prot · H00997 · 2013-04-24 00:00:00 — En fråga som det talas alldeles för lite om är företags koppling till väpnade konflikter, förutom miljöförstöring. Jag tänker till exempel på utvinning av konfliktmineraler. Det behövs också ett globalt regelverk för dem. Till att börja med kan vi driva på för en EU-lagstiftning och ett globalt certifieringssystem. Majoriteten hänvisar till riktlinjer, i det här fallet komplement till riktlinjer. Men problemet kvarstår ändå: att de fortfarande inte är bindande. I en globaliserad värld behöver vi gemensamma regler för att minska konfliktytor och för att skydda arbetstagare, övrig befolkning och inte minst miljön. En annan fråga som engagerat mig under alla år i är urfolks och minoriteters rättigheter. Det finns länder som varken ger medborgarskap till eller registrerar grupper av människor som föds i landet, trots att deras folkgrupp har befunnit sig där under århundraden. De som inte är registrerade har inga som helst rättigheter. De kan inte gå i skola, kan inte få resedokument och kan inte få läkarvård. Det strider uppenbart mot de mänskliga rättigheterna. I många länders rättighetskataloger utgår man dock från medborgarskap. Så är det också i den svenska. För utlänningar gäller det mesta i , men med vissa restriktioner. Men en person som inte har medborgarskap, är utan status som flykting och saknar registrering faller helt utanför det internationella skyddssystemet. Utskottet väljer ändå att bara svara på vad som gäller statslösa. Inget svar ges om dem som inte ens är statslösa utan bara icke-registrerade. Naturligtvis har inte alla minoriteter och urfolk det riktigt lika illa. Men det är trots det oerhört vanligt att de drabbas av diskriminering i egenskap av att vara minoritet i den stat de lever i. förs flera kamper för självständighet eller självbestämmande runt om i världen av olika folk. Vissa av dem lever under ockupation, som palestinier och västsaharier, andra lever under förtryck och/eller diskriminering. Till exempel har vi kurderna i flera av delar. Vi har uigurerna, tibetanerna, balucherna med flera. Jag läste på Twitter att 116 tibetaner satt eld på sig själva, och det gör man inte helt utan anledning. Vissa minoriteter finns i demokratiska länder men förvägras rätten att fritt bestämma sitt eget öde, som katalanerna. Andra, som skottarna, får lov att folkomrösta. Vissa minoriteter driver ingen kamp alls för självständighet jag tänker på samerna men vill ändå ha större självbestämmande. är ett parti som vill se färre gränser i världen, inte fler. menar vi att det är viktigt att respektera rätten till självbestämmande. Det går i längden inte att tvinga folk att leva tillsammans då den ena parten inte vill. Man kan göra det med repressiva metoder, våld eller hot om våld. Men i slutändan kommer det till en punkt då den som är förtryckt reser sig. Man kan inte tvinga människor att vara gifta mot sin vilja heller, trots att det tyvärr finns de som tror det och som med hot om våld försöker upprätthålla sådana relationer. Jag frågar mig hur det kommer sig att företrädare för majoritetsfolk runt om i världen verkligen tror att det går att tvinga den som vill ha en skilsmässa att vara kvar i äktenskapet och varför de inte väljer en smartare metod för att få människor att vilja vara kvar. Jag är övertygad om att respekt för olikheterna är av avgörande betydelse för att nå en fredlig samvaro mellan majoritetsbefolkning och minoritet i länder som består av flera folk. Minoriteters tillgång till det egna språket och den egna kulturen och möjligheten att få använda dem är grundläggande krav, förutom att man har samma rättigheter i övrigt som den styrande folkgruppen. Försök till assimilering föder däremot bara större motstånd, medan ett större självbestämmande ger möjligheter att delta på samma villkor som den övriga befolkningen utan att den egna kulturen behöver förnekas. Då alla folkgrupper erkänns och respekteras i ett land, och då alla människor, oavsett om de är i