prot · H00977 · 2013-03-13 00:00:00 — Om konstaterar att de rehabiliteringsåtgärder som den enskilde bedömts vara i behov av inte har vidtagits ska den försäkrade inte hänvisas till deltagande i arbetlivsintroduktion hos Arbetsförmedlingen innan åtgärderna har genomförts. En bestämmelse med detta innehåll skulle kunna införas i socialförsäkringsbalken eller säkerställas i annan ordning. Till slut vill jag säga att även om vi nu ser en klar ljusning inom rehabiliteringsområdet är vi inte framme . Mer behöver utvecklas och förbättras. Därför är vi överens med oppositionen om att vi på ett bättre sätt än måste följa upp att alla får sitt rehabiliteringsbehov tillgodosett i sjukförsäkringen. Det är glädjande att vi i Alliansen nu tillsammans med oppositionen gemensamt kan hitta en väg framåt så att regeringen kan fortsätta att arbeta och följa den inslagna positiva väg som har givit färre sjukskrivna personer i . Det är ändå det viktiga målet med de insatser vi gör inom detta område. 79 (C): Jag börjar med att beklaga att det finns en avvikande mening skriven i detta dokument. Det hade varit mycket bättre och haft ännu mer tyngd om vi hade kommit överens om alla skrivningar i betänkandet. Så är det dock inte. Tittar vi på hur utskottsinitiativet är formulerat visar det inte tydligt vad man menar och vilka de egentliga problemen är inom rehabiliteringsområdet. För att vara bara ett utskottsinitiativ är det ovanligt många som har haft möjlighet att yttra sig muntligt och skriftligt. Det är , Arbetsförmedlingen, Kommuner och Landsting, Inspektionen för socialförsäkringen, professorerna , finansutskottet, socialutskottet och arbetsmarknadsutskottet hoppas jag fick med alla. De jublar inte över det som utskottsinitiativet har uttryckt. Det man har uttryckt är att de som behöver rehabilitering och behöver få insatser för att kunna återgå i arbete inte får det i tillräckligt god tid innan de kommer till den bortre gränsen i sjukförsäkringen. Men som Finn påtalade finns verkligen denna rätt, så det är att slå in öppna dörrar. Man kan undra vad det är som initiativtagarna, det vill säga oppositionen och främst , uttrycker i detta sammanhang. För egen del tror jag att det handlar om att man har synpunkter på den bortre gränsen, men det uttrycks inte. I stället har vi att ta ställning till det som uttryckts och formulerats i skrift, och det handlar om rehabilitering. Jag tänker därför uppehålla mig vid vad jag och tycker är bristerna i rehabiliteringen för att få människor att kunna återgå i arbete eller komma till arbetsmarknaden om de inte har varit där. Med en dåres envishet tänker jag upprepa betydelsen av företagshälsovården. Även från sade att den är mycket viktig. Det gäller att komma in innan någon blir sjukskriven och innan någon har varit sjukskriven . I det sammanhanget är företagshälsovården A och O. Då måste man i ärlighetens namn säga att det är otroligt att så mycket som en miljon arbetstagare står utanför företagshälsovården. Det kan inte vara så. Här måste vi göra något så att det blir lönsamt för företagen att ansluta sig till företagshälsovården. Det har jag sagt tidigare, och jag tänker fortsätta att säga det. Jag har inte sett något i denna väg från regeringen , men jag hoppas att det kommer. Det här var den första av ett antal punkter som är viktiga för att personer ska få möjlighet att komma in på arbetsmarknaden efter en sjukskrivning. Den andra punkten handlar om när man har varit sjukskriven länge, , och nått den bortre gränsen. Eller som Arbetsförmedlingen skriver: Även för dem som har varit inne i programmet med det menar man arbetslivsintroduktionen är det problem, de som har varit kvar länge på grund av ohälsa eller till följd av ohälsa har varit borta från arbetsmarknaden 11 av . Hälften av tiden har man alltså inte varit inne på arbetsmarknaden. Det säger sig självt att det är ett problem. Då behövs en annan metod än den som erbjuds . Här finns det som folkhögskolorna erbjuder som vi kallar