prot · H10940 · 2013-12-05 00:00:00 — Vi vet att pengar inte är allt, men man kan bara konstatera att en bana som affärsjurist kan vara mycket mer ekonomiskt fördelaktig än att bli humanadvokat. Vad tror ni att det sänder för signal till juriststudenterna när regeringen nu säger att man ska dra ned på det offentliga stödet till brottmålsadvokater och målsägandebiträden? Risken är ju ganska stor, enligt min uppfattning, att de unga juristerna nu drar slutsatsen att det kan bli svårt att försörja sig som humanadvokat och att man därför kanske i stället väljer affärsjuridiken. Vi har bakom oss då klassklyftorna har ökat kraftigt. Tillträde till arbetsmarknaden har blivit en klassfråga. Rätten till bostad har blivit en klassfråga. Rätten till en bra skolgång har blivit en klassfråga. ser vi hur också rättssäkerheten kan bli en klassfråga. Det motsätter vi socialdemokrater oss. Det ska inte bero på din plånbok om du ska kunna få hjälp och stöd när du har utsatts för brott. Det ska inte bero på din plånbok om du ska kunna få ett professionellt försvar vid en rättegång. Landets bästa jurister ska finnas i våra domstolar, tjänande sin klient och allmänheten. Och det måste, herr talman, få kosta pengar. Vi socialdemokrater står naturligtvis bakom alla våra reservationer, vårt budgetförslag och vårt särskilda yttrande. För tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 18 och 51. (Applåder) I detta anförande instämde , , Arhe Hamednaca, och (alla S). 20 (MP): debatterar vi budgeten för rättsväsendet, utgiftsområde 4. Det handlar om resurser till polisorganisationen, domstolar, Kriminalvården med flera. I budgetmotion föreslår vi satsningar för en ökad effektivisering av polisorganisationen, ökad säkerhet för brottsutsatta, att barn ska få egna ombud i mål som rör dem, en modernisering av kriminalvården med utbyggd häkteskapacitet och ett förstärkt arbete mot hatbrott och diskriminering. Alla dessa satsningar bidrar till ett tryggare och säkrare för alla. Vi har sett hur regeringen bara satsat på kvantitet när det gäller polisorganisationen, och inte kvalitet. Anslaget för polisorganisationen har vuxit från till för . Utgifterna för den polisiära verksamheten har alltså ökat . Fler poliser har anställts, men andelen personuppklarade brott ökar inte. Att fler poliser inte automagiskt leder till bättre kvalitet och att fler brott upp är tydligt. Polisen behöver en högskoleutbildning med forskningsmöjligheter, förbättrad handledning och andra och bättre metoder för att mäta kvalitet i verksamheten. tror att det behövs fler åtgärder för att förbättra polisens möjligheter att göra ett bra arbete. ställer sig bakom förslagen om effektivisering av polisorganisationen som föreslås i betänkandet Polisverksamhet i förändring (SOU 2002:70) och menar att dessa skyndsamt måste påbörjas. I polisens arbete ska inte ingå att bemanna receptioner, hantera tillstånd för fyrverkerier och liknande. Detta skulle medföra att upp till 500 årsarbetsresurser frigörs för polisiärt arbete inom polisväsendet. De resurser som frigörs genom effektiviseringar, metodutveckling, renodling av det polisiära uppdraget och ett arbete för förbättrad rehabilitering av dömda bedömer vi kan leda till besparingar om . Den siffran kommer också från SOU 2002:70. Dessa resurser överför vi till Kriminalvården för förbättring av dess arbete med dömda och till för stöd till kommuners arbete med brottsoffer. Vi anser att polisens närvaro i människornas vardag behöver utökas. Det handlar om att polisen genom ett långsiktigt förtroendebyggande lokalt arbete visar för människor att polisen finns där för dem, oavsett när brotten anmäls och av vem. Det har visat sig att i de delar av landet där det har funnits ett starkt lokalt förankrat polisiärt arbete har också brott kunnat utredas enklare och snabbare, och tilltron till polisen har ökat. I miljonprogramsområden upplever såväl brottsoffer som förövare och boende oro och otrygghet, som de har ett lågt förtroende för