prot · H10917 · 2013-10-23 00:00:00 — Om vi nu ändå går in på det som sades i trafikutskottet när och var på besök: Det var inte så att de var emot medfinansiering som princip. De tyckte att det var bra. När det gäller att avtalsbiten mellan och kommunerna är uppe till diskussion har vi väldigt svårt att ha synpunkter på det just . Det visar dock bara hur viktigt det är att vi har bra regler som är tydliga, rättvisa och följer . Vi ska verkligen hålla oss till det. Om vi nu talar om äpplen och päron, vilket har varit uppe, tycker jag alltså verkligen att det är det talar om. Ska vi förhindra kommunerna att över huvud taget gå in? Det är det och vill. Man vill hindra kommunerna att gå in i diskussionen över huvud taget, bara för att det inte ska uppstå några fel. Det är en väldigt bakvänd syn. är det faktiskt så att kommunerna har den möjligheten. Sedan ska naturligtvis avtalsbiten skötas bra, men det är en annan fråga. 52 (S) replik: Det är inte en annan fråga. SKL:s ledning, alltså styrelsen med alla partier representerade, har konstaterat att de avtal om medfinansiering som har ingåtts inte har fungerat. Det är det diskussionen handlar om. Jag tog bara de två exemplen eftersom vi blev uppvaktade av just dem. Jag kan inte avtalen i detalj. Jag kan bara konstatera att , som är ordförande i , sade att de kan rekommendera kommunerna att ingå den typen av avtal eftersom de inte kan lita på staten. Jag har noterat att man har sagt att man kan tänka sig medfinansiering, men man har i de remissvar som har kommit in också väldigt tydligt markerat att man även måste diskutera hur man ska se på farledsavgifterna i fortsättningen. Ska det bara vara en statlig angelägenhet, eller ska det också vara en angelägenhet? Då menar jag att vi är inne i precis den här diskussionen, som blir otydlig. Det är därför jag försöker hålla på det som ska vara ordning och reda: Kommunerna tar in hamnavgift via hamnarna. Det diskuteras också ibland – man tycker att kommunerna tar för höga hamnavgifter, och sjöfarten är kritisk mot det. Vid omlastning får man till exempel betala en hamnavgift till, och det blir för dyrt. Därför blir det för lite omlastningar i hamnar. Det finns alltså den typen av diskussioner mellan rederinäringen och kommunerna när det gäller hur hamnarna hanterar detta. Farledsavgifterna diskuteras också, och man kanske tycker att man betalar för mycket i förhållande till vad man får ut. Det är ändå så det är upplagt , och då får man klara ut den frågan. När det gäller oceantrafiken är det väldigt tydligt, i alla för mig som göteborgare, att nu kommer med enormt stora båtar in till hamn, så man måste bygga ut farleden. Då är det naturligtvis ansvar att se till att de tar sin del av kostnaden. Den andra delen, som handlar om hamnen, får kommunen sköta. 53 (M): Det här ärendet tillhör enligt behandlingsordning , men trafikutskottets beredningsområde berörs i allra högsta grad. Vi har också haft möjlighet att yttra oss i ärendet. Från moderat- och allianshåll vill jag betona vikten av att vi röstar igenom propositionen från regeringen om att tillåta finansiering av statlig sjöfartsinfrastruktur. Inte minst skulle ett avslag på propositionen kunna riskera ett antal projekt som redan är igångsatta. Därför skulle jag vilja säga att oppositionens motstånd förvånar mig en aning. Jag vill börja med en bredare och större kontext. har infrastrukturen varit kraftigt eftersatt på många håll i vårt land. Alliansen har tagit ett helhetsgrepp på problemen och satsar nu historiska summor på investeringar. Därför är det lite oärligt när delar av oppositionen gör gällande att regeringen underinvesterar. 