prot · H10946 · 2013-12-13 00:00:00 — Bland annat har Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, fått i uppdrag att ta fram underlag för och bedöma orsakerna till utfallet av beslut om assistansersättning enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken, och regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att se över den nuvarande modellen för assistansersättning (dir. 2013:34). Uppdraget till ISF har delredovisats och ska slutredovisas . Den särskilda utredaren ska redovisa sitt uppdrag . 11 (S): Tack, statsrådet, för svaret! Det fanns två huvudsakliga skäl till att jag ställde den här interpellationen. Det ena var att belysa hur människor med funktionsnedsättning har det i och kanske framför allt hur regeringen ser på deras situation. Det andra var att uppmärksamma på det här området. Det är något som vi sällan talar om, men vi har faktiskt åtagit oss vissa saker när det gäller mänskliga rättigheter, och i det här sammanhanget speciellt när det gäller människor med funktionsnedsättning. Grundtanken i konventionen är att människor med funktionsnedsättning ska känna delaktighet och behandlas jämlikt inom samhällets alla områden. I min interpellation skriver jag att FN:s granskning måste ses mot bakgrund av hur levnadsförhållandena är för personer med funktionsnedsättning i . I myndigheten för året ges två dystra bilder av läget i . Först noterar man att inom alla de prioriterade politikområdena har grupper av personer med funktionsnedsättning sämre förutsättningar och lägre grad av delaktighet jämfört med övrig befolkning. Sedan dras slutsatsen om hur politiken inte förefaller vara tillräckligt offensiv. Uppföljningen visar att utvecklingen mot de beslutade inriktningsmålen och delmålen går för långsamt, skriver man. Mot den bakgrunden är det särskilt angeläget att uppmärksamma såväl FN:s frågor till som regeringens kommande svar. Det mest centrala är vilken analys regeringen gör av läget och vilka konkreta initiativ man planerar att ta för att skynda på utvecklingen i en positivare riktning. Man frågar också hur det ser ut på arbetsmarknaden för män respektive kvinnor med funktionsnedsättning. Jag kan inte hitta någonting om det i svaret, och det vore därför bra om kunde kommentera den frågan. Jag tänkte ta upp några synpunkter som jag har på svaret. Det är naturligtvis bra att Handisam har i uppgift att se över utvecklingen och avlägga rapport . Men det räcker inte att få vetskap, utan det förutsätter att man också gör någonting åt de problem som dyker upp. Där finns mycket övrigt att önska. Jag kan förstå att det i en interpellationsdebatt inte är möjligt att återge alla de svar som man tänker lämna till FN, men det är i alla fall en början. Vi får förmodligen anledning att återkomma när hela svaret har lämnats till FN. I svaret sägs att under de senaste mandatperioderna har regeringen genomfört flera reformer i syfte att öka möjligheterna för dessa personer att få eller behålla en anställning. Därför kan jag inte låta bli att nämna att arbetsmarknadsutskottet har gett ett tillkännagivande till regeringen att regeringen ska titta på de förslag som den så kallade lade fram och som regeringen stoppade i byrålådan, tillsammans med många andra utredningar som inte kommit längre än så. Det är bra att regeringen nu har fått det uppdraget från . De övriga synpunkterna tar jag upp i mitt nästa inlägg. 12 Statsrådet (KD): Låt mig säga att det inte är lätt att i ett kort svar och i en sådan här tidsbegränsad debatt hinna besvara alla de frågor som interpellanten ställer. Men vi får säkert fler tillfällen att diskutera frågorna. Jag har dock gjort ett försök att besvara dem så utförligt som möjligt under de former som står till förfogande. Jag vill säga att det är en fantastisk konvention till både form och innehåll. Det är en ovanligt rik konvention, konkret till sin karaktär, och jag tror att den har blivit så bra för att funktionshindersrörelsen varit tydligt involverad i framtagandet av den. Jag hade