reservationer. 12 (SD): Trevligt att vara här! Det är många vänliga ansikten som jag känner igen. Kul att se er igen! Och jag menar det. Jag tänker fatta mig kort . Jag tänker koncentrera mig på en av de motioner jag har väckt som berör högskolan. Även om det finns orosmoln, som berördes i det första inlägget , är det fortfarande så att ligger högt vad gäller andelen människor som genomgår en högre utbildning. Vi har en förhållandevis väl utbyggd högskola vad gäller antalet utbildningsplatser. Vi har även vad jag anser vara en ganska hygglig geografisk spridning på våra högskolesäten. Ändå finns det brister i våra utbildningar, vilket bland annat om anställbarhet efter högskolestudier visar. som rapporten visar att vissa högskolor har ett mycket väl utvecklat system för samverkan med näringslivet under studierna visar den också att det är betydligt sämre ställt vid andra högskolor vad gäller denna samverkan. Kvaliteten varierar och den varierar ganska ordentligt. Det är någonting som borde väcka oro både hos vår regering och hos våra beslutsfattare. Det handlar trots allt om att våra studenter ska vara anställbara efter avslutade studier. Det handlar också om att vi ska få ned arbetslösheten, inte minst när det gäller våra ungdomar, som vår konkurrenskraft måste stärkas. Ett nära samarbete mellan högskola och näringsliv underlättar för våra studenter att etablera kontakter med näringslivet, vilket naturligtvis ökar chanserna att man som student erhåller ett jobb efter avslutade studier. Ett sådant samarbete ökar dessutom möjligheterna att verklighetsanpassa studierna så att de är optimerade, och det här är viktigt, i förhållande till de krav som dagens näringsliv ställer på utbildningen. Ytterligare ett problem som lyfter fram är att uppföljningen av studenternas anställningsmöjligheter efter avslutad utbildning inte sker i den omfattning eller med den kvalitet som är önskvärd. Om det nu är som så att det brister vad gäller uppföljning och utvärdering är det naturligtvis mycket svårt att veta om en viss utbildning är optimerad efter dagens arbetsmarknadsbehov. är det så att det har skett förbättringar. Det har till och med jag insett. Jag läste det faktiskt i går. Det är glädjande. Men det finns mer att göra på området. För att säkerställa att man gör relevanta utvärderingar fortlöpande menar jag att det ska skrivas in i högskolelagen, och ska det alltså tydligt framgå att lärosätena ska ha en skyldighet att fortlöpande följa upp examinerade studenters erfarenheter av sin utbildning, men också vilken framgång de röner när de är klara med sin utbildning. Hur ser det ut? Har de fått jobb? Hur länge går de arbetslösa? Vart har de tagit vägen? Har de studerat vidare? Det här är oerhört viktigt. Det menar jag ska skrivas in i högskolelagen. Det har åtminstone inte skett. Jag dubbelkollade det för säkerhets skull i högskolelagen i går. Det är dessutom så att det fortfarande finns brister. har vi inget högskoleverk , men påtalade att det fanns ett antal brister. Man menar att det gäller en avsaknad av mätbara indikatorer och mål för samverkan med arbetslivet. Det är ändå en ganska allvarlig kritik. Jag menar att det naturligtvis måste åtgärdas. Med det vill jag yrka bifall till reservationerna 3, 6 och 8. 13 (M): var jag aktiv inom studentfacklig verksamhet. När jag kom in i träffade jag kolleger från för att förhöra mig lite om vad det är som är på gång . Vad är det för viktiga frågor som vi bör ägna oss åt och fördjupa oss i? Det de svarade mig gjorde mig rätt beklämd. De sade: Du, , det är precis samma frågor som var aktuella när vi var aktiva.