prot · H00981 · 2013-03-20 00:00:00 — Enligt FN:s klimatpanel innebär fyra grader att öknarna breder ut sig över världen, till exempel i och , att stora problem med stormar och skogsbränder hotar regnskogens existens, att kustöversvämningar kommer att drabba miljontals människor och så vidare och vidare i all förskräcklighet. har alltså de internationella klimatförhandlingarna inte levererat tillräckligt för att skydda människor, och de kan inte heller garantera att utsläppen minskar. I stället för att fortsätta med den strategi man har haft borde alltså regeringen fundera över en ny strategi i klimatförhandlingarna. Med en strategi som bygger mindre på hot och mer på förtroende och respekt kan vi nå framåt i klimatförhandlingarna. En av knäckfrågorna i de internationella förhandlingarna är frågan hur utsläppsminskningar och anpassningsarbete i fattiga delar av världen ska finansieras. Världens rika länder har varit rätt frikostiga med att ställa ut löften som de sedan inte har levt upp till. Det skadar inte bara det arbete med anpassning i fattiga delar av världen som behöver ske utan undergräver hela CDR-principen, som är grundläggande i det internationella klimatarbetet och innebär att vi har ett gemensamt, delat ansvar för problemen och lösningarna. Vi som har stått för de historiska utsläppen och också har störst möjligheter att ställa om måste ta detta ansvar, inte bara på hemmaplan utan också genom att hjälpa till att finansiera arbetet i andra delar av världen. Här måste ta en mycket tydligare roll för att hitta nya finansieringskällor. Där är regeringen alldeles för passiv. Vi pekar bland annat på att man ska öronmärka intäkterna från ETS och även hitta nya källor, som internationella skatter på till exempel flyg och sjöfart. Vi måste diskutera olika alternativ betydligt mer konkret, och regeringen måste ta en aktiv roll och driva på både inom EU och i det internationella samarbetet. Det måste också till en annan strategi för utsläppsminskningarna. EU bör inte bara för sin egen skull utan även för att kunna spela en mer konstruktiv roll i förhandlingarna skala upp sina målsättningar om utsläppsminskningar till åtminstone minus till 2020. Där har regeringen vacklat betänkligt, eller rättare sagt: Miljöministern har vacklat betänkligt. Det är svårt att veta vad den position över huvud taget är. måste ta en mer aktiv roll inom EU, och EU måste ta en mer aktiv roll i världen. Här har hamnat på efterkälken. När det till exempel gäller den reformering av EU:s handel med utsläppsrätter som så uppenbart är nödvändig hamnade tydligt på efterkälken. Vi välkomnar såklart att regeringen till slut ställde sig bakom de förslag som finns från kommissionen om att reformera systemet för att få det att funka, men medan andra länder, som , var ute och aktivt drev kommissionen framför sig satt tyst in i det sista innan man tillkännagav sin position. måste vara mer aktivt, annars blir orden om att vara föregångare bara just ord. Detta gäller inte bara internationellt och inom EU utan också på nationell nivå. Svensk klimatpolitik har tappat takten sedan den borgerliga regeringen tog över. Här behövs långsiktighet, och här behövs ambitiösa målsättningar men här behövs också konkret politik. Ett förslag som finns med i betänkandet är ett förslag som förekommer under olika namn och som det ofta pratas om under olika namn. Man kan välja att kalla det ett klimatpolitiskt ramverk, en klimatbudget eller en klimatlag. Det är ett förslag Socialdemokraterna tillsammans med och står bakom. Det gör vi just för att vi ser behovet av långsiktighet i klimatpolitiken. Det behövs ordning och reda och förutsägbarhet. Det är så man hanterar klimatutmaningen och också använder den för att skapa nya jobb och säkra välfärden. Det kan man inte göra med en klimatpolitik som svajar hit och dit och är osäker. Klimatpolitiken måste sättas som en ram eller sättas i centrum för politiken. Här kan vi hämta inspiration till exempel från . Det kan låta tråkigt