prot · H10944 · 2013-12-11 00:00:00 — Man hade kunnat göra en från egna utgångspunkter ganska snygg exit från det pinsamma missförståndet om budgetlagen som rättslig grund. Med snygg exit menar jag att Socialdemokraterna till exempel hade kunnat säga någonting i stil med: Vi vill med väljarna tala om jobb och välfärd och inte om paragrafer och författningsfrågor. Man hade två tillfällen att göra en sådan här exit. Första gången Socialdemokraterna missade den var efter det famösa voteringssjabblet . Då var väldigt snabba och sade efter voteringen att de kommer att upprepa utskottsinitiativet när väl rambeslutet fattats. var när genom agerande på egen hand, och redan i förväg, yrkade på KU-behandling om talmannen skulle vägra ställa proposition, vilket han sedermera också gjorde. Vid båda tillfällena var det andra än Socialdemokraterna som dirigerade oppositionens agerande. bekräftar detta i sitt inlägg i replikväxlingen då hon säger att hon skulle önska att hon inte behövde stå här och att den här debatten inte hade behövt äga rum. Det är rätt intressant. I det tidigare statsbärande partiet är man uppenbarligen inte längre erfaren i riksdagsarbetet. Hur illa ska det då inte gå om Socialdemokraterna skulle styra landet om man inte ens förmår kontrollera det egna agerandet i de beslutsprocesser som pågår i . Det är verkligen ett underkännande av Socialdemokraternas regeringsduglighet i det lilla formatet. Tänk hur det skulle kunna bli i det stora formatet. Det sätt varpå – detta har många sagt, och det är verkligen värt att understryka – oppositionen vill genomdriva en nytolkning av riksdagsordningen, för det är det vi talar om, är i konflikt och konfrontation med vad av ledamöter anser. Det bryter ju mot en gammal samförståndskultur i svensk författningspolitik. Och riksdagsordningen själv är som bekant ett resultat av denna samförståndskultur. Det är självklart att detta närmast brutala sätt, att utan föregående rättslig beredning och samråd över partigränserna gå fram med en viktig nyordning på författningsområdet, får allvarliga konsekvenser för svensk inrikespolitik framöver. Minoritetsregeringar – som är det normala i – skulle få det betydligt svårare att styra offentliga finanser och därmed svensk ekonomi. Den ekonomiska politiken blir återigen som , alltså mindre förutsägbar och mindre transparent. Det var ju just för att undvika dessa problem som man ändrade arbetssättet och införde den nya budgetordningen. I dagens nummer av bekräftar – precis som här i debatten – att han tycker att den nya budgetordningen är okej och att man ska kunna driva krav att minska utgifterna på en mängd områden och faktiskt få igenom det i en budgetprocess. Det är helt möjligt. Gång på gång lyser det igenom här i debatten att man tycker att man ska ha en återgång till att det ska krävas av rösterna i budgetfrågor. Men just för att skydda minoriteten och göra landet mera ekonomiskt styrbart ändrade man detta mot bakgrund av erfarenheterna . Man accepterar alltså en glidning tillbaka till den budgetkultur som då i samförstånd efter 90-talskrisen avskaffade. Alltså: 1990-talskrisen förefaller glömd, liksom dess främsta offer, och det är det som är det viktiga. Vilka var offren för 1990-talskrisen? Jo, det var de som blev arbetslösa, de som fick kraftigt höjda räntor och skulder samt de som fick sämre ersättningar och pensioner än de annars skulle ha fått. Jag har noterat att oppositionen påstår att den nuvarande ordningen inte alls skulle ha syftat till att skydda minoritetsregeringars möjlighet att föra en sammanhållen och förutsägbar budgetpolitik. Det är ett ju felaktigt påstående. Det framgår mycket klart av förarbetena att man med 90-talets budgetreform ville stärka svenska regeringars ställning, och inte minst minoritetsregeringars möjligheter, framför allt när det gäller den ekonomiska politiken. Avslutningsvis: Låt mig citera den förre kanslichefen i finansutskottet som har varit med om hela resan med ny budgetordning: Börjar vi bryta ut beslutspunkter – i budgetprocessen – och behandla dem en och en är vi på god väg tillbaka till den ordning som vi hade . Man kan också uttrycka det som att oppositionen vrider ett antal verktyg ur händerna på den regering som är satt att styra landet. Därför vill jag till slut upprepa min fråga: När det nu står i riksdagsordningen att budgeten ska antas med ett beslut – ett beslut, inte flera beslut! – varför ska då inte följa riksdagsordningen? I detta anförande instämde och (båda M) samt (FP). 