prot · H10933 · 2013-11-22 00:00:00 — Bilda regioner, bilda landsting med ansvar för regionala utvecklingsfrågor i de fallen. Men i de tre län – kom också in med sin ansökan mycket sent – som inte har gjort den här resan från stat till regionala organ är vi i dagens läge inte villiga att ändra kompetensfördelningen. Som jag också sade i svaret: Vi behöver titta närmare på hur rollfördelningen ska se ut mellan stat och regionala organ och på framtida roll i de här frågorna. Vi behöver göra en mer samlad bedömning innan vi diskuterar hur vi eventuellt går vidare. Vi vet också att det finns ambitioner hos många region-, läns- och kommunpolitiker att under nästa mandatperiod föra en vidare diskussion om exempelvis samarbete med angränsande län. Det var den samlade bedömning regeringen gjorde. Man skrev besked till 21 länsstyrelser och en massa anställda i staten men också till nio olika län och landsting som hade framfört ansökningar av olika slag. Vi valde att också kommunicera helhetstänkandet när det sedan ska fattas mängder av olika typer av beslut. Några kommer att gå till , men många kommer att fattas inom regeringen. Det var därför vi valde att kommunicera detta i en samlad artikel på . Vi har fattat några beslut. Vi fattade i går beslut om att gå till med förslag om att , och ska få bilda regionala samverkansorgan. Vi har också fattat beslut om att bereda vidare och komma tillbaka till i fråga om de övriga länen men också om att avslå ansökningar från bland annat av nämnda skäl. 50 (MP): Tack så mycket, , även om jag inte helt hittar svaret på mina frågor! I ministerns skriftliga svar kan jag dock se att beslut att inte bilda samordningsförbund var en riktig flopp. Det hade varit sjyst att få reda på att just det här med samordningsförbund var så att säga ingången till att få eget ansvar för utvecklingsfrågorna. Det hade varit bra om vi hade vetat det – då hade vi kanske agerat annorlunda innan det var , som det nu känns som om det är. Att vi kom in sent med ansökan kan väl egentligen inte ha någon betydelse. Då skulle ni ha meddelat det också: Kom in med ansökan, men kom in med den långt innan ansökningstiden går ut. Jag tycker inte att det är någon orsak. Det sambandet har jag svårt att se. Ministern skriver också i sitt svar, och ber jag att få citera: Man ska också ha direkta kontakter med berörda statliga myndigheter, näringsliv och organisationer som är nödvändiga för programmets framtagande och för att samordna insatser för genomförandet. Då kan jag inte låta bli att undra: Vad är det som gör att inte klarar av det 18 andra län gör? Det har jag svårt att verkligen förstå. Vi har inte sämre förutsättningar för det här än något annat av de 18 länen. Det är den här bristen på logik jag har så svårt att förstå. Inte bara jag utan även länet har det eftersom vi är synnerligen eniga om det. Det jag naturligtvis också saknar i det här är det jag sade i mitt förra inlägg om underifrånperspektivet. Jag tycker inte att man kan ha mer underifrånperspektiv än vad vi har i vårt län. Då får vi som svar att vi inte har något samordningsförbund, och har man inte det kan man heller inte ta hand om det regionala utvecklingsansvaret – det som alltid vinner över underifrånperspektivet, som vi ändå var eniga om i 2010. För mig är det här också väldigt mycket av en demokratifråga. Jag tycker att demokratin kommer väldigt starkt i gungning här. Det här är alltså någonting som vi fortfarande inte alls är nöjda med i länet. Det är precis som sade: Det här har länet och alla de tio kommunerna lagt ned otroligt mycket tid och samverkan på. Väldigt mycket arbete har lagts på det här, och det hade varit bra om vi från början hade vetat om förutsättningarna. Dem vet vi inte när det är . Vi kom in med vår ansökan, men jag tycker att ni kommer in för sent med förutsättningarna. 