med ett klimatpolitiskt ramverk, men poängen är ju att sätta upp ett långsiktigt mål och dela upp det i budgetperioder med tydliga tak för att få styrning på klimatpolitiken med en årlig uppföljning som underlag för budgeten. De förslag man lägger fram på andra områden måste testas eller prövas mot klimatmålet. Vi behöver få ordning på klimatpolitiken. När regeringen eller representanter för regeringspartierna tillfrågas om behovet av ett sådant styrande ramverk blir man lite fundersam. Några säger att den politik som bedrivs nu räcker. säger sig vara för som parti, och säger miljöministern att det är just detta arbete med Färdplan 2050 syftar till. Man blir lite förvirrad. Hur är det? Finns det en majoritet i riksdag för att genomföra ett klimatpolitiskt ramverk? Varför gör vi då inte det? Jag tror att de partier som ställer sig bakom ett sådant förlag inser allvaret i frågan, och vi borde i så fall ta saken i egna händer. Eller är det detta som är på gång? Ska man lyssna på miljöministern? Är det detta som är på gång? Är det detta regeringen tänker genomföra? Det vore bra med ett klargörande på detta område. Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation 19. 30 (MP): I går kunde vi läsa i tidningen att av unga har klimatångest. Det är ingen sjuklig reaktion att ha klimatångest, utan det är tvärtom en ganska frisk reaktion när världen rusar på mot fyra graders uppvärmning trots att vi vet att fyra graders uppvärmning vore en total katastrof. Fortsätter vi så här klarar vi inte tvågradersmålet, och då vet vi ändå att redan två grader egentligen är för mycket och att vi kanske borde försöka hålla oss under en och en halv grad om vi ska undvika katastrofala effekter. Trots att vi vet allt detta trots att vi innerst inne vet vad vi borde göra gör vi så lite. Inte konstigt att man får ångest! Men mitt i denna ångest finns också ett stort hopp: Just för att vi vet allt detta och vet vad vi borde göra är det faktiskt bara att göra det. Redan nu skapar driftiga människor jobb genom att utveckla förnybar energi, genom energieffektivisering och genom de andra strategier som behövs i omställningen till ett klimatsmart samhälle. Redan nu ser vi kloka människor som själva ställer om och visar hur man kan hitta andra livsstilar som förenar hög livskvalitet med lägre klimatpåverkan. Det som saknas är inte kunskapen eller tekniken, utan det är det politiska modet. Det handlar om modet att inte bara lyssna på dem som ryggar för alla förändringar, oavsett i vilken riktning, utan också lyssna på alla de ungdomar som inte tycker att politiker tar klimatfrågan på allvar . Det handlar om modet att lyssna på de enskilda och de företag som försöker vara en del av lösningen och kräver av sina politiker att vi också ska vara det. Vi ska skapa de ramar som gör det lönsamt att ställa om och som gynnar den gröna omställningen där det lönar sig att göra de klimatsmarta valen både i affären och i bolagens styrelserum. För att skapa dessa ramar tror jag att vi behöver ett klimatpolitiskt ramverk, ungefär på samma sätt som vi har ett finanspolitiskt ramverk för att se till att ekonomin inte kajkar i väg. I har man en klimatlag där politiker över alla partigränser enas om ett långsiktigt klimatmål och en utsläppsbana på vägen dit som man sedan är skyldig att följa. När det gäller hur man väljer att göra det är det upp till varje regering att utifrån sin politiska hemvist ta fram de konkreta åtgärderna. Det man inte kan förhandla med är att man ska nå målen. På samma sätt som man inte får tricksa med siffrorna i budgeten får man inte tricksa med utsläppssiffrorna. På samma sätt som budgeten måste gå ihop i slutändan måste utsläppen gå ned i slutändan med den engelska klimatlagen. Till sin hjälp har man ett klimatpolitiskt råd, ungefär som vi har ett finanspolitiskt råd i . Precis som vårt finanspolitiska råd granskar politiken ur finanspolitisk synvinkel och ger råd till regeringen gör det samma sak fast med klimatet. Detta ramverk har