prot · H1093 · 2013-09-18 00:00:00 — Talmannen meddelade att (M) anhållit om entledigande från uppdraget som ledamot av . Kammaren biföll denna anhållan. 2 § Ansökan om fortsatt ledighet Talmannen meddelade att (C) ansökt om fortsatt ledighet –. Kammaren biföll denna ansökan. Talmannen anmälde att (C) skulle fortsätta att tjänstgöra som ersättare för . 3 § Anmälan om subsidiaritetsprövning Talmannen anmälde att utdrag ur följande protokoll i ärenden om subsidiaritetsprövning av EU-förslag inkommit: prot. 2012/13:52 för från finansutskottet och prot. 2012/13:45 för från . 4 § Meddelande om frågestunder Talmannen meddelade att ett meddelande om frågestunder delgetts ledamöter. 5 § Meddelande om aktuell debatt om mineralpolitiken Talmannen meddelade att på begäran av de grönas riksdagsgrupp skulle en aktuell debatt om mineralpolitiken anordnas . Från regeringen skulle näringsminister (C) delta. Den inkomna skrivelsen hade följande lydelse: Till talmannen om aktuell debatt angående mineralpolitiken de gröna begär en aktuell debatt om mineralpolitiken. Regeringen har utarbetat en ny mineralstrategi som är vägledande för den svenska politiken i förhållande till gruvbolag, lokala näringsidkare och andra som påverkas av mineralexploatering. Denna har inte debatterats i . har konflikter pågått runt tänkt eller beslutad prospektering och exploatering av olika fyndigheter. Det har rört skilda fyndigheter i olika delar av landet såsom kalk och olja på , fossilgas på , uran i bland annat och . För stunden pågår intensiva diskussioner om en planerad nickelgruva i /Tärna i kommun och prospektering efter järnmalm i Gallok/Kallak i kommun. Centralt i diskussionerna är hur naturvärden och miljöintressen ska tillvaratas vid en eventuell exploatering och vilka områden som ska värnas från exploatering. I de nu aktuella fallen har också satts i fråga hur avvägning bör göras mellan riksintressena gruvnäring och rennäring, och hur samernas kultur och näring samt grundlagsfästa ställning som urfolk kan tillvaratas. Logiken i debatten har varit att global råvarubrist i kombination med växande ekonomier leder till stigande världsmarknadspriser som ger en trygg ekonomi och säkra arbetstillfällen i gruvbranschen. Denna logik har dock kommit att ifrågasättas i takt med att gruvplaner blivit verklighet. Förändrat världsmarknadsläge och att utvinning startats också i länder med växande ekonomi har skapat en osäkerhet i branschen, och är det ekonomiska läget sviktande för flera av de mindre aktörerna. Det blir därigenom osäkert om de företag som bereds möjlighet till exploatering kan stå för de kostnader som kan uppstå efter eventuella olyckor eller vid behov av sanering och återställning. Det är uppenbart att mineralfrågorna berör avväganden som hanteras i olika riksdagsutskott. Frågor rörande rennäringen, samisk kultur och de rättigheter som bör tillkomma samerna som ett urfolk hanteras i skilda delar i näringsutskottet, kulturutskottet, samt miljö- och jordbruksutskottet. Avvägningen mellan miljömålen och gruvindustrins intressen engagerar såväl miljö- och jordbruksutskottet som näringsutskottet. Ansvaret för att verka mot ett hållbart näringsliv åvilar näringspolitiken, och hanteras i i näringsutskottet. Kompetensen att göra en fullskalig samhällsekonomisk analys finns normalt inom finansutskottet. Dessa uppdelningar kan göra det svårt att få inblick i partiernas samlade bedömning av mineralpolitiken, och skilda önskemål om utvecklingen. Av dessa skäl begär de grönas riksdagsgrupp att ordnar en aktuell debatt om mineralpolitiken, som kan klargöra partiernas inställning och framtidsplaner. (MP) Gruppledare 6 § Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: Propositioner 2012/13:192 till /13:193 till näringsutskottet EU-dokument KOM(2013) 627 till trafikutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 7 § Ärenden för förnyad bordläggning Följande dokument bordlades för : betänkanden /13:FöU13 och FöU14 8 § Handläggningen av vissa associationsrättsliga ärenden betänkande 2012/13:CU22 Handläggningen av vissa associationsrättsliga ärenden (prop. 2012/13:166) föredrogs. Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. CU22 Handläggningen av vissa associationsrättsliga ärenden Kammaren biföll utskottets förslag. 9 § Kommunalt mottagande av ensamkommande barn betänkande 2012/13:SfU11 Kommunalt mottagande av ensamkommande barn (prop. 2012/13:162) föredrogs. Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 1 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 från Socialdemokraterna. har antalet barn som kommer till utan ordinarie vårdnadshavare, så kallade ensamkommande barn, ökat. Det är barn som har tvingats lämna sitt hemland, sin familj, och som bär på fruktansvärda upplevelser när de anländer till . Den stora gruppen som kommer kommer inte oväntat från , och . För att inte dessa barn ska fastna i de ankomstkommuner som finns har åtgärder satts in för att tillsammans med kommuner förhandla fram platser i landet. Resultatet av dessa överenskommelser kan inte sägas vara tillfredsställande, då platserna är alldeles för få som fördelningen över landet är ojämn. Det finns kommuner som inte tar emot några barn alls. är en av de kommuner som utmärker sig. Socialdemokraternas utgångspunkt är att barnens bästa ska vara vägledande vid alla beslut som rör barn. Vi menar också att kommunerna ska ta ett solidariskt ansvar för flyktingmottagandet i allmänhet och för ensamkommande barn i synnerhet. Det är landet som helhet som ska ta emot flyktingar och asylsökande, inte enskilda kommuner. Lagstiftningen som kommer på plats kan vara ett verktyg för att nå målet att alla kommuner ska ha ett avtal med . Men även om de kommuner som inte har frivilliga överenskommelser med sluter avtal om att ta emot ensamkommande barn löser inte det den centrala frågan om omfattande platsbrist och ojämn fördelning över landet och mellan kommuner. Vi vet att många av de kommuner som har avtal också får ta emot många barn som kommer med familjeanknytning och direkt blir placerade i kommunen utan att man för den skull har tecknat avtal om just det enskilda barnet. För att lyckas med de här utmaningarna krävs att regeringen vågar se att det finns ett reellt problem kring mottagandet. Kommuner vill och försöker på ett aktivt sätt bidra till flyktingmottagande så att nyanlända ges bästa möjligheter till etablering i form av boende, skola, jobb och annat samhällsliv, men man saknar tillräckligt stöd och förutsättningar för det. Man kan fråga sig om inte borde ha ett större ansvar för den samverkan som borde ske. Privata företag och privatpersoner som startar etablering av boenden utan samverkan med kommuner gör nämligen att det blir svårt att förutse vad som behövs i form av skolor och fritidsaktiviteter. Från socialförsäkringsutskottet har många enskilt varit och besökt kommuner där vi på plats har kunnat se hur man kämpar med att försöka få till verksamheten på ett bra sätt, men där dialogen mellan de privata företagen och privatpersonerna är något begränsad, om man uttrycker sig försiktigt. måste finnas tillgängligt som en aktör i det arbete som kommunerna gör och ha en dialog för att skapa förtroende. Ska det fungera måste kommunerna ges en bättre framförhållning och tydligare stöd i uppdraget att ge ensamkommande barn en bra start i . I avvaktan på att detta helhetsgrepp tas och får avsedd effekt har vi socialdemokrater föreslagit en solidaritetsbonus som på kort sikt kan ge avlastning för de kommuner som tar det största ansvaret för flyktingmottagandet. Vi socialdemokrater vill göra FN:s konvention om barns rättigheter, den så kallade , till svensk lag för att barns rättigheter ska tas på allvar. Barn som bor i ska ha samma rättigheter. Det gäller även barn som har kommit till som flyktingar och sökt asyl här, antingen tillsammans med sin familj eller ensamkommande. 