förmånen att som ganska nybliven minister med samlat ansvar för frågorna få underteckna konventionen för räkning. Den är mycket betydelsefull. Den kommer att ha stor betydelse för tillgänglighetsarbetet och funktionshindersarbetet i stort, både i och i alla andra länder som undertecknat den. Det var många som redan vid första undertecknandetillfället skrev under, vilket är glädjande. Undertecknandet innebär att funktionshindersfrågorna diskuteras mycket i internationella sammanhang och också i de bilaterala övningar jag har med ministrar från olika håll i världen. Senast var jag i och diskuterade möjligheterna för funktionshindrade att delta i olika VM- och OS-sammanhang som är aktuella i det landet. Från regeringens sida har vi velat ha en uppföljningsmekanism så att vi ser om det händer saker, om tillgängligheten och funktionshinderspolitiken utvecklas åt rätt håll. Det har varit problematiskt. Den tidigare strategin som fanns var en tioårig strategi utan uppföljningsbara mål. Den bara löpte på, och när tiden var slut kunde vi konstatera att det inte hade hänt så mycket som vi önskat. Därför har vi nu sjösatt en femårig strategi med årliga uppföljningar. Det är dem som Handisam ger oss, och därför ser vi både det som varit framgångsrikt och det som fortsatt brister. Min sammanlagda bedömning är att det går alldeles för långsamt i förhållande till de mål vi har satt upp för slutet av strategin och att takten behöver ökas. Men jag är också övertygad om att det händer betydligt mer , när vi har uppföljbara delmål på vägen och slutmål, än vad det gjorde tidigare med en tioårig strategi utan någon större uppföljning. Det händer positiva saker som refereras i Handisams lägesrapport. I interpellationen målas det upp en dyster bild av att inget händer. Men det är inte riktigt sant, . Vi får tillstå att det händer en hel del positiva saker. Till exempel är det enligt den senaste uppföljningen nu många fler som har tillgång till arbetshjälpmedel och därmed kan finnas på en arbetsplats än vad som varit fallet innan. It har underlättat vardagen för många. Många fler med dyslexi skriver högskoleprovet, och fler studenter med funktionsnedsättning har kontakt med samordnare på högskolorna. De strategiska myndigheternas rapporter utvecklas ; allt fler börjar komma upp på banan, och de har utvecklats i samråd med funktionshindersorganisationerna. Så visst händer det positiva saker. Jag får återkomma i nästa anförande med ytterligare information. 13 (S): Det är ett problem om man inte riktigt ser hur det ser ut. Då tycker man väl inte att det finns behov av att göra något heller. Jag har varit på ett antal möten . Bland annat hade Intressegruppen för assistansberättigade en debatt , där rubriken var: Från medborgare till vårdobjekt – vart är vi på väg? På den internationella hade ett seminarium tillsammans med DHR, handikappförbunden och Lika Unika. Man diskuterade om lagen funkar som verktyg för våra rättigheter. Den bild som deltagarna gav var ganska nedslående, måste jag säga. Några uttalanden som gjordes var: har det gått bakåt på arbetsmarknaden. Allt fler förlorar sin assistans. Beviljandegraden är historiskt låg. Vi tas inte på allvar. Det går åt fel håll. Det är i förhållande till andra i de här frågorna måste diskuteras, inte i förhållande till hur situationen ser ut i andra länder. Nog finns det mycket att göra för att det ska bli så bra som jag i grunden tror att både och jag vill. Men man måste se problemen för att kunna komma på vad man behöver göra. Jag vill kommentera svaret lite mer. I delen om utbildning sade statsrådet: detta har regeringen tagit initiativ till flera reformer för att höja kvaliteten i skolan och förbättra möjligheterna för alla barn att få det stöd de behöver. Jag vet inte om svaret skrevs innan kom. Det är väl bara att konstatera att det verkligen inte har gått åt rätt håll på skolområdet. Och när det går åt fel håll totalt sett går det ännu mycket mer fel för den grupp vi pratar om . Sedan sade statsrådet: På