prot · H10911 · 2013-10-14 00:00:00 — Det är någonting som vi här i kammaren inte får beskrivet för oss, så jag vill gärna höra hur ser på det. Ligger det någonting i det här med eventuella svenska kopplingar till kemiska vapen eller försök till framställning av kemiska vapen? Delar ni oron? Finns det anledning att känna oro för att de hemska vapnen ska sprida sig till al-Qaida-grupper? 169 (M) replik: Jag får be om ursäkt, men jag kunde inte från höftskottens mästarinna uppfatta en enda konkret fråga. Du får gärna försöka igen, . 170 (S) replik: Jag tror att det ligger en problematik i att den inte redovisar, inte beskriver, ens för kammare huruvida det föreligger problem. Föreligger det hot? Finns det ett hot? Är svenska medborgare eventuellt inblandade? Om vi har den gemensamma bilden kan vi också lättare ha en debatt. Jag förstår att man inte kan tala om konsulära ärenden – det vill inte jag ta upp i den här debatten – men blotta tanken på att det finns svenska kopplingar till framställning av kemiska vapen skrämmer mig. Jag tycker att vi ska ta den oron på allvar, och jag menar att som en del av regeringen har ett ansvar att ta fram information och beskriva den för kammare. Finns det sådana hot som vi ska ta hänsyn till i vår säkerhets- och utrikespolitik och även inrikespolitik? 171 (M) replik: Jag kunde fortfarande inte uppfatta någon fråga, men det råder väl konsensus om den uppfattning som har om det faktum att vi inte ska diskutera konsulära ärenden i kammaren. Mitt anförande handlade – jag vet inte om det framgick för – om framtida utmaningar, behovet av en arbetslinje i och behovet av att stå upp mot populistiska krafter som tror att lösningen är nya järnridåer i . 172 (S) replik: Jag tycker att det är jättebra att vi här i kammaren är överens om att arbetslinjen ska vara viktig. Men det finns en dubbelhet i detta, och det är när vi säger att vi inte tycker att vi ska ge EU ytterligare överstatliga beslutsbefogenheter. Så långt kan vi vara överens, men jag tror att det finns en viss von oben-attityd hos många av framför allt Alliansens företrädare när de säger att man måste ta itu med de stora problemen man har i framför allt de södra delarna av . Det kan vi också i sak vara överens om, men vad vi inte är överens om är att Alliansen tror att man bara ska kunna spara sig ur den kris man har hamnat i. Det är ett felgrepp, det är fel sätt, det är ett sätt som gör att man inte kommer ur krisen. Det var inte på det sättet vi löste vår 90-talskris. Min fråga är därför: Är det verkligen den enda vägen att gå för att kunna få in framför allt de södra staterna i på banan igen? 173 (M) replik: Jag tror i grunden att EU:s medel skulle kunna användas bättre, till riktade satsningar på utbildning och innovation för att stärka konkurrenskraften i unionen. Det du berör, , är möjligen en lite annan fråga, nämligen hur de respektive medlemsstaterna med krisande ekonomier ska hantera sina offentliga finanser. Svaret är nog att de måste spara eftersom de måste minska sin statsskuldsättning. Hade lösningen varit underskott hade vi inte haft ett problem, för underskott är det enda vi har i södra . 174 (S) replik: Det är sant att underskotten är det verkliga problemet – därom tror jag att vi alla är överens. Problemet är hur man ska vända den situation som är väldigt akut i några länder och kanske kommer att bli akut i andra. Hur ska man vända den till någonting positivt för att få tillväxt? Där tror jag inte alls att det finns konsensus, utan där handlar det om att man måste se till att kunna både satsa och spara. Kan man inte göra både och, som vi i gjorde under vår 90-talskris, kommer man aldrig att nå dit. Då kommer det bara att bli sparpaket på sparpaket, och det kommer bara att svälta ut grekerna, spanjorerna och alla andra folk. 175 (M) replik: Som jag sade: EU:s budget måste användas på ett bättre sätt. Vi ser hur i storleksordningen används till jordbruksstöd, trots att jordbruket sysselsätter ungefär 1 ½ procent av EU:s