2 (SD): Vi debatterar socialförsäkringsutskottets betänkande 11, Kommunalt mottagande av ensamkommande barn. I den mån det verkligen är barn vi talar om, alltså inte vuxna som påstår sig vara barn, ska man självklart alltid vara eftertänksam när man som vi gör här i tar beslut som påverkar barns framtid och möjligheter. Det är viktigt att försöka reda ut vad som är bäst för barnen. Det finns också en annan faktor som vi måste ta hänsyn till. Det är kommunerna. fungerar det så att det finns två olika avtal som en kommun kan sluta med , avtal om ankomstkommun och avtal om anvisningskommun. Med ankomstkommun menas att kommunen är ansvarig för mottagandet och ska erbjuda både omsorg och boende tills barnet kan placeras i en annan kommun. Boendet i ankomstkommunen syftar främst till att vara en tillfällig lösning. Det finns nio ankomstkommuner där har kontor och ensamkommande barn kan söka asyl. Med anvisningskommuner menas att det är i någon av dem som barnen sedan ska placeras ut som en mer permanent lösning. Det är 231 kommuner av 290 som genom avtal med är anvisningskommuner. Kommunerna har genom det här systemet möjlighet att i demokratisk ordning själva välja och besluta om de kan ta emot flyktingbarn och erbjuda det stöd som barnen sannolikt behöver. Frågan man måste ställa sig är då vilka som bäst vet vilka förutsättningar som finns i de olika kommunerna. Jag tror att det är kommunerna själva, inte staten eller . Betänkandet som vi debatterar här baseras på regeringens proposition nr 162 /13, Kommunalt mottagande av ensamkommande barn. Syftet med propositionen är att frångå kommunernas självbestämmanderätt i fråga om huruvida en kommun själv finner det möjligt att ta emot flyktingar. De undantag som finns går ut på att kan anvisa flyktingbarn till en kommun utan avtal om särskilda skäl föreligger. Med det menas exempelvis att om flyktingbarn har nära anhöriga i en kommun som saknar avtal med kan verket anvisa barnet till den kommunen. Det är villkoret särskilda skäl som regeringen i sin proposition vill ta bort och öppna upp för en godtycklig utstationering. För att sammanfatta min åsikt i frågan anser jag bland annat att förslaget strider mot det kommunala självstyret. Enligt närhetsprincipen, principen om att beslut ska fattas på lägsta ändamålsenliga nivå, så nära medborgarna som möjligt, ska kommunerna själva besluta om huruvida det finns möjlighet att hjälpa flyktingar i sin egen kommun. Jag anser vidare att förslaget riskerar att missgynna även barnen. Precis som jag tidigare nämnde finns det en anledning till att vissa kommuner väljer att inte teckna avtal med . I många fall är jag övertygad om att kommunerna har fattat besluten mot bakgrund av vad de anser sig kunna garantera för stöd, omsorg med mera. finns säkert politiker som vill hävda att dagens beslut inte kommer att påverka särskilt mycket, att det handlar om bara några få barn som ryms inom redan befintliga budgetramar och så vidare. Men man ska också ha klart för sig att , 2012, kom 3 600 ensamkommande flyktingbarn till , och det finns ingenting som tyder på att siffran kommer att minska . Tvärtom räknas det med ungefär 4 000 , och det finns ingen anledning att tro att siffran kommer att minska . Jag tror i och för sig inte att alla barn som kommer hit kommer att hamna i kommuner som saknar avtal, men genom att godta förslaget kan vid platsbrist portionera ut en stor mängd asylsökande till kommuner som inte är förberedda och helt enkelt saknar förutsättningar för att göra det på ett bra sätt. Det skulle inte vara av godo för någon part. Av de skälen yrkar jag bifall till reservation 1 och avslag på propositionen. 3 (S) replik: Jag tänker ställa en fråga till med anledning av det han sade i sitt anförande. säger att kommuner inte har förutsättningar att ta emot barn. Om vi i riksdag ger landets samtliga kommuner goda förutsättningar för att ta emot ensamkommande barn, är då beredda att ställa sig bakom den typen av förslag? 