prot · H10939 · 2013-12-04 00:00:00 — Jag undrar och frågar därför: Vill ha ordentlig demokrati med lokal förankring och att man då lokalt kan bestämma över de pengar som man lokalt betalar? Det är det som det handlar om. Det handlar om ifall staten ska låtsas att man har mer pengar än man har. Det tycker jag är en ganska grundläggande och viktig fråga som jag tycker att kan svara på. 171 (FP) replik: står bakom det här förslaget. Detta skulle dock inte gå att genomföra i verkligheten med till exempel 26 kommuner i som alla 26 skulle komma in med egna ansökningar. Men det kommer framför allt inte att fungera om man gör som gör i ett och samma inlägg och blandar ihop regionalt och lokalt. Han säger båda sakerna. Men det går inte. Det kommer inte att fungera över huvud taget. Därför tror jag att oavsett om man har denna möjlighet kommer det ytterst att bli så att de pengar som man får in genom trängselskatterna, som jag själv var för , kan jag berätta, kommer att hanteras av staten av anledningen att vi inte har en enda myndighet eller kommun som kan hantera det på detta sätt. Jag tycker fortfarande, herr talman, att det allra viktigaste är någonting helt annat, nämligen att vi har fått ordning på hur vi ska finansiera en stor del av . Det struntar i. Han har suttit i 16 beredningar tillsammans med Socialdemokraterna och utan att få fram en enda krona till en enda meter tunnelbana. Det vill inte tala om. Däremot talar han gärna om bilpooler i , vilket är en annan fråga. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 22 § Ändring av beslut om höjd nedre skiktgräns för statlig inkomstskatt betänkande 2013/14:FiU16 Ändring av beslut om höjd nedre skiktgräns för statlig inkomstskatt föredrogs. Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 172 (M): Låt mig börja med att för ovanlighetens skull yrka bifall till reservationen. stod vi här inne och debatterade och beslutade om årets rambeslut. Där fastställdes såväl utgiftsramarna som inkomstberäkningen , allt i enlighet med den budgetordning som har gällt i . Men står vi här inför risken att ta ett historiskt kliv i fel riktning. En majoritet i utskottet vill i strid med bestämmelserna i riksdagsordningen och i strid med rådande praxis bryta upp det redan fattade rambeslutet. Det har inte hänt att har tagit ett sådant här initiativ för att ändra budgetens inkomstsida av kortsiktiga politiska skäl, eller vad det nu är som ska berätta . har det rått en bred uppslutning bakom de regler och den praxis som byggt upp det finanspolitiska ramverket och som kom till för att städa upp efter 90-talskrisen. Förändringar har gjorts , och de har gjorts inom ramen för den konsensuskultur som traditionellt sett gäller i den här kammaren i författningsfrågor. Detta är en ordning som tjänat väl. Vi har klarat de senaste årens finanskris bättre än många andra länder. Internationella bedömare som till exempel IMF och lyfter fram krishantering som ett föredöme. Det ska vi vara stolta över, och det brukade vi vara tillsammans. Förslaget från socialdemokrater, sverigedemokrater, miljöpartister och vänsterpartister riktar nu ett skarpt skott mot den budgetordning som tjänat väl och byggt de svenska statsfinanserna så starka. Det motiveras i utskottets betänkande med 20 knappa rader. principer ska kastas omkull med 20 rader text. Låt mig redan nu ta tillfället i akt att bemöta några av de argument som ni kommer att få höra här . Det första argumentet är att regeringen skulle finansiera sina åtgärder med lånade pengar. Oppositionspartierna skriver i betänkandet att en politik som finansieras med lånade pengar sätter hela svenska folket i skuld. Då vill jag fråga Socialdemokraterna: Om det är så oansvarigt med lånade pengar, varför lånar ni mer än vad regeringen gör i ert budgetförslag? På s. 52 i årets rambetänkande, där finansutskottets kansli har räknat ihop Socialdemokraternas budget, står det att statsbudgetens saldo är något lägre än i regeringens förslag , vilket betyder att statens