prot · H10944 · 2013-12-11 00:00:00 — Klarar inte en majoritet i att samla flest röster kring sin budget eller ett gemensamt budgetförslag, då ska man inte göra några fler attacker på den budget som har samlat flest röster. Det är det hela denna debatt kokar ned till. 49 (S) replik: Det är bra att vi får en bekräftelse på att den linje som Socialdemokraterna drev i var konsekvent ända från början när det gällde vår syn på praxis. Vi tycker att rambeslutsmodellen är oerhört viktig och har fungerat väl, och vi ska fortsätta utveckla den i praxis. Vi var också eniga om en hel del i ; det ska vi inte glömma bort. Men det vi diskuterar nu handlar inte om vad jag eller andra drev i , utan det handlar om det ramverk vi har . Det är inte så betydelsefullt för det vi ska avdöma . Jag måste säga att jag är förvånad över de diskussioner som förs här om att det är så märkligt att man måste ha majoritet, att man inte behöver ha majoritet i budgetfrågor och så vidare. Det bekräftar den bild som jag har fått av vad allianspartierna tycker: Just i budgetfrågor behöver man inte ha majoritet. Där kan man gå fram utan majoritet. Det kan man naturligtvis göra om man inte får något mothugg – vi tar det i ett steg, och det är ingen som går emot – och om man upprätthåller det förtroende och den grundläggande samsyn om värdet av en samlad budgetprocess som vi har. Men i grunden har vi ett parlamentariskt statsskick i det här landet. Då är min fråga: Är det uppfattning att vi ska ändra vårt parlamentariska statsskick – även formellt – på så sätt att en minoritetsregering alltid ska kunna få igenom sina förslag, oavsett läget i ? I så fall är det verkligen en förändring av vårt statsskick som här föreslås. 50 (KD) replik: Det verkar som om helt glömmer bort sin egen historia. Det var ju ni socialdemokrater som fick till stånd bland annat detta regelverk kring budgetprocessen som säger att den budget som samlar flest röster vinner. Det är ju ni som har lagt grunden för detta. har hänvisat till denna praxis i och även här i kammaren i den här debatten. Det är inte jag. Jag har inte varit med i den historien. Jag har inte tagit beslut om att det ska vara majoritetsbudgetar, alltså att flest röster ska överstiga i kammaren. , du försöker skriva om någonting här. Du försöker ändra någonting angående budgetprocessen. Sedan är min fråga tillbaka till dig: Det står ju klart och tydligt att ramarna tas och fattas med ett klubbslag – ett klubbslag. kommer ett nytt klubbslag. Hur många blir det? Ett beslut fattade vi . fattar vi ett till om intäktsramarna. Hur många klubbslag blir det, ? 51 (S) replik: Låt mig först påminna om att vi är eniga om att vi har en väldigt bra budgetprocess och att hela den budgetprocessen är ett enormt stöd för regeringen i fråga om att driva igenom ett budgetbeslut. Det handlar om procedurerna som vi har lagt upp, som är helt annorlunda än de var tidigare. Man lägger upp hela processen på det sättet att man tar ett samlat beslut, precis som beskriver. Det är ett enormt stöd – det ger ett försteg för regeringen som har försvagat ställning och stärkt regeringens ställning. Vad jag är väldigt tydlig med att säga är att under hela den processen har varit väl medveten om att rambeslutsmodellen påverkar arbete på ett långtgående sätt. Den försvagar fackutskottens ställning och stärker finansutskottets ställning på bekostnad av övriga utskott. Den stärker regeringens ställning. Vi har varit medvetna om detta och sagt att det är en konsekvens som vi får ta eftersom det är viktigt att ha en väl fungerande budgetprocess. Men det har också varit så att den grundläggande styrkan som har – initiativrätten till exempel – finns kvar. Det är också så, som jag sade, att det här är en villkorad paragraf som i slutändan har i sin hand. Det har vi sagt är en rimlig balans när det gäller hur ska arbeta eftersom vi i grunden har ett parlamentariskt system. För att upprätthålla denna väl fungerande ordning sade redan från början att det allra viktigaste inte är paragraferna utan att det allra viktigaste är den samsyn som vi har om att regelverket ska fungera. Vi är beredda att värna om den samsynen och har gjort det i mycket stor utsträckning. har oppositionen i en enda fråga utnyttjat det handlingsutrymme som har. Det är bra, och det visar att vi har en riksdag som kan utnyttja sitt handlingsutrymme när den tycker att det behövs. Det hotar inte denna ordning. 