38 (MP) replik: Jag tycker att aktivism för att stärka minoritetsregeringars möjligheter att fatta beslut utan att ha stöd i parlamentet av en majoritet är intressant. Det är den linje som hela regeringen har gått in för . Detta bryter en ganska lång tradition som vi har haft här i och där vi har varit någorlunda överens om processen och regelverket. Men väljer regeringsmakten och partierna i regeringen att till varje pris stärka den egna möjligheten att fatta beslut och hoppas att man – även om man förlorar nästa val – ska kunna fortsätta att styra i minoritet och fatta beslut i strid mot riksdagsmajoriteten. Redan nu kan man se den inriktningen genom att det sker ett missbruk av både budgetlagen och riksdagsordningen. Regeringen för in ett antal viktiga lagförslag utöver budgeten, och det gör att behandlingen blir sämre. Därmed lyckas man få igenom dem utan att det blir en noggrann och detaljerad riksdagsbehandling. Hur kommer det sig, , att stödet har blivit så svagt i för parlamentarism och demokrati att ni förfaller till att försöka att driva igenom ytterligare förändringar för att minoriteten ska härska över majoriteten? 39 (FP) replik: Jag är aktivist i denna fråga därför att jag vill skydda varje regerings möjlighet att särskilt i den ekonomiska politiken driva en effektiv och stabil ekonomisk politik. Om inte regeringen förmår detta kommer arbetslösa och andra att få alla de problem som jag berättade om. Det är mitt syfte. Det handlar inte om bristande demokrati. Någon här hänvisade tidigare till en extrem modell, paketmodellen. Det är ju den som tillämpas i , och det är väl världens äldsta fungerande demokrati. Eller anser att det är ett odemokratiskt styrt land? Jag tycker att vår modell är bra. vet precis som jag att budgetförhandlingar inte är någonting för romantiker. Det är ganska osköna huggsexor, och då måste man ha enkla, tydliga regler som under de svåra omständigheter som alltid uppstår möjliggör att styra landet. Och det är ett viktigt skäl till att vi ska ha en minoritetsregering som är väl skyddad mot tillfälliga opinioner. Vi har ju dålig erfarenhet . Det var mot den bakgrunden som man genomförde reformer. Erfarenheten av att en regering behöver ett stabilt stöd även om den inte har majoritet är som bortblåsta, när man lyssnar på . Jag tycker att det är otroligt tragiskt faktiskt. 40 (MP) replik: Man kan inte jämföra med regleringar i andra länder som har majoritetsregeringar. Det går inte att införa liknande regelsystem för minoritetsregeringar. Då har man en helt annan utgångspunkt. Jag tycker att det som ni håller på med nu visar på ett förfall i regeringspartierna. Det finns politiker som har gått vilse i maktens korridorer. De ser nu ut att vara på väg att förlora, och därför gör de allt för att ändra regelverket och missbruka reglerna för att regeringen ändå ska kunna sitta kvar och genomdriva sin politik. Det ser inte bra ut. Det vore mycket bättre om ni stod upp för att hitta majoriteter, för att skapa regelsystem där folkflertalet respekteras och för att skapa majoriteter som kan fungera i en modern parlamentarism i stället för att på något sätt försöka missbruka regelsystem i maktens riktning och mot att folkflertalet får genomslag. 