prot · H009108 · 2013-05-21 00:00:00 — Jag tycker nämligen verkligen så; jag tycker att barnen på våra förskolor och skolor, de äldre och de som befinner sig på sjukhus har rätt att få mat av den bästa kvaliteten. Det får de inte i dagens . har ministern fått en rapport på sitt bord om det nu inte räcker med att lyssna på mig som säger att det han har beslutat inte är dimensionerat för att ge effekt. Därför kvarstår min fråga: Vad är ministern beredd att göra för att vi ska se en verklig skillnad när det gäller den offentliga måltiden? 40 Landsbygdsminister (C): Låt mig först tacka för interpellationen, och det gör jag av många skäl. Den offentliga maten är viktig för riktigt många människor i vårt land. I de kök som ofta är knutna till de anläggningar och institutioner som finns på det här området tillagas och serveras det dagligdags i storleksordningen tre miljoner måltider. Det är alltså en otrolig mängd måltider som tillagas och serveras vid våra dagis, skolor, äldreboenden och liknande . Det är alldeles självklart att jag tycker att vi borde ägna de här måltiderna mer uppmärksamhet mest apropå att de allra flesta av de människor som serveras måltiderna är beroende av att de serveras. Det beror i sin tur på att de oftast inte har några valmöjligheter alls, vilket alla vi andra oftast har. Vi är vuxna, kanske friska, och kan välja om vi vill tillaga vår mat själv eller gå till någon personalmatsal eller liknande och äta våra måltider. Det kan många av de människor som finns i de här typerna av offentliga inrättningar inte göra. Jag tycker att jag har nått långt i det här sammanhanget längre än vad någon av mina företrädare har gjort. Det bevisas också av den utvärdering och delöversyn av visionen Matlandet som är gjord. Till exempel framgår det av den översyn som är gjord att mer än hälften av kommunernas kostchefer anger att de ofta eller alltid använder sig av kriterier vid sina upphandlingar. De kriterierna fanns inte tidigare, . De finns därför att jag har varit med och anslagit pengar till genom Matlandet . Jag tror att vi båda kan vara överens om att vi mer eller mindre dagligdags läser i lokaltidningar och annorstädes om kommuner och landsting som gör de upphandlingar jag tror att vi också är överens om att vi bör göra inom den offentliga sektorn inom kommun- och landstingssektorn. Det handlar om att dela på upphandlingarna, så att man inte köper ris och potatis i samma upphandling. Då är det nämligen svårt att få lokalproducerade produkter apropå att ris inte är så där alldeles lätt att odla och få fram i vårt klimat. Jag kan också konstatera att vi numera väldigt ofta och frekvent läser om kommuner som ställer krav på den mat man inhandlar till sina kök. Så gjordes inte tidigare, utan då beställde man kort och gott mat. ställer man dock krav i ökad omfattning, och det är jag glad över. Jag påstår också att det beror på det arbete vi bedriver inom visionen Matlandet . Jag hoppas att den här utvecklingen fortsätter, och jag är ganska övertygad om att den gör det inte minst apropå att många gör sina upphandlingar för två, tre eller kanske rent av i taget och ännu inte har haft möjlighet att ta del av det arbete som bland annat och även har gjort på området inom ramen för Matlandet . 41 (S): Jag betvivlar inte landsbygdsministerns engagemang i de här frågorna. Det vi kanske har lite olika bild av är hur framgångsrik landsbygdsministern har varit i att se till att det är svensk mat som genererar jobb och välfärd i det här landet, att vi ökar vår livsmedelsproduktion och att fler barn på våra förskolor och skolor, fler äldre i äldreomsorgen och fler sjuka på sjukhus faktiskt får mat av god kvalitet. Där skiljer vi oss kanske lite åt när det gäller hur framgångsrik ministern har varit. Jag betvivlar dock absolut inte ditt engagemang. Min uppfattning är att det är ett engagemang du delar med många landsbygds- och jordbruksministrar, också från tidigare regeringar. Det jag väldigt gärna skulle