52 (KD) replik: Jag hör tydligt och klart att inte svarar på min fråga om hur många klubbslag det blir angående ramen som skulle fattas beslut om med ett klubbslag. Vi kommer ju att fatta ett till. Ett plus ett är två, så där bryter vi direkt mot riksdagsordningen; det är fullständigt klart. Jag konstaterar också att detta med att ändra praxis, som vill och har velat värna, blir väldigt tydligt i och med det beslut som kommer att fattas i . hänvisar fortfarande till en majoritet. Det är självklart att en majoritet kan ta en massa initiativ och beslut i en riksdag, men i budgetfrågan handlar det inte om majoritet. Det står så, klart och tydligt. Det handlar om att samla flest antal röster kring en budget. Vad hindrar och , från att gå ihop om en gemensam budget? Det finns inget som hindrar det. Varför gör man inte det och håller sig till budgetprocessens spelregler och det som är fast förankrat i riksdagsordningen? Varför gör man inte det? Det gör man inte, och då borde allting falla. Det är en självklarhet. Men vad gör man då som alternativ nummer två och tre? Jo, då går man in i budgetprocessen med säryrkanden som direkt slår sönder det som har funnits i praxis och som vi i ville formalisera i lagen. Och man fattar nu två beslut med två klubbslag om rambeslutet som i riksdagsordningen bara ska fattas med ett beslut. , du har brutit med din egen praxis som du har hänvisat till och som du tycker har styrt länge och kommer att fortsätta gälla. Och det första du gör efter att ha suttit i är att slå sönder denna praxis. Det är sorgligt, , mycket sorgligt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 7 § Integration och jämställdhet betänkande 2013/14:AU1 Utgiftsområde 13 Integration och jämställdhet (prop. 2012/13:188 och 2013/14:1 delvis) föredrogs. 53 (S): Vi ska nu övergå till att debattera Utgiftsområde 13 Integration och jämställdhet. Ingen av oss har nog missat att julhelgen är på väg, och tyvärr går det oftast fortare än vad vi själva tror. Många längtar efter julen, men alltför många bävar inför de ekonomiska krav som julen också innebär. Det ska vara julklappar, massor av mat och man förväntas vara så himla glad och lycklig just under julhelgen. är ett fantastiskt land för många men inte för alla. Arbetslösheten biter sig envist kvar, skolresultaten i våra skolor faller och anställda inom vård och omsorg försöker förtvivlat att springa fortare och fortare när bristen på resurser blir tydligare och tydligare. Revorna i vår gemensamma välfärd är och blir tydligare för fler och fler människor. Inför valet lovade människor lägre arbetslöshet och ett minskat utanförskap. Det var inget fel på den ambitionen, men resultaten av politiken visar att verklighetens vardag för många i blev något helt annat. Titta på hur långtidsarbetslösheten i har utvecklat sig. Det ger en skrämmande insikt. Omsorgen om vad det innebär ekonomiskt för dem som varit arbetslösa verkar inte engagera majoriteten nämnvärt. Jobb med en anständig lön, kollektivavtal som garant för att försäkrings- och pensionsinbetalningar sker och ett systematiskt arbetsmiljöarbete från arbetsgivarna borde vara självklarheter. Men det haltar betänkligt på svensk arbetsmarknad . Klyftan på arbetsmarknaden blir djupare och djupare. Det är krig, oroligheter och svält i världen. Människor lider och flyr för sina liv. Jag är stolt över att öppnar sina dörrar och tar emot människor som behöver en . Det finns en bred politisk majoritet för den inställningen. Det är bra för människorna som flyr, och det är bra för . Men det ställer naturligtvis krav på vårt