befolkning. Jag är inte säker på att det är rätt sätt att använda unionens gemensamma medel för bättre konkurrenskraft och bättre tillväxt. Men vi kommer inte ifrån det faktum att vi har ett antal länder i EU med grava strukturella problem i sina offentliga ekonomier, och deras lösning kan inte vara att ta på sig spenderbyxorna utan snarare det motsatta. Barns och ungdomars uppväxtvillkor 176 (S): I Rädda Barnens rapport marginalen – vardagen bakom barnfattigdomsstatistiken får , , frågan: Vad vill du säga till dem som inte tror att det finns fattiga barn i ? svarar: De vet ju inte hur jag mår och hur jag har det. Om de inte tror mig så skulle jag önska att de kom och bodde med oss . Bara för att se hur vi har det. Se hur vi bor, ställ frågor till mig och mamma om hur mycket pengar vi får, följ med oss när vi handlar. Och framför allt se vad vi gör med pengarna när vi faktiskt har några. Det finns de som ägnar stort engagemang åt att negligera och förminska det faktum att många barn och ungdomar lever i ekonomisk utsatthet. Man säger att det inte finns någon absolut barnfattigdom, att problemet är överdrivet och att relativt sett är rikt. Vi socialdemokrater tillhör inte dem. Vi ser er. Vi förstår hur ni har det, och vi tycker inte att det är okej. Vi vill förändra er situation. En borgerlig majoritet har i röstat för och regeringens propositioner om kraftigt sänkta skatter för människor med jobb och god ekonomi. För låginkomsttagare, arbetssökande och sjukskrivna levereras piskor, åtstramningar och sämre ekonomi. Många med mig undrar om ni i Alliansen inte ser konsekvenserna eller om ni inte bryr er. En sak är säker: Om detta kommer vi inte att bli överens. Barnfattigdom är inte bara en fråga om ekonomi. Det handlar om att mina, era och alla andras barn helt enkelt ska ha rätten och möjligheten att utvecklas till trygga individer med självförtroende, drömmar och ambitioner. Jag önskar så att alla barn ska våga drömma, med förhoppningen att det inte bara är en ouppnåelig dröm utan en dröm som i ett jämlikt samhälle, med egna ansträngningar och vuxnas kunskaper och stöd, kan bli verklighet. Det är alla barns rätt om vi menar allvar med alla barns lika värde. Hur får då barn den bästa starten i livet? Kärleksfulla föräldrar är det självklart svårt, rent av omöjligt, att klara sig utan, liksom riktiga vänner. Men likväl måste vi känna ett gemensamt ansvar att från samhällets sida försöka ge varje barn de bästa förutsättningarna oavsett var de föds, vilka som är deras föräldrar och vilka ekonomiska förutsättningar som finns i familjen. Det är med stolthet jag ser tillbaka på förskolans oerhört framgångsrika resa från exklusiv barnpassning för ett fåtal till pedagogisk verksamhet för alla. Det är med glädje och än mer stolthet jag konstaterar att Socialdemokraterna fortsätter att ha ambitioner för morgondagens förskolebarn och deras föräldrar. Det är faktiskt trist att konstatera att inga avgörande steg har tagits under många borgerliga år för att göra förskolan mer likvärdig. Inte heller har några medel anslagits till mer personal, mindre grupper eller för att avskaffa den diskriminering det innebär att begränsa vistelsen för barn till arbetslösa, sjukskrivna eller föräldralediga . Förskolans kompensatoriska roll och utbildningens betydelse för att man ska kunna göra en klassresa kan inte nog betonas. Förskolans kompensatoriska roll kan vara de lagade målen näringsriktig mat . Förskolans kompensatoriska roll kan innebära trygghet – den trygghet som borde finnas i hemmet, men som på grund av alkohol, droger och misshandel har vänts till motsatsen. Förskolans kompensatoriska roll kan vara sociala relationer med andra vuxna och pedagogisk stimulans som saknas eller inte orkas med i hemmet när familjen drabbas av ekonomiska problem och arbetslöshet. Den kompensatoriska rollen finns tydligt även i skolan med bland annat trygga vuxenförebilder och ett särskilt stöd för att alla ska nå kunskapsmålen. Det finns helt enkelt inget