522 miljarder de kommande tio åren kan knappast anses vara en underinvestering, särskilt inte om man sätter det i relation till vad tidigare regeringar har investerat. När det exempelvis gäller den sista kan man konstatera att i den kommande nationella planen satsas dubbelt så mycket på drift och underhåll som den regeringen gjorde, mer totalt. Nej, det gäller att vara ärlig i debatten, och när det gäller infrastruktur kan man inte påstå att regeringen satsar mindre. Det är viktigt, herr talman, att människor ska kunna lita på att transportsystemet levererar , att man kan ta sig till jobb och hem och att företag kan vara trygga med att gods levereras. är det viktigt att påpeka att staten inte har medel för allt och inte på en gång. För att påskynda regionala projekt som är särskilt viktiga har kommuner och landsting en möjlighet att medfinansiera en del projekt. Den möjligheten har givit oss en rad viktiga investeringar i vägar och järnvägar. Till exempel bidrar kommuner och landsting i hela till utbyggnaden av . Det är en helt ny järnväg genom som kommer att bidra till att minska problemen med förseningar på järnvägen i stora delar av landet. Utan bidrag från kommunerna skulle projektet förmodligen ligga betydligt längre fram i tiden, med fler år av inställda och försenade tåg som följd. En prioritet hos regeringen och för oss i Alliansen har länge varit att ha ett trafikslagsövergripande perspektiv på transportsystemet. Bland annat därför bildades 2010 som ersatte tidigare och . En tydlig prioritering för oss har varit att skapa likvärdiga förutsättningar för de olika trafikslagen, inklusive sjöfarten. Om detta trodde jag att vi var överens med oppositionen, och utskottet har tidigare uttalat vikten av ett trafikslagsövergripande synsätt. är det tillåtet för kommuner att medfinansiera projekt på väg och järnväg. Vi ser ingen anledning till att inte samma möjlighet ska finnas för sjöfarten. Hamnen är en angelägenhet. Kommunen får vara med och finansiera väg- och järnvägsanslutningar till hamnen, men den väg in till hamnen som går över vatten får kommunen inte bidra till. Det är ologiskt och går i motsatt riktning till ambitionen om likvärdiga villkor. Som generell princip, herr talman, har staten naturligtvis det övergripande ansvaret för infrastrukturen. Däremot är det viktigt att kommuner som anser att en viss investering har ett lokalt mervärde ges möjlighet att bidra om de så finner lämpligt och nödvändigt. Det handlar alltså inte om att tvinga någon kommun till medfinansiering. Så pass mycket respekt har jag ändå för våra kommunala, lokala och regionala företrädare att jag tror att de kan göra den avvägningen själva utan pekpinnar härifrån. Det handlar inte om att tvinga, utan det handlar om att slopa ett uttryckligt förbud. S, V och MP gör ibland gällande att det här skulle strida emot det faktum att den samhällsekonomiska lönsamheten ska ligga till grund för investeringsbesluten. Så är naturligtvis inte fallet. Självklart ligger den samhällsekonomiska analysen till grund för de investeringar som staten väljer att göra. Något annat vore väl helt otänkbart, att man bara för att några kommunpolitiker kommer springandes skulle bestämma sig för att göra en investering. Självklart ligger en samhällsekonomisk analys till grund för investeringarna. Oppositionen har varit uppe här och sagt att kommunerna tvingas att finansiera. Så är det inte. Men vid en nationell bedömning av alla dessa olika projekt kan det mycket väl vara så att man kommer fram till att allting inte kan göras här och . Om en kommun då bedömer att en investering är så pass viktig att man är beredd att gå in för att tidigarelägga investeringen, då tycker jag att det är fullt rimligt. Det är inte till nackdel för någon, utan en vinn–vinn, som har sagts tidigare, för båda parter. Dessutom har regeringen, som många varit inne på, efter den kritik som har presenterats återkommit med tydliga principer för hur medfinansiering ska ske. Det råder alltså inte längre något tvivel om att det ska bygga på frivillighet, bidra till att de transportpolitiska målen uppnås och som huvudregel vara samhällsekonomiskt lönsamma projekt. får kommunerna inte bidra till att farlederna till hamnarna utvecklas. Regeringen föreslår helt enkelt att samma möjlighet ges för sjöfartens infrastruktur