4 (SD) replik: Det handlar fortfarande om det kommunala självstyret och självbestämmandet. ställer det krav på resurser som kommer att drabba samtliga skattebetalare i . Det kommer att vara fråga om statliga pengar i stället för kommunala, och det kommer att vara fråga om statliga resurser i stället för kommunala. Jag ser ingen anledning till att vi ska agera så. 5 (S) replik: Då får man dra slutsatsen att vad säger är ett spel för gallerierna. Han säger att kommunerna inte borde ha något flyktingmottagande därför att det kostar staten pengar. Man kan argumentera på olika sätt genom att säga att människor kostar pengar. Men när vi pratar om ensamkommande barn och flyktingmottagande pratar vi om solidaritet, människor som lever i utsatthet och framför allt om ensamkommande barn som har haft svåra upplevelser på vägen till . säger att detta kostar pengar. Ja, det kostar pengar. Solidaritet kostar pengar. Vi ska inte värdera människoliv – det har jag aldrig gjort – i form av kostnader och pengar. Det ska finnas ett solidariskt mottagande i hela . Det är som land som tar emot flyktingar, inte enskilda kommuner. 6 (SD) replik: Det verkar som att replik bygger på något slags fördomar om vad jag egentligen borde ha sagt i mitt anförande. Jag pratade om kommunernas självbestämmande, inget annat. Vi pratar om solidaritet. Vi kanske ska fundera lite grann över solidaritet med de kommuner som har drabbats hårt av flyktingströmmarna. som helhet drabbas betydligt hårdare än de flesta andra länder. Det finns en anledning till detta, och det finns anledning att försöka vidta åtgärder som minskar trycket på . Socialdemokraterna ställer sig på regeringens sida i den typen av frågor. Det är förutsägbart. Ingen opposition alls från Socialdemokraterna. 7 (FP): Det flesta av oss här i kammaren vet inte hur det är att fly från sitt hemland på grund av krig eller förföljelse. Vi kan bara försöka förstå. Att lämna sitt land, sin kultur, sina vänner, hus och hem för en oviss framtid i ett annat land är ett stort och svårt beslut att fatta. Som vuxen fattar du det svåra beslutet själv. Som barn får du göra som de vuxna säger. Att sedan behöva fly utan sina föräldrar är, om möjligt, ett ännu större trauma. Dessa barn vet oftast inte vart de ska. De är helt utlämnade i händerna på människor som de inte har någon anknytning till och är otrygga med. är det en mycket lång och svår resa som sätter djupa spår. När de väl är framme i ett land som kallas , som de egentligen inte har en aning om vad det är för land, hamnar de på ett tillfälligt boende för så kallade ensamkommande barn. De bor i detta boende i väntan på att få komma vidare till den kommun i som ska ta emot dem. Det är viktigt för dessa barn att komma vidare till en kommun för att de ska få möjlighet att känna någon form av trygghet. Det är först då som de kan komma in i trygga rutiner och börja bygga upp ett förtroende för vuxna i form av boendepersonal, lärare och en god man. Som det ser ut är det många barn som på grund av platsbrist blir kvar i det tillfälliga boendet. Det är en olycklig situation för både barnen och de kommuner som driver de tillfälliga boendena. När barnen väl är framme vid sin slutdestination, det vill säga mottagarkommunen, kan de äntligen börja i skolan, lära sig ett språk och se någon form av ljusare framtid. Jag tycker att vi måste se till barnens bästa. För mig är det viktigare än kommunens självbestämmande. Vi måste solidariskt hjälpas åt för att alla dessa barn ska känna sig trygga så fort som det är möjligt. Härmed yrkar jag bifall till propositionen och avslag på motionerna. 