majoritet eller minoritet, ges samma rättigheter, finns inte samma grogrund för konflikter. bör därför i alla sammanhang och gentemot alla länder verka för respekt för minoriteters kulturella rättigheter, även då det råkar handla om länder i EU-kretsen. Jag tror tyvärr inte att vår utrikesminister har samma uppfattning, men jag hade hoppats på en annan inställning från utskottets ledamöter. Skydd av minoriteter ingår i de värden som utgör EU:s grundval och som vi åtar oss att främja i relationen med världen utanför EU. Jag undrar varför det inte gäller länder som redan är med. Självbestämmande leder inte alltid till självständighet, och det är det som alla verkar vara rädda för. Självbestämmande kan också innebära att man bestämmer sig för att vara kvar. Vi i står självklart bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall bara till reservationerna 5 och 9. 42 (SD): tar i betänkandet upp religions- och övertygelsefriheten och att den är nära förbunden med åsikts- och yttrandefrihet och andra mänskliga rättigheter och grundläggande friheter som alla bidrar till att bygga demokratiska samhällen. Vi i instämmer i utskottets yttrande och vill framhålla hur viktigt det är att ständigt fortsätta med framåtskridandet på denna punkt. I sammanhanget vill vi poängtera hur beräkningar från World visar att ca 105 000 människor dödas för att de är kristna. Uppgifter gör också gällande att 200 miljoner lever under ständigt dödshot och att ytterligare 350400 miljoner utsätts för diskriminering i sin vardag för att de är kristna. Det är alltså över en halv miljard människor som utsätts för antingen att bli dödade eller att leva under dödshot eller diskrimineras bara för att de är kristna. De senaste årens omvälvande förändringar i har tyvärr inte bara medfört positiva effekter, utan har också förvärrat situationen för kristna på flera håll i området. Uppgifter har framkommit om olika former av förföljelser av kristna i såväl som . Mönstret går igen i flera länder. I exempelvis finns rapporter om hur landets strikta hädelselagar har slagit mot kristna. I har terroristgruppen utfört ett antal bombdåd mot kristna. I lever kristna i skräck och utsätts för grymheter. Listan kan göras mycket längre. Det är viktigt att uppmärksamma det förtryck som kristna är utsatta för i olika delar av världen. bör tydligare visa sitt stöd för utsatta kristna genom att bland annat rikta världssamfundets uppmärksamhet mot förföljda kristnas utsatta situation. pågick en debatt i där man anklagade regeringen för passivitet gentemot övergreppen på kristna. I är det liksom i många andra västländer fortfarande tyst. hänvisar i betänkandet till hur EU och FN har gjort insatser av olika vikt för att förbättra situationen för minoriteter i allmänhet, vilket självklart är vällovligt, om än inte tillräckligt. Ytterst är det dock ändå så att som nation har begränsad kontroll över insatser som dessa organisationer gör. Det innebär att vi i realiteten har att förhålla oss till de insatser som vi själva kan besluta om i den här kammaren. vill i likhet med utskottet understryka att det är angeläget att fortsätter att agera för urfolks och nationella, etniska, religiösa och språkliga minoriteters rättigheter, såväl i bilaterala kontakter som i arbetet inom EU och andra internationella organisationer. Detta utgör dock inte på något sätt ett hinder för att särskilt uppmärksamma situationen för kristna som förföljs i olika delar av världen, vilket också är bakgrunden till att vi har väckt vår motion. Jag yrkar därför, herr talman, bifall till reservation nr 6. 