prot · H10948 · 2013-12-17 00:00:00 — Funktionsnedsatta har olika hinder och behov som alla måste uppmärksammas när kollektivtrafiken ska göras tillgänglig för fler. Stiftelsen har gjort en grundlig analys avseende trygghet i kollektivtrafiken. Den visar att tryggheten är en central faktor för att man ska genomföra sin resa, något som inte bara gäller funktionsnedsatta utan i allra högsta grad alltifrån unga killar till äldre kvinnor. I vissa storstadsområden upplever otrygghet i kollektivtrafiken i sådan omfattning att de avstår från att åka kollektivt. De hinder som kan uppstå inför en resa kan till exempel vara krångliga biljettsystem och informationen när det gäller byten mellan olika transportslag. Det skapar också osäkerhet. För funktionsnedsatta är det betydligt fler komplikationer som kan uppstå i samband med en kollektivtrafikresa, vilket gör att många hellre väljer färdtjänst. Rullstolsliftar, utrop och hörslingor som inte fungerar gör att otryggheten blir stor för den enskilde resenären. Den bristande informationen när oväntade saker inträffar är ett annat exempel på en barriär som måste övervinnas för att få fler att åka kollektivt. Därför är det av största vikt att till exempel kommuner, regioner, stationsägare, myndigheter och operatörer för en ständig dialog för att ytterligare öka antalet kollektivresenärer. Myndigheterna inom trafikområdet har i uppdrag av regeringen att se till att samtliga stationer och busshållplatser ska vara åtgärdade 2021. Det har genomförts insatser från statligt håll och av andra aktörer, vilket har medverkat till att tillgängligheten i transportsystemet har blivit bättre, och den förbättras ständigt. En sak som vi på nationell nivå måste ta fasta på gäller bytespunkter och definitionen av vad som är en tillgänglig bytespunkt. Här behövs en gemensam nationell definition som blir känd för alla resenärer. har fokus ofta legat på olika tekniska lösningar, som ramper och ledstråk. Men många resenärer vittnar om att tillgänglighet handlar om flera andra saker som är minst lika viktiga. Tillgång till information, personlig service och vikten av bemötande och kunskap hos personalen inom kollektivtrafiken och övriga transportområden är aspekter som lätt kan glömmas bort när man talar om tillgänglighet för resenären. Tryggheten är en av de viktigaste faktorerna för att få fler människor att vilja åka kollektivt. Vi måste därför se till alla de behov som uppstår under hela resan, för alla människor. 75 (S): Många har sagt att det här är deras sista budgetdebatt. Jag har inte varit med i trafikutskottet särskilt länge, och det här är faktiskt min första budgetdebatt. (Applåder) Jag vet inte om jag planerar att vara med . Det finns mycket att göra ute i samhället. Vi får väl se hur det blir. Det får framtiden utvisa. Med risk för att upprepa det som många redan sagt är det alltså betänkandet TUl som debatteras . En rad olika punkter och många viktiga frågor har tagits upp av mina kolleger. Jag vill dock uppehålla mig vid den del som jag tycker behöver lite extra uppmärksamhet, nämligen kollektivtrafiken, ett ord som inte alltid klingar så modernt och hippt. Det är en viktig del för och för dem som använder den. tillsattes en parlamentarisk grupp för att göra en uppföljning av det arbete som har gjorts och görs gällande tillgängligheten inom kollektivtrafiken för de med funktionsnedsättning. – En uppföljning av transportsystemets tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning finns i tryckt form. Jag har letat efter den på hemsida och också hittat den, men från tillgänglighetssynpunkt var det inte helt lätt. Det är ett medskick till dem som arbetar med hemsidan. har berört frågan och berörde den. Det var mycket bra. Hon inledde sitt anförande på ett väldigt beskrivande sätt. Men jag tycker som sagt att det behöver upprepas, för det finns ett återkommande konstaterande i rapporten, att intresseorganisationer lyfter fram prioriteringsfrågan som en viktig aspekt. Jag vill tala