som finns för vägar och järnvägar. De här investeringarna kan de facto ge betydande effekter för de lokala förutsättningarna när det gäller företagsklimat, arbetstillfällen, jobb och industri. Det är investeringar som kan bidra till att mer gods kan lastas och lossas i hamnarna och minska behovet av långväga transporter på väg och järnväg. Men S, V och MP tycker inte att det är en bra idé att vi ger de här möjligheterna – i alla fall inte i . De tycker i stället att det är rimligt att kommuner som skriker efter att få de här investeringarna gjorda snällt ska få vänta. Vi håller inte med, och det gör faktiskt inte heller Kommuner och Landsting som i ett de facto enigt yttrande har konstaterat att man vill ha den möjligheten. och Alliansen vill ge de svenska hamnstäderna möjligheten att bidra till förbättring och utveckling av farleder. Förslaget är viktigt för att säkra jobben i hamnverksamheter, de svenska basnäringarna och handeln. För exporterande näringar som skogs-, gruv- och fordonsindustrier riskeras konkurrenskraften när priset för transporter till sjöss ökar. Detsamma gäller för detaljhandeln när importerade varor hänvisas till dyra transporter med lastbil och tåg. En enorm andel av allt vi behöver för att få vardagen att fungera är beroende av fungerande sjötransporter. För att svenska hamnar ska fungera bra och vara konkurrenskraftiga behöver farlederna utvecklas och underhållas. Hamnstäderna är väl medvetna om detta, och många vill mer än gärna bidra till det arbetet. Socialdemokraternas, och Vänsterns motstånd här i är inte bara illojalt mot hamnstäderna och de lokala politikernas egen vilja. Det är faktiskt ett hån mot utvecklingen mot ett mer effektivt och klimatsmart transportsystem. Och det går i helt motsatt riktning när det gäller att likställa villkoren för de olika trafikslagen. Nej, herr talman, motståndet från S, V och MP gör kaffet, bananerna och dieseln dyrare, och i svenska hamnstäder riskerar det jobben. Jag skulle vilja säga till oppositionen att ni borde lyssna mer på era kommunpolitiker, för det gör vi. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut och till regeringens proposition. 54 (S) replik: Det är svårt att debattera med en motståndare som slår dövörat till, som inte lyssnar på vad andra säger. Det är faktiskt så att kommunalpolitiker har reagerat kraftfullt på de medfinansieringsavtal som har ingåtts. Jag tycker att ni är lite slarviga med kommunala skattemedel. Ni tycker plötsligt att de kan användas till vad som helst. I andra sammanhang när vi diskuterar kommunerna och vad kommunerna ska göra brukar vara väldigt noggranna med att de ska användas inom väldigt begränsade områden. Vi tycker också att man ska vara tydlig med att staten har ett ansvar och att kommunen har ett annat ansvar. I den här frågan är det faktiskt så att staten har ett annat ansvar. Vi har ju byggt farleder förr i . Det är inte första gången det byggs farleder . Det har gjorts , men då har staten haft ett ansvar. Skälet till det är, som jag har försökt förklara , att man haft särskilda avgifter från sjöfarten för detta. Dessutom: Jag är så gammal i politiken att jag kommer ihåg när kommunerna hade beskattningsrätt av juridiska personer, alltså företag. Det har de inte längre, utan det har staten. Sjöfarten och exportföretagen ska betala statlig bolagsskatt och vara med och finansiera infrastrukturen. Att som ni göra det till ett dråpslag att kommunerna inte medfinansierar infrastruktur är om något en överdrift. Det är självklart inte ett dråpslag, utan det är att skjuta tillbaka till staten och regeringen att ta det fulla ansvaret för farlederna i . Det är det vi säger; det är där skiljelinjen går. 55 (M) replik: Jag återkommer till att jag inte dumförklarar mina lokala kolleger runt om i kommuner, landsting och regioner. Någonstans litar jag på deras bedömning om de konstaterar att en investering är så pass viktig att de är villiga att bidra ekonomiskt. Det är tråkigt att vi här