skapat en stadga i en stadga som gör att inte bara politiker och frivilligorganisationer utan också näringslivet ställer sig mycket positiv till lagen. Det ger en trygghet om man står inför en stor investering. Man vet att det kommer att löna sig att göra de klimatsmarta valen och ta fram de klimatsmarta lösningarna, för det finns en tydlig riktning för klimatpolitiken. Också behöver en sådan här klimatlag för att ge stadga åt klimatpolitiken och för att alla ska veta att det lönar sig att satsa på de klimatsmarta lösningarna. Klimatpolitiken får inte landa i fluffiga visioner som sedan inte tas på allvar. Det måste också bli verkstad på riktigt. Med ett klimatpolitiskt ramverk får vi en struktur som ser till att målen kontinuerligt följs upp och att styrmedlen justeras så att målen verkligen nås mer ordning och reda, helt enkelt. kanske vän av ordning invänder att är så litet att det inte spelar så stor roll vad vi gör. Och visst är det så; vi kan inte ensamma lösa klimatfrågan. Visst måste hela världen hjälpas åt utifrån ansvar och förmåga. Men är det sällan en särskilt vinnande förhandlingsstrategi att åka i väg på klimattoppmötena och i allmänna ordalag tala om för andra länder att de ska ta sig i kragen. Vår bästa ja, kanske vår enda chans att påverka förhandlingsklimatet och få fler länder att höja sina klimatambitioner är att visa på det goda exemplet. Vi ska visa att det går att ställa om vårt samhälle till ett mer klimatsmart samhälle med bibehållen välfärd. är inte den förebild vi har så goda förutsättningar för att vara. Inför det senaste klimattoppmötet varnade klimatforskare och miljöforskare generellt för att halkar efter i omställningen. Andra länder har inte bara sprungit i kapp utan också sprungit om oss. Vi hade höga ambitioner tidigt på klimatområdet, men hände någonting. Men det går att ändra på. kan åter ta ledartröjan i klimatfrågan. Men det kräver en klimatpolitik där vi inte bara utlokaliserar utsläppsminskningarna utan också tar ansvar på hemmaplan. Det handlar inte bara om att det ger oss bättre förutsättningar att driva konstruktiva förhandlingar i klimatarbetet. Det är också vårt moraliska ansvar som ett land med historiskt höga utsläpp och med en ekonomi som gör att vi borde kunna vara föregångare. Vi har byggt upp vårt välstånd till priset av höga utsläpp. Den resan kan inte dagens fattiga länder göra när de vill resa sig ur fattigdom, för det klarar inte planeten. Vi måste bidra med resurser och med teknik så att de kan resa sig ur fattigdom på ett mindre klimatskadligt sätt. Då behöver vi både bidra med pengar och göra saker hemma. Vi kan inte bara göra det ena, utan vi behöver både och. Det finns olika sätt att räkna på hur stort ansvaret är. En modell som har tagits fram av är Greenhouse Development Rights eller GDR. Den tar hänsyn både till länders historiska ansvar och till deras ekonomiska kapacitet. Jag tycker att det borde vara en rimlig utgångspunkt för den svenska klimatpolitiken. Ett annat angreppssätt är att titta på vad vi har lovat i internationella förhandlingar. Där har de rika länderna lovat att skala upp klimatfinansieringen till fattiga länder till . Det är pengar som ska gå till FN:s gröna fond för utsläppsminskningar och klimatanpassning i fattiga länder. har tagit varenda krona från biståndet trots att vi har lovat att komma med nya pengar. Trots allt har inte behovet av fattigdomsbekämpning minskat bara för att klimatförändringarna har kommit som en ytterligare börda för redan hårt prövade länder. Vi behöver både vanligt bistånd och nya pengar för klimatsatsningar. Att inte stå upp för de löften vi har givit är inget som inger förtroende i klimatförhandlingarna. Tvärtom spär det på den misstro som har skapats mellan rika och fattiga länder. Här behöver skärpa sig och presentera nya pengar. Det ska inte bara vara från statsbudgeten, antar jag, även om regeringen naturligtvis är välkommen. behöver också bli mer drivande i att få fram nya internationella finansieringskällor