om det utifrån dess värde. Vi är bra på att tala om teknik och hårda frågor men glömmer ofta bort att tala om den mjuka delen, alltså de människor som vi testar våra idéer på, de som förväntas använda kollektivtrafiken för att få en normal och smidig livsföring. Det är viktigt att lyfta fram att detta är en uppföljning och att resultatet och de problemformuleringar som beskrivs är något man är överens om utifrån iakttagelser och att arbetet med att hitta lösningar och tankar kring de problem och utmaningar som har lyfts fram i rapporten ännu inte har gjorts. I och med att rapporten finns är jag hoppfull om att vi ska kunna arbeta med dessa frågor på ett bättre sätt. Syftet med uppföljningen var just att öka kunskapen och samla den på ett och samma ställe. Det är nu lättare att kunna identifiera problemen och söka svar i regeringens återkommande resultatredovisningar till . Det är ändå viktigt att lyfta fram vissa delar för att visa att vi tar dessa signaler på allvar. Det är min önskan att man från regeringens sida tar till sig resultatet. Det är en otroligt välgjord uppföljning där olika aktörer, såsom intresseorganisationer för olika funktionsnedsättningar, , Jernhusen och andra instanser som är viktiga för transportsystemet och samhällsutvecklingen, har bidragit med sin kunskap och ärlighet i frågorna. Om jag vill resa till från min hemort i kan jag med en enkel knapptryckning på min smartphone få fram en exakt beskrivning av var närmaste busshållsplats finns, var bussen stannar, hur långt jag måste gå till fots för att ta mig till , tågnummer, vagnsnummer, plats och tidpunkt för min ankomst. Det är självklarheter för mig och många andra. Dessa självklarheter, fru talman, bygger på en förkunskap om till exempel väderförhållandena samt annan information som är relativt lättillgänglig. Jag kan höra, jag kan se och jag kan läsa den information jag behöver, jag kan välja det transportslag jag vill och finner bekvämt och jag bestämmer själv när och var jag vill påbörja min resa. Jag kan fritt röra mig i staden och ta mig fram trots olika nivåer mellan markplan, trappor och så vidare. Det som för mig är självklart är inte självklart för en del av befolkningen. Stor eller liten del av befolkningen spelar ingen roll. Det som är väsentligt är att den frihet som vi alla ser som nödvändig för vårt liv och vår utveckling är inte en rättighet för alla. Det finns mängder med exempel på historier från människor med olika funktionsnedsättningar. De vittnar om krångel, dålig information, ovilja och ibland illvilja. För mig som medmänniska som ständigt tar saker för givet och som har tillgång till hela samhället bör det vara naturligt att reagera när jag ser att något är fel, när jag ser hur andra kränks och förminskas på grund av deras funktionsnedsättning. När kommuner, regioner och stadsdelar skiljer sig åt i arbetet med att tillänglighetsanpassa, när olika aktörer lägger ansvaret på varandra och resultatet blir negativt för den berörde är det att fundera på om vi vill att det ska finnas en genomgående tanke bakom samhällsplaneringen och hur den ska se ut. Naturligtvis ska de ansvariga aktörerna få möjlighet att bestämma vad de vill satsa på och på vilket sätt, men det är viktigt att samhället håller ihop. Det fordrar att det finns en klar idé om hur det bör vara. Vi bör ha gemensamma mål och strategier för att nå dessa mål. Om det krävs ska resurserna riktas om, och det ska bli mer tydligt. Låt oss vara tydliga med att säga till dem som arbetar med dessa frågor att deras arbete är viktigt och att det gör skillnad inte bara för den som har en funktionsnedsättning utan för alla. De satsningar som görs ökar komforten och standarden för alla. En mer anpassad och tillgänglig offentlig miljö gör inte skillnad på om människor är unga, gamla eller funktionsnedsatta. Tillgänglighet är centralt. Det är ett begrepp som inte är entydigt. För mig handlar det om att inte begränsa människors möjligheter att ta sig till jobbet, att resa och att uppleva. Det handlar, fru talman, om att vara fri. Jag vill avsluta med att säga att ett samhälle för alla, ett inkluderande samhälle som värnar om människors rättigheter och jämlikhet, är något som vi bör sträva efter, och jag ser fram emot att följa det arbete och de idéer som kan tänkas realiseras utifrån denna rapport och uppföljning. Eftersom jag inledningsvis missade att yrka bifall till reservation 1 gör jag det nu i stället. I detta anförande instämde (S). 