som är effektivare än en lyckad skolgång när det gäller att hamna rätt i livet och slippa utanförskap och arbetslöshet. Det som sker innanför hemmets väggar och drabbar föräldrar och familj påverkar också barnet. Det gäller lycka och glädje, sorger och bekymmer. Därför blir i praktiken också barn arbetslösa, sjuka och fyllda av ängslan och oro. Därför slår regeringens misslyckade jobbpolitik stenhårt mot barns och ungas uppväxtvillkor. Bakom en fördubblad långtidsarbetslöshet, en misslyckad arbetsmarknadspolitik och en fortsatt minskning av antalet högskoleplatser finns hundratusentals barn med en vuxenförebild som samhället sviker. Bakom allt fler i fas 3, en a-kassa i europeisk bottennivå och en sjukersättning som sätter en bortre gräns för sjukdom finns barn och unga som känner konsekvenserna in på bara skinnet. Ser regeringen att ojämlikheten ökar, att långtidsarbetslösheten biter sig fast och att kostnaderna för försörjningsstödet stiger? Hur kan de då dra slutsatsen att skatterna för dem som redan har jobb bör sänkas med över 100 miljarder och några tusenlappar delas ut mot uppvisande av kvitto till de barn som, trots att familjen har försörjningsstöd, vill spela fotboll, gå på musikskola eller dansa? Jag finner inte ord. 177 (C) replik: Jag delar helt uppfattning att det är ett stort bekymmer att det i finns ett antal barn som växer upp under ekonomiskt mycket knappa omständigheter. Vi kan säkert diskutera statistiken och om det handlar om 150 000, 200 000 eller 250 000 barn, men det viktiga för mig är att så länge det finns ett enda barn som växer upp under dessa omständigheter är det ett för mycket. Det jag inte kan förstå i politik är hur man sedan med närmast kirurgisk precision föreslår ett antal skattehöjningar som enbart kommer att innebära att fler barn växer upp i fattigdom. Det handlar om att fördubbla eller kanske tredubbla arbetsgivaravgiften för ungdomar. Det handlar om att dra tillbaka sänkningen av restaurangmomsen. Det handlar om att ge sig på de förändringar som har öppnat för RUT-avdrag. Vi har 200 000 fler i sysselsättning än vi hade 2006. Det innebär ett antal barn som inte behöver vara fattiga. 178 (S) replik: Jag tycker att inlägg kunde passa bra i en skattepolitisk debatt. Han rabblar upp eventuella skattehöjningar och att de skulle slå mot just barnfattigdom. Det kan vi säkert ha en längre debatt om. har ingått i den majoritet som har sett till att skapa villkor som har bidragit till att ojämlikheten i landet ökar. Allt fler blir allt fattigare, och allt fler blir allt rikare. Skillnaderna i landet ökar. De som blir fattigare har ofta barn, som då inte har samma förutsättningar som alla andra barn. Frågan är: Hur kan 100 miljarder i skattesänkningar för dem som redan har jobb bidra till minskad barnfattigdom? Det tycker jag är en fråga som ska svara på. 179 (C) replik: Vi är helt överens om att det är ett problem att barn växer upp under fattiga omständigheter. Men sedan ger sig och på att konsekvent genomföra en politik som skulle innebära fler arbetslösa. Ett antal av dem som med Socialdemokraternas politik kommer att gå från arbete till arbetslöshet är just ensamstående mammor och invandrade föräldrar. Jag tycker inte att er politik hänger ihop. Å ena sidan hatar ni barnfattigdom, å andra sidan står ni för en politik som leder till ökad barnfattigdom. 180 (S) replik: Fler utbildningsplatser på högskolor och universitet, ingen fas 3, heltidstjänster i välfärden – det är insatser som jag är alldeles övertygad om kommer att bidra till motsatsen till vad beskriver, nämligen att fler kommer att få ett arbete att gå till. Det är insatser i våra trygghetssystem som innebär att man faktiskt kan leva på den ersättning man får. Höjda barnbidrag är också någonting som kommer den här gruppen till del. Den som sänker skatten med 100 miljarder är den som ska svara på frågan hur man egentligen använder våra gemensamma resurser. 