lånebehov är något högre jämfört med regeringens förslag. Det låter inte riktigt som den socialdemokratiska retoriken. De pratar om att belåning gör att överskottsmålet inte skulle nås som deras egen politik alltså lånar mer än regeringens. Låt mig också påminna om, och vara lite rädd om, principerna för överskottsmålet över en konjunkturcykel. befinner sig som bekant i lågkonjunktur, och i tider av lägre resursutnyttjande ska det finansiella sparandet vara lägre. I tider av högre resursnyttjande ska det kunna vara högre. Det har vi varit sex av åtta partier i kammaren som har stått bakom. Det andra argumentet ni kommer att få höra är att regeringens åtgärder för att stärka hushållens ekonomi saknar effekt. Tack vare välskötta statsfinanser kan vi i årets budgetproposition, i årets rambetänkande, satsa för att stärka hushållens ekonomi. Saknar det effekt? Nej, det är tvärtom centrala åtgärder i då den internationella ekonomin är fortsatt svag. pekar i sin höstprognos på att hushållens efterfrågan kommer att vara en avgörande drivkraft för tillväxt såväl som 2014 och 2015. Nationalräkenskaperna som presenterades visar att hushållens konsumtion ger det största bidraget till att ändå har BNP-tillväxt när andra länder är i ett mycket mer kritiskt läge. I det läget säger inte minst Socialdemokraterna att det är fel att stärka hushållens ekonomi. De vill i stället strama åt. På vilket sätt skulle det vara att ta ansvar för jobben eller tillväxten? Och om det skulle vara så oansvarigt att höja brytpunkten måste man också fråga sig varför Socialdemokraterna, och själva har gjort det , till exempel 2000, 2001 och 2002. Då kallades det till och med för angeläget. Det tredje argumentet är att vi har haft en debatt om att ramverket skulle tillåta just förstärkningar av budgeten. Jag beklagar att de skarpa skott oppositionen nu har riktat mot budgetreglerna har öppnat upp för en debatt om hur praxis och riksdagsordning ska uttolkas. har vi kunnat ha en bred samsyn om dessa frågor. Budgeten är en helhet, vad man än tycker om dess innehåll och vad det än är för regering. anordnade utskottet, med kort varsel men ändå med stort intresse, en hearing med några av experterna som har varit med och byggt upp ramverket. En av dem var , som arbetade som kanslichef för utskottet . Han jobbade alltså både med gamla regler och de nya, mest med socialdemokratiska regeringar och med huvudsakligen socialdemokratiska utskottsordförande. var även expert i den utredning som såg över hur budgetprocessen kunde stärkas i . sade han så här: Uppenbarligen har vissa tolkat det som att man egentligen kan justera inkomsterna så länge man justerar inkomsterna uppåt. Det var inte tanken. Den diskussionen kanske har förts, men det var inte alls tanken när rambeslutsmodellen infördes. Jag antar att socialdemokratiska debattörer kommer att citera Per . Det gör jag också gärna, till exempel när han säger: Regelverket har ingen inbyggd finanspolitik. Det är ordningen i budgetprocessen som är kärnan i att vi har sådan ordning och reda i statsfinanserna samt att föra en ansvarsfull och tillväxtfrämjande ekonomisk politik. Man kan dock ha olika åsikter om hur den sista ska vara utformad. Riksdagsordningens 5:12 är tydlig med att beslut om inkomster ska fattas med ett enda beslut. Flera av experterna som var med om att införa regelverket i vänder sig nu mot tolkningen att man skulle ha möjlighet att bryta upp budgetbeslut i efterhand på det här sättet. När till och med experterna själva tvistar borde den enkla slutsatsen vara att när vi ändå har ett tydligt regelverk är det vår uppgift som lagstiftare att följa det utan att orsaka osäkerhet om hur det skulle fungera. Vi har kommit långt sedan 90-talskrisen. Under 90-talskrisen förlorade en halv miljon jobb. Det har varit kris också – en kris som har varit den värsta depression, enligt många bedömare – och ändå har jobben kunnat bli ungefär 200 000 fler . I stället för att tvingas skära ned motsvarande av BNP – som