41 (FP) replik: pekade på en balansfråga som jag tycker är viktig och där man verkligen behöver fundera mera. Det är detta med att lägga in lagstiftningsförslag i budgeten. Hur många lagförslag ska man kunna lägga in i budgeten och hur många kräver en särproposition? Jag är fullt medveten om att det där finns en balanspunkt som måhända ibland har blivit överskriden. Sedan skulle jag vilja att alla partier under nästa mandatperiod satte sig ned och försökte tydliggöra riksdagsordningen på den punkt som vi här har diskuterat. Jag skulle gå in i den förhandlingen med ett tydligt mål, att det ska vara en riksdagsordning som skyddar en minoritetsregerings möjligheter, särskilt inom den ekonomiska politiken så att regeringen kan driva en långsiktig, effektiv, transparent och stabil ekonomisk politik. Inför nästa mandatperiod skulle jag önska att de politiker som då har ansvaret gör detta. 42 (FP): Hur bör utskottsinitiativ användas? Är det vanligt? Hur motiveras det? Det hände sig – jag talar nu om tiden innan regeringen hade lagt fram sitt förslag till ekonomisk plan – att finansutskott sammanträdde. Förslag väcktes, och jag läser ur protokollet från utskottsmötet, § 3, om utskottsinitiativ med anledning av regeringens föreslagna höjning av brytpunkten för statlig skatt. Den som stod för detta förslag var , tillhörande . Det motiverades av att regeringen ville höja skiktgränsen och att detta inte var fördelningspolitiskt acceptabelt för . Utskottet, och jag återger fortfarande protokollet från utskottsmötet, beslutade att inte ta något initiativ. SD-ledamoten reserverade sig mot beslutet. I sinom tid, , sedan majoritet dagen innan hade fastställt inkomst- och utgiftsramarna , återkom samma förslag men med ny motivering från Socialdemokraterna, . Då handlade det inte om den fördelningspolitiska aspekten, som det gjorde , utan nu handlade det om att stärka statens budget och minska upplåningsbehovet. Det är två helt olika saker. Jag noterar, fru talman, att från inte ens har observerat detta i sin argumentation, utan han argumenterar nu helt annorlunda än vad man gör i förslaget som har lämnat. Det är svårt att komma ifrån att det beslut som vi nu ska fatta i ärendet från också har materiella effekter på ekonomin. En gång i tiden, ännu före , kom Socialdemokraterna och överens om en stor skattereform. Enligt mitt sätt att se finns det anledning att vårda vissa överenskommelser. Det gäller konstitutionella frågor, pensionsöverenskommelsen men även, trots att det skett väldigt många ändringar, grunderna skattereform. I denna reform var det uttalade målet att högst av skattebetalarna, och då talar vi om de som är 20–, skulle betala statlig inkomstskatt. Vårt förslag kommer förmodligen att avvisas här , vilket innebär att av heltidsanställda män får betala statlig inkomstskatt. Dess värre är kvinnorna inte lika väl avlönade och är något färre, 18–. Det är enligt mitt sätt att se det väldigt ovanligt med ett utskottsinitiativ från finansutskottet och skatteutskottet. Jag har erfarenhet från i skatteutskottet, och jag har varit med om två bifallna utskottsinitiativ. Det ena var när hade glömt notera vilken dag en viss lag skulle träda i kraft. Det andra, fru talman, var av ungefär samma viktighetsgrad, det vill säga en rent teknisk justering. Det har också förekommit andra utskottsinitiativ. Dåvarande vice ordföranden i skatteutskottet väckte 2005 ett förslag om höjd gräns för skattefri bärplockning. Det avvisades då av dåvarande ordförande i skatteutskottet, och det säger jag ingenting om. Dess bättre meddelade dåvarande finansministern att detta skulle bifallas. Man ska som sagt vårda viktiga beslut. Fler svenskar kommer att betala statlig skatt 2014. Det kan synas vara bra. Svenskarnas inkomster ökar. Det är nationalekonomiskt inget stort beslut, men det är ett litet, litet steg på den väg som och Socialdemokraterna kommit överens om att inte beträda, nämligen att så väldigt många människor ska betala statlig skatt. Om nuvarande förslag godkänns innebär det att vi tar ett litet steg på den väg som dåvarande finansministern beskrev som ett perverst skattesystem. Det vill jag inte medverka till. 43 (S): Jag vill gärna