prot · H009122 · 2013-06-13 00:00:00 — Men man kan också se att skillnaden i livslängd har fördubblats . har skillnaden i livslängd mellan en lågutbildad och en högutbildad kvinna som är ökat från till . Det är en fördubbling. Det är en ganska stor skillnad. Även om man talar om Gini-koefficienten och om att alla har fått det bättre kan man inte blunda för det faktum att denna skillnad har ökat så mycket. I propositionen framgår det tydligt att regeringen vill ta ansvaret för dessa frågor. Sedan kan man tycka att det ur konstitutionell synpunkt är rimligt att regeringen tar ansvar för sina myndigheter. Men det uppdrag som man ger till myndigheter när det gäller folkhälsopolitiken borde ligga på . I det betänkande vi har att ta ställning till står det också att utskottsmajoriteten delar regeringens bedömning att det framöver är tillräckligt att myndighetens ansvar fastställs i myndighetens instruktion. Jag delar inte den uppfattningen. Jag vill höra om anser att till exempel kemikaliepolitiken ska ges en större plats i uppdrag. 157 (M) replik: Man kan alltid diskutera vilka delar myndigheten ska arbeta med, och det är klart att vi vet att kemikalier är en viktig del i hur vår livslängd förändras. Det handlar om vad som finns i det vi får i oss, oavsett om vi dricker, äter eller i allra värsta fall röker. Det är klart att det är viktigt att vi jobbar även med den frågan inom den här myndigheten. Jag kan dock inte säga att det ska vara som avgör hur det dagliga arbetet ska skötas, utan jag tycker att det är rimligt att det ligger på regeringen och i de direktiv man styr myndigheten med. 158 (MP) replik: Det är intressant att höra den distinktionen. Jag kan förstå att man har förändrat myndighetsstrukturen. Det kan man se väldigt tydligt. har det varit så att vi tyvärr har mindre självständiga myndigheter. Jag hade önskat att vi kunde vara tydligt överens om att vi skulle kunna ha en expertmyndighet som självständigt arbetar för att ge uppdrag utifrån de direktiv har fastställt. I betänkandet finns det en skrivning som pekar på att det inte är den utveckling vill se, nämligen att man jobbar brett med folkhälsofrågorna. På s. 12 i betänkandet står det: En viktig uppgift för staten är därför att verka för en effektiv kunskapsstyrning, dvs. att utveckla, analysera, sammanställa och sprida kunskap om effektiva metoder för att stödja individer som vill förändra sina levnadsvanor och för att främja utvecklingen av hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande miljöer. Det står dock ingenting om livsvillkor och huruvida man kan få i sig bisfenoler i till exempel matförpackningar, för att koppla det till kemikaliepolitiken. Det är inte så himla enkelt för en enskild individ att gå och läsa det finstilta på varenda burk för att se om den innehåller bisfenol eller inte. Det borde vara en fråga för staten att titta på livsvillkor. Vad vill göra när det gäller livsvillkoren? Det framgår inte av propositionen. 159 (M) replik: Jag kan bara konstatera att det inte finns någon skillnad i uppfattning i frågan om det ska vara självständiga myndigheter. Det tycker vi är oerhört viktigt, och det har vi en lång tradition av att ha. Där kan jag alltså inte känna att jag på något sätt har någon annan uppfattning än att det självklart ska stimuleras. När det gäller kunskapsstyrning vet vi att det är bra ju mer kunskap individen har för att kunna göra upplysta val. Det är klart att vi vill bli bättre på det, och jag kan förstå synpunkten att det inte kommer att bli enkelt att följa allt om man ska ha 48 olika ämnen att hålla koll på och sätta på förpackningarna. I det kan det alltså vara rimligt att ha åtgärder som tydliggör för individen vad som är farligt. Det förhindrar självklart inte att giftiga kemikalier och andra saker ska ha gränsvärden och att det ska styras upp så att vi inte får i oss de giftiga ämnena. Jag ser inte att det finns något motsatsförhållande i det vi pratar om, alltså att individen får mer