man gjorde då – har vi kunnat göra det mer lönsamt att arbeta och har kunnat investera i exempelvis lärare, företagsklimat och sammanhållning. Som grund för detta har vi nu ordning och reda i statens finanser. Jag ska avrunda med ett citat till. Det lyder så här: Den breda uppslutningen bakom ramverket har varit en styrka för under finanskrisen. Ordning och reda i statens finanser har varit en av viktigaste konkurrensfördelar. Men denna konkurrensfördel går lätt förlorad om ramverket ignoreras. Socialdemokraterna känner igen orden. Det gör flera andra också. Detta är beskrivningen Socialdemokraterna gör på s. 33 i sin egen budgetmotion. Jag beklagar att Socialdemokraterna här och här i kammaren med sina kamrater i de övriga oppositionspartierna handlar precis tvärtom, mot de egna principer som de själva så länge har varit så stolta över. Agerandet har flera förlorare. Ungefär en miljon löntagare, för vilka det är viktigt att det lönar sig att arbeta, får nu högre skatt än efter det rambeslut fattade . Den största förloraren är dock förutsättningarna för att garantera ordning och reda i statens finanser, även under kommande års budgetprocesser och för kommande regeringar, alldeles oavsett hur de skulle se ut och vilken finanspolitik de skulle driva. Låt inte överge den ordning som har byggt våra statsfinanser så starka, som har gett ett så gott internationellt rykte och som vi har haft så bred uppslutning kring i denna kammare. Jag hoppas att säger ifrån senast . Med det yrkar jag bifall till reservationerna. 173 (FP): Jag menar att vi ska avvisa detta förslag till utskottsinitiativ och yrkar också bifall till reservationen. Jag ska ta upp fyra punkter. För det första: Oppositionen har lagt fram ett förslag till beslut som bryter mot riksdagsordningens bestämmelser i 5 kap. 12 § om ett enda så kallat rambeslut i budgetprocessens första del. För det andra: Det sätt som oppositionen gör detta på, i konflikt och i konfrontation med av mandaten i denna kammare, bryter dessutom mot en etablerad konsensuskultur i svensk författningspolitik. Riksdagsordningen själv är som bekant ett uttryck för denna konsensuskultur, till exempel att Socialdemokraterna stödde den och var starkt bidragande när den infördes. Det är självklart att detta brutala sätt att gå fram på, med två nyordningar på författningsområdet, kommer att få allvarliga, negativa verkningar för och svensk inrikespolitik . Därför är det så viktigt att avvisa detta förslag. Minoritetsregeringar – som är det normala i – skulle få betydligt svårare att styra offentliga finanser och därmed svensk ekonomi om förslaget bifalls och blir prejudicerande, vilket är sannolikt. Den förda politiken på det ekonomiska området blir mindre förutsägbar och mindre transparent. Om en omtolkning av riksdagsordningen ska ske, ska den under alla förhållanden ske i samförstånd över blockgränsen, enligt svensk konsensuspraxis i författningsfrågor. Oppositionens argument, att regeringen bör säkra majoritet när den lägger förslag, innebär till sin konsekvens att man accepterar en glidning tillbaka till den ordning som rådde i och som i samförstånd inte ville ha kvar efter 90-talskrisen. Dess värre, för möjligheten till en kortsiktig opportunistisk vinst före valet, accepterar oppositionen nu uppenbarligen de risker som är förenade med att vrida klockan tillbaka till problematiska ekonomiska oordning. Det blir sålunda svårare för framtida regeringar att hålla ett helhetsgrepp över intäkter och utgifter. riskerar att bli ett ekonomiskt mer instabilt land. Sannolikheten ökar för alltför stora budgetunderskott i skarpa krislägen, som kommer att inträffa då och då. Jag har sett att oppositionen påstår att den nuvarande ordningen inte alls skulle ha syftat till att skydda minoritetsregeringars möjlighet att föra en sammanhållen och förutsägbar budgetpolitik. Det är dock ett felaktigt påstående. Det framgår klart av förarbetena att man med 90-talets budgetreform ville stärka regeringens ställning, och