181 (V): Det första jag vill säga är: För är det en självklarhet att ska bli svensk lag. Det skulle stärka barns ställning och rättigheter. Väldigt många barn har det bra i vårt land. De växer upp i en trygg familj. De går i en förskola som är till för barnens skull och i en skola som i de allra flesta fall ger en bra start i livet. Det är i stort sett gratis sjukvård och tandvård. Barnagan är borttagen . Vi har en barnombudsman som bevakar barns rättigheter. Men finns det brister som är allvarliga och som oroar mig mycket. var tidigare inne på något som oroar mig mest, nämligen att ojämlikheten ökar i , att klyftorna ökar. När allt fler föräldrar får svårare att klara sig och blir fattiga drabbar det direkt barnen. fick den rikaste tiondelen av befolkning 79 000 mer att röra sig med medan den fattigaste tiondelen fick det sämre. Det är en politik som går rakt emot politik. När vi sedan ser att den grupp som långvarigt har låg ekonomisk standard ökar rejält – där är det väldigt många ensamstående föräldrar – känns det alldeles fel utifrån att alla barn ska ha det bra här i . står för en annan politik. I stället för att sänka skatterna för dem som redan har det bra vill vi ha minskade klyftor och satsningar på jobben och trygghetssystemen. Det handlar om att kunna satsa på förskola och skola. När det gäller de ensamstående föräldrarna finns det något som är lätt att göra. Det är att höja underhållsbidraget, som i stort sett stått stilla , värdesäkra det. Vi vill höja det med för barn och med för barn . Och vi vill se till att ensamstående mammor kan ta de jobb som finns genom att det finns barnomsorg . Där går vi också in med stimulanspengar. Jag förstår inte varför inte alla barn med föräldrar som lever på försörjningsstöd ska ha möjlighet att göra något meningsfullt , varför det ska gälla barn från, tror jag, fjärde till nionde klass i fråga om den så kallade fritidspengen. För är det självklart att höja försörjningsstödet för varje barn med . Man ska inte heller behöva gå till för att ens barn behöver glasögon eller för att barnet har fått mediciner när det besökte läkaren. Det ska vara gratis för barn. Det har vi med i vår budget. Vi kan prioritera. Det ska vara gratis läkemedel för barn och gratis glasögon för barn. En kulturskola bör naturligtvis alla barn kunna delta i. bör den bli gratis – det ska inte bara vara barn som har råd som kan vara med i . Därför sätter vi nu en maxtaxa på per termin. Förskolan måste utvecklas. Förskolan är bra på många sätt, men en del barn ställs utanför. Vi tycker att arbetslösas barn ska ha rätt till 30 timmars förskola. Bland dem finns en del barn som behöver förskolan allra mest. Men förskolan har fått alltför många barn och alltför stora barngrupper. Vi vill minska grupperna. Och genom att satsa på välfärd i stället för skattesänkningar för dem som har det bäst kan vi avsätta pengar till att göra barngrupperna i förskolan mindre. Vi kan också satsa så att vi faktiskt får fler fritidspedagoger på fritis. Man kan se på vad som har hänt med fritis, som kan vara ett så viktigt stöd och en så viktig arena efter skolan för ungar vars föräldrar jobbar. Plötsligt består grupperna av 40 barn och två fritidspedagoger. Vad skulle det inte kunna vara med ett mindre antal barn och med fler fritidspedagoger? Vad skulle man inte kunna göra för att stötta många barn? Skolan behöver vi också satsa på. Vi behöver satsa speciellt på en del skolor och de barn som inte klarar skolan . Vi öronmärker 1 miljard till just de skolorna och de eleverna. Men vi vill därutöver satsa på 6 000 fler lärare i skolan. Det skulle göra skillnad för många barn. Det här är alltså en helt annan politik. En utgångspunkt för oss är att barn är vårt gemensamma ansvar, och det gäller alla barn. Inga barn ska ställas utanför. Därför har vi en politik där vi satsar på både jobb och välfärd och där vi satsar på att skolan ska fungera för alla barn. Inga barn ska ställas utanför på grund av att de lever i en utsatt ekonomisk verklighet. När jag vaknade hörde jag om på nyheterna. Det var en fråga som jag kände till men som blev väldigt aktuell, tyckte jag. Barn som är omhändertagna enligt LVU, alltså tvångsomhändertagna, kan bli utvisade tillsammans med den förälder som har misshandlat dem eller som inte kunnat ta hand om dem. Det tycker jag är helt orimligt av alla skäl som finns. Det bryter mot om barns lika värde. Jag skulle vilja ställa en konkret fråga till : Vad kommer statsrådet att göra för att ändra på detta? 