prot · H10924 · 2013-11-08 00:00:00 — Jag tycker att den här debatten har varit väldigt klargörande. FRA:s verksamhet sker inom ramen för en tydlig lagstiftning med strikt kontroll och med parlamentarisk insyn. Regelverket syftar till att balansera säkerhetsintressen och den enskildes integritet. I ett demokratiskt samhälle är det av största vikt att skydda den personliga integriteten. Underrättelseverksamheten i sker därför inom ramen för en tydlig lagstiftning. Detta är ett viktigt besked som har lämnats i den här angelägna diskussionen. 26 Försvarsminister (M): Det är viktigt att driver en aktiv politik som värnar och främjar ett öppet och säkert internet där yttrandefriheten ska gälla fullt ut. Säkerhet på nätet är nödvändig för att säkerställa våra demokratiska grundvärden, samhällets funktionalitet och individens fri- och rättigheter. Av den här debatten framgår det väldigt klart och tydligt att FRA:s verksamhet sker inom ramen för en tydlig lagstiftning. Det finns ett regelverk, och upptäcks det brister ska dessa självfallet åtgärdas. Det har också framgått väldigt tydligt att allt partnersamarbete är noga reglerat i lagstiftningen. Samarbete får endast ske om syftet är att tjäna svenska intressen. De uppgifter som lämnas till andra länder och internationella organisationer får inte vara till skada för svenska intressen. Användningen av it och den tekniska utvecklingen ställer ju stora krav både på den enskilde och på andra aktörer i samhället. Lagstiftaren har här ett stort ansvar att se till att regelverket svarar upp mot de utmaningar som teknikanvändningen innebär. Användning får endast ske i enlighet med folkrättsliga normer. Som jag nämnde har regeringen genomfört ett antal ändringar inom straffrätten för att åstadkomma ett ännu starkare skydd för den personliga integriteten. Den straffrättsliga regleringen är ett viktigt instrument för att kunna svara upp mot de nya it-relaterade hot som finns. Överläggningen var härmed avslutad. Tredje vice talmannen meddelade att (FP) avsagt sig uppdraget som ersättare för riksdagsledamot. Kammaren biföll denna avsägelse. 3 § Anmälan om subsidiaritetsprövning Tredje vice talmannen anmälde att utdrag ur prot. 2013/14:6 för i ärende om subsidiaritetsprövning av EU-förslag hade kommit in från justitieutskottet. 4 § Anmälan om faktapromemoria Tredje vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2013/14:FPM19 Meddelande om den sociala dimensionen av EMU KOM(2013) 690 till arbetsmarknadsutskottet 5 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2013/14:73 Till Interpellation 2013/14:73 Ett förstärkt svenskt arbete med FN-resolution av (V) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokat engagemang och resor. (M) Enligt uppdrag 6 § Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: Proposition 2013/14:33 till utrikesutskottet 7 § Svar på interpellation 2013/14:28 om statsministerns deltagande i frågeinstitut 27 Statsminister (M): har frågat mig varför jag endast har svarat på en skriftlig fråga och ingen interpellation under den senaste mandatperioden. Vidare har frågat mig om jag vill etablera en ny praxis genom att inte besvara skriftliga frågor eller delta i interpellationsdebatter i . Det är inte första gången jag besvarar denna typ av interpellation. Jag har deltagit i interpellationsdebatter. Jag har också svarat på skriftliga frågor. Jag har ingen avsikt att sluta med detta. arbete med att granska regeringen och dess arbete är en viktig del i vårt parlamentariska styrelseskick. kontrollmakt kan utövas på flera sätt. Några exempel är granskning, de olika frågeinstituten frågor och interpellationer, muntliga frågestunder samt statsministerns frågestund. Det finns således många tillfällen för ledamöter att ställa frågor och granska statsministerns och övriga statsråds tjänsteutövning. Det är för mig som statsminister självklart att vi från regeringens sida ska bidra till att underlätta och möjliggöra denna granskningsprocess. Regeringen fungerar så att den svarar gemensamt och kollektivt för politiken. Som jag och andra framfört vid tidigare debatter i detta ämne är det inte avgörande vilket statsråd som svarar på en viss interpellation eller en viss fråga. Det svar på en fråga eller en interpellation ett statsråd ger i denna kammare, och då oavsett vilket statsråd det är, ska beredas inom – detta för att svaret ska återspegla regeringens uppfattning. Jag hoppas att det är ett tillräckligt svar för . Om inte kan det vara värt att påminna om att en av grundprinciperna för parlamentarismen är att regeringen svarar gemensamt för den förda politiken. 