8 (C): Det betänkande vi nu diskuterar handlar om hur vi ska ta vårt ansvar gentemot barn som kommer till helt utan vuxna anhöriga. I debatten florerar, som det ofta gör i den migrationspolitiska debatten, en hel del myter om hur detta ser ut. pratas det om så kallade ankarbarn – konspirationstankar om att man från några av de fattigaste delarna av världen skickar sina barn till för att de sedan ska ta hit sina familjer. hade insynsråd ett sammanträde. Jag passade då på att ställa frågan om hur det ser ut med diskussionen om de så kallade ankarbarnen. Finns det siffror på huruvida det finns ankarbarn? Hur många av de 4 000 barn som beräknas komma till tros utgöra ankarbarn? Det finns ingen dagsaktuell statistik för detta, men man plockade fram siffror från . Det visade sig handla om ett tjugotal barn som hade fått hit sina anhöriga efter att de själva hade fått uppehållstillstånd i landet. Den bild som målas upp i medierna ser helt annorlunda ut. Många tror att alla de 4 000 barn som kommer till dels får stanna, dels tar hit sina stora familjer. Det här är ett exempel på hur debatten förvanskas genom att det ofta finns på tok för låg kunskap och att det dessutom finns argument som inte handlar om barnens bästa – vilket har varit regeringens och utskottets perspektiv i diskussionen – utan som faktiskt handlar om att väcka rädsla för egna politiska syften. Det här är en fråga som vi har diskuterat . I takt med att det har kommit fler ensamkommande barn till är det fler barn som behöver det största stödet av det svenska samhället, känna trygghet och få en plats att börja ett nytt liv långt bort från förföljelse, krig och andra oroligheter – som vi andra som är uppväxta i har oerhört svårt att föreställa oss vad det innebär. Under förra mandatperioden fördes diskussionen: Skulle vi införa ett tvång för kommunerna att ta emot flyktingar på anvisning av , eller skulle vi fortsätta att arbeta med frivilliga avtal? Regeringen valde då att i det längsta värna det kommunala självstyret, eftersom vi anser det vara viktigt. Särskilt i har vi alltid sagt att det kommunala självstyret ska värnas i det längsta. Som ett decentralistiskt parti som tror på federalismens principer med ett underifrånperspektiv är det oss fjärran att styra upp kommunernas vardag. Men det lägger också ett stort ansvar på den andra parten, herr talman, att ta det ansvar som man är ålagd. Som samhälle har vi ett gemensamt intresse av att klara av den uppgift som vi har åtagit oss i internationella konventioner. Menar vi allvar med en politik där barnets bästa är det som ska vägleda vår politik kan det inte vara barnets bästa att få sitta långa tider utan att veta var man hamnar, att inte få börja ett tryggt liv i . Tillsammans med migrationsministern skrev jag och mina allianskolleger som är migrationspolitiska talesmän under förra mandatperioden till samtliga kommunstyrelser och sade: Detta är ett gemensamt ansvar som vi har att sköta från och kommunerna. Vi uppmanade fler att vara beredda att öppna platser för ensamkommande flyktingbarn. Många kommuner tog ett mycket större ansvar efter det och antog den utmaning som vi hade riktat gentemot kommunerna, men det var alldeles för få. Jag tycker fortfarande att det är skamligt att det av 290 kommuner är bara ungefär 230 som har ett aktivt mottagande . Det innebär alltså att några kommuner säger: Nej, vi är inte beredda att ta del i det ansvar som riksdag och regering har knutit oss till i form av internationella konventioner. De säger också: Vi är inte beredda att se till barnens bästa och ge dessa barn en trygg möjlighet till ett nytt liv i , utan det får någon annan göra. Det är konsekvenserna. Varenda en av de kommuner som inte är beredda att öppna mottagningsverksamhet säger: Det här får andra lösa i stället för att vi gör det. Den situationen, herr talman, blir i längden ohållbar. Vi ser flera kommuner som tar ett väldigt stort ansvar, och jag kan nämna och . Det är kommuner som gör stora insatser för att de personer som är nyanlända i och som sedan får stanna här ska få en bra uppväxt, en bra miljö och en trygghet i sitt nya liv. Andra kommuner frånhänder sig däremot helt ett solidariskt ansvar. under den förra mandatperioden kunde vi se prognoser som visade tydligt att det troligtvis skulle komma än fler ensamkommande barn till framöver. Då blev vi lite tuffare i vår dialog med kommunerna, och vi