information och att vi har myndigheter som ser till att vi har säkra livsmedel så att vi inte får i oss de giftiga ämnen som finns genom att äta, dricka eller på annat sätt. Jag ser alltså inget motsatsförhållande där. 160 (C) replik: Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationen. Inrättandet av myndigheter och beslut om myndigheternas uppgifter tillhör normalt regeringens kompetensområde. Det framgår bland annat, precis som sade, av de riktlinjer för organisations- och strukturförändringar inom staten som fastställdes . Det är också regeringen som beslutar om en myndighets uppgifter. Här har regeringen i sin proposition gjort bedömningen att en ny folkhälsomyndighet ska bildas. Utskottets behandling visar också att det finns ett starkt och brett stöd för en sådan förändring. Regeringen kan därför med tillförsikt arbeta vidare med att på detta sätt skapa en mer samlad myndighetsstruktur på folkhälsoområdet. Det är precis det vi debatterar. Att binda myndigheter till minskar förutsättningarna för en flexibel förvaltning. Det är i allmänhet onödigt att tynga med regeringens organisering av statsförvaltningen. Av propositionen framgår också tydligt att organisationsförändringen ska genomföras utan förändringar av det ansvar myndigheterna har. tar alltså över den roll har haft sedan ombildningen 2001. Det handlar om att ansvara för sektorsövergripande uppföljning av utvecklingen av folkhälsans bestämningsfaktorer, att utvärdera insatser inom folkhälsopolitikens målområden, att vara ett nationellt kunskapscenter för metoder och strategier inom folkhälsoområdet och att ansvara för tillsyn inom alkohol-, narkotika- och tobaksområdet samt området hälsofarliga varor. Det statliga ansvaret inom tillsynsområdet följer av den särskilda lagstiftningen kring alkohol, tobak med mera. Här har vi också uppföljning, utvärdering och kunskapsstöd inom folkhälsoområdet, vilket har lyfts fram som en uppgift för staten av både den socialdemokratiska regeringen och alliansregeringen. I reservationen anför oppositionen att bör besluta om ansvar eftersom det strategiska folkhälsoarbetet tydligt innebär politiska prioriteringar. Naturligtvis är det som ytterst bör ansvara för de politiska prioriteringarna. Det nationella övergripande folkhälsomålet är därför fastställt av . Det råder ingen oenighet om att staten har en viktig roll när det gäller uppföljning, utvärdering och kunskapsstöd inom folkhälsoområdet. Det bör dock vara regeringens och inte ansvar hur detta på bästa sätt ska organiseras inom själva statsförvaltningen. Som framgår av propositionen är avsikten med förändringen bland annat att ge bättre förutsättningar för ett mer effektivt, kunskapsbaserat arbete samt ökade förutsättningar att angripa folkhälsofrågorna samlat och integrerat. Det tycks finnas en stor enighet om att förändringen kommer att gynna en sådan målsättning. 161 (MP) replik: Jag vill fråga hur man ser på livsvillkor kontra levnadsvanor och livsstil. Jag tycker att det är viktigt att vi har en fristående expertmyndighet, men jag tycker också att det är beklagligt att det i betänkandet inte finns någonting om livsvillkor. Den nya myndighetens roll, när det gäller både smittskyddsfrågorna och folkhälsofrågorna, borde vara att se till sådana frågor som livskvalitet vad gäller livsvillkoren. Där är kemikaliepolitiken en stor del, men det handlar också om luftkvaliteten i våra städer och hur man med individers levnadsvanor ska kunna påverka till exempel bisfenol. Är det inte rimligare att man tar ett strukturellt ansvar för kemikaliepolitiken och även väver ihop det med folkhälsopolitiken? I det här betänkandet skriver ni enbart, vilket jag citerade förut, att man ska stödja individer som förändrar sina levnadsvanor. Anser att staten har ett ansvar att underlätta för människor att slippa till exempel bisfenol? 