inte minst minoritetsregeringars möjligheter. Ett annat påstående, herr talman, är att det aktuella förslaget skulle vara acceptabelt eftersom det stärker budgeten. Det har framförts av oppositionen och också av Per vid den hearing som finansutskottet hade . Men observera att det inte finns något stöd i riksdagsordningen för det påståendet eller den tanken. Riksdagsordningen har ett vidare syfte, nämligen att underlätta en stabil, transparent och effektiv styrning av . Det är ett vidare syfte än det som Per och budgetlagens avgränsade fokus på lägre utgifter har. Det är en mycket viktig skillnad mellan riksdagsordningen och budgetlagens syften. Låt mig på denna punkt citera . Det är inte samma citat som det hade, men det är också från hearingen . sade: Av den aktuella diskussionen att döma låter det som om det är en rätt man kan ta sig – alltså göra ungefär som oppositionen vill – så länge man föreslår förstärkningar av statsfinanserna. Det är statsfinansiellt sett självfallet bättre med förstärkningar av statsfinanserna än motsatsen, men det finns inget i regelverket som stöder en sådan uppfattning. Börjar vi bryta ut beslutspunkter och behandla dem en och en är vi på god väg tillbaka till den ordning som vi hade . Man kan också uttrycka det som att oppositionen vrider ett antal verktyg ur händerna på den regering som är satt att styra landet. Lägg märke till att strikta budgetbestämmelser erfarenhetsmässigt kan sägas vara den fattiges och den arbetslöses vän, i många fall kanske den bästa vännen, eftersom de skyddar mot stigande räntor i skarpa krislägen och ökar ekonomins stabilitet. Redan förefaller dess värre 90-talskrisen vara glömd, herr talman, men vi två kommer ihåg den, liksom dess främsta offer, de som blev arbetslösa, de som fick kraftigt höjda räntor och skulder, de som fick sämre ersättningar och pensioner än de annars skulle ha fått. Det är den erfarenheten som ligger bakom min upprördhet och mitt engagemang för att inte ändra dessa regler. För det tredje: Ingen ska inbilla mig att det är fiskal omsorg om av de totala skatteintäkterna, det vill säga 3 miljarder, som driver Socialdemokraterna, , och att i konfrontation riva upp 1990-talets samförstånd om strikta budgetregler i riksdagsordningen. Icke desto skulle cirka en miljon i medelklassen bli snuvade på en skattesänkning, exempelvis de som tillhör Saco- och TCO-yrkena. För det färde: Vem vinner på allt detta? Enligt alla – och jag säger alla – politiska kommentatorer finns det en stor vinnare på detta utskottsinitiativ, nämligen . Tänkte du på det, ? Tänkte du på det, Per ? Tänkte du på det, ? Naturligtvis gjorde ni det. Och ändå valde ni att spela rätt i händerna. Ni har agerat vämjeligt och motbjudande när ni samagerat med i denna fråga. Det är inte förvånande att nu säger att de ska fiska röster i grumliga LO-vatten. Alltså, herr talman: till att i konfrontation bryta upp 90-talets stabilitetsskapande budgetregler, nej till konflikt i författningsfrågor, ja till att behålla reglerna som de är . Varför ändra ett för och svenska regeringar vinnande regelverk i budgetpolitiken? 174 PER ÅSLING (C): Det finanspolitiska ramverket är det enskilt viktigaste ekonomiska reformbeslut som genomförts i riksdag . Den stabilitet som vi åtnjuter ger bättre villkor för företagande, förutsättningar för fler jobb samt mer pengar i plånboken, och den minskar oron i en turbulent omvärld. Att vi i bred enighet kunnat enas om reformer som gett vårt land trygghet och ökat välstånd när omvärlden skakat är något vi i grunden bör vara tacksamma för, oavsett partitillhörighet. Det är med det allvaret man ska se det som håller på att ske i . hotar den samlade oppositionen att rubba spelreglerna i deras grundvalar, de regler som ska stå över dagspolitiken och kortsiktigheten. har tagit ansvar för statsfinanserna , i regeringsställning och i opposition genom samarbete över blockgränserna. Tillsammans med Socialdemokraterna formade vi det ramverk som varit varje finansministers