bostadsbyggande, på skolorna, på vården och inte minst på arbetsmarknaden. När du är nyanländ invandrare är tiden från att du kommer till till att du får ett jobb fortfarande alltför lång, och det borde vara hög tid att utvärdera och faktiskt åtgärda bristerna inom etableringsreformen. Det poängterar vi socialdemokrater i vårt särskilda yttrande. Samarbetet mellan kommunerna och Arbetsförmedlingen funkar på vissa håll och inte alls på andra håll. Det gäller inte bara insatser för nyanlända utan för många andra arbetslösa grupper också. Den borgerliga majoriteten borde kunna erkänna att det inte var helt lyckat eller särskilt smart att ta bort alla statliga pengar från kommunerna för nyanlända invandrares intåg på den svenska arbetsmarknaden. Brister i kommunikationen mellan kommunerna och Arbetsförmedlingen och brister i insatserna är tydliga. Det är många nyanlända invandrare som har fått betala priset för det. Det finns att göra, och det är nog dags för en ny regering. Språket är nyckeln. Det säger ju sig självt att det är så, men det tål att upprepas. Men det tål också att påpekas att inlärningen av ett helt nytt språk är olika från person till person. Med andra ord tar det mer eller mindre . Jag besökte sfi-undervisningen i . Jösses, vad de kämpade med studierna där. Några grupper hade kommit väldigt långt i att erövra det svenska språket. Några andra kämpade glatt med det mest basala som att kunna hantera svenska pengar och handla. Men det kämpades hårt på den nivå som varje enskild individ var på. Den borgerliga majoriteten, kanske särskilt som har ansvar för skolan och skolresultaten, har varit ivrig när det handlar om sfi-bonusen. Jag vet inte riktigt vad jag ska säga – vad var det jag sa eller sent ska syndaren vakna. Men majoriteten har i alla fall sansat sig och föreslår nu att den orättvisa sfi-bonusen ska tas bort. Om jag ska raljera kan jag kanske säga att bonusar i allmänhet oftast inte visar sig vara ett lyckat system. I många fall påverkar de varken resultaten eller för den delen boksluten. Vi har sett alltför många prov på ofantliga bonusutbetalningar trots misslyckade resultat. Det kanske finns fler som så här kring julhelgen kan sansa sig. Jag inte låta bli att fundera över varför den borgerliga majoriteten anser att nystartszoner är ett sådant spännande experiment. Varför kan inte personer som är bosatta i det som regeringen kallar för utsatta områden pendla till ett arbete i en annan stadsdel? Är det inte en del av er så kallade arbetslinje att personer ska ta ett jobb även om det innebär flytt eller pendlande? Människor som finns i etableringsreformen, som gäller för den enskilde, ska inte kunna neka ett jobberbjudande som innebär flytt. Många arbetslösa känner nog av regelverket i a-kassan som innebär att man ska ta ett jobb oavsett var man bor . Inte ens får man på sig enligt er politik. Varför ska vissa människor till varje pris stanna i sin stadsdel? Förklara det för mig, men förklara det särskilt för dem som bor i områdena. Reglerna för de eventuella arbetsgivare och företagare som vill starta verksamhet i områdena är också mer än lovligt invecklade. Det skulle ta alltför att här i talarstolen förklara dem. Ja, så gick det med regeringens och den borgerliga majoritetens regelförenklingar för företagarna. Att pendla till sitt jobb är vardag för många människor som bor runt storstäderna. Det vittnar väl ändå frustrationen från mängder av arbetspendlare om när kollektivtrafiken inte går ? Det är väl ingen här i kammaren som har missat det? Om experimentet handlar om att få arbetsplatser till områdena, varför har ni inte utlokaliserat de arbetstillfällen, statliga myndighetsjobb och service, som ni faktiskt politiskt styr över? Till och med jag som bor i glesbygden vet hur förödande det blir när statlig service till medborgarna drar sig tillbaka. Det blir ingen positiv utveckling direkt. Använd er politiska makt och flytta ut jobben. har begärt en utredning från om vad som har hänt med de statliga