43 HANS (V): debatterar mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik. I vanlig ordning lär det bli en debatt med vackra tal om alla människors lika värde där den allra mest högstämda retoriken plockas fram. När man lyssnar på debatter om mänskliga rättigheter är det lätt att tro att detta är ett okontroversiellt område där det råder bred enighet i svensk politik. Men det är viktigt att komma ihåg att de mänskliga rättigheterna bär på en stor inneboende sprängkraft. Att säga att alla människor är lika mycket värda och att de mänskliga rättigheterna är individuella, odelbara och ömsesidigt samverkande är tyvärr i vårt land och i vår värld fortfarande något i högsta grad revolutionärt. Skulle vi verkligen, i ord och handling, visa att de mänskliga rättigheterna är universella att man har samma rättigheter oavsett om man är manlig riksdagsledamot i , hbt-person i eller kvinna i då skulle inte bara vår värld utan också vårt eget land se väldigt annorlunda ut. Och vi behöver inte söka oss till fjärran länder och diktaturer som , eller för att hitta brott mot de mänskliga rättigheterna såsom de uttrycks i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna. De begås så mycket närmare än så. I artikel 23 sägs att var och en har rätt till arbete, fritt val av sysselsättning, rättvisa och tillfredsställande arbetsförhållanden samt till skydd mot arbetslöshet. Men vi lever i ett land där fas 3 är den största arbetsgivaren och där företag utnyttjar utländsk arbetskraft på våra restauranger, på våra vägar och i våra skogar. Artikel 12 förbjuder godtyckligt ingripande i fråga om privatliv, familj, hem eller korrespondens. Trots det har både infört datalagringsdirektivet och gett FRA utökade möjligheter att bedriva signalspaning. I FN:s deklaration slår man vidare fast att var och en har utan diskriminering rätt till lika lön för lika arbete, men i vårt land är det fortfarande så att kvinnor har av mäns inkomster. I artikel 2 i FN:s deklaration tydliggör man att vi inte får göra någon åtskillnad på människor baserat på deras hudfärg eller ras. Det är väl precis det som har skett i inom ramen för det så kallade . vill att ska vara ett land som står upp för de mänskliga rättigheterna, oavsett när och med vilka motiv de kränks och inskränks, oavsett om det sker i eller i fängelser. Jag lyfter upp både de nationella och de internationella frågorna i mitt anförande. De går inte att skilja åt. Ska vi vara en trovärdig kraft för mänskliga rättigheter i vår utrikespolitik måste vi börja med att se våra egna utmaningar på hemmaplan. De mänskliga rättigheterna är, precis som de beskrivs i FN:s deklaration, odelbara, inbördes beroende och har universell giltighet. De orden upprepas ofta. Men de får inte förvandlas till att bli ett pliktskyldigt mantra. Menar man allvar med att de mänskliga rättigheterna är odelbara och inbördes beroende måste det också få politiska konsekvenser. Vi i den svenska arbetarrörelsen har lärt oss av vår historia att de medborgerliga och politiska rättigheterna är en förutsättning för att också arbetarklassens män och kvinnor ska kunna höja sina röster, kunna organisera sig och kunna kräva rätten till bostad, arbete och utbildning för sina barn. Men vi har också lärt oss att om inte alla garanteras mat i magen, ett tak över huvudet och en inkomst som man kan leva på kommer de politiska och medborgerliga rättigheterna som yttrandefriheten, mötesfriheten och organisationsrätten att i realiteten förminskas till att bara vara rättigheter för dem som är välbeställda och mäktiga. Tyvärr konstaterar vi att den borgerliga regeringen i sin utrikespolitik och biståndspolitik alltmer börjar behandla och betrakta FN:s konventioner och deklarationer som ett smörgåsbord. När man kommer till ett smörgåsbord kan man välja bort sillen om man tycker att det är bättre med skinka. Men det går inte att plocka ut delar ur FN:s konventioner och ändå tro att man ska kunna hitta helhetslösningar. Det har vår egen svenska historia gång på gång visat. I FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter beskrivs flera av de mest grundläggande mänskliga rättigheterna, precis som tidigare förtjänstfullt har beskrivit. Man säger att män och kvinnor har samma rättigheter och att rätten att slippa hunger är en mänsklig rättighet. Man slår fast att vi alla på detta jordklot har rätten för var och en att åtnjuta bästa möjliga fysiska