efter dessa sista inlägg från företrädare för finans- och skatteutskotten återföra frågan till bord och påminna om vad det här ärendet i grunden handlar om. Det vi gör är att vi löser en tvist i en enskild fråga om ett yrkande från finansutskottet. Och beslut grundas i en strikt tolkning av regelverket. gör bedömningen att finansutskottets yttrande inte strider mot riksdagsordningen. Som vi har hört i debatten knyter den här frågan också an till större frågor: om rambeslutsmodellen, om det svenska statsskicket och hur vi vill att det ska fungera . Det handlar inte minst om maktbalansen mellan regering och riksdag. I de här frågorna finns det tydliga skiljelinjer mellan partierna. Det har framkommit i dagens debatt. Det är också tydligt i det betänkande från den parlamentariska som presenterades . Som ledamot av kommittén vill jag gärna bidra med några observationer från det arbetet. Allianspartierna drev i att riksdagsordningen på väsentliga punkter skulle ändras i syfte att ytterligare formalisera regelverket för rambeslutsmodellen och ytterligare begränsa handlingsutrymme. Det handlar om att ge minoritetsregeringar en starkare ställning. Från oppositionens sida motsatte vi oss flera av förslagen. Vi ansåg att dagens regelverk uttrycker en rimlig maktbalans mellan regering och riksdag inom ramen för det parlamentariska statsskick som vi har . Mest intressant i relation till dagens debatt är att övervägde förslag om att begränsa utskottens initiativrätt just i budgetfrågor, men kommittén avstod från att lägga fram sådana förslag. landade alltså i slutsatsen att dagens ordning, som inte sätter några formella hinder för utskottens grundläggande initiativrätt, skulle bestå. Det illustrerar det handlingsutrymme som har. Jag tycker att det är bra att vi i hade ett öppet och rakt samtal om hur vi vill ha framtidens riksdagsordning. Jag respekterar att allianspartierna driver att de vill genomföra omfattande förändringar, även om man normalt inte har gått i strid om den här typen av procedurfrågor på det sätt som allianspartierna valde att göra i budgetprocessutredningen. Låt mig också säga att allianspartierna bör kunna se att de nya paragrafer som man skulle vilja se i framtidens riksdagsordning faktiskt inte finns där . Det är just därför som har gjort klart att finansutskottets yrkande ligger inom ramen för vad som är möjligt inom dagens riksdagsordning. Rambeslutsmodellen har gett minoritetsregeringar en starkare ställning i budgetprocessen, och det var avsikten. Men det betyder inte att det parlamentariska läget i saknar betydelse. Vi ser fram emot att få diskutera de här frågorna vidare. Det tycker jag är mycket bra. I de diskussionerna kommer vi socialdemokrater med vår mycket långa erfarenhet av att sitta i regeringsställning att söka majoritet för våra förslag, fortsatt värna om en stark ställning för , för vi bedömer att en stark ställning för är bra. Med en stark ställning för har vi också alla förutsättningar att med god samsyn värna statens finanser. I detta anförande instämde , , , , och i (alla S). 44 (M) replik: anknyter till diskussionerna i i sitt anförande, och jag ska göra ett par reflexioner med anledning av det. Jag har haft uppfattningen att det under inledningen av kommitténs arbete fanns en rätt öppen diskussion och en beredvillighet att göra upp om en del förändringar men att Socialdemokraterna bytte position när de insåg vad de skulle kunna använda för argument i en budgetstrid denna höst. Detta kan , som också satt i kommittén, möjligen utveckla ytterligare. När det gäller det sade om önskade förändringar i riksdagsordningen kan man, som gjordes i , föra en diskussion om vilka ändringar man skulle vilja göra i brett samförstånd. Det faktum att man vill göra förändringar innebär dock inte att det saknas ett rättsläge att förhålla sig till, och det vi debatterar nu är just hur rättsläget ser ut . Från allianspartiernas sida har vi med stöd av till exempel , riksdagsjuristernas