jobben under er regeringstid. Jag kan varmt rekommendera er i majoriteten att läsa den . Den visar tydligt att de statliga jobben har flyttat från glesbygden in till storstäderna men uppenbarligen inte till de så kallade utsatta områdena som ni vurmar för. Jag är tyvärr övertygad om att detta påfund är att likna vid det som är borgerlig arbetsmarknadspolitiks – ett misslyckande. Vi socialdemokrater har i vårt budgetalternativ flyttat 100 miljoner från det som den borgerliga majoriteten kallar för 15 till skolor där hälften av eleverna inte når behörighet till gymnasieskolan. Med tanke på katastrofala ras i PISA-undersökningen känns det som att vi socialdemokrater har gjort en mycket strategisk och väldigt bra prioritering för framtidens elever. När det gäller förslaget om en permanent utvidgning av målgruppen för etableringslagen har jag inget att säga om tidsgränsen. Men det är ett lappande och lagande i etableringsreformen, kan jag tycka. Det är inte alls länge sedan kammare antog en förändring i etableringsreformen, och är det igen. Man lappar och lagar. Men vad jag saknar, och vad vi socialdemokrater saknar, är en utvärdering av insatserna i etableringsreformen. Det hade varit på sin plats att föreslå. Med det önskar jag herr talmannen och kammarkansliet en riktigt god jul och ett gott nytt år, för jag tror inte att jag kommer att stå i talarstolen igen innan det är dags för juluppehåll. 54 (MP): Jag vill tacka föregående talare, , för en bra genomgång av läget när det gäller det här området. Jag skulle vilja lyfta upp ett antal frågor. En av dem handlar om antidiskrimineringsbyråerna i . De bedriver en verksamhet som vi i tillsammans med våra kolleger i Socialdemokraterna och genom budgetsamverkan såg till fick ett bra och innovationsrikt stöd så att vi kan leva upp till de höga krav som ställs på de länder som har ratificerat kommissioner som handlar om mänskliga rättigheter och antirasism. hade flera av dessa antidiskrimineringsbyråer så kallade ärendestopp på grund av för hög arbetsbelastning. Det innebar att tre av de fem lokala antidiskrimineringsbyråerna som har jurister inte kunde ta emot fler ärenden. Situationen är inte hållbar om vill fortsätta kalla sig en rättsstat, och det krävs insatser på flera områden för att stärka skyddet i enlighet med EU:s direktiv. Det är ingenting vi gör för att det är överkurs eller för att vi skulle vara särskilt humana i vår del av världen. Det är en del av idén med att jobba för lika rättigheter för alla. Ideella föreningar har enligt diskrimineringslagen, som alliansregeringen sjösatte under förra mandatperioden och som i stort är ett mycket viktigt steg framåt, rätt att stämma i diskrimineringsfall. Tyvärr begränsas denna talerätt i praktiken av otillräckliga ekonomiska resurser och bristande tillgång till just juridisk kompetens eller jurister med processerfarenhet. De fall som har drivits av antidiskrimineringsbyråerna har varit så kallade småmål vilket begränsar möjligheten att begära diskrimineringsersättning. Att ersättningen är kännbar och därmed avskräckande är faktiskt ett EU-rättsligt krav. anser att det omgående behövs tydliga insatser för att förstärka arbetet mot diskriminering. Vi uppmärksammar att majoriteten i utskottet i den text som finns tar upp de viktiga bitar som faktiskt har hänt på området, men det innebär också att vi inte får luta oss tillbaka och anse frågan hanterad. Vi ser att det finns en risk för att antidiskrimineringslagstiftningen för det stora flertalet kan bli ett tomt skal utan konsekvenser för den som diskriminerar och utan möjligheter till upprättelse för den som blir utsatt. Civilsamhället brukar vi prata om som den goda kraften. Det har stor potential att driva rättsutvecklande diskrimineringsprocesser både utifrån förankringen hos enskilda och utifrån förmågan att fånga upp vad som behöver sättas på agendan. I de fall som drivs utmanas till exempel sällan det svenska rättssystemet med hänvisning till internationell rätt vilket är till