skydd mot oansvariga reformer framtvingade i regeringssamarbete eller framröstade av tillfälliga koalitioner i . , före detta kanslichef i finansutskottet, som flera redan hänvisat till, ledde en expertgrupp som utarbetade riktlinjer för den statliga budgetprocessen, den process som gällt . Under den hearing vi hade belyste han hur det gick till före budgetramverkets tid. Låt mig citera : Processen var inte överblickbar. Resultatet var inte förutsägbart – det var en bristande transparens, det fanns ingen långsiktighet. Den styrdes inte av mål och riktlinjer. Själva sättet att fatta beslut – att man beslutade om varje anslag ett och ett – ledde till en försvagning av statsfinanserna. Det uttrycker med all önskvärd tydlighet behovet av ett fungerande ramverk. har tjänat oss väl. Ska vi ändra på det måste det ske i bred enighet, i samtal mellan ansvarstagande partier, inte genom en vilja att i en enskild fråga straffa regeringen. Ett sådant agerande kan få ramverket att rämna i grunden. Det är budgetramverket och riksdagsordningen som dagens debatt handlar om. 5 kap. 12 § riksdagsordningen avser beslutsförfarandet vid behandling av budgetpropositioner. Här fastslås rambeslutsmodellen. Budgeten fastställs i två steg, ett första med ett enda beslut om inkomsträkning och utgiftsramar och ett andra med ett enda beslut om anslag för varje utgiftsområde. Grunden är väldigt enkel. Alla statens utgifter och inkomster ska beslutas i sin helhet med ett enda klubbslag i riksdag. Den som vill föreslå en annan budget får se till att skapa majoritet och ta ansvar för helheten. Inget annat medges enligt regelverket. Det är inte var ett av värsta krisländer. Då tvingades vi förhandla med långivarna, och då tvingades vi till dramatiska åtgärder. Under 90-talskrisen uppgick budgetunderskottet till som mest 200 miljarder, och vi lånade till fyra av i statens utgifter. Tillsammans konstaterade dåvarande finansministern och dåvarande centerledaren att det behövdes ett starkt finanspolitiskt ramverk som skulle göra det möjligt också för minoritetsregeringar att regera och lägga begränsningar på regeringens egna satsningar. Resultatet av det ser vi . Det är kärnan i den ekonomiska politiken. Alla förändringar som görs efter att budgetramarna har fastställts innebär att man rubbar balansen i den totalitet som regeringen lägger fram. Följderna kan bli oöverskådliga. Man skapar även ett prejudikat, där en majoritet i tar sig rätten att tolka effekterna av utbrutna beslut. Framför allt omöjliggör man för regeringen att ta det helhetsansvar som budgetlagen vilar på. Om man tillåts bryta ut en post i budgeten kan man fråga sig om det även kan tillåtas att bryta ut ytterligare poster. Budgeten består numera av 500 anslag och ca 100 inkomstposter. Ska oppositionen ges rätt att votera om varje post där oppositionen kan tänkas vinna en majoritet? Dagens budgetprocess leder fram till tydliga helhetsperspektiv i såväl regeringens som oppositionspartiernas budgetförslag. När budgeten ytterst klubbas står två eller flera tydliga alternativ mot varandra. Det ger ökad transparens gentemot medborgarna. Det tydliggör alternativen. Det omöjliggör osäkerhet kring statens framtida lånebehov, så snart ramarna har klubbats. Dagens budgetprocess är ett resultat av en lång rad större och mindre förändringar med början i 1990-talskrisen: den nya budgetordningen 1996, överskottsmålet 2000 och en del andra förändringar som jag avstår från att lyfta in här. Det är bara att konstatera att det är respektlöst och kortsiktigt att nu välja att åsidosätta den processen och den enighet som kännetecknat den. Debatten handlar inte om skattepolitiska målsättningar i sak, utan om maktpolitiska manövrar från Socialdemokraterna. Dubbelmoralen är tydlig när Socialdemokraterna först vitt och brett förklarar att man vill regera över blockgränsen för att minimera inflytande, bara för att sedan här i räcka ut handen till , med följd att man riskerar den viktigaste blocköverskridande