28 (S): Tack, herr statsminister, för att du kommer hit till och besvarar den första interpellationen den här mandatperioden! Bakgrunden till den här interpellationen är ett inslag i TV4 som handlade om det faktum som vi alla känner till, att statsministern inte har svarat på någon interpellation under den här mandatperioden fram till . Men av inslaget kunde man när man lyssnade till statsministern också få intrycket att han ville införa en ny praxis, att han inte tänkte svara på frågor i längre, eftersom det finns andra tillfällen för debatt och beslut i . Jag ställde därför två frågor i min interpellation till statsministern. Den första gällde huruvida han ville etablera en ny praxis genom att inte besvara skriftliga frågor och delta i interpellationsdebatter. I och med att statsministern närvarar här har han klargjort detta. Det tycker jag är väldigt bra. Den andra frågan handlade om varför statsministern bara har svarat på en skriftlig fråga och, före den här debatten, inte svarat på någon interpellation under hela mandatperioden. Den frågan tycker jag inte att statsministern ger ett svar på. Han säger i sitt svar att han visst har deltagit i interpellationsdebatter, men jag finner inte att han har varit med i någon interpellationsdebatt den här mandatperioden. Faktum är att har ledamöter ställt 30 skriftliga frågor och 17 interpellationer till statsministern. Han har fram till inte svarat på en enda interpellation och bara besvarat en enda skriftlig fråga. Tycker statsministern verkligen att detta är att besvara interpellationer och delta i interpellationsdebatter i ? 29 (S): Tack, statsministern, för svar på interpellation! Jag begär ordet för att jag också är intresserad av den här frågan. I svaret säger statsministern: Det är inte första gången jag besvarar denna typ av interpellation. Det är så att statsministern en gång har besvarat en interpellation med likartad lydelse, som jag har ställt. Man kan konstatera att det inte är första gången som statsministern besvarar en sådan här interpellation. Det går , och sedan ställs samma typ av interpellation igen, herr talman. Då funderar jag över en sak: Drar statsministern inte några som helst slutsatser av att man återigen efterfrågar statsministerns närvaro i kammaren och i interpellationsdebatterna? Då har det faktiskt inte blivit bättre, om man jämför med förra gången en sådan här interpellation ställdes. Det är lite tråkigt, kan jag tycka, att statsministern ska behöva hamna i den situationen att han får besvara den här typen av interpellationer. Det är en reflexion. Sedan säger statsministern att han har deltagit i interpellationsdebatter. konstaterade tidigare att det i alla fall inte har skett . Nej, men det skedde under den förra mandatperioden – visst. Vilka interpellationsdebatter var det då som statsministern deltog i? Jo, det var just den här typen av interpellationsdebatter. under förra mandatperioden efterfrågades statsministerns närvaro i kammaren, och då kom statsministern och svarade på interpellationer precis om det. Då blir det så att statsministern bara kommer när man ifrågasätter formerna för kontrollmakt och hur den fungerar. Det är också lite märkligt, kan man väl säga. Sedan tycker jag, herr talman, att statsministern borde få utveckla en del av sitt svar. Statsministern säger, herr talman, att regeringen ska bidra till att underlätta och möjliggöra granskningsprocess. Då blir min fråga: Hur? Vi upplever ju inte som riksdagsledamöter att man gör det. Det skulle vara spännande om statsministern kunde klargöra det. Sedan är det en intressant fråga som också uppkom förra gången. Jag ifrågasatte från min sida statsministerns närvaro i kammaren. Då var en av de bärande punkterna i statsministerns argumentation att det egentligen inte spelade någon som helst roll vilket statsråd som svarade på frågorna. Jag tycker att det kan vara intressant att borra lite i detta och se om statsministern kan reda ut hur han resonerar, för jag kan tycka att det i praktiken faktiskt har en viss betydelse vem som svarar på en viss fråga. När det gäller interpellationsdebatter är det normala att om jag till exempel ställer en fråga inom arbetsmarknadspolitikens område får jag svar av arbetsmarknadsministern, av det självklara skälet att det är den minister som har sakkunskapen, som arbetar med de här frågorna och som kan delge kammaren regeringens uppfattning i detaljer och så vidare. Det finns naturligtvis områden inom regeringens ansvar som är specifika för statsministern. Jag förstår mycket väl att interpellanter ibland kan missförstå regeringens ansvarsområden och att man därför från regeringens sida tvingas flytta en interpellation från en minister till en annan. Men när man gör det, herr talman, är det inte någon slumpmässig process. Om jag har missförstått vem som ansvarar för bostadsbyggandet och ställt interpellationen till näringsministern hamnar den hos rätt minister när man har gått igenom vem det är som ansvarar för det här. Då är det ingen slumpmässig process. Men statsministern låter i sitt svar här nästan antyda att det finns en slumpmässighet i detta. Jag skulle vilja ha svar på det, herr talman. 