förrehabilitering. Man ska få självkänsla att kunna återgå i arbete och se att man har förmågan att återgå i arbete. Man ska få stöd och hjälp att göra det. Vi är många som har motionerat i utskottet om just förrehabilitering, men det avslogs i utskottet med motiveringen att regeringen skulle utreda och ta ställning till hur förrehabilitering skulle kunna bli permanent även på nationell nivå och inte bara, som , på försök. Även i detta sammanhang har jag inte hört hur ärendet fortskrider, och regeringen har inte återkommit här heller. När jag var på Inspektionen för socialförsäkringens insynsråd fick jag redovisat för mig att personer som nekas förlängning av sjukpenning inte vet vad det beror på. Kan man, precis som betänkandet handlar om, hänvisa det till att de inte har fått de insatser som behövs i sammanhanget? Inspektionen för socialförsäkringen konstaterar att det finns brister hos när det gäller kommunikation. Man använder fackuttryck, vilket innebär att den försäkrade inte förstår språket. Det finns brister i beslutsunderlaget, och man har inte heller redovisat alla omständigheter kring varför de inte får en förlängning av sjukpenningen. Dessutom har handläggarna olika uppfattningar om när den försäkrade ska få sitt ärende omprövat. Är det på detta sätt finns det mycket att göra för att en människa ska kunna få en förlängd sjukskrivning och den rehabilitering hon har behov av. Detta måste rättas till. Detta har blivit medveten om och jobbar på. Detta görs dock inte över , utan vi måste ge mer tid. Den tredje av de fyra punkter som jag tänker ta upp och som kan förbättra rehabiliteringen handlar om att det är så många aktörer som är inblandade i rehabiliteringen. Det pekar också utskottsinitiativet på. Det är , kommunen, Arbetsförmedlingen och arbetsgivaren. Hur ska man samordna detta? Här ser vi en brist, och det är att man inte gör det man är ålagd att göra. Det gäller inte minst landstingen. Vad gör landstingen åt att det tar så att få den hjälp och det stöd man behöver? fick jag höra att en person som varit sjukskriven hade varit hos primärvården, fått en specialistremiss, återförts till primärvården, fått en ny specialistremiss, återkommit till primärvården och ännu inte fått en diagnos. Hur ska den personen få en rehabilitering som är adekvat när man inte ens har fastställt vad det är för diagnos? Här kan jag konstatera, vilket jag beklagar oerhört, att om personen hade haft en privat försäkring skulle detta ha varit fixat för länge sedan och personen hade återgått i arbete. Men detta vill vi ju inte ha. Skulle det vara en anledning till ett utskottsinitiativ för att påtala bristerna hos landstingen? Den fjärde och sista punkten som jag vill ta upp gäller vikten av att alla aktörer samverkar. Vi har samordningsförbunden och Finsam. Där har vi nu gått ett steg till, men vi kan gå mycket längre i det sammanhanget för att förtydliga deras betydelse och också ge dem mer resurser. står nästan en tredjedel av alla kommuner fortfarande utanför detta samordningsarbete. Det är något som gör att rehabiliteringen inte ger det resultat som vi vill att det ska ge. Jag förväntar mig att regeringen blir tydlig på den punkten. Som sagt, fru talman, slår utskottsinitiativet enligt mitt förmenande in öppna dörrar. Det hade varit bättre om vi tillsammans hade uttryckt att rehabiliteringen har fler faser än de som finns . Jag är övertygad om att vi tillsammans kan göra det mycket bättre för att hjälpa och stödja människor som är sjukskrivna och som vill komma tillbaka till ett jobb eller komma till ett jobb som man aldrig har haft. Vi kan, fru talman, göra mycket mer på den punkten. 