polisen och dess förmåga att klara upp brott. Enligt rapport är det en återkommande uppfattning hos boende i miljonprogramsområden att de poliser som beter sig tveksamt handlar rasistiskt. Av rapporten framgår att en fjärdedel av dem som utsatts för brott inte anmäler detta och att förtroendet för polisen är särskilt lågt bland unga män. Dessa uppgifter visar på en allvarlig förtroendeklyfta mellan boende och en av de viktigaste delarna av staten, ordningsmakten. Om miljonprogramsbor inte känner förtroende för polisen minskar sannolikheten för att brott anmäls och att personer ställer upp och vittnar, och risken är att tipsen från allmänheten uteblir. Det leder också till en minskad upplevelse av trygghet och en förstärkt känsla av att vara lämnad utanför. En annan del av detta är framväxten av ett polishat. Det sprids nidbilder av poliser på ett sätt som ytterligare förstärker känslan av otrygghet och utsatthet. Detta riskerar i sin tur att på ett oacceptabelt sätt öka motsättningar och locka olika individer till upplopp. För att förbättra kommunikationen och förståelsen mellan polis och ungdomar har bland annat och ett gemensamt dialogprojekt. I finns också ett projekt för att förbättra dialogen mellan ungdomar och uniformsyrken som heter Människan bakom uniformen. vill avsätta resurser för att se till att liknande dialogprojekt kan skapas i hela landet. Arbetet mot diskriminering måste prioriteras högre inom rättsväsendet. Höstens avslöjande om ett register över romer som funnits hos har varit ytterligare en faktor som bidragit till att sänka förtroendet för polisen. För att kunna återuppbygga förtroendet för polisen hos inte minst romska befolkning är det viktigt att polisen erkänner att det finns problem med diskriminering. Det betyder inte att alla poliser ska misstänkliggöras utan att polisen är en del av samhället och därför genomsyras av samma diskriminering och fördomsfullhet som existerar i resten av samhället. Den insikten är viktig för att man ska kunna göra någonting åt det. Vi vet att människor behandlas olika beroende på hudfärg, etnicitet, religion och så vidare. I Brottsförebyggande rådets rapport i rättsprocessen konstaterades att diskriminering var utbredd på alla nivåer inom rättsväsendet. Därför måste vi ha ett kontinuerligt arbete mot diskriminering med utbildningssatsningar för alla rättsväsendets aktörer. En annan fråga där vi ser ett behov av förbättring är frågan om handledning för polisen. Polisyrket är mycket komplext, och poliser har en varierande och stressande arbetssituation. De kan hamna i våldsamma situationer och möter offer för brott och olyckor. I en aktuell avhandling från beskriver hur poliser i riskerar utbrändhet och inte har tillräckliga verktyg för att hantera upplevelserna i arbetet. Hon skriver: I intervjustudien uttryckte poliserna att de efter en traumatisk händelse använde strategier för att hantera detta baserat på egen kunskap, samt med hjälp av olika åtgärder och stödsystem inom polismyndigheten. När kunskap, stödsystem och åtgärder var otillräckliga kände sig poliserna otrygga, de svåra situationerna blev en börda som återkom vid andra liknande situationer. Risken är stor för psykisk ohälsa eller cynism inom polisen om det inte finns system för att hantera traumatiska upplevelser och den stress som förekommer inom polisyrket. Vi behöver satsa på ökad handledning. Frågan om förtroendet för polisen, etikfrågor och handledning hänger ihop och är viktiga. Allmänhetens förtroende för polisen är generellt sett högt, men förtroendet är en färskvara och ser olika ut i olika delar av landet. Det är viktigt att frågor om handledning prioriteras inom organisationen, särskilt i samband med den omorganisation som sker inom polisverksamheten. Därför satsar på detta. Vi anser att det behövs en särskild utredningsmyndighet för de fall då en polis eller åklagare misstänks för brott. Tyvärr finns en bild av att poliser håller varandra om ryggen och att poliser som begår brott