182 Statsrådet (KD): I en världsrankning där man jämför 90 av världens utvecklade länder utsågs till världens bästa land att åldras i. Som äldreminister är jag förstås väldigt glad för det. Men jag och mitt parti, , vill också att ska vara världens bästa land för barn och ungdomar att växa upp i. Vi har goda förutsättningar för att det ska bli så. Låt mig nämna några av dem. Vi har ett starkt civilsamhälle som utgör en bra grund för trygghet och som skapar sammanhållning mellan generationer och grupper. Det bör vi bygga vidare på genom att ge de frivilliga organisationerna goda arbetsvillkor. Jag önskar att mer av den politiska debatten skulle kunna handla om detta, om hur vi skapar sammanhållning och tillit mellan människor. Vi vet ju att barns uppväxtvillkor hänger intimt samman med hur vuxna utformar samhället och hur starka nätverken är i barnens vardag. Den andra goda förutsättningen vi har i utgörs av vår väl utbyggda offentliga välfärd. Vi har avgiftsfri skola, avgiftsfri sjukvård, avgiftsfri tandvård och så vidare. Vi bygger därtill ständigt vidare på välfärdslösningarna. I förslaget till budget har vi en särskild fritidspeng. Barn i ekonomiskt utsatta familjer deltar inte i organiserade fritidsaktiviteter i samma utsträckning som andra barn. Jag vill att alla barn, oavsett familjens ekonomi, ska ha möjlighet att utveckla sin talang och sina intressen. kommer det att vara möjligt också för barn i familjer med långvarigt ekonomiskt bistånd att spela fotboll, att ta danslektioner eller att vara med i kommunala . Den tredje förutsättningen jag vill nämna är den relativt stora samstämmighet som finns i vårt land om att barn är egna individer med egna behov, med rätt att komma till tals och med rätt att bemötas med respekt. Den rätten har jag arbetat mycket för att stärka, inte minst i barnens kontakter med myndigheter och särskilt med . Barn har mänskliga rättigheter, självklart, men de behöver också särskilt skydd. var först i världen med lagen mot aga. Den firar 35-årsjubileum . Vi var tidiga med att ratificera . Den firar 25-årsjubileum . Mitt parti, , menar att vi verkligen kan stärka barns rättigheter om skulle bli en del av svensk lag. Och som säkert alla känner till i den här kammaren arbetar en särskild utredning med det. Mot den här bakgrunden vill jag nämna fyra områden som jag som kristdemokrat ser som angelägna för att ska bli världens bästa land att växa upp i. Det handlar om att skapa goda förutsättningar för familj, för skola, för arbete och för bostadssektorn. Det första området, familjen, är centralt i samhällsutvecklingen. Det är den gemenskap som i stor utsträckning formar den framtida generationen. En politik som stöder familjen skapar faktiskt de bästa förutsättningarna för varje barns möjlighet till en trygg utveckling och ytterst till utveckling för hela landet. Föräldrarna är de viktigaste personerna i varje barns liv. Vi måste betro och bemyndiga föräldrar att ta huvudansvaret för sina barn. Många föräldrar upplever att familjelivet är ett besvärligt pussel. De behöver flexibla verktyg och mindre detaljstyrning. Därför vill vi kristdemokrater utöka föräldraförsäkringen utan någon kvotering. Vi vill förbättra möjligheten att välja barnomsorgsform, och vi vill minska barngrupperna i förskolan. Vi stärker också ekonomin för de barnfamiljer som har de minsta marginalerna – senast nu i budgeten. Det är en angelägenhetsgrad som vi har arbetat med under hela mandatperioden. Jag är stolt över det föräldrastöd som utvecklas i landet med stöd från regeringen. Föräldrar vill ha