76 (M): Jag noterade under de anföranden som hölls av Socialdemokraterna, och att det inte nämndes någonting om flyget. Jag är därför glad att infrastrukturminister talade en hel del om flygets betydelse. Det har även en del av mina alliansvänner i övrigt gjort. Det görs tiotals miljoner flygresor i . Över 80 000 människor arbetar inom flyget. Flyget är livsnödvändigt för att hålla ihop alla delar av . Mot den bakgrunden är det lite svårt att förstå det ointresse som man nästan får för sig att den rödgröna oppositionen har för flyget, men det kanske inte handlar om enbart ointresse. Det beror kanske på att man egentligen inte gillar flyget. Vi har och som vill införa flygskatter. vill inte ha något flyg söder om . Det kanske inte är ointresse. De rödgröna partierna kanske helt enkelt inte tycker om flyget. Jag kommer däremot i det här inlägget endast att prata om flyget. Mina parti- och alliansvänner har på ett bra sätt beskrivit de andra delarna och de historiskt stora satsningar på infrastrukturen som alliansregeringen gör. Flyget får inte bara vara en del av miljödiskussionen. Det händer ofta att flyget endast nämns som ett miljöproblem eller en förklaring till varför det ska satsas mer på tåg och järnväg. Vi måste bli politiskt bättre på att berätta om alla de goda värden som flyget står för. Flyget binder som sagt ihop alla delar av . Det binder också ihop med andra delar av världen. Men givetvis ska flyget ta sin del i miljö- och klimatarbetet. och fram till har de kommersiella flygen blivit mer bränsleeffektiva och har därmed minskat belastningen på miljön. Arbetet med att ta fram nya och bättre flygplansmotorer fortsätter, som nya bränslen utvecklas. Flyget jobbar med gröna inflygningar, rakare flygvägar och mycket annat som leder till att utsläppen per personkilometer kan fortsätta att minskas. Dessutom är den statliga flygplatskoncernen världsledande inom arbetet med att utveckla klimatsmarta flygplatser. Vi som tror på flygets roll även måste bli bättre på att möta den ensidiga svartmålningen av flyget som miljöbov. Den stämmer inte. Det behövs flyg för att hela ska kunna leva och utvecklas. Vi måste stå upp för flygets betydelse. Flyget är en nödvändig del av både dagens och morgondagens transporter. Flyget möjliggör både arbetsresor och nöjesresor. Passagerare som anländer till spenderar här. Som sagt har 80 000 människor sitt arbete inom flyget. är ett avlångt och vidsträckt land i utkant och ett av världens mest exportberoende länder. Det är handel med andra länder som har gjort och fortfarande gör till ett av de rikaste länderna i världen. Det innebär att vi är starkt beroende av att kunna röra oss snabbt över långa avstånd både inom och utom landet. Flyget är det enda realistiska alternativet för den typen av persontransporter. Det statliga Swedavia driver tio flygplatser, som står för många av flygresorna inom landet och till andra länder. Där ingår stora flygplatser som , , , , –och . Därutöver kommer 37 regionala flygplatser på orter som , , , och , bara för att nämna några. Dessa regionala flygplatser är avgörande för att på ett bra sätt binda ihop hela . Dessutom har dessa 37 regionala flygplatser direktflyg till 107 utrikesdestinationer. Det gör att skelleftebor kan flyga direkt till och att spanska blir ett allt vanligare språk på gatorna i . Spanjorerna flyger nämligen också till . Världen kommer närmare , och kommer närmare världen. Det är tyvärr inte möjligt att flyga på helt kommersiella grunder till alla delar av vårt