51 (S): Ja, statsrådet, jag förstår fortfarande inte vad som skulle krävas. Jag begriper inte det. Du säger att regeringen har gjort en samlad bedömning i frågan. Det kan man ju tycka. Det hade varit bra om regeringen hade gjort en samlad bedömning av vad som skulle krävas innan ansökningstiden gick ut i stället för att göra det efteråt. Sedan säger du att har kommit in sent med sin ansökan. Var för sent ute med sin ansökan, eller var man det inte? Lämnar man in ansökan är den väl inlämnad enligt den ordning som ska gälla. Då ska väl inte det användas i som ett argument för att man inte har skött sin ansökan på ett riktigt sätt. Jag är fullständigt övertygad om att har skickat in ansökan – och . Om det förhåller sig på något annat sätt tycker jag att man ska säga det. Varför har man inte sagt tidigare att det bara är de som har haft kommunala samverkansorgan som får ett ja från regeringen? När kom man på detta? Det borde man ju i så fall ha känt till och kunnat kommunicera . Jag vet precis hur mycket tid och kraft som kommun- och landstingspolitiker i har fått lägga ned på att samla länet och känna att alla informerade känner en trygghet i hela processen. Och när man väl får ihop allt detta får man på en debattsida i veta: Nej, det blir ingenting. Det jobb ni har gjort gäller inte. Jag undrar fortfarande om det du uttryckte är det som gäller. Lokala politiker, medborgare, näringsliv och det civila samhället behöver gemensamt se fördelarna med en regionbildning och vara pådrivande i processen. Är det detta som ska krävas? Det är för mig fortfarande ett otroligt mycket större underifrånarbete än vad som krävdes för en svensk ansökan till EU. 52 Statsrådet (KD): Jag vill först säga att jag självklart har stor respekt för det arbete som har lagts ned i bland annat , och och också för att man upplever besvikelse och inte delar regeringens bedömning. Jag har full respekt för detta, och jag beklagar om man upplever att man har lagt ned arbete i onödan. hoppas jag att mycket av det arbete man har gjort är sådant som ökar förutsättningarna för samverkan och samarbete också inom länet, oavsett hur de exakta beslutsstrukturerna ser ut. Nej, det finns inga exakta kriterier: Gör exakt så här; då händer exakt detta. Det har varit en ganska lång resa också runt om i landet. och förde mycket långtgående samtal om att gå in med en gemensam ansökan och göra en gemensam regionbildning. Det sprack på sista varvet. Det innebär också att staten och regeringen inte har haft överblick över vilka ansökningar vi exakt skulle få. Jag säger inte att ansökan kom . Vi visste om att den var på väg, och därför kunde vi också beakta den i våra diskussioner. Men den kom sist av alla och var den vi senast hade koll på. Men vi hade med den i diskussionerna och visste vad var på väg att skicka in. Jag vill säga att alla ansökningar har haft ett underifrånperspektiv. Det har funnits en bred majoritet eller total enighet bakom alla ansökningar. Annars hade ingen av dem ens varit uppe för diskussion. Detta kriterium har dock aldrig sagts vara det enda kriteriet, utan det är en bedömningsfråga för regeringen hur man vill gå vidare med de här frågorna. Både i socialdemokratiska regeringar och i alliansregeringar har det varit en diskussion i olika faser. Vi vill heller inte sticka under stol med att alla partier har haft lite olika ingångar i den här frågan både i och i olika regeringskonstellationer . Detta har varit en resa som inte har varit någon rak E4 utan en mer knagglig väg med en diskussion som har förts. Ett tag såg det ut som om vi skulle få ta ställning till ansökningar om att bilda större regioner på ett par ställen i , men plötsligt blev det i stället flera som kom med ansökningar om att få bilda regionala samverkansorgan inom de nuvarande länsstrukturerna. Personligen är jag som sagt mycket kritisk till de kommunala samverkansorganen. De är inte demokratiskt väl utformade, och jag tycker att de ofta har visat sig vara ett ganska ineffektivt sätt att arbeta. Personligen kommer jag inte att medverka till att fler sådana organ kommer till. Det är dock inget kriterium som har satts upp av regeringen att