162 (C) replik: Självklart håller vi från med om att det finns många poänger med att slippa onödiga kemikalier, exempelvis bisfenol. Jag tycker inte heller, precis som sade, att det finns ett motsatsförhållande här. Om man vill underlätta för individer att göra självständiga val krävs det ett visst mått av information, men det krävs också bestämmelser som gör att innehållsförteckningar och annat är på en sådan nivå att de är enkla att förstå. Det ska finnas möjlighet att göra medvetna val utifrån de saker som bör och inte bör vara i exempelvis mat, i det här fallet, eller för den delen i kvitton. Då handlar det om att man får ha en bredd på olika uppgifter, och det här är en sådan sak som jag misstänker att den nya myndigheten kommer att yttra sig om. Det välkomnar vi. 163 (MP) replik: Jag hade önskat att ni i majoriteten hade kunnat skriva in det i betänkandet, om det nu är så att ni tycker det. I texten trycker ni enbart på att det handlar om individers levnadsvanor och inte om livsvillkor. Jag beklagar verkligen att man inte ser det så. Ett betänkande är ju ett slags förtext till det som sedan ska komma. Därför hade det varit viktigt att skriva om livsvillkor i betänkandet. Eftersom det inte kommer att vara som fastställer instruktionen till myndigheten det är regeringen som gör det anser jag att det är viktigt att ni poängterar att det inte bara handlar om levnadsvanor utan även om livsvillkor. När det gäller sådana ämnen som uppenbarligen är farliga ur hälsosynpunkt räcker det inte med information till den enskilda individen, utan där måste kanske gå före och förbjuda. har förbjudit bisfenol i livsmedelsförpackningar, och det borde egentligen också våga göra. Om man har en tydlig ambition i folkhälsopolitiken att den både ska handla om livsvillkor och levnadsvanor borde man våga ta steget att förbjuda. Delar uppfattningen att vi även ska jobba med livsvillkor? 164 (C) replik: Jag antar att det beror lite på hur man väljer att läsa det betänkande som vi har framför oss. Om man ska stödja individer att förändra sina levnadsvanor förutsätter det i vissa fall att man också kan förändra levnadsvillkoren. För mig finns där inget motsatsförhållande, vilket gör att jag kan läsa in detta. Lyckligtvis har vi en miljöminister från som bland annat har uttryckt det som framhåller, det vill säga att bisfenol och andra kemikalier bör förbjudas i högre grad inom olika typer av användningsområden. 165 (KD): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut. Det som ligger på bordet nu gäller en sammanslagning av , samt vissa delar av arbete. Det här är det tredje steget när det gäller hur staten inom sina myndigheter, med fokus på hälsofrämjande och förebyggande insatser, kan bidra till bättre hälsa samt minskad ohälsa och minskade framtida vårdbehov. Den här typen av frågor tilldrar sig kanske inte så stort engagemang och intresse hos allmänheten. En mer samlad myndighetsstruktur låter inte jättespännande. Det måste jag tillstå, men det är trots allt viktigt av flera skäl att vi har bra och fungerande ramar för hur våra myndigheter fungerar. En effektiv och god organisation som ytterst tjänar våra medborgare är knappast oviktigt. Det höjs ibland röster för att vi till och med skulle lägga ned den här typen av myndigheter för att spara pengar, men så enkelt är det inte. Ett syfte är ju att vi genom dessa myndigheters arbete ska kunna minska kostnader på . Det finns mycket pengar att tjäna genom en god folkhälsa och genom att undvika sjukdomar. Och det gäller naturligtvis inte minst de vinster som finns i form av minskat mänskligt lidande. Många sjukdomar är livsstilsrelaterade och skulle kunna reduceras genom att individer gör förnuftigare val när det gäller kost, motion, alkohol och tobak. Enligt den folkhälsopolitiska rapporten kostar denna typ av livsstilsrelaterad ohälsa 120 miljarder eller ungefär hälften av den samlade kostnaden för vården. Det är en närmast ofattbar summa. Jag vet inte hur många nollor det är 120 miljarder. Därför ser jag det som en mycket viktig uppgift att förebygga ohälsa genom god kunskap, och vi måste kommunicera detta