för att stärka skyddet för mänskliga rättigheter i vårt land. Den typen av arbete, där man jobbar mot internationell rätt, är relativt vanliga inom ett annat område i vårt utskott nämligen arbetsrätten. Om antidiskrimineringsbyråerna tvingas stämma i ärenden där ersättningen bör vara högre än högsta nivån för småmål blir alternativet att vända sig till en antidiskrimineringsbyrå eller annan intresseorganisation. Det är en form av rea på diskrimineringsersättningen, och det var väl inte det som var tanken med den nya diskrimineringslagen. Den som blir utsatt riskerar dels att inte få skälig ersättning, dels att inte få upprättelse i form av en ursäkt eller ett konstaterande att diskriminering har förekommit. Det civila samhället kan alltså göra skillnad i arbetet mot diskriminering. Då behövs kunskapsmässiga och ekonomiska resurser, och det behövs beslutsfattare som tar sitt ansvar för att diskrimineringsskyddet blir något annat än en papperstiger. Den tidigare folkpartiledaren utredning Främlingsfienden inom oss, SOU 2012:74, om rasism och intolerans föreslår 1 miljon i bidrag per antidiskrimineringsbyrå och krav på jurister. Det är en ökning från dagens nivå, men det skulle också innebära att det förebyggande arbetet får läggas ned om inte bidraget kompletteras med kraftfulla lokala och regionala stöd. Om visionen är ett samhälle fritt från diskriminering, vilket jag tolkar sju av åtta partiers intentioner som, krävs det mer än fina ord. Min fråga till regeringspartiernas företrädare som kommer upp i talarstolen efter mig är: Vad tänker ni göra utöver det som redan har gjorts? Än en gång vill jag verkligen lyfta fram och framföra att tycker att diskrimineringslagen som sjösattes under förra mandatperioden var ett mycket viktigt steg framåt, men ser vi att inom många olika områden, inte minst när det gäller etnicitet och religion men också de andra olika diskrimineringsgrunderna, har vi fortsatt lång väg att gå. Jag vill också lyfta fram en annan fråga som har aktualiserats i samband med avslöjanden om nätaktiviteter. har skrivit en motion i frågan, 2013/14:K394. Den behandlas också i detta betänkande. Många av oss har mycket av vårt sociala samspel på internet. Generellt gäller detta desto mer ju yngre individen är även om de senaste avslöjandena visar på allt annat än ungdomars aktiviteter. Diskussioner och debatter som tidigare fördes bakom stängda dörrar eller inte fördes alls förs nu på nätet, ibland öppet och, som vi också har sett, anonymt. Få orkar eller har tid att säga emot. I stället stängs kommentarsfält eller debattforum, men de rasistiska åsikterna – som det gäller i det här fallet – och världsbilden bekräftas lätt på sidor som till exempel Avpixlat. Är det ett problem? Ja, att skriva en rasistisk kommentar på nätet kan orsaka minst lika mycket skada som att säga det rakt i ansiktet till en annan människa. Det är bara mycket lättare att på ett fegt sätt framföra sin åsikt bakom tangentbordet utan att ha i åtanke att det är människor av kött och blod på andra sidan. Vi har sett exempel på förklaringar, eller snarare bortförklaringar, om att man egentligen bara skojade när man skrev det man skrev. Jag tycker dock inte att det håller, och det är synd att vi har hamnat i en sådan situation i det här landet som är ett fantastiskt land där yttrandefrihet och åsiktsfrihet är grunder för en vital och utvecklande demokrati som vi har en mycket dunklare del som på sätt och vis också närs av det parlamentariska systemets inkluderande av partier i riksdag. 