sade: Är det så att den här situationen inte löser sig kommer vi att behöva ta till lagstiftningsmetoder för att få en lösning på detta. Det kan aldrig vara det bästa för barnet att inte agera, att inte ge barnet en trygg förutsättning. I det övervägande som regeringen, där utgör en viktig del, har fått göra har vi sagt att det kommunala självstyret i denna situation är underställt att barnen får det bästa möjliga mottagandet. säger vi inte att vi helt ska skrota det kommunala självstyret, utan vi ser förhoppningsvis fortfarande att det sker på frivillig grund så långt det bara går – att de sista kommunerna som ännu inte har skrivit avtal med väljer att göra det. Min förhoppning är att vi inte behöver använda de nya möjligheter som lagen ger för placering av ensamkommande barn. I har vi den uppfattningen – och jag tror att mina kolleger i regeringen delar den uppfattningen – att mottagandet av flyktingar och ensamkommande barn är någonting som helst ska ske av politisk vilja. På vet jag att man har sett det som en strategi i kommunens framtida utveckling: Om vi kan få unga människor att komma hit och kan få dem att stanna blir det en kraft i bygden, och då kan den utveckling som vi har sett , där människor har valt att lämna för fastlandet, vändas till att bli en befolkningstillväxt. Det kan bli ett inflöde av människor som ger en positiv utveckling för bygden. Man kan i en kommun gemensamt och politiskt ställa sig upp och säga: Vi vill detta, för vi tror att det är bra för vår kommun. Vi ser att vi är en del av det politiska ansvar som som land har knutit sig till internationellt. Vi ser att en öppen, human och generös migrationspolitik är den linje som ska hålla. Då får vi ett bättre mottagande. Jag ser en risk för att barnen inte får det bästa mottagandet i en kommun där man har piskat upp lokala stämningar och skapat en rädsla för mottagande av ensamkommande flyktingbarn. Så kan det vara. Å andra sidan kan vi se otroligt positiva exempel. P1 hade under vårkanten ett reportage från i kommun där det hade varit en ganska stor diskussion inför att mottagandet för ensamkommande barn skulle öppna, och det fanns en lokal skepsis. När detta inslag gjordes, herr talman, intervjuades en kvinna i som sade: Men det här har ju blivit bra. Hon sade på klingande dalmål att det här hade blivit bra för bygden. Sådana exempel kan vi se runt om. Som avrundning kan jag säga att det i utskottets betänkande, liksom i propositionen från regeringen, har lagts den största vikt vid att väga det kommunala självstyret gentemot det ansvar som vi har för ensamkommande barn. Barnets perspektiv har fått genomsyra hela den diskussion som har varit, och det går att läsa tydligt på punkt efter punkt vilken vikt både regeringen och lägger vid att barnen ska få det bästa mottagandet från den allra här. Den som försöker påvisa att det inte vore barnets bästa att få komma till en trygg plats där man är välkommen och där det finns ordnade former för att man ska kunna få ett bra liv far med lögn. Jag är övertygad om att den lagstiftningsförändring vi gör, med större möjligheter för att arrangera och ordna ett mottagande, är det absolut bästa ur barnens perspektiv. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande, herr talman, och avslag på reservationerna. 9 (M): Jag yrkar bifall till förslaget i SfU11 och avslag på motionerna. har det övergripande ansvaret för de ensamkommande barnen, men det är kommunerna som har ansvaret för att barnen får ett varaktigt och tryggt boende och en positiv utveckling när det gäller till exempel skola och fritid. Barnen och ungdomarna befinner sig i en utsatt situation och har varierande erfarenheter. Det är viktigt att dessa barn så snabbt som möjligt får börja leva sina liv. I likhet med svenska barn och ungdomar ska de ha en bra start i livet, i det nya livet i . Det här betänkandet handlar om att vissa kommuner bär ett stort ansvar medan andra kommuner tar ett litet eller inget ansvar alls.