på ett lämpligt sätt till medborgarna. Men det är inte alltid det blir helt lyckat. Det finns väl knappast någon kampanj som blivit mer häcklad och förlöjligad än den från för om att vi skulle äta sex till åtta brödskivor . Den minns vi nog alla. Den kampanjen har fått symbolisera att allmänheten tycker att myndigheter inte i för hög grad ska lägga sig i den enskilda människans val. Dessutom tror jag att rådet var mycket tveksamt, åtminstone utifrån dagens kunskapsläge. När informationen får karaktären av pekpinne riskerar den att motverka sitt syfte. Såväl kunskap som god pedagogik är viktigt när ett budskap ska kommuniceras. Vård-, omsorgs- och välfärdssektorn har stor betydelse för folkhälsan, och det finns goda skäl att samla det arbetet i en myndighet. Jag hoppas att den här organisationsförändringen ska resultera i samordningsvinster och förbättrat kompetensutnyttjande och därigenom i ökad kvalitet och effektivitet. Den nya folkhälsomyndigheten, vilket också blir namnet, tar över de ansvarsområden som de nuvarande myndigheterna har . Grundläggande för det folkhälsopolitiska arbetet är god kännedom om hälsotillståndet och hälsoutvecklingen hos befolkningen och om de faktorer i människors livsvillkor och levnadsvanor som har störst betydelse för att människor ska må bra. En viktig uppgift är att ge de enskilda de verktyg som behövs för att de ska kunna ta hand om sin egen hälsa. Den enskildes ansvar är till syvende och sist det som är avgörande. Oavsett vilka riktlinjer som utfärdas och vilka beslut vi politiker fattar här är det upp till den enskilde att fatta sitt eget beslut. Formellt beslutar inte om att bilda denna myndighet utan endast om namnändringar i de lagar som berörs. Men man kan säga att formellt godkänner de här förändringarna genom att besluta om namnändringarna. Regeringens bedömning är att det är tillräckligt att myndighetens ansvar fastställs i instruktionen. Det är det gängse sättet som myndigheter arbetar på. Myndigheter lyder vanligtvis under regeringen, och det är regeringens kompetensområde att besluta om myndigheters uppgifter. 166 (FP): Det föreslås att en ny myndighet bildas . och ska övergå till denna nya myndighet, . I och med det kommer de båda myndigheterna att avvecklas, men kommer att bedriva verksamhet i såväl som . Denna sammanslagning skapar goda förutsättningar för att utföra ett bredare, effektivare och mer kunskapsbaserat arbete inom folkhälsoområdet. Ett utvecklat kunskapsstöd är ett viktigt redskap för våra kommuner och landsting. Folkhälsopolitik handlar om att ge mig som individ redskap för att jag ska kunna må bättre och påverka och främja min egen hälsa, men det handlar också om att skapa goda förutsättningar utifrån ett samhällsperspektiv. Vi vet att folkhälsoarbetet bedrivs och ska bedrivas på bredden. Det är många aktörer involverade från departement och myndigheter på nationell nivå till länsstyrelser, landsting och kommuner på regional och lokal nivå. Med denna sammanslagning skapas goda förutsättningar att få ett mer effektivt och kunskapsbaserat arbete inom folkhälsoområdet. Ett mer samlat och integrerat kunskapsstöd kommer att kunna utvecklas, vilket också kommer att få genomslag i praktiken hos ansvariga huvudmän. Sammanslagningen kommer att öka förutsättningarna för att angripa folkhälsofrågorna ur ett helhetsperspektiv. Sammanslagningen kommer på så sätt att vara ett kunskapsstöd, och det kommer att förstärkas och effektiviseras. Man kommer att få en samlad tillgång till epidemiologisk kompetens, vilket kommer att förstärka myndigheten som ett inom folkhälsan och förbättra möjligheterna till uppföljning av hälsoutveckling och utveckling av hälsans bestämningsfaktorer. Genom spridning och implementering av kunskaper och metoder kommer man på lokal, regional och nationell nivå att skapa goda förutsättningar för att bedriva ett effektivt och evidensbaserat folkhälsoarbete. För att ytterligare förstärka samverkan mellan olika aktörer har regeringen