om vi ska kunna leva upp till de stora summor som vi trots allt har lovat. Det kan till exempel handla om internationella skatter på flyg- och sjöfart, det kan handla om att öronmärka intäkterna från EU:s utsläppshandel och det kan handla om internationell skatt på finansiella transaktioner. Här behöver vi vara aktiva i stället för att vara bromsklossar, som regeringen med i spetsen tyvärr har blivit . Förutom att skaka fram de pengar vi har lovat behöver vi göra mer på hemmaplan. Om vi ska hålla utsläppsminskningarna under 1,5 grad behöver hela världen gå ned till i princip noll i utsläpp . Jag säger i princip helt enkelt därför att det finns vissa utsläpp i gränslandet mellan naturlig och mänsklig påverkan. Det handlar om visst kolläckage från marker och så vidare som kan vara svårt att helt eliminera. Då tycker jag att det är ärligare att vi säger det rakt ut i stället för att vi vindlar bort oss i någon sorts resonemang om sänkor och att detta skulle kunna lagras in i skog och mark. Givetvis är kolinlagringen i skog och mark en viktig sak som vi måste jobba med. Vi måste vårda våra kolsänkor, inte minst för att ta hand om de utsläpp som redan har gjorts. Men jag vill inte öppna för ett resonemang där de förmodade upptagen i skog och mark, som är vetenskapligt osäkra, ska kunna legitimera alla möjliga sorters utsläpp som vi borde ta itu med på riktigt. Det vore ansvarslöst. Nåväl, det är lätt att ha fina mål långt fram i tiden. Men om det ska hända någonting här och behöver vi också ha mål på närmare håll. Om vi drar en rak linje från till noll utsläpp blir det en minskning på till till 2030. Det är mål som kanske är mer styrande för det vi gör här och . Händelsevis säger även regeringen minus till 2020, men man räknar helt annorlunda. Först räknar man bort hela industrin och allting som ingår i EU:s utsläppshandel. Sedan räknar man dessutom bort en tredjedel som man helt enkelt tillgodoräknar sig för att man gör utsläppsminskningar i fattiga länder. Det är utsläppsminskningar som vi också är för men som vi inte tycker legitimerar att man ska göra mindre på hemmaplan. Efter allt detta siffertricksande blev det inte ens kvar att minska. Med denna takt tar det närmare innan vi får ned utsläppen till någorlunda hållbara nivåer i . En sådan passivitet och ett sådant siffertricksande är helt obegripligt i det som vi nästan alla är överens om är en av vår tids stora ödesfrågor. Siffertricksandet lurar knappast klimatet. Vi behöver en ny klimatpolitik. Vi behöver en klimatlag där politiker från alla partier förbinder sig att ta klimatfrågan på allvar på riktigt! Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 19. 31 (SD): Jag vill inleda med att yrka bifall till reservationer 6 och 27. debatterar vi som sagt återigen klimatpolitik. Det var inte så länge sedan vi stod här och hade en extrainsatt debatt med anledning av uppmärksammade rapport. Jag gjorde den gången ett försök att lyfta fram några delar av klimatpolitiken som sällan sägs i debatten. Det är saker som borde kunna vara välkomna. Jag tog nämligen upp det faktum att det inte har gått att utläsa några signifikanta höjningar av den globala temperaturen, vilket för övrigt är ett faktum som IPPC:s ordförande har bekräftat i en tidningsintervju. Man skulle kunna tro att detta skulle vara goda nyheter och en god utveckling för alla som lever med den ångest för framtiden som det har talats om här tidigare. Det kanske inte slår med sådan hård kraft som klimatmodellerna har låtit göra gällande. Det kan tyda på det. Det indikerar i varje fall någonting. Jag inser dock att jag, trots att jag höll mig till ganska verifierbara enkla fakta, gav uttryck för saker som inte ostraffat får yppas i denna debatt. Debatten refererades i en av största tidningar, , där Socialdemokraternas lät göra gällande att jag i och med mitt debattinlägg placerade mig på yttersta, yttersta högerkanten. Vad Ernkrans nu menade med det är jag något osäker på. Är det kanske så att man är