frågan om bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund avser regeringen att återkomma till med ett lagförslag om bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning som en form av diskriminering. Någonting man kallar torsdagsaktionen har stått i snart varje torsdagsmorgon för att förmå regeringen att lägga fram förslag om de här frågorna. vet naturligtvis detta; hon går förbi dem varje torsdagsmorgon. Jag hoppas verkligen att det kommer en proposition väldigt snart på det här området, men jag tror inte på det förrän jag ser det. Det är dags att ge dem som har stått där i snö, regn och blåst lite ledigt, och det får de först när propositionen kommer till stånd. Jag får återkomma om vår politik i nästa inlägg. 14 Statsrådet (KD): Ja, tiden är begränsad hela vägen för både interpellant och ansvarig minister! Jag tror att vi har en gemensam syn att det finns både glädjeämnen och sorgeämnen inom funktionshinderspolitiken, . Det finns saker som vi kan tillåta oss att glädjas över och som går framåt på ett tydligt sätt. Men vi har en rad problem kvar. Rollfördelningen är sådan att oppositionen ofta fokuserar på det som brister. Jag ser också stora brister; låt mig säga det. Det finns många områden där jag är djupt bekymrad och tycker att vi kommer framåt alldeles för långsamt. Men faktum är att vi nu har kunskap på bordet. Vi har siffror som gör att det är mycket lättare att se bristerna, peka på dem och diskutera utifrån dem. Det är jag glad för. Jag tycker inte att det finns anledning att gömma undan någonting. Min målsättning har varit att ta fram den kunskap som ger oss möjligheter till ett förbättringsarbete. Jag är djupt bekymrad över att personer med funktionsnedsättning finns på arbetsmarknaden i lägre utsträckning. Därför jobbar vi med att förändra attityder hos arbetsgivarna och med praktikantprogram inom ramen för myndigheternas arbete. Vi försöker på alla sätt höja nivån. Den situation vi har är inte rimlig. Jag är djupt bekymrad över skolområdet. Där någonstans börjar det. Att ge elever med olika typer av funktionsnedsättning möjlighet till bra och fullvärdig skolgång är naturligtvis nödvändigt för att de sedan ska kunna finnas på arbetsmarknaden. Men , , gläds jag över att det är allt fler studenter som går en högre utbildning och har en funktionsnedsättning. De ökar i stort antal. Det betyder att vi kommer att ha många fler akademiker med funktionsnedsättning framöver. Då ska vi naturligtvis se till att arbetsmarknaden tacksamt tar emot även dem. Jag blundar inte för verkligheten. Jag ser bristerna. Men jag ser också att vi gör framsteg på många områden. Framför allt kan vi se var det brister på ett annat sätt . Jag ska kommentera två saker mer specifikt. Jag fick tidigare en fråga om skillnaden mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden. Ja, det finns en tydlig skillnad. av männen med funktionsnedsättning finns på arbetsmarknaden, men av kvinnorna. Det finns alltså en markant könsskillnad, som i sig är väldigt oroväckande. Låt mig åter bedyra det som jag skrivit i budgetpropositionen och som jag sade i mitt svar: Ja, det kommer ett lagförslag om bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund. Jag har träffat torsdagsaktionen nästan , och de borde nästan ha guldmedalj för sin uthållighet. De står där i regn och blåst, i ur och skur och visar verkligen angelägenhetsgraden i att få ett lagförslag på plats. Och tro mig, det kommer! 