vilja ha svar på i den här debatten är den fråga jag har ställt. Du har själv beställt en konsultrapport för att utvärdera ditt eget arbete, och den konsultrapporten är ganska tydlig med att den politik du bedriver när det gäller den offentliga måltiden inte är dimensionerad för att få effekt och att det behövs fler åtgärder för att nå en högre måluppfyllelse. Det vore alltså väldigt bra att åtminstone få höra lite tankar och idéer om hur landsbygdsministern har tänkt ta sig an det här. Jag är själv väldigt övertygad om att det finns en del grundläggande saker som krävs för att man ska lyckas med att få till en riktigt bra offentlig måltid. Först och främst behövs det, som jag var inne på i mitt tidigare inlägg, en generell välfärdspolitik för jobb, utbildning och minskade klyftor i . Det är någonting gott och bra också för svensk matproduktion och för mat av god kvalitet på våra förskolor och skolor. Jag menar att det går att kombinera de här sakerna. Det går nämligen att bedriva en politik som understöder att kommuner och landsting faktiskt har möjlighet att upphandla det som är ekologiskt, närodlat och producerat med bra miljömässighet och goda djurskyddskrav. Gör kommuner och landsting det kan barnen i skolan få bättre mat av god kvalitet, och vi kan se till att vi skapar jobb inom svensk matproduktion. Det här bygger på att man försvarar och bygger på de mervärden just den svenska maten har, nämligen bra miljömässighet och gott djurskydd. Det bygger också på att man driver en generell välfärdspolitik för jobb och utbildning som gör att fler faktiskt har råd och möjlighet att efterfråga mat av god kvalitet. På så sätt kan man också driva utvecklingen om man använder det offentliga kan man bygga marknader, för då får man fler som får avsättning för sina produkter. I många av de här delarna har den här ministern och den här regeringen snarare satt i en helt annan riktning. Inte minst presenterade sin rapport för någon vecka sedan, där man konstaterar att de ekonomiska klyftorna växer mest i . Bara det torde tarva till eftertanke. Som sagt: Jag betvivlar inte ditt engagemang, landsbygdsminister , men det jag väldigt gärna skulle vilja är att du ger svar på det din egen rapport har konstaterat att det behövs fler åtgärder för att vi ska få till en bra offentlig måltid i . 42 Landsbygdsminister (C): Översynen som är gjord ska visa oss om Matlandet är på rätt väg och hur vi ska gå vidare för att nå de mål som är uppsatta . Det är alltså framåt i tiden. Som jag nämnde i mitt huvudanförande håller vi just nu på med dialogmöten där vi bjudit in berörda myndigheter och organisationer för att diskutera resultaten och hur vi ska lägga upp arbetet . Jag är mån, det vill jag verkligen framhålla för kammaren, om att detta sker i en bred dialog med intressenterna, apropå att det i det här ämnesområdet oftast, för att inte säga alltid, är någon annan som fattar de direkta besluten, i det här fallet kommuner och landsting. Det är dem som jag kan understödja på olika sätt men inte konkret handla maten till. I översynen konstateras det att det har varit en ökning av antalet små och medelstora företag som deltar i upphandlingarna till kommuner och landsting. ökade andelen små och medelstora företag från . Vi hade velat ha en ännu högre siffra, men märk att våra mål är uppsatta till 2020. Märk också att många handlar den här typen av produkter för två tre kanske i taget, så det tar tid att få igenom olika processer i beslutsmekanismerna. Jag kan konstatera att andelen små och medelstora företag som faktiskt vinner en upphandling har ökat. Ökningen är inte stor, den är , från , men ändå. Det är alltså en ökning av företag som då Matlandet var i sin linda faktiskt har vunnit upphandlingen. Det är att konstatera utifrån den översyn som görs att när det gäller målet om ökad kvalitet är det ibland svårt att mäta. Det är svårt att hitta bra indikatorer kring vad som ska mätas. På några områden finns det så kallade