land. Trots det finns det ett stort behov hos människor från dessa orter och regioner av att kunna transportera sig snabbt. Det möjliggör regeringen genom att man ger ekonomiskt stöd till flygplatser och flygtrafik för att det ska vara möjligt att resa i hela landet. Men även kommunerna och regionerna bekostar med skattepengar en del av den regionala flygplatsinfrastrukturen, precis som de stöder annan kollektivtrafik. Flygplatsinfrastrukturen i hänger ihop och är till stora delar inbördes beroende. Jag som kommer från brukar ofta säga att aldrig får bli en Stockholmsfråga. Det är en mycket större fråga än så. råkar ligga nära geografiskt, men det är hela . Det är ofta dit vi flyger för att byta till ett annat flyg som sedan ska ta oss till vår slutdestination. Mot den bakgrunden är det helt orimligt att tänka sig scenarier där av olika skäl beläggs med restriktioner, så att flygtrafiken inte kan fortsätta att öka. Det drabbar inte bara utan hela möjligheter att resa och transportera sig. Jag är glad att jag är en del av en allians som ser behovet av flyget, satsar på flyget och vill att hela ska leva och utvecklas. Man kan sammanfatta det med att vi helt enkelt gillar flyget och dess möjligheter. Men i oppositionen finns som sagt de som inte tycker att flyget är särskilt bra. Man gillar inte flyget och tycker inte om de värden som flyget står för. Flyget är en del av vårt transportsystem och är beroende av de andra delarna, som väg, järnväg och sjöfart, precis som de är beroende av flyget. De kompletterar varandra och möjliggör tillsammans hela resan för människor och gods. Det är bara i oppositionens världsbild som olika transportslag och trafikslag står mot varandra. I vanliga människors liv och för vanliga företag kompletterar de varandra. Det handlar om bil, buss, tåg och flyg. Alla dessa olika transportslag gör att vi kommer dit vi ska. Med detta korta inlägg yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 8 § Elektroniska vägtullssystem betänkande 2013/14:TU4 Elektroniska vägtullssystem (prop. 2013/14:25 delvis) föredrogs. Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 12 §.) 9 § Arbetsmarknad och arbetsliv betänkande 2013/14:AU2 Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv (prop. 2013/14:1 delvis) föredrogs. 77 (S): stod jag på två studentmottagningar och väntade på två av mina barn som tog studenten. Där fanns många andra förväntansfulla föräldrar, anhöriga och vänner med plakat och blommor. Det var ungefär 100 000 ungdomar som gick ut gymnasieskolan . Väldigt många av dem sökte till en högre utbildning. Det har aldrig varit så många som sökt till en högre utbildning som det var vid årets höstantagning. Det har heller aldrig, fru talman, varit så många som fått nej. Det beror på att regeringen skär ned på högskoleutbildningen i dessa tider, när vi har så många ungdomar som inget hellre vill än att studera vidare. De som inte studerar har sökt jobb. Många har naturligtvis fått arbete, men inte alla. Svårast är det för dem som inte tagit studenten, som inte klarat gymnasiet av olika orsaker, men som ska ta sig in på arbetsmarknaden. Många ungdomar tar sig fram med här och där. Man blir inringd eller inmessad för att jobba . Sedan väntar man på ett nytt sms för att kanske bli inmessad ytterligare någon dag. Man får anställningskontrakt i handen för i taget. Eller så får man kanske anställning i kommunen på något annat ställe och väntar på samma sätt på ett sms. Det bokar upp hela tillvaron, men ger inte en hel månadslön. Andra ungdomar kommer inte in på arbetsmarknaden alls. Föräldrarna kämpar med att få ungdomarna att hålla en normal dygnsrytm, komma upp på morgnarna, tycka att det är lönt att fortsätta att söka arbete eller utbildning och hålla uppe självförtroendet och tilltron till den egna förmågan att skapa möjligheter . Bland dem som kommit ut på arbetsmarknaden är det många som tror att man måste acceptera helt orimliga villkor, till exempel att arbeta gratis innan man alls