och psykiska hälsa. Det är förutsättningar för ett demokratiskt samhälle. Trots det har den borgerliga regeringen vägrat att ratificera tilläggsprotokollet till denna konvention, som man har undertecknat tilläggsprotokollet för konventionen om de medborgerliga och politiska rättigheterna. Detta är ett tydligt exempel, men inte det enda exemplet, på hur den borgerliga regeringen betraktar de mänskliga rättigheterna just som ett smörgåsbord där man kan välja och vraka och välja bort det man för dagen ogillar. Därför yrkar jag bifall till reservation 1 från , och . , , går Transport ut i strejk här i efter att arbetsgivarna inte tillmötesgått fackets krav på högre löner för sina medlemmar. Att kunna organisera sig i en fackförening på sin arbetsplats, att kräva kollektivavtal och att gå ut i strejk är grundläggande mänskliga rättigheter. Det är en självklar del av en fungerande arbetsmarknad. Men för alltför många av jordens löntagare saknas dessa rättigheter. dödades 76 personer bara för att de hade valt att engagera sig fackligt. toppade återigen statistiken, och kom på andra plats. Det understryker att kampen för de mänskliga rättigheterna och demokrati är långt ifrån vunnen i . Tusentals människor fängslades och fängslas fortfarande för sitt fackliga engagemang, och långt fler löntagare förlorar jobbet bara för att de har valt att engagera sig fackligt. Lägg därtill de 73 miljoner barn som arbetar runt om på jordklotet och de 12 miljoner människor som arbetar under tvång, vår tids slaveri. I jordens drygt 5 200 exportfrizoner arbetar 42 miljoner människor den stora majoriteten är kvinnor under vidriga arbetsförhållanden, med låga löner och med ofta obefintliga möjligheter att organisera sig fackligt. Att fackliga rättigheter är mänskliga rättigheter brukar vi upprepa här. Men det är också viktigt att se att i land efter land är det fackföreningarna som utgör de tydligaste försvararna av just demokrati och mänskliga rättigheter i stort. Det har vi inte minst påmints om av utvecklingen i och . Där har det oftast varit de fackligt aktiva som har gått först i ledet när det gäller krav på reformer, demokrati och rättvisa. Ska vara en kraft för de mänskliga rättigheterna kan därför inte frågan om fackliga rättigheter ignoreras i svensk utrikespolitik. Då måste de fackliga rättigheterna finnas med när man bedriver handelspolitik, när man agerar i och eller när vi utformar vår biståndspolitik. Vi måste vara väldigt tydliga, glasklara, i vår dialog med det svenska näringslivet. Vi kan aldrig acceptera att svenska företag, oavsett var på jordklotet de agerar, bidrar till brott mot de mänskliga rättigheterna eller till att stärka auktoritära regimer. Därför yrkar jag också bifall till reservation 7. Vi lever i ojämställd värld. Vi lever i en värld där mannen är norm och kvinnan ständigt är undantag. Generella beskrivningar av världen, även i denna kammare, utgår alldeles för ofta från mäns erfarenhet och mäns behov. Kvinnors erfarenheter å andra sidan osynliggörs eller beskrivs som särintressen. Vi lever på ett jordklot där det inte finns några jämställda frizoner. Världen över ser vi att män och kvinnor inte har samma tillgång till utbildning, arbete, sjukvård och säkerhet. Trots att kvinnor utgör en majoritet av världens befolkning äger de av jordens tillgångar, och inte ens var femte parlamentariker på detta jordklot är kvinna. I det sammanhanget kanske man ska påminna om att vi har ett parti i denna kammare som bidrar till att dra ned det genomsnittet. Var tredje kvinna i världen utsätts dessutom för våld på jobbet, i hemmet eller i samhället där hon lever. dör fler kvinnor och spädbarn i samband med en graviditet än i aids, malaria och tuberkulos tillsammans, och då är graviditet inte ens en sjukdom. Jag vill därför avsluta mitt anförande med att säga: En utrikespolitik utan ett tydligt feministiskt perspektiv som synliggör förtryck och diskriminering av kvinnor kommer att bli en utrikespolitik där de mänskliga rättigheterna riskerar att bara betraktas som mäns rättigheter. 