15 (S): Det finns ett gammalt uttryck: Gärna en guldmedalj, men först en rejäl pension! Jag tror att det är samma sak i det här fallet. Jag tror inte att de i första hand vill ha en guldmedalj. De vill ha en proposition. Vår socialdemokratiska funktionshinderspolitik kan sammanfattas i fem punkter. Funktionshindersfrågorna är främst rättighetsfrågor, inte vård- och omsorgsfrågor. Det är viktigt att tänka på. För det första måste man ändra lagstiftningen, så att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagen. För det andra måste man värna LSS-reformen. För det tredje måste arbetet för att tillgänglighetsanpassa intensifieras. För det fjärde måste aktiva åtgärder sättas in för att öka sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättning. För det femte måste hjälpmedelsfrågan ses över. Jag brukar titta på de lättlästa delarna av olika presentationer. De är faktiskt väldigt bra. Många myndigheter har sådana där de beskriver vad de håller på med. I Handisams rapport, sista delen, kan man läsa det här: Det finns många skillnader mellan hur det är för personer med funktionsnedsättning och för övrig befolkning. Meningen med vår uppföljning är att det ska bli bättre. Men då måste vi tillsammans sätta fart och sikta mot målen för att ta bort hinder och skapa delaktighet inom alla områden i samhället. Det är ett bra slut i debatten att vi kommer överens om att se problemen och göra någonting åt dem. är det alltför många bra förslag som ligger i byrålådorna hos regeringen. Plocka fram dem! 16 Statsrådet (KD): När det gäller grundsynen har vi inte så stora motsättningar. Jag tror inte heller att vi har det när det handlar om takten som vi skulle tycka vore önskvärd. Detta är ett ansvarsområde som faller ut på väldigt många och där var och en måste göra sin del. Dels är det många departement inblandade, dels är det flera huvudmän. Staten kan göra en del, men det måste också göras en hel del ute i kommunerna. Här måste vi se till att via våra olika politiska partier driva på det arbetet. Vi har till exempel som kristdemokrater i många kommuner arbetat för att kommuner ska gå in och anställa personer med funktionsnedsättning, att vi ska ta bort de enkelt avhjälpta hindren och att man avsätter pengar i den kommunala budgeten för det. Vi kan väl komma överens om, och jag, att se till att det arbetet aktualiseras om och om igen i våra respektive partier. Då kan det hända en hel del. Allt går inte att ratta från . Frågorna är komplexa, och det måste ske väldigt mycket av förbättringsarbete också ute i kommunerna. Grunden för att vi ska kunna peka på var bristerna finns är att vi har kunskapen. Det arbete som regeringen har gjort med att ta fram kunskapen är en grundläggande förutsättning för framtidens förbättringsarbete. Jag är angelägen om att vi ska komma framåt fortare på många områden. Men jag kan också se att många parter behöver ta sin del av ansvaret. Jag tackar för debatten och tror att vi kommer att komma tillbaka till varandra. Regeringen har vidtagit en rad olika åtgärder. Vi försöker skynda på arbetet så mycket som möjligt. Det kommer lagförslag inte bara om bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund. Vi har också haft ett antal lagförslag om förbättringar på hjälpmedelsområdet. Vi vet att assistansen fortsätter att öka. Fler timmar beviljas . Det är på nationell nivå väldigt tydligt att assistansreformen håller. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2013/14:186 om tillgången på resandestatistik 17 Statsrådet (M): har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att resandestatistiken för tåg på ska bli tillgänglig för kollektivtrafikmyndighet eller kommun. Detta är nu mitt tredje svar till på i stort sett samma fråga. Som jag har svarat tidigare håller jag med om att resandestatistik kan vara ett väsentligt underlag vid olika typer av beslut. Tågoperatörer ska regelbundet lämna uppgifter till den statliga myndigheten . Men det är dock inte möjligt att med hjälp av dessa uppgifter studera resandet linje för linje eller på länsnivå. Transportstyrelsen och Trafikanalys analyserar därför behovet av att få bättre statistik över resandet med kommersiell trafik. Jag anser att det är viktigt att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna föregår med gott exempel och publicerar uppgifter av god kvalitet om den offentligt organiserade tågtrafiken helt i enlighet med EU:s kollektivtrafikförordning. Avslutningsvis kan jag meddela att har behovet av bättre statistik inom järnvägstrafik uppmärksammats både av regeringens egen utredning om järnvägens organisation och av granskning av tågförseningar. Jag anser att det finns skäl att överväga fortsatta åtgärder i syfte att förbättra tillgången på statistik. 