nöjdhetsindex som bygger på undersökningar. Bland de fallen kan man se att inom äldreomsorgen, för att ta det som exempel, har nöjdheten ökat. Den skulle självklart kunna öka ännu mer, men märk att mätperioden är 20082011, alltså då projektet och visionerna om Matlandet var i sin linda. Jag vill påpeka att en del av arbetet måste bli att leta upp indikatorer på de saker som är lite svåra att mäta i annat än i faktiska tal och eller pengar för att de facto kunna mäta den här typen av saker. Jag vet att mina medarbetare funderar på hur man ska kunna få fram indikatorer. Men mitt mål är alltså klart: Vi måste öka både nöjdheten och antalet företag som deltar i de offentliga upphandlingarna. Det i sin tur kan resultera i en ökad företagsamhet i Småortssverige och på svensk landsbygd och därtill en ökad produktion av mat i vårt land, vilket också är ett av mina mål. 43 (S): Som jag sade betvivlar jag inte landsbygdsministerns engagemang i frågan. Det vi har olika uppfattningar om är resultatet och effekterna av landsbygdsministerns engagemang. Dialogmöten i all ära, men jag tror att landsbygdsministern skulle behöva ägna sig åt en del dialog inom regeringen och regeringspartierna. Det finns ganska många motsägelser när vi talar om mat, svensk konkurrenskraft och svenska mål för mat och matproduktion. Här säger landsbygdsminister att han satt upp mål till 2020 och att det är viktigt att ge sådana besked. För någon vecka sedan hade vi en liknande diskussion här i kammare där regeringsföreträdare hävdade att det var politisk kommunism när Socialdemokraterna tyckte att det är en viktig styrsignal att exempelvis sätta upp mål för ekologisk konsumtion och ekologisk produktion i vårt land. Det känns som att man behöver ägna sig åt dialog inom regeringen. Detsamma gäller mellan departementen, kan jag tycka. Vi kan å ena sidan lyssna på Landsbygdsdepartementet som höjer till skyarna att man ska göra en satsning på att exportera från . kommer det å andra sidan från och uppgifter om att just rödingen från fortfarande innehåller alldeles för höga halter av giftet dioxin. Det är där någonstans som det här fallerar. Vi har en matminister som har slagits för giftfisk, för farliga ämnen i läsk, mot ursprungsmärkning av fläsk, fågel och processat kött som i lasagne. Vi har 25 företag som är inblandade i en köttfuskskandal, och försöker ministern hävda att det just är svensk mat av god kvalitet som ska ges till våra barn i skolor och förskolor. Jag tycker att det ska vara så, men då måste landsbygdsministern engagera sig i de mervärden som utgör det svenska: bra djurskydd, bra miljömässighet och respekt för konsumenten. 44 Landsbygdsminister (C): Låt mig än en gång tacka för interpellationen av skälet att de här frågorna är angelägna för riktigt många människor i alla delar av vårt land. Visionen om Matlandet bygger på fem olika fokusområden, varav ett är den mat som vi i det här sammanhanget kallar för den offentliga maten. Mitt engagemang i den delen är att entusiasmera och stödja dem som är aktörer. Så här långt har det resulterat i att understöd har gått till bland annat för att de ska kunna hjälpa kommunerna i sina upphandlingar med att sätta upp kriterier, krav på all den mat som inhandlas till köken i dagis, skolor, äldreboende och liknande, krav som inte fanns tidigare men som det är upp till entusiastiska kommun- och landstingspolitiker, om de så tycker, att använda sig av och ta stöd i. Det ser jag som min uppgift, och den uppgiften ämnar jag att arbeta vidare med. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2012/13:390 om samernas ställning som ursprungsbefolkning 45 Landsbygdsminister (C): har frågat mig om jag är beredd att omvärdera de renägande samernas status och därmed de speciella privilegier de tilldelats, generellt såsom ursprungsbefolkning och i synnerhet i de områden där de faktiskt inte alls uppfyller de krav som ställs för att kategoriseras som ursprungsbefolkning. Det finns ingen generell eller juridiskt bindande definition av begreppet urfolk. Vad som ofta nämns som faktorer för att definiera ett urfolk är: självidentifikation ett folk som härstammar från folkgrupper som bodde i ett land eller i en region vid tiden för fastställandet av nuvarande statsgränser att folket helt eller delvis har behållit sina speciella traditioner, kultur, språk och institutioner, vilka ofta har en stark länk till de områden och den natur de traditionellt brukat att man inte utgör den dominerande gruppen i samhället. Det anses däremot inte avgörande att ett urfolk historiskt sett bott i ett visst område än andra. Inte heller anses det nödvändigt att ett urfolk måste leva eller livnära sig på samma sätt som dess förfäder. Forskning tyder på att den samiska kulturen uppstod för ca 2 genom en sammansmältning av flera redan då existerande fångst- och jordbrukarkulturer på . Samerna har sedan fortsatt att leva och verka inom detta område, som är delar av , , och . Det samiska folket har således en lång sammanhängande historisk anknytning till de områden där de bedrivit sin näring och utvecklat sin kultur som går tillbaka till tiden före nationalstatens bildande. Man uppfyller därmed kriterierna för ett urfolk. Detta har även bekräftats av vid ett flertal tillfällen, och det samiska folkets status befästes numera också i regeringsformen. Det samiska folket och dess kultur, vilket innefattar renskötseln, är en del av vårt gemensamma kulturarv. Rennäringen är en viktig del av det samiska kulturarvet. Staten har ett övergripande ansvar för att främja det samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kulturliv. Detta framgår av regeringsformen och återspeglar folkrättsliga förpliktelser. Dessutom kan det konstateras, såsom gjorts av , att renskötselrätten är en civilrättslig rättighet som tillkommer den samiska befolkningen kollektivt. Renskötselrätten baseras på tidigare markanvändning och uppstod långt innan urfolks rättigheter blev ett begrepp i folkrätten. Det är alltså inte så att samerna skulle ha tilldelats speciella privilegier i fråga om renskötseln med anledning av att man är ett urfolk. Jag ser inga skäl till att omvärdera det samiska folkets status som urfolk. 46 (SD): Jag tackar landsbygdsministern för svaret. Renskötsel är sentida i , och . Innan dessa områden blev svenska fanns inte renskötsel i området. Däremot fanns ett rikt och diversifierat bondesamhälle. Att ättlingarna till dessa bönder ska behöva leva som andra klassens medborgare på sina förfäders marker är inte värdigt ett land som säger sig värna alla medborgares lika värde. Rasism kallas det i andra delar av världen, och det strider mot alla grundläggande demokratiska principer. Staten köpte under hot om expropriation mark i och och överlät nyttjandet av markerna till renägare. lappkodicill, som är ett gränstraktat mellan och , handlar om land norr om och visar att det söder om detta fjäll, som ligger på gränsen mellan och , inte bedrevs rennäring. I historia, band 8, skrivet av , professor emeritus i , går att läsa: Genom historien har det visat sig att etnisk klassificering av människor kan vara livsfarlig för individer. En nödvändig förutsättning för förintelsen och för den etniska rensningen i Bosnien var att individerna som skulle mördas eller fördrivas kunde definieras etniskt. Trots dessa historiska erfarenheter gjorde den svenska en poäng av att landets befolkning bestod av identifierbara etniska grupper definierade enligt modersmål. hade termen modersmål syftat på svenska språket, men hädanefter kom det att syfta på individernas medfödda språk. Det här var alltså professor ord. Jag kan bara beklaga att statsrådet inte försöker sätta sig in i de enorma problem som denna klassificering av folk för med sig, inte minst för de samer och andra folk i som inte har renskötselrätt och som av staten blivit fråntagna sina rättigheter för att tillgodose renägare med betesmarker, jakt- och fiskevatten med mera. Detsamma gäller bönder i som fråntogs sitt land och tvingades bli arrendatorer. Statsrådet verkar inte bry sig det minsta om att dagens ursprungsbefolkning inte uppfyller de kriterier som ställs för att klassificeras som ursprungsbefolkning i , och . Med denna klassificering håller ni nu på att utrota den egentliga ursprungsnäringen i de södra fjällen, nämligen fjälljordbruket. Tänker landsbygdsministern fortsätta med det ensidiga gynnandet av renägande samer på alla andra norrlänningars bekostnad? 