utredning och ett antal tunga argument framhållit att det finns starka juridiska skäl för att riksdagsordningen lägger hinder i vägen för det som oppositionspartierna vill göra. Det finns lagtextens ordalydelse, det finns tydliga förarbetsuttalanden om den samlade budgetprocessen och det finns riksdagspraxis om den samlade budgetprocessen. Det är argument som finns här och och som hade att förhålla sig till. Min fråga är om har några bättre juridiska argument att komma med än dem som hennes partivänner i debatten tidigare försökt med, för de har inte riktigt lyft. 45 (S) replik: Under Budgetprocesskommitténs arbete fördes de konstitutionella argumenten fram av oppositionen från dag ett. Det handlade om maktbalansen mellan regering och riksdag och hade ingenting med det ärende vi behandlar att göra. Tvärtom var det en mycket lång diskussion om de grundläggande frågorna som fördes . När det gäller rättsläget är min poäng att om vi hade haft ett tydligt rättsläge och det inte var möjligt att ta initiativ på det sätt som finansutskottet har gjort hade det inte funnits något skäl att i föra fram förslag om att det skulle införas en paragraf som begränsar möjligheten. Det är också intressant att även den paragraf som diskuterades och drevs av Alliansen för att minska dessa möjligheter rymde en möjlighet att vid särskilda skäl driva en sådan här fråga. Detta visar tydligt att vi har ett rättsläge som rymmer ventiler. I diskussionen som fördes i sades också att det är viktigt att vi har en balans i frågan om rambeslutsmodellen. Går vi tillbaka i hela processen till början av 1994 ser vi tydligt att inte har velat binda upp sig med formaliserade regler för rambeslutsmodellen. Man har lämnat utrymme i form av initiativrätt och genom att göra det till en villkorad paragraf som innebär att med enkel majoritet kan välja att inte använda rambeslutsmodellen. Man såg nämligen att det var en långtgående och speciell paragraf som bygger på att vi måste ha samsyn och jobba med praxisutveckling, vilket är det vi gör just . 46 (M) replik: Det finns olika rättskällor i som brukar nämnas i den juridiska debatten. Lagtexten är en, förarbetena en annan och praxis en tredje. I rättsliga debatter brukar man med praxis oftast mena rättspraxis, alltså domstolsavgöranden, men i dagens ärende får man närmast koppla det till riksdagspraxis. Allt detta är rättskällor som bidrar till att klargöra det rättsläge vi har . Jag har ett antal gånger i denna debatt framhållit att såväl lagtext som förarbeten och riksdagspraxis går i en och samma riktning, nämligen att det inte är tillåtet att bryta upp inkomstberäkningen i efterhand. Man kan givetvis föra en diskussion om huruvida man borde kodifiera praxis eller kodifiera förarbetsuttalanden på olika sätt för att föra rättsregler från en rättskälla till en annan, från praxis till lagtext, till exempel. Det har dock ingen betydelse för bedömningen av frågan om rättsläget här och , utan då måste man väga in alla de rättskällor som finns – lagtext, förarbeten och praxis – och de talar tydligt för att det inte bör vara tillåtet att bryta upp inkomstberäkningen i efterhand. Jag vill apropå initiativrätten för utskotten, som nämner, påpeka att också här är rättskällorna i form av förarbetena tydliga med att utskottsinitiativ ska tas i undantagsfall och brukas med varsamhet och att politisk enighet ska eftersträvas när man använder verktyget utskottsinitiativ. Det finns inget stöd i förarbetena för att använda utskottsinitiativ som ett verktyg i en infekterad sakpolitisk strid. Tvärtom talar förarbetena entydigt för att man inte ska göra på det sättet. Alltså använder Socialdemokraterna utskottsinitiativen på ett vis som vi inte är överens om och tolkar lagen på ett sätt som det inte finns stöd för i rättskällorna. 