80 (KD): Det är inte så att Alliansens företrädare har samskrivit sig på något vis eller haft kommunikation med varandra. Men när jag ser vad jag har skrivit i mitt papper och har lyssnat på de föregående talarna verkar det precis som om var och en har fått en sak att prata om. Det är faktiskt ganska intressant. Jag tänkte, fru talman, lyfta blicken lite mer. Vi upplever sådana här debatter av ett initiativärende som mycket fokuserade på vissa detaljer. Man ser liksom inte skogen för alla träd. En kontakt som jag hade med en vårdgivare sade så här. Han arbetade som läkare på en vårdcentral. Han sade att han blev så trött på den tröghet som fanns och hur det var organiserat att han inte orkade ha det så utan öppnade eget. Det är klart att det har ganska mycket med sjukskrivning att göra. Kanske skulle socialutskottet ibland bilda ett samlingsutskott med socialförsäkringsutskottet, för detta att se sjukvården som något separerat från försäkringssystemet är väldigt misslyckat. Det är också därför vi har haft problemet att ska kunna se saker och ting som Arbetsförmedlingen har. Detta borde ha åtgärdats för årtionden sedan, när problemen uppkom, när 1990 skrev att han ser problem med de skenande sjukskrivningskostnaderna och vill sänka dem. Det fanns i i alla fall. De perspektiven gör kanske att man kan lyfta blicken lite mer utöver detta. Vad som har hänt är att ett stort antal människor har hamnat väldigt långt utanför , och det har vi nu att hantera. Det borde vara ändamålet för det här initiativet. Det vore kanske lite viktigare än att ha ett hårklyveri om vad det ska stå i satserna i den avvikande meningen eller i själva huvudtexten. Dagens betänkande, fru talman, är ett resultat av en pågående utveckling av förbättrade rehabiliteringsinsatser som utskottet nu vill förbättra ytterligare. Tillkännagivandet är en uppmaning till regeringen att ytterligare öka redan omfattande insatser. Enligt en av de viktigaste remissinstanserna till betänkandet, , kan man notera att myndigheten är bekymrad över att det skulle komma nya riktlinjer i ett stort förändringsarbete som man menar redan visar positiva resultat. Detta riskerar i stället att åtgärderna bromsas upp. Det fulla utfallet av de nya insatserna har ännu inte kunnat ses, och innan man har sett dem kan man knappast göra en utvärdering av dem. Det är verkligen något prematurt, det vi står inför just . Jag tror att det är mer än så. Politik är inte alltid lätt att följa, eftersom drivkrafterna bakom det synliga skeendet inte alltid framträder på ett tydligt sätt. För oss kristdemokrater har inte förändringar ett egenvärde i sig, utan de är sprungna ur ett behov som riktar sig till medborgarna. Detta betänkande är ett i en lång rad av betänkanden som grundar sig på problem inom sjukförsäkring och rehabilitering som egentligen går så långt som . Det blir så lätt ett politiskt självändamål att agera även under ett nödvändigt pågående förändringsarbete. Många av de lagar och regler som utskottet och beslutar om ska omsättas i praktiken. Ofta, ja mycket ofta, är det i den direkta kontakten med medborgarna som problemen kan uppkomma. har redan igångsatt utbildningar av personal och nya samverkansformer både inom myndigheten och med exempelvis Arbetsförmedlingen, med metodutveckling och nya bedömningsnycklar som några exempel. Politisk klåfingrighet kan göra mer skada än nytta under ett pågående arbete, då det är i själva arbetet som problemen får sina lösningar. Det är också där som eventuella behov av förändringar framkommer. Som ett exempel kan nämnas att framförde ett antal synpunkter på förbättringar jag tror att det var ungefär 30 och att de redan har hörsammats av regeringen och lett till förändringar inom olika socialförsäkringsområden. Förbättrad hantering av komplexa ärenden med dubbla handläggare pågår som försök exempelvis i och . ska de utvidgas till flera delar av landet, eftersom försöken har varit mycket framgångsrika. Då kommer andra delar av landet att kunna utvärderas, så att man ser hur det fungerar. Det handlar om komplexa fall, där man exempelvis har två handläggare som tittar på samma ärende och där man också får hjälp att göra bedömningar i hela spektrat av vilka insatser i komplexa fall som är nödvändiga, något som vi kristdemokrater har påtalat tidigare. Detta är ett arbete som givetvis borde ha