prot · H00974 · 2013-03-07 00:00:00 — Det här är de förslag som vi har lagt fram i riksdag för att komma till rätta med de problem som finns på svensk arbetsmarknad. Vi har dock inte fått majoritet för vårt budgetalternativ, och därför kvarstår fortfarande behovet av den omfattande översynen av arbetslöshetsförsäkringen för att komma till rätta med de här problemen problem som regeringen har åstadkommit genom sin medvetna politik. Med anledning av det jag har gått igenom yrkar jag bifall till reservation 3. Jag vill också passa på att kommentera ytterligare några saker som är aktuella i debatten om arbetslöshetsförsäkringen. Det pågår en utredning, parlamentariska , som bland mycket annat har att hantera arbetslöshetsförsäkringen. Det som har skett är att de borgerliga regeringspartierna har varit osams om hur man skulle fortsätta att hantera arbetslöshetsförsäkringen. En del partier inom regeringen har velat genomföra en obligatorisk försäkring, medan andra har varit mer skeptiska till att genomföra detta. Man har då stoppat in genomgången om en obligatorisk försäkring i där den nu bereds och hanteras. Det finns anledning, herr talman, att konstatera att det verkar som om det har skett någonting när det gäller inställning till arbetslöshetsförsäkringen. Man har i alla fall tidigare argumenterat utifrån att man stöder arbetslinjen. Man skulle kvalificera sig till försäkringen genom att arbeta, det vill säga att arbetslöshetsförsäkringens uppgift är att helt enkelt ersätta inkomst som man förlorar om man förlorar arbetet. verkar det som om även regeringens ledande parti har sällat sig till en ska vi säga annorlunda syn på arbetslöshetsförsäkringen. Man driver nu en linje som närmar sig någon sorts medborgarlön, att alla ska ha betalt alltid för allting på något sätt, något som är väldigt främmande för hela vårt sätt att se på socialförsäkringssystemen i allmänhet och arbetslöshetsförsäkringen i synnerhet. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att på det här sättet helt och hållet har ändrat ståndpunkt när det gäller hur man ska hantera arbetslöshetsförsäkringen. Vi har varit väldigt kritiska till den moderatledda regeringens sätt att hantera försäkringen, men vi har åtminstone delat uppfattning om hur man bör kvalificera sig till den. Det gör vi tydligen inte längre, herr talman, och det är ganska anmärkningsvärt att man på det här sättet från moderat sida lämnar arbetslinjen och går över till någon sorts medborgarlönspolitik. Det är värt att notera. Det är några saker till som har varit väldigt viktiga att ta upp när det gäller arbetslöshetsförsäkringen, och det är hur vi hanterar förtroendevalda personer som har politiska eller fackliga uppdrag och som blir arbetslösa. råkar de i värsta fall illa ut i försäkringen och kan stå helt utan ersättning. Här finns däremot en politisk uppfattning över blockgränserna om att detta borde rättas till, och det är också något som arbetar med för tillfället. Frågan har också varit uppe här i kammaren , och bland annat finns det ett tillkännagivande från till regeringen att lösa problemet med förtroendevalda som hamnar utanför försäkringssystemet. Där finns gott hopp om att vi kanske ska kunna lägga fram förslagen i utredningen som sedan förhoppningsvis ska kunna hamna på bord så att vi kan lösa det problemet. Vi har ytterligare förslag i utredningen som rör arbetslöshetsförsäkringen som jag vill poängtera att regeringen via tillkännagivande har fått i uppdrag av kammaren att hantera. Det gäller bland annat hur människor med deltid hamnar i en väldigt svår situation, eftersom man kan tvingas välja mellan att vara heltidsarbetslös och att arbeta deltid. För enskilda arbetslösa är det väldigt svårt att förstå varför den moderatledda regeringen tycker att det är viktigare att folk är arbetslösa än att de arbetar. Det här har och kammaren tillkännagivit att regeringen ska ändra på, och det är också någonting som utredningen förhoppningsvis skyndsamt kan lägga fram förslag om så att vi får bort de absolut värsta avarterna i försäkringen som tvingar människor att inte arbeta. hade man tyckt att det möjligen hade varit ett lite annorlunda sätt att se på arbetslinjen, men ser man mer ett mönster från den moderata sidan: Man eftersträvar tydligen inte arbetslinjen över huvud taget i försäkringen längre, och det är naturligtvis bekymmersamt på många sätt och vis. När det gäller frågan om arbetslöshetsförsäkringen kommer vi naturligtvis att återkomma till den fler gånger. Det kommer att ta tid innan vi har rett ut och fått ordning på situationen så att vi kan få en försäkring som fungerar. Till dess kommer vi socialdemokrater naturligtvis att ligga på och driva de här kraven. Jag hoppas och tror att förnuftet ska segra så att vi får en försäkring som gör den nytta som vi vill att den ska göra på den svenska arbetsmarknaden. Till dess är det bifall till reservation 3. Vi biträder också propositionen i den delen av betänkandet. 