30 Statsminister (M): som riksdagsledamot förändrades frågeinstituten i . Det ska man minnas i ljuset av att regeringsformen och beskrivningen av kontrollmakten utgick från en situation . Men det har tillkommit instrument därefter. Det var först en allmän frågestund. Sedan blev det en särskild frågestund för statsministern. Det är någonting som alltså inte har funnits tidigare och som väldigt mycket följer exempel från andra länder. Jag har som statsminister nu deltagit i över 30 statsministerfrågestunder här i , och jag har under dessa frågestunder svarat på en bra bit över 500 frågor. Det är över 500 frågesvar som inte gavs innan det här frågeinstitutet fanns. Det ska då också räknas in när vi för den här diskussionen. Jag vill också påminna om att jag har genomfört öppna samråd med inför . Där har det funnits möjlighet att ställa frågor. Dessutom har jag i efterhand återrapporterat till . Detta är någonting som har tillkommit i och med det svenska EU-medlemskapet. Jag skulle säga att dessa två konstateranden pekar på en ökad närvaro av statsminister när det gäller tillgängligheten för att svara på frågor. Det gäller då statsministerns frågestund och just EU-frågorna, för att ta de exemplen. Grundfrågan är då: Har jag syftat till att etablera en ny praxis? Det implicerar att det fanns en gammal praxis. Vad var i så fall den gamla praxisen? Var det alltså att statsministrar före mig stod här och svarade på alla interpellationer som ställdes av riksdagsledamöter? Svaret är att det gjorde han inte. Det är faktiskt så att med det svar jag ger på en interpellation i ligger jag nu i nivå med det antal interpellationer som svarade på under sina som statsminister. Man kan alltså säga att jag nu toppar . Det intressanta är dessutom att under en hel mandatperiod avstod från att svara på interpellationer. Det blir än mer intressant när man ser vilka medarbetare hade under dessa år då han inte svarade på interpellationer. En av dem var . Då kan ju för redovisa hur han som politiskt sakkunnig hos resonerade när interpellationerna ställdes av riksdagsledamöter med den gamla praxis som hänvisar till. Hur resonerade den sakkunnige , som hade att ta fram underlagen för interpellationssvaren, när man valde att inte svara på interpellationer? Finns det ingen gammal praxis kan det inte komma en ny praxis. Det finns också en antydan om att det inte skulle vara kollektiva svar från regeringen. Det ifrågasätter jag. En regering i är enligt regeringsformen kollektivt ansvarig. Vi har ett kollektivt beslutsfattande. I finns inte den typ av ministerstyre som finns i andra länder. Det görs ibland försök att snarare ställa frågan till mig som regeringsbildare, och då kan man ju välja vart och ett av de statsråd som jag har utsett och helt enkelt ställa frågan om jag har förtroende för de enskilda statsråden. Låt mig inför kammaren konstatera att det bara kan finnas ett svar på den frågan, och det är att jag har förtroende för alla mina statsråd tills något annat meddelas. Och är det så att det ifrågasätts om det från sida finns ett förtroende för ett enskilt statsråd finns det andra instrument i att använda för att uttrycka det. 31 (S): Naturligtvis ska statsministern inte besvara alla frågor och interpellationer som kommer till regeringen. Många kan besvaras av en fackminister, men det finns en del frågor som är av den arten att det bara är statsministern som kan besvara dem. Efter att ha lyssnat på statsministerns andra inlägg måste jag säga att det var tur att jag ställde den här interpellationen, för frågan reses ju verkligen: Anser statsministern att vi numera har en ny praxis i där statsministern egentligen inte behöver delta i sakpolitiska interpellationsdebatter därför att det finns ett frågeinstitut där enskilda ledamöter kan ställa en fråga i en minut, få ett svar och sedan inte få kommentera det statsministern har sagt? Det är ett viktigt besked till riksdag om det är så att statsministern inte kommer att delta i sakpolitiska interpellationsdebatter utan bara deltar i frågestunder där enskilda ledamöter inte får följa upp det statsministern har sagt. Partiföreträdarna får göra det, så jag har förutsättningar att delta i debatt med statsministern, men enskilda riksdagsledamöter kan inte delta i diskussion med statsministern. Jag tycker att statsministern glider lite i diskussionen. Det som sägs i svaret är att statsministern anser att han och regeringen ska medverka till att underlätta och möjliggöra