fascistoid om man tar upp andra infallsvinklar på en mycket komplex fråga än den som Socialdemokraterna framhärdar med? Jag visste inte ens att klimatfrågan var en vänsterfråga, även om det ofta tycks finnas synergieffekter med att sammanföra klimatpolitik med socialistiska plansamhällen. Miljöminister gjorde vidare i samma artikel gällande att mitt anförande var väldigt långt ifrån verkligheten och fullt av felaktiga fakta. Det kan vid en första anblick tyckas vara ganska betryggande att vår minister sitter på verkligheten i denna fråga. Men jag undrar om inte hennes självförtroende utmynnar i en viss fartblindhet trots allt. Jag lyckas nämligen inte utläsa vad det var för faktauppgifter som var felaktiga i mitt anförande. Kanske kan jag be ledamöterna som sitter i kammaren här hjälpa mig att reda ut det. De faktauppgifter som jag framförde i denna debatt var i kronologisk ordning att det under ungefär inte kunnat konstateras några globala temperaturhöjningar att temperaturen globalt ökat med ca sedan förindustriell tid att koncentrationen koldioxid i atmosfären har ökat med , eller , i absoluta tal att bidrag till de globala utsläppen av koldioxid är ca att ökat sina koldioxidutsläpp med ungefär motsvarande 140 gånger totala utsläpp att elsystem är näst intill helt koldioxidfria. Det var en liten sammanställning av de faktauppgifter jag framförde under den debatten. Skulle det vara så att någonting av det är väldigt felaktigt tar jag tacksamt emot rättelse. Fakta är alltid fakta, och man får inte blanda ihop fakta med åsikt. Det är väldigt viktigt. En annan sak som jag tycker är intressant inom forskningen är hur man nu kan observera hur jorden blir allt grönare och att växtligheten frodas på grund av den högre koncentrationen koldioxid i atmosfären. Denna globala förgröning har påvisats i tropikerna, den arktiska tundran, på höga höjder och i de alltmer effektiva jord- och skogsbruken världen över. Den högre koldioxidhalten bidrar till att växterna kan invadera torrområden och minska ökenutbredningen på jorden. Det tycks alltså inte ensidigt vara problem kopplade till användande av fossila bränslen, vilket varit bärande i debatten . Det är givetvis en helt otroligt glädjande utveckling, i varje fall för alla som inte investerat stor trovärdighet i enkelriktade utsagor i en mycket komplex vetenskap. I en debattartikel i oroade sig över de miljontals klimatflyktingar världen över som man ska hantera. De nya rönen om den globala förgröningen kan kanske därför ses som glädjande. Kanske kan i varje fall några av alla dessa klimatflyktingar nu sadla om och bli entreprenörer inom skogs- och jordbruksnäringarna. Allt är med andra ord inte nattsvart. I reservation 6 i detta betänkande tar vi upp att LULUCF-sektorn, alltså hur man använder skogsarealer, ska inkluderas i EU-ländernas EU-interna utsläppsåtagande i enighet med Kyotoprotokollet. Det är vår uppfattning. Detta ser vi skulle ge goda incitament till en aktiv skogspolitik där mer av marker kan återplanteras. I sparkade alla partier utom SD bakut inför förslaget när man insåg att detta skulle ge positiva effekter på beräkningarna av landets utsläpp och därmed bespara skattebetalarna stora summor pengar. Det tycker jag är en märklig politik. För däremot faller det sig naturligt att verka för medborgares intressen. Sist men inte minst skulle jag vilja säga några ord om reservation 27 som handlar om biodrivmedel. Det verkar nu som att vi närmar oss att regeringen ska införa den kvotplikt man har talat om ett tag, det vill säga en tvingande inblandning av etanol och biodiesel i våra drivmedel. Det är problematiskt på flera sätt. Det är nämligen inte bara så att många äldre bilar kommer att haverera till följd av denna inblandning, om man inte kan få tag på annat bränsle. Det är inte heller bara så att denna politik lastar med kostnader på några miljarder . Det är också dåligt för miljön. Enligt en uträkning från uppgår skattesubventionerna till ungefär 4,5 miljarder om