man måste ha bildat ett sådant organ. När vi såg att flera län hade sådana strukturer som man var missnöjd med – de fungerade inte väl ur vare sig demokratisynpunkt eller effektivitetssynpunkt – ville vi skapa bättre strukturer i de länen. Det innebär att vi nu kommer att gå från att ha , , och som regioner – landsting med ansvar för regionala utvecklingsfrågor – till att ha ytterligare sex regioner i . Vi har från regeringens sida också sagt att vi inte förespråkar att man över ska gå över till samma lösning för hela landet, utan det får vara en mer asymmetrisk utveckling i de här frågorna – en förändring som sker steg för steg. Jag utgår från att jobbar vidare med hur man vill utforma sitt ansvar för de regionala utvecklingsfrågorna och kommer tillbaka i diskussioner längre fram. Då får vi pröva det i det sammanhanget. Regeringens samlade bedömning här var att innan vi har tittat närmare på hur länsstyrelser och regionala organ ska samverka vill vi inte gå vidare med att ändra kompetensfördelningen mellan stat och regionala organ utan mer ställa upp där det redan fanns en ansvarsfördelning på regionerna. 53 (MP): Jag vill direkt svara på det ministern sade på slutet. Självklart kommer vi inte att ge upp. Det kan jag lova. Jag tycker att den debatt som vi har haft tydligt visar att vi är väldigt samstämmiga i länet. Jag tror inte att ministern tvivlar på den samstämmighet som faktiskt finns. Detta med kriterier tycker jag blir lite lustigt. Det finns ju kriterier. Det är ju tydligt i svaret och i det ministern säger. Samordning har ändå varit en vägledare eller en öppning för de allra flesta. remiss finns också med i svaret. Att vi kom in sist har jag väldigt svårt att få med – någon måste ju komma sist, och råkar det vara vi. Det viktiga är att man kommer inom tiden, och jag tycker inte att det på något sätt ska påverka det hela. Statsrådet talar om att man har tagit hänsyn till underifrånperspektiv. är det enda av alla 21 län i där det råder full samstämmighet inom alla kommuner, i alla partier och i . Detta finns inte någon annanstans. Mer underifrånperspektiv än vi har i går inte att uppnå. Jag tycker ändå att det blir oklart. Jag blir inte mer klok på anledningarna till att vi har fått nej än jag var innan den här debatten började. Tyvärr är det mitt svar. Men vi kommer att fortsätta. Här ger vi oss inte. Vi har stor enighet om detta, och vi tror på demokratin. 54 Statsrådet (KD): Jag beklagar att vi inte har kunnat tillfredsställa era önskemål, . Jag hoppas och utgår från att ni jobbar vidare med att hitta bra former för samverkan inom länet. Oavsett om de materiella besluten hamnar på eller blir kvar på är jag helt övertygad om att ni tillsammans kommer att kunna samverka och hitta bra lösningar som utvecklar . Det är det som är det substantiellt viktiga – att man får bra beslut i sak. De besluten kan man åstadkomma på lite olika sätt. I det här läget var regeringen inte beredd att flytta över ansvaret från staten till regionala organ, utan där ansvaret redan låg hos regionala organ ville man skapa förutsättningar för att lägga det på landstingen för att få en effektivare och mer demokratisk struktur. Vi behöver titta vidare på hur länsstyrelser och regionala organ, oavsett om de är samverkansorgan eller på , ska fungera. Här ser vi att det finns vissa överlappningar och otydligheter med den utveckling som varit. Detta kommer vi att jobba vidare med. Jag hoppas att de här diskussionerna fortsätter. Jag räknar med att det blir nya diskussioner ute i landet och självklart också i regering och riksdag under nästa mandatperiod. Det finns ingen rak väg i den här typen av frågor. Historien har visat att det går lite knaggligt framåt, men det tar sig framåt på olika sätt. Förhoppningsvis hittar vi lösningar som passar både staten och de regionala organen, och de kanske inte alltid ser exakt likadana ut i alla delar av . Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2013/14:109 om statsministerns förtroende för bostadsministern 55 Statsrådet (KD): har frågat statsministern om statsministern har förtroende för min förmåga att som bostadsminister axla det politiska ansvar som krävs för att bostadsbyggandet i åter ska ta fart. Interpellationen har överlämnats till mig. Den problembild av bostadsmarknad som målar upp överensstämmer i mycket med vad jag själv sagt , vilket är skälet till att jag ägnar frågan så stor uppmärksamhet. oroar sig för att jag har en säreget låg nivå på att leverera resultat och en stor förkärlek till att titta på frågor. Det finns dock inga enkla eller snabba lösningar som bara kan trollas fram ur hatten. Förkärleken till att titta på frågor handlar om att få fram genomtänkta och genomförbara förslag. Att tid är pengar ger en träffande bild av byggbranschen, där den som vill bygga måste ligga ute med stora belopp innan investeringen börjar generera intäkter. Ju från idé till färdigställande, desto dyrare blir det. Detta drabbar inte bara de som kommer att bo i bostäderna utan också alla andra som skulle vilja ha en bostad, eftersom mindre byggherrar inte har möjlighet att medverka under sådana villkor. Därför är i stort sett alla åtgärder som förenklar och snabbar upp planprocessen av godo. har antagit propositionen En tydligare lag om kommunernas bostadsförsörjningsansvar, som bland annat syftar till att öka kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen i ett regionalt perspektiv. I syfte att tillgodose bostadsförsörjningsbehov och långsiktigt hållbar utveckling i alla delar av landet ska utreda och vid behov föreslå förändringar i de regler som styr regional fysisk planering och framtagande av planeringsunderlag. kommer regeringens proposition Fler bostäder åt unga och studenter med förslag som till exempel innebär att det under vissa förutsättningar kan göras avsteg från kraven på tillgänglighet och användbarhet. arbetar också med att se över sina egna bestämmelser om hur byggandet av student- och ungdomsbostäder kan ökas och förenklas. Detta är ett axplock av vad som hänt och händer inom mitt ansvarsområde. Regeringens åtgärder för att förbättra bostadssituationen inskränker sig dock långtifrån till enbart sådana frågor som formellt är mitt ansvarsområde i egenskap av bostadsminister. Många politikområden har bäring på bostadspolitiken, och regeringen ser över i stort sett alla de problemområden som har lyfts fram av bransch och kommuner – skatter, buller, riksintressen och instansordning. Lagstiftningen kring allmännyttan och hyressättningen har reformerats, och fastighetsbeskattningen har lagts om och därefter sänkts för hyresbostäder och nybyggda bostäder. För att förbättra utnyttjandet av det befintliga bostadsbeståndet har privatpersoner som vill hyra ut sin bostad eller en del av den fått möjlighet att ta ut en hyra som ger kostnadstäckning. Lite ironiskt är det att interpellation kommer efter att en överenskommelse om bland annat infrastruktursatsningar presenterats som möjliggör närmare 80 000 nya bostäder i . Det visar tydligt att bostadsförsörjningen är en angelägenhet för hela regeringen. De stora problem som beskrivs i interpellationen är konsekvensen av en lång tids försummelser och felsteg som det tar att reparera. Det är då viktigare med förändringar som sammantaget leder till att den dysfunktionella bostadsmarknaden varaktigt och hållbart blir väl fungerande än att med förenklade lösningar kortsiktigt öka utbudet och återigen göra marknaden bidragsberoende. Avslutningsvis är det så att varje statsråd bara kan sitta kvar så länge han eller hon har statsministerns förtroende. 