47 (S) replik: Praxis är något som utvecklas inom ramen för de regelverk vi har. Poängen med praxis är att det förändras under gång och när nya omständigheter tillträder, vilket är precis det som händer . Vi har en minoritetsregering som inte har velat förankra sina beslut och har pressat majoriteten hårt. Det har funnits en stor uppslutning i budgetprocessen, men det finns också möjlighet för i och med initiativrätten att i något fall välja att gå emot och bryta upp efteråt. Det har man gjort i detta fall. Hela processen är följd, och allt har tagits i ett beslut. Nästa fråga blir: Vad kan göra? kan mycket väl göra detta och har också gjort det med omsorg, skulle jag vilja säga. Det är mycket sällan som något som detta tas upp, men man gör det när man tycker att det är viktigt. I detta fall är det viktigt eftersom oppositionen har bedömt att regeringen inte sköter sin ekonomiska politik på ett ansvarsfullt sätt. Därför har man tagit detta steg. talar mycket om rättsläget, och det är viktigt när vi ska bedöma riksdagsordningen, som är procedurreglerna för hur vi jobbar i . Men detta handlar också om demokratisyn. Det handlar om hur vi ser på arbete. uttryckte det på ett bra sätt på det seminarium vi hade: Vi kan utnyttja som ett samtal för att resonera och komma framåt i demokratisk ordning. Så tror jag att vi på bästa sätt kan fortsätta denna process, inte genom att bråka och tro att någon jurist utifrån ska tala om för oss hur vi ska göra i detta fall. 48 (KD): Jag var tvungen att gå upp när jag hörde och efter att ha lyssnat på bland andra . Jag satt med i . Syftet med den var att formalisera, alltså lagfästa, den praxis vi haft i vår riksdag angående budgetprocessen. För Socialdemokraterna och var praxis nog. De tyckte att praxis hade fungerat och att det var tillräckligt. Varför skulle det inte fungera framåt? Ungefär detta utgångsläge hade Socialdemokraterna i kommittén. Jag förde bland annat fram att nya partier dyker upp i med jämna mellanrum som inte har samma historik kring praxis. Regelverket spelar självklart mindre roll när vi har en majoritetsregering, för då kan majoriteten göra vad den vill. Men om en majoritetsregering inte lutar sig mot praxis utan det är fastställt i lag är det mycket svårare för majoritetsregeringen att göra och bete sig hur som helst. Det är alltså ett skydd för att försvara minoriteter i , vilket vi aldrig får glömma. Men förstår jag varför Socialdemokraterna och drev linjen att praxis är nog. Hade de inte gjort det och vi hade kunnat lagfästa detta hade vi inte haft denna debatt ; det är fullständigt klart. med flera har fastnat i detta med majoriteten. De återkommer till det. Men budgetprocessen handlar inte om majoritetsbeslut. Den handlar om att samla så många röster som möjligt för en budget. Den budget som samlar flest röster vinner. får jag dock höra av och andra att det handlar om majoritetsfrågor och om att skydda majoriteten i . Nej, det handlar om vilken budget som samlar flest röster. Det är detta frågan kokar ned till. Om man inte har den ordningen, då är det bara majoritetsregeringar som gäller . Syftet med budgetprocessreglerna var ju just att kunna hantera detta med budgetprocessen – att den som samlar flest röster vinner. Alternativet är att den opposition som faktiskt bildar en majoritet i går ihop om en gemensam budget. Varför gör man inte det? Det är den som ska tävla mot alliansregeringens budget och slå den på fingrarna. Vi kan inte ha en ordning i där man i första hand har sitt eget budgetbeslut och i andra hand har en massa andra budgetbeslut som man går till val med. Det är ju en fullständigt orimlig hållning att säga: Vi yrkar på vår budget i första hand. Sedan faller den, för den samlar inte flest röster. Då har vi ett andrahandsyrkande och ett tredjehandsyrkande och ett fjärdehandsyrkande. Sedan manglar vi det i . Det kan till slut slå sönder alla hundra intäktsposter i en budget. Det är inga problem. Och det är likadant på utgiftssidan. Det är den ordningen som oppositionspartierna vill driva i – helt emot den budgetprocess vi har . Budgeten handlar inte om majoritet. Den handlar om att samla flest röster.