44 (M): ska vi debattera utrikesutskottets betänkande 2012/13:UU15 som behandlar motioner inom området mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik. Vad står egentligen mänskliga rättigheter för? En bra definition är att mänskliga rättigheter gäller för alla människor utan åtskillnad oavsett land, kultur eller ursprung. Ingen regering kan hävda särskilda förhållanden som tradition, kultur eller religion som skäl för att kränka de mänskliga rättigheterna. Rättigheterna är också odelbara och ömsesidigt samverkande, precis som sade. Stater kan inte sålla bland sina folkrättsliga åtaganden. Alla människor ska ha samma värde. Dessa principer slogs fast vid världskonferensen om mänskliga rättigheter för exakt och har bekräftats efter det. behandlar en rad motioner om mänskliga rättigheter. Det visar att det är ett angeläget område och att det engagerar väldigt många människor. Arbetet med att främja demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling genomsyrar den svenska utrikespolitiken. ska vara en tydlig röst i världen för de mänskliga rättigheterna. arbetar bilateralt, inom EU och även multilateralt för att de mänskliga rättigheterna ska kunna genomföras och efterlevas fullt ut i världens länder. Målet för arbetet med de mänskliga rättigheterna i svensk utrikespolitik är att bidra till att de rättigheter som fastslagits inom ramen för FN och andra internationella forum ska komma alla människor till del. har en lång tradition av engagemang för de mänskliga rättigheterna, bland annat genom ett starkt stöd för FN och det internationella samfundets arbete på MR-området. Vi deltar aktivt som observatör i sedan det skapades 2006. har ett ansvar för att främja universell respekt för och skyddet av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna för alla utan undantag på ett rättvist och likvärdigt sätt. Debatten om de mänskliga rättigheterna är en ständigt pågående diskussion och förtjänar uppmärksamhet i alla delar, men på grund av tidsbegränsningen kommer jag bara att beröra några av de områden inom de mänskliga rättigheterna som är föremål för diskussion i vårt betänkande. Vi kan nog enas att om att behovet av upprätthållandet av mänskliga rättigheter är allra störst hos de grupper som själva inte kan hävda dem. Jag tänker i första hand på våra barn, på världens barn. Enligt , den internationella arbetsorganisationen i , egna beräkningar utför ungefär 215 miljoner barn i världen barnarbete. 115 miljoner av dessa 215 miljoner är verksamma i de värsta formerna av barnarbete. De utnyttjas hänsynslöst i smutsiga gruvor, i farliga industrier och på gatorna i städer runt om i vår värld. Bekämpandet av barnarbete är en stor utmaning i kampen för de mänskliga rättigheterna. För del är det angeläget att stödja ansträngningarna att avskaffa de värsta formerna av barnarbete. Här bör såväl bilateralt som i sina kontakter inom EU och FN och i andra internationella forum fortsätta att verka för just detta. Ett tydligt fokus måste läggas på att motverka exploatering och utnyttjande av barn. Det gäller framför allt barnarbete och sexuell exploatering. Det är av största vikt att stötta ambition att få till stånd ett förbud mot de värsta formerna av barnarbete, till exempel skuldslaveri, rekrytering av barnsoldater, barnprostitution och framför allt arbete i farliga miljöer där barn tar skada. I allt utvecklingsarbete måste bli än bättre på förebyggande insatser och rehabilitering för att skapa en framtidstro hos alla barn. Våra barns välfärd innefattar inte enbart att vi ska skydda dem från att utnyttjas i arbete, utan det handlar även om att skapa skyddade miljöer i deras hem. var det första landet i världen att införa ett förbud mot barnaga. I 6 kap. 1 § i slås det fast att barn inte får utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Barnaga är tyvärr fortfarande ett allvarligt problem i , men förbudet har bidragit till en viktig normbildning. När