18 (S): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag har lite blandade känslor inför svaret. Det känns lite märkligt, snudd på grinigt. Jag tror att jag måste börja i den änden att beskriva varför jag tycker att resandestatistik är viktigt. Vi som nästan pendlar mellan och fram och tillbaka tvingas inte sällan att stå och vänta på tåg som man kan fundera på om de verkligen är dimensionerade för alla oss som står där och väntar på stationsområdet. Vi börjar fundera på vad det är som gör att det ser ut på det viset. När vi står där på tåget – vi sitter inte ned – är det vanligaste samtalet: Är inte detta farligt? Tänk om tåget hastigt bromsar in! Så förs samtalen. Varför är tågen inte dimensionerade för oss så som vi åker? Vet de inte hur många vi är som pendlar på dessa sträckor? Det är frågor som är väldigt vanligt förekommande när vi står där. I planerar kommunen för ett nytt resecentrum. Det betyder att kommunen planerar för ett helt nytt stationsområde. Det är det största planeringsprojektet i . På kommunen vill man veta: Hur många är det som ska med tågen ? Vart ska de, och hur ser resandet ut? En del av de uppgifterna försöker man ta reda på genom olika resevaneundersökningar. Man genomförde också undersökningar på stationsområdet. Man försöker helt enkelt stå där och överblicka. Hur många är det som står på stationsområdet , och hur många är det som går på tåget? Osäkerhetsfaktorerna med undersökningarna är väldigt många. Tillförlitligheten är så pass bristfällig att undersökningarna starkt ifrågasätts. Den dominerande tågoperatören sitter på väldigt mycket statistik. Det är statistik som varken eller i får del av. Sekretess och affärshemligheter gör att dessa uppgifter aldrig blir en del av underlaget för samhällsplaneringen hos kommunen eller kollektivtrafikmyndigheten. Statsrådet skriver i sitt svar att det är tredje gången hon får frågan. Det är helt riktigt. Hon har fått en skriftlig fråga och två interpellationer med mellanrum. svarade statsrådet i debatten: Det är egentligen första gången jag får frågan till mig på det här viset. Så sade statsrådet. Att statsrådet tycker att det är för att en gång få en fråga om statistiksituationen är märkligt. Om debatten ska medverka till någonting hoppas jag att den ska medverka till att statsrådet ser till att vi tar steg i rätt riktning på området. Det är bra att oppositionen har legat på om och att den nu också kommit fram. Även om det är en liten del om statistikfrågorna nämns statistikfrågorna i utredningen om än i termer om att det är angeläget att titta på frågorna. Vad gäller statistikfrågorna hänger de fortfarande väldigt mycket i luften. Framför allt tycker jag att min fråga fortfarande hänger i luften. Vad tänker statsrådet göra för att resandestatistiken ska bli tillgänglig för kollektivtrafikmyndigheter och kommuner längs ? 19 Statsrådet (M): En sak som har visat sig är att alla behöver bli bra mycket bättre för att det i slutändan ska kunna bli bra för resenären. Det handlar inte minst om de nya regionala kollektivtrafikmyndigheterna. De har ett uppdrag att på ett mycket tydligt sätt redovisa sin statistik och göra den tillgänglig. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna har också ett viktigt uppdrag att samråda med alla dem som utför tjänster. Jag har full förståelse för att det finns en efterfrågan på alltmer detaljerad information om till exempel resandeflödena med tåg. Det tycker jag själv behövs. Men vi måste också hitta en balans. Vi har en sekretesslagstiftning, och det är väl den som möjligtvis syftar på att SJ som bolag skulle ha hänvisat till. Men den ska ju vara till skydd för affärshemligheter, och det måste vi respektera när det är olika bolag som kör. Lika viktigt är det att fundera på effekterna av de åtgärder som man kräver. Om offentliga regler