sätter oss över deras beslut. Låt mig betona att staten har det övergripande ansvaret för infrastrukturen. Det råder det ingen tvekan om; det är vi alla överens om. Staten kan dock inte göra allt och har inte möjlighet att göra alla investeringar på en gång. Vill man från lokalt håll bidra till att tidigarelägga ett visst projekt är det fullt rimligt. Det är okej inom väg och järnväg, varför ska det inte också vara okej inom sjöfarten? Alternativet är att det inte blir gjort här och . Vill kommunpolitiker och regionala politiker bidra är det helt rätt. Att Kommuners och Landstings, SKL:s, yttrande är enigt råder det inget tvivel om. SKL säger uttryckligen att de vill ha denna möjlighet. SKL och företrädare för olika kommuner kan dock ha synpunkter på hur enskilda avtal har utformats och respekterats. Det ska jag inte lägga mig i, men här har vi tagit del av samma information i trafikutskottet. Det är givetvis ett problem om man upplever att avtal inte hålls, men det är en helt annan diskussion. Däremot är det ingen tvekan om att Kommuner och Landsting och våra kolleger runt om i kommuner och regioner vill ha denna lagliga möjlighet att bidra med medfinansiering. 56 (S) replik: Du var med på sammanträdet, . Jag berättade vad SKL:s ordförande sade. Han sade att de kan rekommendera kommunerna att ingå avtal med staten om medfinansiering eftersom de inte kan lita på regeringen och de statliga myndigheterna. Det var vad han sade. De har till och med skrivit till regeringen om det, vilket han berättade på sammanträdet. Du kan inte bara bortse från detta faktum, . Såvitt jag kan förstå har SKL intagit två ståndpunkter. Först lämnade den en i skriftlig form om att de tyckte att det var okej. Sedan kom de på att det kanske inte var så bra och sade något annat. Det var därför de uppvaktade trafikutskottet tillsammans med kommun och , som är tydliga exempel på att det nuvarande medfinansieringssystemet inte fungerar. Det är det som är grejen, och det måste man förstå. Tyvärr hade vi inte denna information när vi skrev vårt ställningstagande till . Det är möjligt att då hade fattat ett annat beslut; det vet jag inte. Men det är därför det är viktigt att i dagens debatt informera om det nya ställningstagandet. Det understryker betydelsen av att hålla ordning på dessa frågor. Det är fortfarande svårt att förstå varför kommunerna plötsligt ska ta över ett statligt ansvar när vi har ett system med farledsavgifter och staten har ansvar för våra farleder. Det blir inte mer pengar för det. Någon ska ju betala pengarna. Det blir kommunkassan och kommuninvånarna som får betala, men det blir inte mer pengar. Jag tycker att man ska klara ut att staten har ett ansvar. Staten måste fullfölja det och ta ansvar för de egna handlingarna och besluten. 57 (M) replik: Det är bra att drar fram relevant information. Alla fakta ska upp på bordet, likaså de diskussioner vi har haft med SKL i olika sammanhang. Däremot är det inte okej att blanda äpplen och päron. Jag återkommer till det jag var inne på i mitt tidigare replikskifte, nämligen att i den fråga som vi diskuterade med SKL hade de särskilda synpunkter på två specifika avtal med och . Denna diskussion kan vi ha i ett annat sammanhang; vi kan inte gå in på detaljerna i de avtalen här. Men det är givetvis problematiskt om man tycker att avtalen inte har hållits på rätt sätt av . Det får man göra en justering av och fundera på hur man ska bedöma lagligheten i förhållande till , som här var fallet. diskuterar vi dock att kommuner, landsting och SKL vill ha möjligheten att på laglig väg medfinansiera. De vill inte ha det förbud som finns ; man vill kunna göra denna typ av medfinansieringar. Det är inte samma sak som att ha olika synpunkter på enskilda avtal. Jag hörde också diskussionen, och det diskuterades inte att man skulle slopa den lagliga möjligheten för att det finns synpunkter på några få avtal. Man vill fortfarande ha möjligheten. Det stämmer att det finns en viss mängd pengar