denna granskningsprocess för . På vilket sätt gör man då det genom att inte, som statsministern har gjort , delta i någon interpellationsdebatt fram till , när det handlar om form snarare än innehåll? Låt mig ta ett exempel. Jag har ställt en interpellation till statsministern om Nuonaffären. Det är den största ekonomiska kontantaffären i svensk historia – . Det är ett helägt statligt bolag som har gått in och köpt ett annat bolag. Och kan vi efteråt konstatera att det blev enorma förluster i detta bolag som man köpte. Då vet statsministern och jag att vi har en KU-granskning som handlar om statsrådens ansvar och den formella processen, men det finns ju andra frågor om denna affär som handlar om det politiska ansvaret. Hur gjorde man bedömningen att släppa igenom affären i regeringen? Vilka ekonomiska underlag fanns det? Hur tänkte man? Den frågan har jag ställt till statsministern, och då har jag fått diskutera med . Det är en bra minister, men han satt inte ens i regeringen när Nuonaffären diskuterades. Han var inte med. Han kan inte ens veta. Regeringen kan inte själv ens reda ut vad olika ministrar visste. Den enda person som var med under hela resan och som kan detta hela vägen är statsministern själv. Då känner jag att det är rimligt att statsministern själv svarar på den frågan och inte delegerar den till en minister som inte ens var med. Jag tycker att det i frågan om statsministern anser att det numera finns en praxis som innebär att statsministern inte behöver delta i sakpolitiska interpellationsdebatter är viktigt att lämna ett besked till denna kammare och till talmannen. 32 (S): Det finns ingen kritik mot hur statsministern sköter frågestunden. Det finns ingen kritik mot hur statsministern agerar i . Jo, det finns lite kritik – det gick väldigt fort med budgeten, men det ska vi inte ta upp här. Återrapporterna tycker vi också att statsministern sköter exemplariskt. Det finns ingen kritik mot det. Det finns en kritik mot att statsministern inte vill delta i interpellationsdebatter, och det är det detta handlar om. Vi kan konstatera att den kritiken har förföljt statsministern, och statsministern har fått svara på sådana frågor tidigare, herr talman. Statsministern får nu svara på frågan igen, och det innebär att kritiken ligger kvar. skulle jag ändå vilja veta: Hur ska statsministern bidra till att underlätta granskningsprocessen och oftare svara på frågor? Det var en av de frågor som jag ställde som jag inte fick svar på i statsministerns anförande. Jag funderar också över detta med vem som besvarar frågorna. Nej, vi ifrågasätter inte alls det kollektiva regeringsansvaret. Det är inte det. Jag säger bara att det i alla andra interpellationsdebatter finns en logik i vilken minister som besvarar frågan. Jag tog som exempel att om jag ställer en fråga inom arbetsmarknadspolitikens område får jag inte debattera den med jordbruksministern, utan det blir med arbetsmarknadsministern. Det finns en logik i hur man fördelar interpellationer inom regeringen. Jag skulle vilja höra, herr talman, om statsministern inte ser och förstår den logiken. Alternativt får man tolka det så att det inte finns några frågor som statsministern har ansvar för. Det blir i så fall utfallet. Antingen finns det en logik i hur man fördelar interpellationssvar, eller också är det så att en massa ministrar i regeringen har ansvar och statsministern inte har ansvar för någonting. 33 Statsminister (M): Får jag återgå till påståendet om en ny praxis. Man kan inte sägas ha en ny praxis om det inte finns någon gammal praxis. Då skulle det alltså ha rått en annan ordning innan jag tillträdde som statsminister. exempel är mycket talande. Han säger att det är en enskild sakfråga där han har sökt ett svar, och enligt hans uppfattning ska det inte på ansvarigt statsråd. Var det alltså så förut att statsminister inte vidareförde sakpolitiska frågor till därför ansvariga statsråd? Hur arbetade politiskt sakkunnige med de här frågorna han var i Statsrådsberedningen? Kan redogöra för hur många interpellationer som svarade på som var politiskt sakkunnig i Statsrådsberedningen? Kan redogöra för hur många interpellationer som inte svarade på som var sakkunnig i Statsrådsberedningen? Det äger viss relevans att hänvisa till frågeinstitutet. När det tillkom sades det att statsministerns frågestund huvudsakligen skulle göra det möjligt för partiledare och ledande företrädare att ställa frågor direkt till statsministern. Utvärderingar har visat att det fungerade ganska väl. Som oppositionsledare ställde jag direkt frågor till vid statsministerns frågestund. Därefter har framför allt socialdemokratin ändrat beteende inför statsministerns frågestund. Jag tror att vi har räknat till över tio olika