55 (SD): Vi ska diskutera utgiftsområde 13 rörande integration och jämställdhet. Det är två viktiga områden men också två områden där den grundläggande ideologiska samsynen mellan de sju gamla riksdagspartierna är så exceptionellt stor att kan sägas vara det enda riktiga oppositionspartiet. För är det en fullständig självklarhet att män och kvinnor har exakt samma värde, att båda könen ska ha samma rättigheter att vara lika inför lagen och att man ska kunna känna sig trygg och respekterad oavsett vilken könstillhörighet man har. Det som skiljer oss från såväl regeringen som den övriga oppositionen är att vi inte definierar jämställdhet i termer av att män och kvinnor till varje pris måste göra exakt samma saker, i samma omfattning och på samma sätt. I stället för att lägga energi på att ständigt problematisera och försöka styra mäns och kvinnors livsval och levnadsmönster fokuserar vi på att försöka stödja såväl män som kvinnor i de livssituationer de själva har valt. Vi ser det som viktigt att de individer som själva vill bryta med traditionella normer och könsmönster och staka ut sin egen väg i livet ska få hjälp och stöd av samhället i den processen. Vi ser det dock inte som statens uppgift att aktivt försöka förändra alla medborgares könsidentitet. Av bland annat denna anledning motsätter vi oss genuspedagogiken i skolan i dess nuvarande form. Givetvis ska det vara lärarnas uppgift att behandla alla elever som individer och att bejaka alla elevers intressen, begåvningar och drömmar oavsett om de bryter mot invanda normer och mönster eller ej. Det ska vara en självklar del av undervisningen och borde enligt vår mening inte kräva några särskilda resurser eller extra pedagoger. Det som sker med stöd av läroplanen är dock betydligt mer långtgående än så. På många håll i landet försöker man utifrån en likhetsfeministisk doktrin byta ut en tvingande norm mot en annan. För att närmare förklara vad jag menar med detta skulle jag vilja citera adjunkten , som för sedan i skrev att genuspedagogiken genom sin iver att vara normbrytande skapar en ny form av normativitet: Den mjuke pojken och den tuffa flickan. Det blir tydligt när mina studenter triumfatoriskt kommer tillbaka från praktiken med exempel på en flicka som leker med bilar. Hon ses som en trofé. Och flickan i den rosa klänningen blir en drake som studenten i sin hjälteroll, med läroplanen i ryggen, ska besegra. Jag blir mycket illa berörd av det. Eftersom barnens beteenden definieras som problematiska gäller det att träna bort dem utan att de förtryckande metoderna blir alltför uppenbara. I klassisk behavioristisk anda belönar och bestraffar pedagogerna önskvärda mönster. Så skapas den nya människan. uppfattning är att de historiska erfarenheterna av sociala experiment med socialistiska förtecken är olika försök att från statens sida skapa en ny människa. Det förskräcker och borde mana till försiktighet. Vi tänker i alla fall inte delta i den processen. På grund av att vi är principiella motståndare till kvotering och definierar jämställdhet på ett delvis annat sätt än övriga partier har vi ibland anklagats för att sakna en politik som gagnar kvinnor. Det är naturligtvis inte sant och torde vara uppenbart för var och en som har studerat vårt budgetalternativ. Enligt riktar sig av våra budgetsatsningar i första hand till kvinnor. Vi vill förstärka och förlänga satsningarna mot sexuellt och hedersrelaterat våld och förtryck. Vår enskilt största satsning i budgeten handlar om att erbjuda alla ofrivilligt deltidsarbetslösa inom offentlig sektor möjlighet till heltid. Det gagnar i första hand kvinnor och bidrar till att minska den allmänna löneskillnaden mellan könen. Vi vill avsevärt förbättra situationen för landets garantipensionärer, varav en majoritet är kvinnor. Vi vill förbättra den ekonomiska situationen för ensamstående föräldrar, varav en majoritet är kvinnor. Vi vill öka stödet till anhörigvårdarna, varav en majoritet är kvinnor. Vi vill avsätta resurser till förstärkt graviditetspeng, intensifiera kampen mot bröstcancer med mera. I det föreliggande betänkandet nämns tillkännagivandet från utskottet till regeringen om att återinföra de årliga lönekartläggningarna i syfte att minska risken för lönediskriminering. I den frågan var det vi sverigedemokrater som fällde avgörandet. Precis som i fallet med jämställdhetspolitiken utgör den tydligaste och kanske enda verkliga oppositionen också på det integrationspolitiska området.