47 Landsbygdsminister (C): Regeringen föreslog en ändring i rennäringslagen som syftade till att etablera en regel om en ömsesidig hänsyn till dem som har rätt att bruka samma mark. De olika typerna av markanvändning måste kunna fortgå på ett rimligt vis, tyckte regeringen. Markägaren måste till exempel kunna bedriva ett rationellt jord- och skogsbruk och samebyarna en rationell renskötsel. Vi tyckte att det inte var fråga om oförenliga mål, för erfarenheterna visar ändå att man kan fungera väl tillsammans om god vilja finns hos olika intressenter och parter. Förslaget, som var en del av en mer omfattande samepolitisk proposition, avvisades tyvärr. Det avvisades i sin helhet av och . Regeringen har därför valt att invänta konkreta ändringsförslag från samiskt håll. Jag säger detta apropå att vi har sett problematiken med att det finns flera nyttjanden av samma område i den del av landet som vi talar om. Vad gäller icke renskötande samer står det klart att den uppdelning mellan renskötande och icke renskötande samer som finns uppstod redan genom den första renbeteslagen som kom . Det har skapat motsättningar inom det samiska folket. Regeringen föreslog därför i betänkandet 2009 att samebyarna skulle öppnas för alla samer med ursprung i sameby, det vill säga att även annan än en renägande same, och att samebyn skulle kunna ägna sig åt annan ekonomisk verksamhet vid sidan om renskötseln. Förslaget var alltså en del av en även i denna del omfattande samepolitisk proposition, men också det avvisades tyvärr av och av SSR i sin helhet. Vi har därför från regeringens sida valt att avvakta och invänta konkreta ändringsförslag från det samiska samhällets sida. 48 (SD): Vi kanske först ska ha lite kunskap om vilka markområden vi talar om. av landets yta är öronmärkt för renägarna, men renägarna nyttjar av landets yta för bete av sina renar. Markägarna ska dela med sig till renägare. Var någon annanstans i behöver markägare dela med sig till någon annan näring utan att få kompensation för detta intrång? Markägarens rättigheter till sina egna marker borde vara okränkbara, även i inland, men, tyvärr, så är det inte. Att de skulle fungera bra tillsammans stämmer definitivt inte. Ett exempel från är att markägarna, bönderna, får sina nedtrampade av renar. En mjölkbonde i fick lägga ned på grund av att han inte fick bruka de marker som fjällbönder enligt gammal tradition brukade långt innan renägarna kom. Han fick lägga ned sin mjölkproduktion eftersom renägarna skulle nyttja markerna. fick 1928 en raslag som säger att bara samer som får bedriva rennäring. Före det fanns det även fjällbönder som hade renar och renmärken. Landsbygdsministern vill öppna för att alla samer ska få samma rättigheter. Hur blir det med alla andra folkgrupper som råkar bo i detta område? Ska de fortsätta leva som andra klassens medborgare i ett land som utger sig för att vara demokratiskt? Det är politiskt hyckleri. 