gjorts för länge sedan, som jag nämnde. Som vi har hört av debatten och kan läsa i betänkandet framgår tydligt de insatser som jag syftar på från de olika remissinstanserna. har i en utvärdering som vi gjorde påtalat vikten av tidiga insatser, det vill säga ett nytt arbetssätt där den sjukskrivne innan sjukförsäkringsperioden löper ut och han ska gå till arbetslivsintroduktion får en övergång så att man slipper diskutera ersättningsfrågorna den , när man är hos Arbetsförmedlingen. Det är ett exempel. Företagshälsovårdens betydelse är lätt att utvärdera. Det går att titta på de områden där man har en fungerande företagshälsovård. Den kunde ha instiftats av andra regeringar för länge sedan, om man hade velat det, eftersom man nu tycker att detta är viktigt. Men de har betydelse för hur vi kan åstadkomma tidiga lösningar. Då talar jag återigen om att inte se skogen för träden, att se den enskilda individen. Vi har också gett extra resurser inom rehabilitering, sjukskrivning och så vidare, där lustigt nog bland annat har utmärkt sig. Det har varit ett allianslän med fria val, där man till och med kan gå till sjukgymnasten utan en remiss och slipper springa in i vårdapparaten. Det är bara ett exempel på hur man kan lösa saker och ting. I alliansens avvikande mening lyfter vi också fram det omfattande arbete som pågår och syftar till förbättrad rehabilitering. Det blir i en sådan här debatt lätt en form av pseudodiskussion av politisk karaktär. Om vi tittar på det arbete som görs på marknivå med nytänkande initiativ för att möta behov av insatser i olika former för att ge en individanpassad hjälp, framstår ofta kammardebatterna på området som starkt avgränsade. Enbart hur en vårdcentral är uppbyggd och vilka kompetenser som finns på denna primärvårdsnivå kan vara avgörande för om en person får rätt rehabilitering, vilket vi hörde av . Min uppfattning är att större fokus borde riktas mot likvärdig och hög kvalitet i hälso- och sjukvårdsinsatserna i hela landet. Här finns fortfarande en hel del att göra, oavsett vilka politiska majoriteter som styr på landstings- och regionnivå. Detta skulle naturligtvis inte ge så höga politiska poäng att man gjorde det man sade men det hade varit bra för de svenska medborgarna, som har gett oss våra riksdagsuppdrag. 81 (S): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. Det innebär faktiskt att nu tvingar regeringen att lägga fram förslag som stärker möjligheterna till rehabilitering. Det ger fler chans att komma tillbaka till arbetslivet i stället för att sorteras ut från arbetsmarknaden efter en tids sjukdom. Det är en viktig signal som regeringen nu får från eftersom det torde vara uppenbart att vi har stora bekymmer i sjukförsäkringen. Den ger numera ett ganska dåligt ekonomiskt skydd när man blir sjuk. innebär den rehabiliteringskedja som vi har att många människor sorteras ut från arbetsmarknaden i stället för att med hjälp av sjukförsäkringen få en brygga tillbaka in i arbetslivet. Utmaningarna för att få en bättre fungerande sjukförsäkring är onekligen många. Vi vet att legitimiteten är ordentligt hotad i sjukförsäkringen. Det visar undersökningar. Folkets förtroende för sjukförsäkringen är sämre . Välfärdssystemen i stort har man fortfarande stort förtroende för, men förtroendet för sjukförsäkringen sjunker som en sten. Det är inte så underligt eftersom man tvingas ta kompletterande försäkringar, privata eller avtalsvisa, för att över huvud taget få ett rimligt skydd när man som löntagare blir sjuk. Detta är ett resultat av att regeringen sänkte taket i sjukförsäkringen för 1,7 miljoner löntagare. Det var det första som regeringen gjorde när den tillträdde. Det har inneburit en växande privat försäkringsmarknad. Det innebär att stora löntagargrupper betalar dubbelt för sitt försäkringsskydd. Det innebär också att vi sakta men säkert riskerar att gå från en modell den nordiska modellen med gemensamma standardförsäkringar till bristande grundtrygghetssystem som kräver att