tillgång till kunskap och till nätverk, inte minst när barnen är i tonåren. Därför görs nu en särskild tonårssatsning. Det andra området är skolan. Den ska ge både inspiration till kunskap och trygghet. En fullföljd skolgång med fullständiga betyg är en enormt stark skyddsfaktor. Allt ska göras för att den ska ges till alla barn, inte minst till de barn som är omhändertagna av samhället. Därför utarbetas just nu särskilda skolprogram för dem. Nolltolerans mot mobbning ska vara en självklarhet. Varje barn har rätt till en trygg skolmiljö som gynnar lärandet. Det är de vuxnas ansvar att se till att det blir så. Det tredje området handlar om möjligheten till jobb för unga. Den höga arbetslösheten bland ungdomar oroar mig. Unga behöver framtidshopp. De behöver veta att de har en uppgift att fylla, att utbildning spelar roll. Det ska vara enkelt och billigare att anställa en ung människa. Då blir ungdomsrabatten viktig. För mig är det obegripligt att oppositionen vill ta bort den. Då blir också matchningen viktig. Rätt ungdom på rätt plats. Förmedlingsverksamheten behöver konkurrensutsättas. Ett system med jobbpeng behöver införas där förmedlarna ersätts för förmedlat jobb. Vi vill också införa lärlingsanställningar. I ett första steg ska det gälla 18 månaders anställning för personer . Mitt fjärde och sista område handlar om ungas möjlighet till egen bostad. Det är svårt att bli vuxen om man aldrig kan flytta hemifrån. Vi kristdemokrater vill pröva det man har gjort i , nämligen att låta unga bospara avdragsgillt. Vi vill förenkla regelverket så att fler ungdoms- och studentbostäder ska byggas, och vi vill att unga ska vara med i planeringsprocessen. Det här är faktiskt mitt sista budskap . Låt barn och unga vara med i utformandet av vårt samhälle. Det är en vinst på alla sätt. Jag har fått hjälp av unga att förbättra socialtjänstlagen. bjuder oss att göra det både nationellt och lokalt. Barn och unga har klokskap. De är värda att tas på allvar. Annars blir vårt samhälle inte så bra som det skulle kunna vara. Låt mig sluta med att återge den klokskap som , , framförde på . Han sade följande: Barn är olika. Därför kan ni vuxna inte göra på samma sätt varje gång. Ni måste vara påhittiga. Vuxna ska se till barns bästa. Barn behöver massor av kärlek – annars dör man, kanske inte i kroppen men i själen och hjärtat. Annars tror man att man är värdelös. Hur ska det då gå i skolan? Då blir man vilsen. 183 (S) replik: Jag har två korta reflexioner och en fråga. Rätten till en egen bostad är en fråga som engagerar många unga. Det vore önskvärt om det inte bara finns en möjlighet att spara till en bostad utan också en bostad att flytta in i. Det är något för regeringen att fundera över. Min andra reflexion gäller engagemanget i deltids- och heltidsfrågan, som handlar om att många kvinnor har svårt att försörja sig själva och sin familj på ett deltidsarbete. Engagemanget har inte varit så stort från regeringens sida i den frågan, enligt min uppfattning. Låt mig gå över till min fråga. Jag tror att statsrådet nämnde ordet förskola en gång i sitt anförande på . Enligt min uppfattning är förskolan oerhört viktig som en kompensatorisk del av välfärden, inte minst för de barn som har en otrygg hemmamiljö, som saknar vuxenförebilder, som på många sätt behöver förskolan. Då handlar det inte bara om mindre grupper utan också om möjligheten att få vistas där på sina egna villkor. Hur ser statsrådet på det? 184 Statsrådet (KD) replik: Vi vill självklart att det ska byggas fler lägenheter. Byggandet har legat lågt i . Det är en angelägen fråga att byggandet kommer i gång. Här gör bostadsministern ovärderliga insatser. Sedan var det frågan om heltid och deltid. Det är inte en fråga i första hand för regeringen utan för arbetsmarknadens parter. Jag tycker att kloka kommunpolitiker ska se till att ge förutsättningar för kontinuitet hos välfärdens personal. Det är viktigt i äldreomsorgen och i barnomsorgen. Kontinuiteten är en stark kvalitetsfaktor.