105 (MP): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 1 och reservation nr 4. Detta betänkande behandlar propositionen som handlar om regelverk för a-kassan. Jag konstaterar att vi inte delar synen på hur en modern a-kassa kan se ut. menar att det är bättre att avvakta parlamentariska förslag och inte genomföra mindre förändringar . Ett av de definierade problemen med dagens a-kassesystem är just att det saknar helhetssyn och är något av ett lapptäcke. Det är oöverskådligt för individen och krångligt för den oinvigde. De förändringar som föreslås i den aktuella propositionen utgår ensidigt från uppfattningen att det enbart är genom ökad kontroll och stramare villkor som arbetslöshetsförsäkringen blir en fungerande omställningsförsäkring. Dagens system skapades när det var gott om jobb, vilket det är. I har andelen arbetslösa med rätt till a-kassa sjunkit från av de arbetslösa , då regeringen tillträdde, till . Bara den som har fått in hela foten på arbetsmarknaden kan vara försäkrad, och det tycker är fel. Även den som har tillfälligt jobb eller är studerande och aktivt söker jobb ska kunna få en ersättning på lägsta nivå, ett så kallat golv. vill också höja taket så att det ligger på samma nivå som i sjukförsäkringen. förslag är ersättning på samma nivå. Där bollas inte människor runt i systemen. Då får man också samma ersättning om man är arbetslös, arbetstränar eller är i rehabilitering under sjukskrivningen. förslag innebär en dörr in och många dörrar ut genom att man slår ihop Arbetsförmedlingen, och den del av kommunens socialtjänst som handhar försörjningsstödet. Med dagens system skjuter staten över kostnaderna på kommunen, eller som i många fall på de enskilda, som hamnar i kläm eftersom de kanske lever tillsammans med någon som har inkomst, och då har man inte rätt till försörjningsstöd. Det finns en detalj i propositionens förslag som är bra, nämligen att det införs mjukare steg i 43 §, varning och avstängning från rätt till ersättning, genom att fler åtgärdsgrunder införs och att det ges en möjlighet att varna innan en eventuell avstängning samt att den tid som avstängningen gäller kopplas till om misskötsamhet har upprepats. Men vi ser att helheten är negativ. Det finns ingen helhetssyn i det här systemet, och möjlighet till dubbel bestraffning införs, vilket är ett stort problem för . Till exempel innebär regeringens förslag under 4.5.2, Uteslutning eller frånkännande, förlorad rätt till ersättning. När en enskild låter bli att anmäla ändrade uppgifter anser vi läs regeringen att det är orimligt med dubbla straffrättsliga förfaranden. I nuvarande lagstiftning, 66 §, finns möjligheten att vid särskilda skäl frånkänna färre dagar. Denna möjlighet, som innebär en möjlighet att beakta individuella omständigheter och skäl, föreslås alltså nu tas bort. En person kan bli avstängd från rätt till ersättning, frånkännande, som det krävs att personen ska ha jobbat igen innan en ny ersättning ges. Det här straffet tycker vi är mycket högre än det som felaktigt har betalats ut. Det blir en dubbel bestraffning. Om man till exempel jämför med studiestöd, där liknande förhållanden kan råda, hindras man inte från att fortsatt få studiemedel om man bara betalar tillbaka, inklusive ränta. Även om den studerande har ett återkrav kan det göras en återbetalning utan att den studerande går miste om nya studiemedel. Dessutom har vi bidragsbrottslagen. Det är oproportionerligt att straff även kan utdömas enligt den lagen, 2007:612, för samma beteende som kan leda till uteslutning eller att man förlorar rätten till ersättning, just frånkännande av ersättning. menar att man inte ska ändra regelverket utan att ta hänsyn till hur dessa båda lagar kan samordnas. Med detta vill jag återigen yrka bifall till reservation nr 1 och reservation nr 4. 106 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till de sverigedemokratiska reservationerna 5, 7 och 9. Vi diskuterar arbetsmarknadsutskottets betänkande 6 rörande frågor om arbetslöshetsförsäkringen. För oss sverigedemokrater utgör arbetslöshetsförsäkringen en central och naturlig del i välfärdsstaten. En generös och väl fungerande arbetslöshetsförsäkring medför livskvalitet, trygghet och stabilitet för både individer och familjer. På makronivå bidrar en generös och välfungerande arbetslöshetsförsäkring till att förbättra matchningen på arbetsmarknaden i och med att det ger en person som drabbas av arbetslöshet andrum att finna ett nytt arbete som passar den egna utbildnings- och kompetensprofilen. Att vi får rätt man på rätt plats är något som i förlängningen gynnar hela samhället. Det bidrar till att hålla uppe köpkraften och konsumtionen och