inrättat ett forum för nationell samverkan för främjande av hälsa. Ett första möte hölls . Regeringen anser att en viktig uppgift för detta forum bör vara att pröva förutsättningarna för överenskommelser mellan staten, kommunerna och landstingen, näringslivet och det civila samhället. Det sektorsövergripande arbetet är oerhört viktigt, och det kan utvecklas mer. I ligger ansvaret för folkhälsa på tre nivåer. Vi lagstiftar i , och våra myndigheter är kunskapsförmedlare som ger riktlinjer och utför tillsyn. På den regionala och lokala nivån, i våra kommuner och landsting, ska allt detta tillämpas. Det tvärsektoriella samarbetet i våra kommuner och landsting är oerhört viktigt, och därför behövs mer samarbete. Exempelvis kan man förebygga fallolyckor genom hembesök, sandning och bra utomhusbelysning. Skolans roll, elevhälsans arbete kring ANDT och fysiska aktiviteter är andra exempel. Med den nya folkhälsomyndigheten förutsätter vi att man även i fortsättningen med samlad kraft kommer att föra ut folkhälsostrategin till landsting och kommuner och till det civila samhället och att man då också för ut erfarenheterna från bland annat och andra framgångsrika kommuner. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 14 § om statens insatser inom ambulansverksamheten Föredrogs socialutskottets betänkande 2012/13:SoU28 om statens insatser inom ambulansverksamheten (skr. 2012/13:113). 167 (S): Vi ska debattera om ambulansverksamheten. Själva diskussionen är lite märklig, för Socialdemokraterna skrev en motion som grundade sig på den skrivelse som regeringen lämnade med anledning av . riktar ganska allvarlig kritik i den rapporten när det gäller ambulansverksamheten. Man säger att insatstiden för ambulanser har ökat, att ansvaret delas mellan många aktörer och att staten har för lite kunskap om hur utvecklingen ser ut inom ambulansverksamheten för att man ska kunna vidta nödvändiga åtgärder och bidra till en effektiv och säker ambulanssjukvård. Man säger att tillsyn, styrning av SOS Alarm och förutsättningar för alarmering har brister. Vi socialdemokrater tyckte att det var ganska anmärkningsvärt att läsa regeringens skrivelse där det står att regeringen anser att det finns vissa utvecklingsområden men att man dock avser att avvakta med inrättandet av den nya tillsynsmyndigheten och utvecklingen av tillsyn av hälso- och sjukvården innan ytterligare insatser genomförs. Det står också saker som att medel har avsatts, att regeringen har gett Statskontoret uppdrag, att regeringen följer inrättandet och att regeringen har för avsikt att följa upp hur inspektionen använder föreskrifterna. Man avslutar med att skriva: Regeringen bedömer mot bakgrund av detta att granskningen inte motiverar några ytterligare åtgärder från regeringens sida, och rapporten anses därmed vara slutbehandlad. Detta föranledde oss att skriva en ganska omfattande motion där vi tog kritik på väldigt stort allvar och gav utskottet och en möjlighet att ställa sig bakom intentionerna. Vi skrev om larmkedjan och ambulansverksamheten, och det gjorde vi redan i kommittémotionerna 2011 och 2012. I motionen på skrivelse skrev vi att vi ville att regeringen skulle återkomma med ett samlat förslag. Jag vill här från talarstolen ha sagt och fört till protokollet att det enda skälet till att vi inte driver detta än hårdare är att en utredning har gjorts och att ett enigt socialutskott, som upprörs över de resultat som redovisas i , har skrivit ihop sig om kritiken. Att vi inte uttrycker oss än skarpare är för att utredningen just nu är på remiss. Men vi är tydliga om viljan att få en annan ordning. I betänkandet står att utskottet konstaterar att betänkande överlämnats. För att säkerställa en säker och effektiv larmbehandling samt likvärdiga förhållanden i hela landet bedömer utredningen att den nationella styrningen över alarmeringsförhållandena behöver stärkas. En nationell alarmeringsfunktion föreslås inrättas med uppdrag att säkerställa en snabb, säker