barnaga inte längre accepteras av samhället blir det svårare att rättfärdiga slag som uppfostringsmetod. Efter att införde förbud mot barnaga har 33 länder följt vårt exempel, och bara införde fyra länder förbud mot barnaga. De flesta länder saknar tyvärr alltjämt ett förbud mot barnaga. Enligt en FN-studie om våld mot barn var av världens barn utsatta för aga, framför allt i hemmet men också i skolan. Det är fortfarande tillåtet med barnaga i elva av EU:s medlemsstater. Vid en konferens, som var riktad till ledamöter i och beslutsfattare från EU:s medlemsstater, i lyfte statsrådet upp vikten av att alla unionens medlemsstater inför en nationell lagstiftning mot barnaga. Samtliga 27 EU-medlemsstater har antagit . En annan viktig frihetsfråga som förtjänar att lyftas fram i detta forum är vikten av respekt för människors olika sexuella läggning och könsuttryck. kränks hbt-personer världen över. Det är inte okej. Därför är samarbetet mellan EU och med likasinnade parter otroligt betydelsefullt. Det här samarbetet måste fortsätta och ha frågan om diskriminering av och våld mot hbt-personer högt upp på dagordningen. ska utarbeta nya EU-riktlinjer för hbt-personers mänskliga rättigheter. Det här framgår av den handlingsplan som är knuten till för mänskliga rättigheter och demokrati. ska EU också enligt handlingsplanen utveckla en strategi för hur unionen ska samarbeta med tredjeländer i FN och om mänskliga rättigheter för hbt-personer. FN utarbetade en migrantarbetarkonvention . hade den ännu inte undertecknats eller ratificerats av någon EU-medlemsstat. Det är främst stater varifrån migrantarbetare kommer som har valt att ratificera konventionen. I princip återfinns rättigheterna i konventionen också i andra kärnkonventioner och även i konventioner om migrantarbete. och övriga EU-medlemsstater stöder givetvis arbete för universell ratificering och uppfyllande av organisationens åtta kärnkonventioner om mänskliga rättigheter i arbetslivet. Till slut vill jag ta upp mot statslöshet som undertecknades 1961 och trädde i kraft . Inom bedrivs ett arbete för att undvika statslöshet. Mot bakgrund av de förändringar i statsindelningen som ofta innebär betydande problem med statslöshet det var särskilt påtagligt i har en konvention utarbetats om undvikande av statslöshet. Konventionen öppnades för undertecknande . I pågår just nu en utredning om huruvida ska ratificera konventionen eller inte. Det resultatet ska presenteras , det vill säga . Jag vill avsluta med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på alla motioner. 45 (S) replik: Stater kan inte sålla när det gäller mänskliga rättigheter, säger i sitt anförande. Det håller jag med om, men det är precis det som den borgerliga regeringen har gjort när den inte har ratificerat tilläggsprotokoll. ska vara en stark röst i världen, fortsätter . Ja, det är också min och Socialdemokraternas bestämda uppfattning. Jag tycker dock att talar mot sig själv och sin regering. Då tänker jag återigen på tilläggsprotokollet till . antog enhälligt tilläggsprotokollet om enskild klagorätt. anslöt sig till konsensus vid antagandet men avgav någon sorts röstförklaring där det påpekades att inställning till tilläggsprotokollet var att man inte är övertygad om att enskild klagorätt är det bästa sättet att främja de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, bland annat för att rättigheternas karaktär ofta gör det svårt att med precision ange när en kränkning ska anses ha begåtts. Det känns för mig väldigt underligt. På något vis har man sagt ja, men sedan säger man ändå nej genom att kasta in en brasklapp. Jag skulle gärna vilja höra förklaring till varför man säger ja men ändå nej. Kan förklara för mig hur man kan göra på två olika sätt vid ett och samma tillfälle? 46 (M) replik: har helt rätt. har i konsensus sagt ja till tilläggsprotokollet i . Det har vi gjort. har vi sagt att vi kanske inte tycker att det är den bästa vägen att gå när det gäller enskild klagorätt.