socialdemokratiska företrädare som har ställt frågor till statsministern under denna frågestund. Dock har vi noterat en sak. är nu den som ställer frågorna vid statsministerns frågestund. Vad har hindrat från att ställa den fråga han tycker är angelägen att ställa under statsministerns frågestund? Det går alltså att bevisa påståendet att det går att framföra den typen av frågor. Det går dessutom för andra socialdemokrater att ställa den typen av frågor under statsministerns frågestund till exempel. Återigen: Regeringen är kollektivt ansvarig. Vi har ett kollektivt beslutsfattande. Därför spelar det i den meningen ingen roll vem som framför svaren. Det är denna regerings uppfattning, och det har varit en markerad linje av tidigare regeringar. Jag kan till och med namnge det statsråd som var väldigt tydlig med att sjösätta denna princip här i – låt oss kalla den för Nuderprincipen. berättade för om denna princip, som var så viktig för socialdemokratin de hade regeringsmakten. visste att berätta för att det inte spelar någon roll vem som framför svaren eftersom det är ett kollektivt svar. svarade i ställe. Jag tycker att det är en riktig uppfattning – vi ger kollektiva svar. I den meningen spelar det ingen roll vilket statsråd som framför dem. Finns det något specifikt ansvar för mig som regeringschef? Ja, det har jag redogjort för; det handlar om att det är jag som har att utse statsråden i . Det är därför mitt svar på alla frågor om förtroende är att jag har förtroende för alla statsråd tills annat meddelas. Om det ifrågasätts när det gäller enskilda statsråd finns det andra verktyg i riksdag för att utkräva ansvar. 34 (S): Tack, statsministern! Det är väldigt viktigt för demokratin att statsministern tar roll som granskande organ på allvar. Därför är det bra att vi diskuterar interpellationsinstitutet i riksdag igen. När jag lyssnar på statsministern uppfattar jag nämligen att det fortfarande finns en tveksamhet om statsministern behöver – eller vill – och kommer att delta i sakpolitiska interpellationsdebatter framöver. Jag kan inte tolka hans svar på något annat sätt än att det är på det viset, och det känns inte bra. Jag vill dock tacka statsministern för att han är med och diskuterar den här frågan i kammaren. Jag tror att det är viktigt att se att det som har hänt är ganska exempellöst. När vi har en så stor ekonomisk fråga som hela Nuonaffären, och statsministern är den enda person som har följt hela affären genom alla dess turer, då är det rimligt att statsministern tar ansvar för den frågan. Jag tycker det – särskilt när enskilda statsråd har helt olika bilder av vad som hände och vem som var ansvarig. Då finns det bara en som är ytterst ansvarig, och det borde vara statsministern. Statsministern har svårt att ta ansvar. När det gäller frågan om statsministerns förtroende för enskilda statsråd förutsätter jag att statsministern är tydlig med att man, när förtroendet väl är förbrukat, inte är statsråd längre. Men det hindrar inte oss i oppositionen från att ställa frågan till statsministern om han har förtroende för ett av statsråden. Det gjorde jag i en skriftlig fråga, och då var det inte statsministern som svarade. Jag frågade statsministern om han hade förtroende för migrationsminister . Då delegerades svaret till , som fick försöka svara på om statsministern hade förtroende för honom. Jag tycker att det blir lite löjeväckande om vi ska arbeta på det sättet i riksdag. Då är det väl lättare att statsministern säger: Jag har förtroende för mina ministrar, punkt slut, och ger det svaret till riksdag. Svårare än så borde det inte behöva vara. 35 Statsminister (M): Jag vill återigen understryka att jag har givit just det beskedet, och det gäller i alla sammanhang. Jag har alltid förtroende för alla mina statsråd tills annat meddelas. Det finns andra instrument. Låt mig bara konstatera att inte , inte med en enda mening och inte i en enda del av sina anföranden berörde sin egen roll i Statsrådsberedningen eller hur det var under . Jag tolkar det som ett tyst medgivande att det inte har funnits någon gammal praxis som har följts av en ny praxis. Det har snarare funnits ett mycket konsekvent beteende. Vi behöver kanske inte kalla det en Nuderdoktrin, men det är samma typ av hantering av interpellationsinstitutet nu som det har varit tidigare. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2013/14:32 om förslag om växelvisbidrag 36 Socialminister (KD): har frågat socialförsäkringsministern om hen avser att lägga fram ett förslag i enlighet med utredningen och hur det i så fall motiveras. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. lämnade sin utredning med analys och flera förslag vad gäller familjer där föräldrar inte längre lever ihop.