och ett visst ekonomiskt utrymme för att göra statliga investeringar i transportsystemet liksom kommunala och regionala. Staten har föreslagit en nationell plan för de kommande tio åren där det ryms . Vill man från kommunalt håll tidigarelägga några av dessa investeringar har jag inga som helst problem med det. Givetvis kan man ställa det mot andra typer av lokala investeringar, men jag väljer att se att lokala investeringar i transportsystemet ger större möjligheter till förstärkt tillväxt och fler arbetstillfällen och på större lokala skatteintäkter. Ser man detta mervärde är det helt okej att göra sådan medfinansiering. 58 (V): Jag yrkar bifall till reservationen medfinansiering av statlig sjöfartsinfrastruktur som tillsammans med och Socialdemokraterna står bakom. Regeringens förslag går ut på att den kommunala medfinansiering som finns för järnvägar och vägar ska utvidgas till statlig sjöfartsinfrastruktur – detta utan att regeringen visar i handling att de åtgärdat de brister som tagit upp i sin granskning. Investeringar i sjöfartsinfrastruktur finansieras till största delen med avgiftsintäkter från handelssjöfarten. När det gäller sjöfartsinfrastruktursatsningar måste de i stället för medfinansiering kunna finansieras som de objekt som finns upptagna i den nationella åtgärdsplanen. I detta sammanhang är det viktigt att kunna lånefinansiera. Staten kan, till skillnad från kommuner och landsting, låna med relativt sett goda villkor till infrastrukturen. Kommuner och landsting har inte samma möjligheter till lånefinansiering som staten. Att i ett sådant läge förorda medfinansiering anser vi i vara samhällsekonomiskt oförsvarbart. Problemet är att alliansregeringens nationella plan under innevarande planeringsperiod ligger på 417 miljarder. Innan alliansregeringen tillträdde 2006 hade den rödgröna majoriteten lagt 518 miljarder i sin plan. Allianspartierna har helt klart problem med att finansiera nödvändiga, hållbara transporter. med flera talar om mervärde. Jag ställer mig frågan: Hur mycket mervärde hade inte Tysklind och alliansregeringen kunnat få om de hade satsat de där 12 miljarderna i skattesänkningspengar på infrastruktur? Då kan vi börja tala om mervärde på riktigt. anser att investeringar i infrastruktur är en huvudsakligen statlig angelägenhet. Den ska styras utifrån nationella behov på en samhällsekonomiskt rationell grund, inte av enskilda kommuners eller regioners ekonomiska styrka och möjlighet till politisk påtryckning. Regeringen har i den nuvarande åtgärdsplaneringen för transportinfrastruktur ökat graden av medfinansiering. har granskat hantering av medfinansiering . Man påvisar ett antal problem med medfinansiering men också med förskotteringar. När det gäller medfinansieringssatsningen har själva processen visat på en rad brister. såg ett antal faktorer som ledde till minskad effektivitet. Den viktigaste faktorn var att intressenter har kunnat köpa sig förtur till den nationella åtgärdsplanen, vilket har lett till att den samhällsekonomiska utväxlingen av hela satsningen har minskat. Även förskotteringen har använts för att köpa sig förtur i den samhällsekonomiska prioriteringsordningen. Föregående talare tyckte att detta var helt okej; sade i sitt anförande att man ska kunna få köpa sig en förtur. Det är precis det som talar om att man inte ska tillåta. Men hon säger att man ska kunna få göra det. Man ska alltså kunna gå före om man kan hosta upp ett antal miljoner. Här uppstår en stor problematik. Staten måste ta sitt fulla ansvar. Det gör inte alliansregeringen när den öppnar upp för denna möjlighet på det sätt som man har föreslagit. 