56 (S): Jag är orolig för utvecklingen i . Det var därför jag valde att skriva den här interpellationen och få till stånd den här debatten. Jag är orolig när jag möter företagare som inte kan rekrytera rätt arbetskraft. Det är företagare som säger: Vi skulle kunna expandera stort i den här regionen, men vi får inte tag i bostäder till våra potentiella anställda. Jag blir orolig när jag möter studenter och unga ambitiösa människor som vill ta sig till de större lärosätena men som tvingas tacka nej till utbildningsplatser för att de helt enkelt inte får någonstans att bo. Bostadspolitiken är en viktig politik. Den är viktig för den enskilde. Bostaden är en social rättighet. Bostaden är viktig i livets olika skeden. Den är viktig när man flyttar hemifrån, när man får barn, när man flyttar ihop, när barnen flyttar hemifrån eller när man separerar. Vid alla de livsavgörande val som vi gör i livet är bostaden viktig. Men bostaden är också viktig utifrån ett samhällsperspektiv, utifrån att vi i förlorar jobb och tillväxt som en direkt effekt av bostadsbristen. Det sker inte bara i – det blir lätt så att diskussionen bara handlar om – utan i stora delar av landet. I , i , i , i , i , i och i stora delar av landet lider företag och näringsliv av att det är brist på bostäder, som gör att vi tappar jobb och tillväxt. Det är synd. skulle behöva bygga betydligt mycket mer, och vi i behöver alla jobb vi kan få för att ska bli en stark och konkurrenskraftig nation. Där delar jag ambitionen som regeringen har. Jag tycker att regeringen har bra ambitioner. Vi behöver öka byggandet. Vi behöver få fler hyresrätter. Vi behöver få fler människor som kan cirkulera. Det handlar om en ökad rörlighet på bostadsmarknaden och om att fler unga kan flytta hemifrån. Hela det ambitionspaketet delar jag med regeringen. Problemet är att regeringen inte levererar. Problemet är att det ser likadant ut. Det är en otrolig frustration att av borgerligt regeringsinnehav stå här och ställa samma frågor. Det blir inte bättre; det händer ingenting. Det är snarare det motsatta: Det blir sämre. Det är fler företag som har svårt att rekrytera arbetskraft. Det är fler löntagare som tvingas tacka nej till jobb. Det är fler unga människor som tvingas tacka nej till utbildningar. Och det är fler vuxna som gärna hade sett att barnen flyttade hemifrån som tvingas ha kvar sina 25-, 27-, 30- eller 32-åringar hemma. Vi behöver göra någonting. Jag har visat tydligt på att vi behöver en samling. Vi behöver samlas. Vi behöver ta ett samlat grepp om de politiska förslag som finns, men vi behöver också samlas i branschen. Jag vill ställa den konkreta frågan till bostadsministern: Vad avser bostadsministern att göra? Då vill jag ha ett svar på just den frågan. Jag vill inte ha svaret att kommunerna borde, finanskrisen betydde eller den socialdemokratiska tidigare regeringen, , gjorde inte. Jag vill ha svar på frågan: Vad avser statsrådet att göra för att öka produktionen av bostäder? 57 (M): En interpellation är faktiskt inte vilken frågeställning som helst. Det handlar i grund och botten om att det är en del av kontrollmakt. Det är alltså en möjlighet för folkets valda företrädare att granska hur regeringen agerar och hur enskilda statsråd sköter sin tjänsteutövning. Det finns säkert de som just kanske hade kunnat använda interpellation som ett exempel på att den här kontrollmakten inte alltid behandlas helt seriöst. Men det är faktiskt, herr talman, inte därför jag har begärt ordet. Jag tänker ta interpellation på allra största allvar. Det här är en debatt som i grund och botten handlar om förtroende. gäller det regeringschefens förtroende för ett av statsråden, men i bredare mening handlar det om väljarnas förtroende för den politik som förs och om förtroendet för enskilda företrädare i politiken. Vi har det upplägget i Alliansen, oavsett om det är för att skapa förtroende för politiken eller för varandra och oavsett om det är här i , i regeringen eller runt om i landet, att vi pratar med varandra. Vi kommer fram till gemensamma förslag om vad vi vill göra. Vi levererar valmanifest som vi söker väljarnas förtroende för och som vi sedan på punkt efter punkt genomför i praktisk politik, i reformer och i beslut i den här kammaren. Statsrådet redogjorde för flera av de förslagen. Jag är medveten om att det är ett upplägg som man inte ger så mycket för på den andra sidan