kan få ett avlönat arbete. Att man blir tafsad på är kanske också någonting man får stå ut med, eftersom man inte vågar protestera när man inte har en fast anställning. Vi har en hel ungdomsgeneration som inget hellre vill än att kliva ut i vuxenlivet. Men alltför många av dem hindras och hejdas i steget ut i ett riktigt vuxenliv, där man får ta ansvar för sig själv, försörja sig genom eget arbete och känna kraven men också tillfredsställelsen i att ha ett arbete där det förväntas saker av en och där man kan leverera. Det handlar om möjligheten att flytta hemifrån, bilda familj och fatta egna beslut om den egna framtiden. Regeringen har satsat många miljarder, som man har hoppats ska lösa ungdomsarbetslösheten. Det är som om miljarderna har sipprat genom fingrarna på regeringen. Förhoppningarna kvarstår, men resultaten uteblir. Långtidsarbetslösheten bland ungdomar har tredubblats . Det är oerhört allvarligt att så många ungdomar – 30 000–35 000 – är långtidsarbetslösa med all den risk det innebär för tappade sugar och brist på framtidstro. Problemen på arbetsmarknaden gäller inte bara individerna, utan de gäller också i ett större perspektiv där allt fler bedömare nu ser att svensk arbetsmarknad fungerar allt sämre. Trots att vi har ganska höga vakanstal, det vill säga ganska många lediga jobb på arbetsmarknaden, är arbetslösheten mycket hög. Den är högre än vad den har varit i tidigare situationer med samma vakansgrad och lika många lediga jobb. Detta beror på att matchningen på arbetsmarknaden fungerar allt sämre. hoppas vi alla att arbetsmarknaden håller på att vända uppåt. Det finns några svaga tecken på det. Låt oss hoppas att de håller i sig. Men risken är oerhört stor att detta trots allt inte kommer att leda till att arbetslösheten minskar i någon väsentlig grad eftersom matchningen fungerar så pass dåligt på arbetsmarknaden. uppger att var femte rekrytering misslyckas. Det är klart att detta hämmar utvecklingen på arbetsmarknaden, och det hämmar tillväxten av nya jobb. Det innebär att många arbetsgivare och många företag tvingas tacka nej till order eller tvingas ge sina kunder alltför dåliga villkor därför att de inte inom rimlig tid och med rimlig ansträngning kan få tag i rätt personal, som kan göra jobbet. Det krävs därför en rejäl omläggning av både arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken. Det krävs investeringar för nya jobb, men det krävs också en bättre fungerande arbetsmarknad. Det socialdemokratiska receptet för en bättre fungerande arbetsmarknad innehåller tre prioriteringar. Den första är utbildning, den andra är utbildning och den tredje är utbildning. För det första handlar det om att vi måste få en bättre fungerande skola med bättre resultat. Svensk skola är i fritt fall. Skolresultaten har försämrats på ett katastrofalt sätt. Detta kommer vi att ha en särskild debatt här i kammaren om, så jag ska inte fördjupa mig i detta och vad vi socialdemokrater vill göra för att vända det. Jag vill bara betona att detta är oerhört viktigt. Det finns ingen arbetsmarknadspolitik i världen som klarar av att kompensera för att vi har en skola som presterar allt sämre och lämnar en allt större andel av ungdomarna i sticket. Den andra utbildningsprioriteringen handlar om rörligheten – möjligheten att växa och förändras i takt med att arbetsmarknaden och jobben förändras. Vi behöver jobba allt längre. Vi vill jobba allt längre – om vi bara kan, om vi får ha hälsan och om vi får en möjlighet att hänga med i utvecklingen. Därför krävs stora investeringar i det som gör att människor har en möjlighet att vara flexibla på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsutbildning, kompetensutveckling, utvecklingsvikariat och vuxenutbildning – allt detta är sådant som gör att man kan röra sig inom sitt jobb och från ett jobb till ett annat. Den tredje prioriteringen handlar om stora investeringar i högre utbildning och forskning. Vi behöver konkurrera med kompetens och inte med låga löner. Om