uppgörelsen i modern tid. Jag tycker att det är cyniskt, taktiskt och makthungrigt. Så agerar ledande oppositionsparti. Jag beklagar det. 175 (KD): Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet. Per definition föreslår nu den samlade oppositionen i riksdag att ska ändra – observera: ändra – sitt beslut om höjd nedre skiktgräns för statlig inkomstskatt. Det framgår klart i den inledande texten i det betänkande vi nu diskuterar. Vidare står det ordagrant: Sänkningen är i förhållande till den nedre skiktgräns som fastställdes i samband med rambeslut . I det betänkande som , , och gemensamt formulerat framgår det alltså tydligt att man nu avser att bryta mot det rambeslut som fattades i denna riksdag . Jag upprepar citatet från deras gemensamt skrivna betänkande: Sänkningen är i förhållande till den nedre skiktgräns som fastställdes i samband med rambeslut . För min del framgår det med all tydlighet att dessa fyra partier bryter mot riksdagsordningen, enligt vilken rambeslutet ska fattas genom ett klubbslag och inget annat. Om annat gällde skulle det ju inte vara en ändring av det rambeslut som fattade . , , och vill ge sken av att detta är tillåtet och inte är något brott mot riksdagsordningen. skriver de själva i betänkandet att det är en ändring av ett redan fattat rambeslut. Det är ett fullständigt osammanhängande beteende från dessa fyra partier. Begreppet konsten att slå knut på sig själv har fått fyra nya ansikten att visa upp. En majoritet i kan bete sig på detta sätt om man 1.är överens och skriver sig samman i ett betänkande 2.gör sin egen tolkning av lagen. 5 kap. 12 § riksdagsordningen är så tydlig att det krävs akrobatik i den högre juridiska skolan för att vrida sig runt den och komma fram till det betänkande som ligger på bord. Att komma runt att rambeslutet ska tas med ett klubbslag går dock inte. Det finns där, och det erkänner de fyras gäng med sina egna skrivningar. Det klubbslag som stipuleras i 5 kap. 12 § riksdagsordningen förvandlas nu till två klubbslag. Därom råder inga tvivel. Sedan är argumentationen för att begå detta besynnerliga regelbrott intressant att borra i. Vi ska ha klart för oss att de fyras gäng nu offrar en väl fungerande budgethantering i , en budgethantering som gynnat landet väl och skapat förtroende från omvärlden för landet sätt att sköta statsfinanserna. Det är en budgetprocess som tvingat att ställa partiernas helheter mot varandra när budgetbeslutet ska fattas. Beslutets praktiska effekt som vi debatterar handlar om . Det är i sig mycket pengar. Men i förhållande till de totala skatteintäkterna är det . Argumentet för att bryta sönder ett väl fungerande regelverk handlar om av de beräknade totala skatteintäkterna i vårt land. Det offer bestående av både 5 kap. 12 § riksdagsordningen och praxis kring budgetprocessen som , , och lägger på altaret måste därför vägas mot vad dessa säger sig vilja åstadkomma, nämligen en förändring av de totala skatteintäkterna med . Jag är fullständigt medveten om att dessa fyra partier tycker illa om att av dagens heltidsarbetande människor ska betala statlig skatt. Jag är fullständigt medveten om att dessa partier hellre ser att av de heltidsarbetande betalar statlig skatt. Det synsättet får jag som kristdemokrat ha respekt för, även om jag anser att det leder fel av flera olika orsaker. Jag har till och med förståelse för att dessa fyra partier i sina sinsemellan helt olika budgetförslag ser på statlig skatt och marginalskatt på olika sätt. Statlig skatt och hur den tas ut är en viktig del i varje partis budgetförslag och syn på helheten. Men här kommer det märkliga i kråksången. Synen på helheten är ju inte gemensam för , , och . Den synen skiljer sig åt genom att alla fyra för olika marginalskattepolitik. Hur man då kan komma fram till att det i just denna del av Alliansens budget ska opereras bort saker och ting är märkligt, för i praktiken är den del man nu är överens om att operera bort densamma som förda marginalskattepolitik.