i politiken. Att oppositionens partier sinsemellan har olika uppfattningar är en sak. Det har vi vant oss vid. Men har vi också kunnat läsa i tidningarna om de stora bråken internt i det stora oppositionspartiet. I ett stort reportage i kunde man läsa om hur ungdomsförbundet, SSU, och LO fullständigt underkände den socialdemokratiska bostadspolitiken i . Det var ord och inga visor i den här artikeln. Det föreslagit här i och försvarat i sin skuggbudget var långt ifrån tillräckligt. Den miljard i bostadssubventioner som man pratar om här måste minst tredubblas, kanske femdubblas. Även SSU framstod som ganska tafatt jämfört med LO, som menade att vi måste prata om subventioner bortåt 15 miljarder för att den socialdemokratiska bostadspolitiken ska bli trovärdig. Intressant nog var det och inte som fick gå ut och försvara sig och argumentera mot sina egna partivänner. Men även här i pekar det åt olika håll. Senast stod vi i den här kammaren i en interpellationsdebatt där en socialdemokrat ansåg att vi, om vi skulle klara det här, måste lägga ned och bygga i naturreservatsområden. Det var inte vilken socialdemokrat som helst. Det var det förra bostadsborgarrådet i den kommun där är ordförande för . Sammantaget träder bilden fram av ett socialdemokratiskt parti som är djupt splittrat internt när det gäller hur bostadspolitiken ska föras. Jag skulle som alliansföreträdare kunna tycka att det mest är deras problem, om det inte vore för den handlingsförlamning som det skapar. Det påverkar möjligheten att fatta kloka och breda beslut som vore bra för hela landet. Låt mig lyfta fram ett konkret exempel. Ta alla de regelförenklingar som har utretts av den här regeringen, under ledning av , som handlar om hur vi kan få saker och ting att gå snabbare och bli enklare. Jag har aldrig förstått Socialdemokraternas vilja. Varför inte hjälpa till och få detta på plats? Varför vill man begrava det i en ny utredning? Kanske förstår jag det . Det kanske handlar om något så enkelt som att man internt är så splittrad att man helst vill begrava frågan. Det finns fler exempel. Jag hoppas få återkomma till dem. Men, herr talman, den här debatten handlar om förtroende. Förtroende är politikens bränsle. Det är förtroende som skapar beslutsförmåga. Med tanke på den splittring som finns internt hos Socialdemokraterna, som vi läser om, tycker jag att interpellanten ska ta tillfället i akt att under den här interpellationsdebatten själv svara på en fråga: Upplever , med tanke på den stora splittringen, att hon har förtroende att fortsätta hantera den socialdemokratiska bostadspolitiken? Har hon LO:s förtroende? Har hon SSU:s? Har hon arbetarekommuns? Jag tänker på alla de olika uppfattningarna. Det vore intressant att veta det. Jag tycker att detta är ett utmärkt tillfälle att få svar på frågorna. 58 Statsrådet (KD): Jag lyssnade på . Jag brukar lyssna på henne. har hon en ganska bra beskrivning av problemet, som vi är överens om. Både för arbetsmarknaden och för enskilda människor är bostadsbristen ett stort problem. av hennes inlägg handlade just om att beskriva problemen – som vi är överens om. Sedan kom slutsatsen: Vi måste göra något, säger . Vi måste samlas, och vi måste ha ett samlat grepp. Ja, politik handlar ju faktiskt om att identifiera ett problem, och där har vi gjort en gemensam resa: Vi har identifierat bostadsbristen som ett jättestort problem, både för människor och för ekonomin. Sedan kommer dock frågan: Vilket håll vill man åt? Vilken färdriktning ska man ha när man tacklar problemen? Där kan man ana att det är olika färdriktningar mellan socialdemokratins och Alliansens linjer, och det är det politik ska handla om. Men sedan handlar politiken också om hur, alltså hantverket. Där vill jag påstå att det finns mycket att önska i socialdemokratins mycket vaga motioner. Vad gör vi då? Jo, vi kommer som sagt snart med förslag om förändrade regelverk för att underlätta byggandet av smålägenheter för inte minst ungdomar och studenter.