49 Landsbygdsminister (C): Det är viktigt att hålla i minnet att många av de intressekonflikter som uppstått, och i vissa fall kvarstår, är ett resultat av historiska omständigheter som ingen nu levande person kan lastas för. Staten har historiskt till exempel använt sig av metoder som tvångsförflyttning, vilket givetvis är helt främmande . Det är dock min bestämda uppfattning att vi måste se framåt, inte bakåt. Jag är övertygad om att till exempel en ändring av rennäringslagen som syftar till att etablera en regel för ömsesidig hänsyn för dem som har rätt att bruka samma mark skulle vara en väg att gå framåt. Som jag nämnde i ett tidigare inlägg har dock det samiska samhället i detta fall valt att avvisa regeringens propå. Det finns också goda exempel i nutid där man har funnit samförståndslösningar rörande bruket av marken. Ett sådant exempel är att tillsammans med på regeringens initiativ tagit fram så kallade renbruksplaner. Planerna syftar till att underlätta dialogen mellan samebyarna och andra markanvändare, vilket kan vara såväl jord- som skogsbrukare men också andra intressenter i ett samhälle som vill och behöver bruka mark på olika sätt. Renbruksplanerna kan i sin tur fungera som ett beslutsunderlag för dem som har att fatta beslut av olika slag i vårt samhälle men också i sin verksamhet eller i sitt företag. 50 (SD): Många av de problem som finns grundar sig på historiska beslut. Det innebär dock inte att vi ska fortsätta i dessa banor som splittrar norrlänningarna. Vi bör försöka se till att alla som bor i får leva med samma rättigheter, möjligheter och skyldigheter. Så är det inte . Landsbygdsministern talar om tvångsförflyttning. Det var ingen tvångsförflyttning, hävdar jag. Det blev för många renägare och renar i trakterna kring . Då fick renägarna ett val. De kunde sälja sina renar och gå in i det svenska samhället på samma villkor som alla andra svenska medborgare eller bli tilldelade mark utefter den svenska fjällkedjan. Det var grunden för dagens stora problem. De sent ankomna renägarna trängde ut de ursprungliga samerna och renägarna som ägnade sig åt intensiv renskötsel. Den extensiva renskötseln slog med andra ord ut den intensiva renskötseln. Var det tvångsförflyttning när 500 000 norrlänningar tvingades flytta söderut för att ta de jobb som fanns? Jag anser inte det, men det är jämförbart. Även jag anser att vi ska se framåt och försöka jobba för att alla medborgare i ska ha samma rättigheter, möjligheter och skyldigheter oavsett etnisk tillhörighet. 51 Landsbygdsminister (C): Som jag har redogjort för vid i varje fall två tillfällen i denna debatt utgör renskötselrätten en civil rättighet baserad på sedvana. Det är inte en mänsklig rättighet som tillkommer alla och envar. Mitt huvudbudskap i denna debatt är, för att vara klar och tydlig, att det samiska folket är ett urfolk. Av det följer att samerna har rätt att bevara och utveckla sin kultur, inklusive sina näringar. Det framgår tydligt av vår regeringsform. Dessutom är renskötselrätten som sagt en civil rättighet som baseras på tidigare markanvändning snarare än folkrätten. Jag ser alltså inget skäl att omvärdera det samiska folkets status som urfolk. Min utgångspunkt är att vi genom dialog kan hitta praktiska lösningar för att tillgodose olika, och helst alla, markanvändares behov och önskemål. I detta anförande instämde , och (alla S). Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 11 § Svar på interpellation 2012/13:404 om tilliten till livsmedel 52 Landsbygdsminister (C): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar driva i EU för att säkra tilliten till livsmedel och därmed till jobben i livsmedelssektorn. Jag vill inledningsvis säga att jag delar den frustration och oro som många känner över den senaste tidens rapporter om bedrägerier med hästköttslasagne och falska oxfiléer. Den mat vi köper ska vara säker och rätt märkt. är det viktigt att slå fast att de flesta livsmedelsföretagare är ärliga. Det måste vara utgångspunkten för att få till stånd en ömsesidig tillit mellan konsumenter och producenter på livsmedelsmarknaden. Jag delar också frågeställarens uppfattning om att jobben inom livsmedelsproduktionen är viktiga. Livsmedels- och jordbrukssektorn är EU:s näst största näringsgren med över 48 miljoner anställda och med en omsättning på . Det är viktigt att komma ihåg att det är livsmedelsföretagaren som ansvarar för att endast säkra och rätt märkta livsmedel släpps ut på marknaden. Därutöver sker offentlig kontroll av att gällande regler följs.