orsakar mer administration är det inte säkert att man får någon nytta av det. Med det sagt vill jag lyfta upp det behov som finns av att kunna planera. Det är alldeles riktigt att man har ett ansvar när det ska byggas ett nytt stationsområde i . Vill man ha reda på uppgifter och statistik måste man börja där man själv vill. Det kan man se lokalt, där man vet att personer ska resa. Däremot vet man inte vart de ska resa. Men för byggandet av stationshuset är det relevant att veta hur många människor som vistas eller kan komma att vistas på stationsområdet. Det finns något som är problematiskt. Om alla ska bli bättre vore det också bra om de regionala kollektivtrafikmyndigheterna blev väsentligt mycket bättre på att göra de uppgifter som de enligt lag har att göra, när man kräver att andra ska göra det. Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi, , har varit kritisk till att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har alldeles för grunda uppgifter och att det saknas uppföljningsmetoder. Det behöver också utvecklas. Trafikanalys, som studerar och ser över hur de regionala kollektivtrafikmyndigheterna gör, har också riktat skarp kritik mot att man brister i att lämna in uppgifter. Detta behöver naturligtvis också förbättras. Frågan är då: Vad är det för information som man behöver ha? Ja, om jag tar till exempel trafiken på , där möter medresenärer på tåget, är en del av trafiken där kommersiell. Jag antar att en del av trafiken också är upphandlad trafik. Vilken dialog har man i sina krav på inte minst den upphandlade trafiken? Får man i samrådet ut en effekt av det som man har sagt att man vill ha? Vilken dialog har man? Det här måste kunna vara ett sätt att jobba på lokalt, eller regionalt i detta fall, med den som utför tjänsterna. Min grunduppfattning är i alla fall att fler behöver bli betydligt bättre. Jag har i min roll ansvar för båda myndigheterna Trafikanalys och Transportstyrelsen. Transportstyrelsen har bland annat rollen som marknadsövervakare. Hos dem finns uppdraget att studera hur marknaden för persontrafik fungerar. Om det är så att myndigheterna nu ser att det behövs bättre resandestatistik ska de återkomma till regeringen och föreslå hur det ska gå till. 20 (S): När det gäller kollektivtrafikmyndigheterna och deras arbete hoppas jag att statsrådet och regeringen har en sådan dialog med sina myndigheter som man tycker att man behöver ha. Jag tycker i alla fall att man får lov att utveckla den. Jag är inte riktigt säker på varför statsrådet tar upp så mycket tid med att framhålla kollektivtrafikmyndigheternas roll i svaret till mig. Jag vet att den kollektivtrafikmyndighet som jag känner bäst, den i , sköter sin inrapportering av resandestatistik till Trafikanalys på ett tillfredsställande sätt. Hur det är med andra myndigheter utgår jag från att statsrådet har koll på, och om det inte fungerar får man ta det med dem. Statsrådet hänvisar till – det är kanske det mest spännande i svaret – , som på totalt ungefär tre sidor tittar på statistikfrågan. Jag tycker att det är mycket glädjande att läsa förslaget till inventering och inlämnande av statistik hos järnvägsföretag. Jag tolkar det så att syftet främst är att få tillgång till bättre information om avgångstider och förseningar. Hela denna utredning har ju en gång kommit till stånd utifrån det tågkaos som var . Jag har tittat på hur man vill se på statistikuppgifterna och vad det är man vill ha in, men det kanske inte är riktigt det som jag efterfrågar. Det står att den fortsatta utredningen bör som särskild aktivitet analysera behovet av statistik för olika ändamål. Det är väl ändå begränsat till information till resenärer och godstransportkunder. Min tolkning är att behovet av uppgifter om resandet inte finns med i förslaget. Det är möjligt att det kan tolkas in, men jag tycker att det skulle vara bra om det kunde omnämnas som en viktig del i den fysiska planeringen och dimensioneringen för såväl reseterminaler och bussangöringar som annat.