och effektiv larmbehandling. Verksamheten ska bedrivas i myndighetsform, och en särskild yrkesutbildning föreslås tas fram för larmoperatörer. Utskottet konstaterar efter att ha läst utredningen att den har ett antal möjliga förslag på problemen som lyfter fram. Vi välkomnar också i utskottet synen på att alarmering i nödsituation är att betrakta som en grundläggande samhällsviktig tjänst för att säkra enskildas trygghet och säkerhet. Jag hoppas att tar tillfället i akt att i sitt inlägg understryka ambitionen om statlig styrning och också poängterar att utskottet samlat uttrycker kritik mot regeringens beslut att möjliggöra konkurrens och upphandling för alarmering i nödsituationer. Det har inte varit framgångsrikt. har ambulansverksamheten haft brister, men i stället för att ta ett större grepp och ha en statlig kontroll över verksamheten tidigare valde regeringen att öppna möjligheten för upphandling. Det var inte rätt väg att gå. Vi har varit väldigt kritiska till detta, men vi ser positivt på möjligheten att komma till ett slut och att vi efter remissbehandlingen kan få ett förslag till om en ordning som fungerar på ett mycket bättre sätt. 168 (M): Det finns funktioner i samhället som förväntas alltid fungera, som ska fungera och är en förutsättning för ett tryggt samhälle och en trygg vardag. Jag tänker på polis, brandkår och ambulans som vi når genom att ringa 112. hanterade SOS Alarm över 3,4 miljoner samtal. 1,7 miljoner av dem räknades som felringningar av olika slag. Av de övriga 1,7 miljoner samtalen gällde 824 000 behov av vård i samband med akuta sjukdomar och olyckor. har anropen gällande vård ökat . Medelsvarstiden på nödnumren är , och det är en förbättring med 1 sekund. Men det kanske inte säger så mycket vad medelsvarstiden är. Tittar man , som är mer relevant, ser man att den är , vilket innebär att de flesta får svar på sitt anrop . När det gäller larmbehandlingstiden, alltså tiden från samtalet till att uppdraget har tilldelats, har den ökat . tog det i priofall 1, alltså de mest prioriterade fallen, i genomsnitt för en ambulans att vara på plats hos en hjälpsökande som ringt 112. Det är en ökning med en minut , så trenden är inte bra. har granskat statens insatser inom ambulansverksamheten och lämnar i en rapport ett antal rekommendationer till regeringen. Det framför allt pekat ut är att staten inte har tillräckliga kunskaper om utvecklingen av ambulanssjukvården när det gäller eventuella brister och skillnader i landet. Vidare skriver att tillsynen av verksamheten inte är tillfredsställande då myndigheten inte ägnat sig åt analyser och mycket begränsat använt föreskrifter som underlag för sin tillsyn. ligger ansvaret för att organisera ambulanssjukvård på som i sin tur sluter avtal med en aktör för alarmering och dirigering av ambulans. Landstingen kan ställa olika krav på personalens kompetens, då föreskrifterna för verksamheten regleras på ett fåtal punkter. konstaterar att det råder tveksamhet om tillsynsansvaret för överkoppling av samtal mellan och , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Tillsynen sker endast av om en anmälan inkommit. Det är en viktig granskning som gjort. Regeringen delar bedömningen att det finns behov av att stärka tillsynen och att föreskriftsrätten ska utnyttjas av tillsynsmyndigheten. Regeringen har tidigare tagit initiativ till inrättande av en ny myndighet för tillsyn av hälso- och sjukvård; den bildades . Den nya myndigheten kommer genom sin ställning som renodlad tillsynsmyndighet att ge tillsynen en oberoende ställning. Tillsynen ska dessutom förstärkas genom metodutveckling och riskanalyser. Den nya Inspektionen för vård och omsorg får i uppdrag att följa upp de krav som anges i föreskrifterna, något som rekommenderat. Regeringen har tidigare dessutom uppdragit åt en särskild utredare att se över samhällets alarmeringstjänst med syfte att säkerställa att alarmeringstjänsten fungerar på ett effektivt och säkert sätt över hela landet.