aldrig döms. och Justitiekanslern med flera anser att allmänhetens förtroende för rättsväsendet väger tyngre än de nackdelar som kan tänkas uppstå med en fristående myndighet. Medborgarnas förtroende för rättsväsendet är stommen för rättsstaten, och bör införa en fristående myndighet som utreder polis och åklagare vid brottsmisstanke. när polisorganisationen alltså omorganiseras så att 21 polismyndigheter blir till en tror vi att det är läge att satsa på modernt it-stöd för polisen. De system som finns fungerar dåligt. Larmrapporter kommer om att polisen till exempel inte kan ta upp anmälningar i garage på grund av dålig täckning. Vi avsätter därför på att förbättra it-stödet. I detta ingår utbildning om korrekt personuppgiftshantering, vilket vi tror är nödvändigt bland annat efter avslöjanden om olagliga register och brister vad gäller till exempel gallring. Vi anser också att en integritetsskyddsmyndighet bör inrättas. finns det ingen myndighet eller minister som har ett helhetsansvar för integritetsfrågorna, och de faller mellan stolarna. Detta är problematiskt, inte minst eftersom allt fler integritetskränkande lagar antas och eftersom den personliga integriteten ständigt nedprioriteras. Det är oroande hur lagstiftarens syn på den personliga integriteten har förändrats . I en annan aktuell avhandling från konstaterar detta: Genom ny lagstiftning tillåts inhämtning av sådan kommunikation i bland annat Säkerhetspolisens underrättelseverksamhet i syfte att förhindra och förebygga framtida allvarlig brottslighet. Detta innebär i princip att tidigare gällande krav på konkreta brottsmisstankar mot en specifik person för sådana åtgärder har övergetts, säger . Vi budgeterar för inrättandet av en integritetsskyddsmyndighet. Den som utför utredningar i mål om vårdnad, boende och umgänge ska ta reda på barnets inställning och redovisa den för rätten. Enligt har barn också rätt att komma till tals. undersökningar visar att lagstiftningen inte har fått önskad effekt. Mer än efter att den trädde i kraft finns uppgifter om att barn bara har fått komma till tals i drygt hälften av utredningarna som rör vårdnad, boende och umgänge. anser att barn ska ha rätt till ett offentligt biträde i dessa mål för att säkerställa att barnet kommer till tals och att barnets intressen tas till vara. Kraven på kriminalvården att såväl vårda och behandla som att förebygga återfall i brott är och ska vara höga. ska kriminalvården tillsammans med kommuner, landsting och andra aktörer arbeta för att villkorligt frigivna och de som avslutar vård hos kriminalvården i övrigt ges en utslussning till samhället som leder till egen laglig försörjning genom studier eller arbete, bostad och ordnad fritid. En viktig aktivitet är att upprätta utslussningsplaner med ett reellt innehåll för frihetsberövade. Tyvärr har myndigheten brustit i detta. Vi anser därför att samtliga som dömts till en frihetsberövande påföljd ska få en utslussningsplan från kriminalvården som visar hur den dömde ska få egen försörjning genom arbete eller studier, hur bostad ska ordnas och hur det sociala livet ska kunna fungera. , och polismyndigheternas arbete för att bekämpa miljö- och djurskyddsbrott har fungerat mindre väl. För få brott upptäcks, uppklaringsgraden har varit låg, preskriptionsgraden hög och antalet fällda mycket lågt. konstaterar att en förstärkning behövs även där. Vi föreslår också i vår budget en förstärkning med sju stycken miljöåklagare för att Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål ska fungera bättre och inte vara en flaskhals. Dessutom behövs en förstärkning eftersom behovet av internationellt samarbete ökar. Vi behöver en helt annan myndighetsstyrning, där det inte är pinnjakt utan kvalitet som värderas högt. Effektivitet ska mätas, men det är viktigt att ta fram relevanta indikatorer för måluppfyllelse och kvalitet som även handlar om hur bra bemötande medborgare fått, hur högt förtroendet för polisen är och hur tillgänglig polisen är. Det vi behöver är också en annan samhällsutveckling. Grogrunden för kriminalitet handlar om underliggande samhällsproblem som fattigdom, missbruk, arbetslöshet och psykisk ohälsa. Vi behöver arbeta både brottsförebyggande och brottsbekämpande. Polisen kan göra mycket, men för att förbättra tryggheten i samhället krävs långsiktiga förebyggande åtgärder. Jag står självfallet bakom alla reservationer, men för att vinna tid yrkar jag endast bifall till reservationerna 5, 9, 18 och 52. 