ska klara sig i den globala konkurrensen är det ganska högt upp i förädlingskedjan med högproduktiva och kunskapsintensiva jobb. Då krävs det också ett nära samarbete mellan staten, den högre utbildningen och forskningen. Det krävs också anständiga och rimliga villkor för alla dem som har ett jobb. Vi hade en särskild debatt här i kammaren om arbetsmiljön och den utveckling som just nu går åt fel håll, där arbetsolyckorna ökar. Jag menar att det är en konsekvens av regeringens nedprioritering av arbetsmiljöarbetet, nedskärningar inom och nedläggning av forskningen inom . Det finns också andra problem på arbetsmarknaden. Jag skulle säga att nästan alla som jobbar vittnar om en ökad stress och press. Det är få människor som inte tycker att det är stressigt på jobbet. Barngrupperna blir större, eleverna med särskilda behov blir fler, bemanningen på äldreboenden blir mindre, man tar inte in vikarier när det behövs, bandet går fortare, deadlines kommer snabbare och den projektgrupp man jobbar i innehåller inte tillräckligt många personer för att man ska klara jobbet inom rimlig tid. Villkoren på jobbet är viktiga för att vi ska orka och hålla i ett helt arbetsliv, men också för att vi ska kunna delta i och utvecklas i takt med vårt arbete. Vi behöver förändras och utvecklas. Förändringstrycket på svensk arbetsmarknad är stort. Förändringstakten är hög. På vår arbetsmarknad är det ungefär en halv miljon människor som får ett nytt jobb . Ungefär en halv miljon människor – en ny person på en ny plats eller på ett nytt jobb. Det är ett oerhört starkt förändringstryck och en snabb förändringstakt på arbetsmarknaden. Jag tror att förändringstakten är av godo. Jag tycker att vi ska bejaka den. Men det ställer också mycket högre krav på både arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken än vad som har ställts tidigare. Det bekymmersamma är att regeringen inte möter detta. En av de viktiga delarna för att ha en stark förändringsmöjlighet på arbetsmarknaden är utbildning, som jag redan har tagit upp. Det andra är att ha tillräcklig trygghet i förändring. Anständiga socialförsäkringar kallas av regeringspartierna föraktfullt för bidrag. Men, fru talman, jag är stolt över att företräda en politik där rätt och plikt går hand i hand. Vi är tydliga med kraven på de arbetslösa att vara aktiva och göra egna ansträngningar för att skaffa sig ett arbete. Men vi är också tydliga med varje arbetslös människas rätt till en anständig ersättning och till aktiva insatser från Arbetsförmedlingen och en aktiv arbetsmarknadspolitik. I vårt budgetförslag föreslår vi rejäla höjningar av taket i arbetslöshetsförsäkringen. Den som blir arbetslös ska inte behöva bli fattig också. Den som söker jobb ska kunna koncentrera sig på att söka ett arbete och inte behöva vara rädd för sin försörjning. Det bidrar till en mer flexibel arbetsmarknad. Regeringen har misslyckats med jobben. Arbetslösheten, och framför allt långtidsarbetslösheten, är mycket högre än när regeringen tillträdde. Regeringen har också misslyckats med att presentera nya förslag för att komma till rätta med problemen. Man får intrycket av att det är tomt på idéer. När vi lyssnar till regeringens företrädare brukar vi få höra att man ska fortsätta ännu djupare ned i de hjulspår där man har kört fast. Ett område där regeringen inte heller har lyckats prestera några förslag gäller funktionshindrade på arbetsmarknaden. Vi har en utveckling där sysselsättningsgraden bland de funktionshindrade personerna minskar. Vi har en utveckling där unga människor med funktionsnedsättning står för en katastrofal ökning av förtidspensioneringar. Ingen av oss tror att detta är ett problem som är enkelt att lösa. Regeringen har tillsatt en utredning som heter Funka och som har gjort ett gediget arbete. Jag delar inte synen i alla förslag, men jag menar att utredningen i huvudsak har tagit itu med problemen och lagt fram konstruktiva förslag. Det är nu ungefär de första förslagen presenterades.