man måste ha ett kompletterande skydd om man har råd eller möjlighet. Det finns också andra uppenbara systemfel i sjukförsäkringen. Vi vet att rehabiliteringskedjan såsom den är utformad har lett till att 65 000 personer nu är utförsäkrade. Därutöver har de fått en kraftigt försämrad ekonomi. visar att bland deras utförsäkrade medlemmar är det mer än en tredjedel som har förlorat mer än . har man alltså förlorat på den rundvandring som det har inneburit att bli utsorterad i stället för att få rehabilitering och stöd att komma tillbaka in i arbetslivet. Jag kan bara konstatera att vi inte har en arbetslinje i sjukförsäkringen. Det är en anti arbetslinje som effektivt sorterar ut många bort från möjligheten att komma tillbaka in i jobb. Tidsgränser kan vara bra. Det brukar jag ofta säga. Det kan vara bra med en tidsgräns om den stipulerar ett ansvar för arbetsgivaren, för , för sjukvården, för Arbetsförmedlingen och för andra aktörer. stipulerar tidsgränsen bara ett ansvar för den enskilda: Du måste bli frisk , annars mister du din försäkringsersättning. Detta är inte acceptabelt. Att lägga den bördan på den enskilda när man är som mest skör borde vara orimligt. Tidsgränser ska naturligtvis också reglera andras skyldigheter. har vi fått se återkommande reparationer av den bristande sjukförsäkringen. Flera av vännerna här från socialförsäkringsutskottet har suttit med länge och fått springa in till med extrajusteringar, oskälighetsregler och oskälighetsprövningar för att medierna har uppmärksammat stora brister. Svårt cancersjuka har blivit avstängda från sjukförsäkringen, och andra bekymmer har funnits. Vi vet att de oskälighetsregler som man har infört har haft försumbar effekt, för att referera generaldirektören för . Vi vet också att de ofta snarare har tillkommit för att minska en medial debatt än för att i realiteten göra någonting som påtagligt erbjuder människor en väg tillbaka in i arbetslivet. Vi har tack vare ett aktivt arbete i oppositionen sett till att sjukförsäkringen ändå har blivit något bättre. Grupper som var nollklassade fick tack vare vårt utskottsinitiativ åtminstone möjlighet att komma in i rimlig ekonomisk ersättning i stället för att bli föremål för kommunens försörjningsstöd. Genom att vi gjorde ett utskottsinitiativ om arbetsförmågeprövningen och arbetsmarknadsprövningen fick vi till slut tvinga fram en proposition från regeringen som innebär att man ändrar arbetsmarknadsbegreppet till fördel för den prövning som sker och med bättre möjligheter att i så fall komma tillbaka i jobb. är detta ett ytterligare initiativ som är taget i utskottet för att se till att regeringen tvingas göra förändringar i en sjukförsäkring som fungerar mycket dåligt. handlar det om rehabilitering. Vi tog det . Det innebär att vi har haft en pågående debatt i utskottet om hur man ska se till att människor får möjlighet till rehabilitering för att komma tillbaka till ett jobb. Det borde vara uppenbart för de flesta att det finns tydliga brister på rehabiliteringssidan. Det har de hearingar och utfrågningar som utskottet har haft visat på ett tydligt sätt. Fackliga organisationer, handikapporganisationer, och inte minst professionen vittnar om att vi nu har en rehabiliteringskedja utan rehabilitering. Det syns tydligt i betänkandet. Inspektionen för socialförsäkringen säger att saknar medel att uppnå mål med att få sjukskrivna tillbaka i jobb. Man konstaterar att det inte finns några verktyg och inte några sanktioner. Det krävs en mängd insatser för att säkerställa att rehabilitering faktiskt sker. Man konstaterar också att i av fallen utreds inte ens möjligheten att göra insatser hos arbetsgivarna. Man ger bara ett avslag. Det är med andra ord en väntan på en tidsgräns utan aktiva insatser i stället för en aktivitet tidigt som gör att man får chansen att komma tillbaka in i arbetslivet. Vi ser av redovisning att de är mycket aktiva i att kartlägga, ta fram individuella handlingsplaner, identifiera målgrupper, sortera och hantera. Men de kan inte redovisa om rehabilitering genomförs eller hur mycket rehabilitering som genomförs. De kan inte ens berätta om rehabilitering erbjuds eller hur mycket rehabilitering som erbjuds. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att den stora myndighet som har ansvar för att samordna rehabilitering inte ens har dessa delar klart för sig när det gäller rehabiliteringen. Arbetsförmedlingen konstaterar att av dem som hamnar i arbetslivsintroduktion har de flesta en betydande oro för försörjningen, vilket tar udden av möjligheterna att diskutera möjligheten att återkomma i jobb. Det är inte så underligt när människor precis har blivit av med sin ersättning. av dem som kommer till Arbetsförmedlingen är så sjuka att ingen insats över huvud taget görs. får en insats som är maximalt . Arbetsförmedlingen konstaterar att av den timmen är i form av ett mindre samtal, ofta per telefon. Totalt är det som återkommer i jobb utan stöd. Den sista siffran är viktig eftersom hävdade att det var som kom tillbaka i arbete. Ekots grävande journalister lyckades ta reda på att det inte alls stämde. Sedan fick vi en extra debatt i om siffertricksande, om att dölja sanningen och om att inte riktigt berätta hur verkligheten faktiskt ser ut. Vi har med andra ord en rehabiliteringskedja utan rehabilitering. Vi har administrativa tidsgränser som innebär att människor sorteras ut. Men varken Arbetsförmedlingen, eller ISF kan visa att människor faktiskt får några reella insatser. Vi bjöd in även , som är inom rehabilitering och har varit ordförande i regeringens rehabiliteringsråd, för att han skulle berätta för oss vad som behöver göras och vad inte minst arbetsgivarna kan göra. konstaterar att sedan regeringen tog bort arbetsgivarnas ansvar för rehabiliteringsutredning är de numera endast skyldiga att svara på frågor från om vilka insatser de gör. Efter 160 dagars sjukskrivning är det som över huvud taget har fått till exempel arbetsträning. Det är en bristande täckning av företagshälsovård, det är ett bristande systematiskt arbetsmiljöarbete, och det är uppenbara brister även när det gäller arbetsgivarnas ansvar att erbjuda den som är sjuk rehabilitering och tillbakagång till arbete. Jag vet inte hur jag ska hantera utsaga här från talarstolen när hon talar sig varm för företagshälsovården, förrehabilitering och så vidare. Å ena sidan blir jag glad för att det är tur att det är fler som inser det. Å andra sidan kan jag bli bekymrad eftersom har suttit som ansvarig i och röstat för förslag från regeringen om att dra bort resurser från just företagshälsovården och minska möjligheterna till förrehabilitering och rehabilitering. Men det får svara på i ett annat sammanhang. Sammanfattningsvis borde varningsklockorna vara mycket tydliga. Rehabiliteringen fungerar inte. Utsorteringen pågår, och 65 000 personer är utförsäkrade. Fler slås nu ut permanent från arbetsmarknaden. Sjukskrivningarna ökar, och det är inte den minskning som vi har sett tidigare. Sjukskrivningarna ökar eftersom en del av dem som var utförsäkrade kommer tillbaka. Men de ökar också på grund av att vi ser en betydande ökad ohälsa inte minst bland kvinnor i arbetslivet. Ändå görs det mycket få aktiva insatser. Skulle man göra en jämförelse skulle man kunna titta på hur det ser ut i arbetsmarknadspolitiken där Arbetsförmedlingen nu har dragit bort insatserna och sparat 17 miljarder på aktiva insatser, vilket gör att de arbetslösa inte får en chans att komma tillbaka in i jobb. Rekryteringsgapet är större . På samma sätt förhåller det sig i sjukförsäkringen. Bristen på insatser gör att människor passivt hamnar utanför i stället för att få en chans att komma tillbaka. Regeringen kanske är nöjd med detta. Jag vet inte. I varje fall tror jag att är det eftersom statens kostnader för sjukförsäkringen minskar dramatiskt. Men det är statens kostnader. Kommunernas kostnader för försörjningsstöd ökar. Enskilda familjers och personers ekonomi minskar dramatiskt.