21 (SD): Medierna rapporterade om en 45-årig man som dömts till endast fängelse trots att han gjort sig skyldig till ofredande, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, försök till grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, sexuellt ofredande och barnpornografibrott. Jag tog upp det här med justitieministern en gång . Jag kan inte påstå att jag fick något speciellt bra svar. Oavsett vilket är det ett oroväckande lågt straff. Jag tycker att det är ett löjeväckande lågt straff, och det väcker minst sagt känslor. Jag menar att mycket hade varit annorlunda om regeringen hade valt att lyssna på i den här frågan. Det räcker nämligen inte att höja maxstraffen, vilket vissa tycks tro. Det behövs naturligtvis även höjda minimistraff för grova vålds- och sexualbrott, inte minst för att tvinga domstolarna att helt enkelt döma hårdare och utdöma längre fängelsestraff så att vi kommer bort från att man dömer i den lägre delen av straffskalan. Det är också viktigt att kontinuerligt arbeta för att förbättra metoderna för att skydda barn från sexuell exploatering. Inom ramen för polisen i inrättades 2006 myndigheten and , . Myndigheten arbetar med att förebygga och beivra sexualbrott mot barn som begås på internet – precis det som förekom i fallet med den 45-årige mannen som jag inledde med. Jag vet inte om ni minns, men det var bland annat en 13-årig flicka som i samband med detta tog sitt liv. Hon hade varit utsatt för den här mannens verksamhet på internet. Vid CEOP finns experter från olika sektorer och poliser med erfarenhet av just den här sortens utredningar. Sedan starten har det resulterat i drygt 1 000 gripanden. Fler än 250 sexualförbrytarnätverk har brutits upp. Fler än 600 barn och ungdomar bedöms ha räddats från att utsättas för sexualbrott. I likhet med svenska Ecpat anser vi att regeringen borde utreda möjligheten att inrätta en svensk motsvarighet till CEOP. I har man bland annat en så kallad larmknapp på internet, vilket jag har tagit upp tidigare. Där har sajter som till exempel Facebook och MSN infört en sådan larmknapp, som är direkt kopplad till polisen och till CEOP. Det visar sig att tröskeln för barn och unga att larma genom att trycka på den här larmknappen när de utsätts för någonting är betydligt lägre än för att ta upp telefonen och ringa till larmcentralen. Ett liknande system skulle snabbt kunna införas i . Även här menar vi att regeringen bör tillsätta en utredning för att undersöka om man kan införa något liknande i . Det tycker vi att man borde kunna göra. Den svenska polisen är en samhällsbärande yrkesgrupp. Den upprätthåller lag och ordning och skyddar medborgarna. Den är en viktig del av det fundament som utgör vårt rättssamhälle. Efter att ha genomgått yrkesutbildningen får man som polis räkna med en förhållandevis låg lön, obekväm arbetstid och att mycket ofta utstå våldsamma och hotfulla situationer. De poliser jag har träffat har dock trots detta varit väldigt stolta över att vara poliser. De har uppvisat yrkesstolthet och också väldigt hög kompetens. Polis är för många fortfarande ett drömyrke. Fram till krävdes det också ganska mycket för att bli polis. Att man har haft en förhållandevis hög tröskel in har ändå garanterat en grundläggande kvalitet som jag menar är viktig för att upprätthålla en professionell kår som allmänheten kan sätta sin tilltro till. Tyvärr verkar man i övriga partier ha en helt annan syn på detta med kvalitet. Man har sänkt trösklarna. Det är inte längre objektiva