59 (M) replik: Jag ifrågasätter historieskrivning något, åtminstone när det gäller vilket tidevarv vi lever i. Jag hörde återge hur utskottet riktade kritik mot den tidigare medfinansieringsprincipen, om man vill kalla den så. Men det har hänt ganska mycket . Regeringen har de facto återkommit med tydliga riktlinjer för på vilket sätt medfinansiering ska vara tillåten. Medfinansieringen baseras på ett antal viktiga principer som att det ska råda frivillighet, att man ska bidra till att de transportpolitiska målen nås och att investeringsbeslutet ska vila på en samhällsekonomisk lönsamhetsanalys. Om detta nämner ingenting, utan hon refererar bara till en viss kritik som har riktats tidigare utan att nämna att regeringen de facto har återkommit. Räcker inte regeringens förslag? Och varför då? Vad är det som skulle vilja se annorlunda? Jag upplever att regeringen har svarat på den kritik som trafikutskottet riktade. 60 (V) replik: Jag tycker att de utfästelser som säger att regeringen har gjort är otillräckliga av den enkla anledning som jag uttryckte i mitt anförande. Det som skulle vara det absolut mest korrekta är att staten tar det fulla ansvaret, framför allt för statlig sjöfartsinfrastruktur. Jag tycker att den har hamnat vid sidan av. Både vägar och järnvägar har bättre förutsättningar för att man ska kunna göra dessa investeringar. Därför tycker jag att det hade krävts en större kostym – om man säger så – för den nationella planen, vilket man inte har. Jag tycker att det är sorgligt att man på detta sätt försöker skapa ett mervärde genom att man tar från ekonomiskt hårt belastade kommuner och landsting. Vi behöver satsa på hållbara transporter. Sjöfartsinfrastrukturen är oerhört viktig; den har en nyckelroll i sammanhanget. Vi borde utnyttja sjöfarten mer än vad vi gör . Sammanfattningsvis handlar det om att de utfästelser som har gjorts är mycket ord och lite verkstad, om jag ska vara raljant. 61 (M) replik: I så fall kan jag tycka att det är näst intill struntprat att referera till att man inte tycker att principer för medfinansiering har funnits på plats. I grund och botten verkar det helt enkelt handla om att man inte vill ha någon medfinansiering över huvud taget inom något område. I så fall är det detta man borde säga, och inte referera till att regeringens prioriteringar har varit otydliga. Jag kan för min del konstatera att jag känner mig väldigt nöjd med att man nu har principerna för medfinansiering på pränt. Jag har, till skillnad från , den respekten för mina lokala kolleger – och för hennes, för den delen – att jag tror att de kan göra den typen av bedömningar av vad som är viktigt lokalt. Jag tycker tyvärr att det är ett sorgligt återkommande fenomen att man från vissa partier gärna tar sig tolkningsföreträde här i för sina lokala kolleger. Jag har den tilliten till mina kolleger att jag låter dem göra denna bedömning. Jag återkommer till detta att vi delar synen på att staten ska ha det övergripande ansvaret för transportinfrastrukturen. Men man måste kunna göra vissa tillägg lokalt, om man så vill. Vi har haft en ganska lång debatt i trafikutskottet om hur viktigt det är att sjöfarten som trafikslag uppvärderas. Jag kan bara konstatera att denna debatt inte går i den tangentens riktning om man lyssnar på oppositionen. Kommuner och regioner vill uppvärdera möjligheten att göra investeringar också i sjöfarten. Varför ska vi vara emot detta? Vi borde gå på precis den linje som vi själva talar oss så varma för i vanliga fall: att sjöfarten måste användas mer, att man måste investera mer i den och att den måste likställas med de övriga trafikslagen. är det okej med medfinansiering på vägar och järnvägar. Då borde det rimligtvis vara okej också inom sjöfarten, om vi nu menar allvar med att bedöma de olika trafikslagen lika. 62 (V) replik: Jag kan försäkra om att jag är förankrad i de kommunala villkoren. Jag är dessutom tjänstledig från en ekonomtjänst i en kommun, så jag vill påstå att jag har ganska bra koll även om jag har varit borta i . Varför inte ge sjöfartsinfrastrukturen samma villkor som vägar och järnvägar? Börja då med att ge samma förutsättningar för sjöfartsinfrastrukturen som för vägar och järnvägar! Det har den inte . Sjöfarten befinner sig vid sidan av. Ta in den i den nationella planen! Varför gör man inte det?