regeringen genomdriver den föreslagna politiken. För detta får vi förutom en större global jordbrukssektor runt om i världen, med allt vad det innebär, dessutom ökade utsläpp av koldioxid under tiotals år. Detta beror på den koldioxidskuld de nya jordbruksarealerna ger upphov till. Vidare kommer givetvis användandet av mineralgödsel och diverse kemikalier att öka i motsvarande utsträckning. Vi betalar alltså stora summor pengar för att belasta miljön ytterligare och dessutom under kanske öka utsläppen av växthusgaser, givetvis lite beroende på varifrån vi tar etanolen. Det kan tyckas lite kontraproduktivt med tanke på att politikens själva syfte är att minska dessa utsläpp. Jag hoppas givetvis att regeringen tänker om i frågan och handlar mer utefter miljöns, medborgarnas och statskassans intressen. 32 (V): som klimattoppmötet i ägde rum svepte tyfonen över ön i södra . Över 100 000 personer blev hemlösa, och tusen personer dog. Dessutom förstördes vägar, jordbruk, skolor och annan samhällsbärande verksamhet. Jag har tagit upp det exemplet förut i kammaren. Jag gör det igen för att varna för den formen av extremt väder som kommer att bli allt vanligare i takt med att klimatet blir varmare. Det finns en djup ironi och orättvisa i detta. Det är vi i den rika världen som här och släpper ut. Andra får betala notan. Det är våra barn och de som lever i den fattiga delen av världen, och det är exempelvis de tusentals människor i södra som drabbades av tyfonen. Detta är inte acceptabelt. Vi i menar att måste ta ett större ansvar för att minska våra utsläpp än vad vi gör . Därför lägger vi i detta betänkande fram konkreta förslag på hur ska kunna skärpa de svenska klimatmålen. Våra förslag från torde vara de mest långtgående av alla partiers i denna kammare. Vi i föreslår att det svenska klimatmålet skärps till att utsläpp ska minska till 2020. För den icke handlande sektorn blir vårt klimatmål minskningar jämfört med . Dessutom har vi föreslagit en förbättring av EU:s målsättning. Vi har också lagt fram ett konkret förslag om ett helt nytt additionellt klimatbistånd för att hjälpa utvecklingsländerna att hantera klimatförändringen. Jag ber om ursäkt för att det blir en del procent och siffror, men så får det bli när man talar om klimatmål. Det är viktigt att vi är noggranna med klimatåtaganden. I ton räknat handlar klimatmål om att vi ska minska utsläppen i med drygt , från , som det låg på 1990, till knappt 2020. Vad föreslår då regeringen? Jo, regeringen säger att man vill minska utsläppen till 2020. En tredjedel av dessa utsläppsminskningar ska göras genom uppköp av osäkra utsläppskrediter i andra länder. Räknar vi bort dessa uppköp blir det endast kvar att minska för den . Detta kan jämföras med vårt förslag på . Regeringens klimatmål räcker inte. Därför föreslår nya klimatmål, och jag yrkar därför bifall till reservation 18 där detta förtydligas. Att lägga fram mest långtgående klimatmål förpliktar. Det är därför som har lagt fram ett helt batteri av åtgärder för att vi snabbt ska kunna minska utsläpp. Det handlar om att i grunden ställa om samhället. Att häri ensidigt förlita sig på så kallade marknadsmekanismer är en synnerligen riskabel strategi. Jag instämmer helt med den brittiske ekonomen , författare till den så kallade Sternrapporten, som jag tror kom ut , som menar att klimatförändringarna visar på marknadsekonomins största misslyckande. Vi behöver riktiga åtgärder som kan minska de svenska utsläppen på riktigt. föreslår bland annat höjd koldioxidskatt, skatt på långtradartransporter och en flygskatt. Dessa skatter bidrar till en finansiering av en kraftfull utbyggnad av järnvägen och kollektivtrafiken i . Vi vill också ha ett separat klimatprogram för de troligen mest omfattande klimatinvesteringarna i våra kommuner och landsting. Vi vill ha ökat stöd till förnybar energi, klimatrenoveringar av de så kallade miljonprogramsområdena, investeringar i grön teknik och ökade satsningar på miljö- och klimatforskning.