kvalifikationer som gäller, utan det är viktigare att man har ett visst kön eller en viss etnisk bakgrund. Vi menar dock att det är fel sätt att se på detta. Vi menar att det ska vara högsta nivå och höga fysiska krav, och de som når upp till dessa krav, oavsett kön eller bakgrund – sådant spelar väl ingen roll – kan också bli poliser. Det är det som ska vara avgörande. Positiv särbehandling är inget annat är diskriminering. Att påstå något annat är direkt löjeväckande. Föregående talare tog upp flera viktiga saker men särskilt en som jag vill ta upp här, nämligen polisens arbetsuppgifter. Det är tyvärr så att vi alltmer sällan ser poliser utomhus. Polisen får utföra en hel rad uppgifter som man skulle kunna överlåta på andra anställda. Det handlar till exempel om tillståndsgivning för fyrverkerier, tillståndsgivning för cirkustält, inspektioner av farliga istappar och omhändertagande av hittegods. Det är oerhört beklagligt om utbildade poliser som borde vara ute och synas och bekämpa brott i stället tvingas utföra den här sortens uppgifter. Men det verkar finnas en växande samsyn i den här frågan om att poliser ska jobba som just poliser. Vi försökte få till stånd en debatt om det ökande antalet skjutningar, vilket vi inte fick. Det beklagar jag. Därför tänker jag ägna lite tid åt detta här. var det en skjutning i , tror jag, där man bland annat sköt rakt in i en hamburgerrestaurang. Detta visar att vi har ett oerhört stort problem. har kallat situationen för akut när man har tittat på skjutningarna, som tycks tillta i kommun efter kommun, förort efter förort. Vi förordar, precis i linje med , att minimistraffet för grovt vapenbrott ska höjas. Jag vet inte om det finns samsyn i den här frågan. Vi har åtminstone fått nej när vi lagt fram förslaget. Jag beklagar det. När vi föreslår detta har regeringen i stället valt att diskutera vapenamnestier. Vi fick ju en vapenamnesti . Vi påpekade att den skulle vara ganska verkningslös. Det visade sig också att så var det. BRÅ meddelade att 46 har förlorat livet i totalt 214 skjutningar –. Enligt , chef för i , är det en situation vad det gäller mord som vi aldrig har haft. har skjutningarna fortsatt i en rad kommuner i landet: , , och många mindre kommuner. Bara i har man tydligen haft 100 skjutningar . Det är helt sanslöst! Vi behöver inte vapenamnestier. Det är inte den här sortens vapen vi kommer åt då. Vi behöver något helt annat. Vi behöver ta itu med den här sortens människor på ett helt annat sätt än . Inte minst behöver vi ett gränsskydd som säkerställer att vi inte får in vapen. De flesta vapen som används i sådana här skjutningar och som kriminella grupper har är insmugglade vapen. Jag nämnde att vi måste höja minimistraffen, naturligtvis, men vi måste också på allvar vidta åtgärder mot den organiserade brottsligheten. Vi har lagt fram en rad förslag på området. Till exempel vill vi inrätta en nationell paraplyorganisation mot organiserad brottslighet – vi kallar det för ett svenskt FBI. Vi menar att det ska vara olagligt såväl att vara medlem i en kriminell organisation som att vara en del av den kriminella organisationens verksamhet. Vi menar att ska få sekretessbrytande befogenheter att samla den övergripande myndighetsinformationen om medlemmar i kriminella nätverk. Vi menar att polisen ska få långtgående befogenheter att använda telefonavlyssning, buggning och kameraövervakning mot den som kan betecknas som medlem i ett kriminellt nätverk. Det är en riktigt allvarlig situation vi har, och det verkar inte som om man har situationen under kontroll. I betänkandet stöder jag även motionsyrkande om att åtgärda bristen på statistik () kring händelser vid eller mot boenden. Jag anser precis som att det är angeläget att vi politiker får tillgång till den statistik som krävs för att kunna bilda oss en uppfattning om hur brottsliga fenomen ser ut, inte minst när det gäller händelser vid eller mot boenden. Visar det sig att det begås många allvarliga brott vid eller mot dessa asylboenden kanske vi också ska ifrågasätta hur boendena är utformade. Det finns tyvärr många indicier, inte minst i medierna, som visar att en sådan kartläggning vore behövlig. Jag tänker ta några exempel. : Det bedrivs omfattande narkotikaförsäljning till ungdomar i . Försäljningen bedrivs av asylsökande på ett asylboende. Det hela uppmärksammas när en narkotikauppgörelse slutar med att en ungdom blir skuren i halsen och en annan blir skjuten till döds. : En svensk tvåbarnsmamma blir utsatt för våldtäkt av åtta afghanska asylsökande som under omgångar turas om att våldföra sig på henne på ett asylboende i . Händelsen kallades senare i pressen för en av de värsta gruppvåldtäkterna i historia. Gärningsmännen blev alla gripna och dömda för handlingarna, som enligt åtalet präglades av särskild hänsynslöshet och råhet. : En 25-årig asylsökande på ett asylboende i bråkar med personalen och försöker sedan bränna ned asylboendet och gör sig skyldig till försök till mordbrand. Mars 2012: Sju asylsökande på ett asylboende i var missnöjda med att de inte fick gratis resa till ett disco, varför de vandaliserade boendet. Alla sju blev åtalade för skadegörelse. : En 13-årig flicka befinner sig av en slump i närheten av asylboendet utanför . En 27-årig asylsökande från , utan koppling till flickan, tvingar in henne i en bastu- och duschbyggnad, där han våldtar henne. Han dömdes för detta. Den här listan kan göras lång, till och med väldigt lång. Det räcker med att söka på internet för att kunna ta del av en rad liknande händelser. Det finns också händelser som är riktade mot asylboenden. Det finns några stycken. Det är som sagt viktigt att vi kartlägger de brott som begås mot och i anslutning till de svenska asylboendena, men jag tror inte att den sortens kartläggning visar den bild som och tror. Det är faktiskt ganska troligt att de flesta och hemskaste brotten i anslutning till asylboenden begås av de asylsökande själva. Jag har en rad reservationer. Jag tänker nöja mig med att yrka bifall till några stycken: 1, 2, 17, 33, 45, 57, 63 och 64. 22 (V): I denna debatt behandlar vi utgiftsområde 4, rättsväsendet. Vi i står förstås bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 13, 18 och 55. Jag vill inledningsvis säga att jag instämmer i mycket av det som lades fram av , Socialdemokraterna, och även det som anförde i sitt inlägg. Jag instämmer i att vi har fått ett samhälle med ökade klyftor där man ger sig på fattiga människor. Sjukskrivningarna ökar och a-kassan sänks. Detta skapar naturligtvis stora ekonomiska och sociala klyftor. Det är också så, enligt all expertis och forskning, att kriminalitet gror och ökar i dessa sammanhang. Några enkla lösningar eller en quick fix med höjda anslag när det gäller att lösa grov organiserad brottslighet, som vi ser , eller att tro att polisen kommer att lösa många fler brott fungerar inte. Som vi från befarade blev effektiviteten inte bra. Man kan lugnt påstå att den har väntat på sig. Vi menar att vi till stora delar har bra poliser – det vill jag noga poängtera. Däremot kan man fundera på – det har även andra gjort – hur organisationen styrs. Jag har alltför träffat poliser ute i verksamheten som ifrågasätter exempelvis att de har alltför många chefer. Det är känsligt att ta upp problem och att kritisera en ledning. Detta måste det bli ändring på. Vi måste få ett polisväsen som klarar upp fler brott än och få till stånd en verksamhet som jobbar på de tider när brott faktiskt begås. Det har nyhetsrapporteringarna bevisat. Efter många års tjatande från bland annat oss i oppositionen kom det ett förslag om att omorganisera polisen till en myndighet. Det är bra. Men vi ska inte ta det som något slags försäkring om att allt därmed kommer att bli bra. Mycket jobb kommer att behöva göras utöver detta. Polisen ska lagföra brott. Man har också ett ansvar för förebyggande åtgärder. Men vi tycker inte att man kan övervältra hur mycket ansvar som helst på polisen i denna fråga.