därmed sysselsättningen av svag ekonomisk utveckling. Tyvärr har vi varken en generös eller en välfungerande arbetslöshetsförsäkring . En viss del av a-kassornas problem kan härledas till den ekonomiska krisen och den ökade arbetslösheten, med ökad belastning på kassorna som följd. Men huvuddelen av de stora problem som vi ser är ett resultat av medvetna beslut från den borgerliga regeringens sida. Regelverket har stramats åt på ett orimligt sätt. Avgifterna har höjts och differentierats på ett sätt som gör att till exempel lågavlönade inom hotellbranschen tvingas betala högre avgifter än högavlönade akademiker. Försämringen och fördyringen har drivit hundratusentals människor ur a-kassan och lämnat dem utan skyddsnät när arbetslösheten har slagit till, vilket i sin tur har gjort att behovet av försörjningsstöd har ökat, med alla de negativa konsekvenser som det medför. Enligt socialchefer är det fler arbetslösa som får sin försörjning genom kommunernas försörjningsstöd än som får det genom den statliga arbetslöshetsförsäkringen. Taket i a-kassan har inte höjts , och den har inte följt löneutvecklingen. Det gör att endast en liten minoritet i realiteten får de utlovade av sin senast anmälda inkomst. Arbetslösas rätt att begränsa sitt jobbsökande till sitt kompetensområde och sitt geografiska närområde har slopats. Deltidsarbetslösas rätt till ersättning har kraftigt försämrats. Vid sidan av detta har det stora antalet a-kassor med olika tillämpningar av regelverket en negativ inverkan på likvärdigheten i systemet och gör det svårt för den enskilde att veta vad som gäller. Jag är ingen anhängare av överord och onödiga dramatiseringar i debatten, men det är svårt att beskriva regeringens politik på detta område som någonting annat än en katastrof med sociala och mänskliga tragedier som följd. Den ökade otryggheten och sociala utslagningen drabbar naturligtvis inte bara de arbetslösa utan också deras barn och andra närstående. De fulla, långsiktiga ekonomiska och sociala konsekvenserna av regeringens politik är svår att överblicka . Verkligheten såväl som en växande skara av den ekonomiska expertisen har visat att de ekonomiska teorier som låg till grund för regeringens försämringar av a-kassan helt enkelt inte stämde, eller åtminstone att prognoserna för de positiva effekter som försämringarna var tänkta att medföra var kraftigt överdrivna. Ställda inför de katastrofala konsekvenserna av sin förda politik har de borgerliga partierna gradvis slagit till reträtt. Om jag lyckats hänga med i turerna är det bara som inte vill höja taket och som fortfarande försvarar de differentierade avgifterna. När det gäller det sistnämnda verkar även ha börjat sväva på målet i och med att man använder frågan som ett utpressningsverktyg för att få igenom den så kallade jobbpakten. Men vilken hållning i frågan är när de centrala förhandlingarna om jobbpakten har havererat vet jag inte. Det kanske kan redogöra närmare för här . Det är minst sagt mixade signaler. Precis som blev jag också ganska förvånad när jag uppfattade signalerna att helt har svängt och nästan börjar prata i termer av medborgarlön. Jag är medveten om att frågan om den långsiktiga utformningen av arbetslöshetsförsäkringen hanteras av . Från sida ser vi dock ingen anledning att vänta på att åtgärda de mest uppenbara bristerna i dagens system, inte när de har en sådan negativ inverkan på människors liv här och och inte när det tycks finnas en så bred parlamentarisk majoritet för de viktigaste reformerna. Från sida har vi varit mycket tydliga med hur vi vill att arbetslöshetsförsäkringen ska förändras och förbättras. Vi har också anslagit betydande medel till detta i vårt budgetförslag. Vi vill ha en centraliserad likvärdig obligatorisk a-kassa som administreras av och som ger skydd till alla som uppfyller de grundläggande kriterierna. Vi vill genomföra en kraftig höjning av taket, förbättra villkoren för deltidsarbetslösa och återinföra den så kallade hundradagarsregeln. När det gäller det sistnämnda är det uppseendeväckande att regeringen ännu inte har hörsammat tillkännagivandet från . Eftersom jag är ny i utskottet och inte har följt de tidigare debatterna skulle jag vilja ta tillfället i akt och stilla min nyfikenhet genom att fråga företrädarna för och hur de utifrån sina respektive ideologiska grunder kan försvara slopandet av hundradagarsregeln. Hur kan med sitt påstådda värnande om familjen och det civila samhället motivera att arbetslösa redan från dag ett ska tvingas ta ett jobb som innebär att de måste flytta ifrån sin familj, sin hembygd, kanske en förening eller församling där de är aktiva eller kanske en äldre släkting som de har hjälpt till att vårda? Hur bidrar det till att stärka familjerna och det civila samhället? Hur kan med sitt påstådda värnande om en levande landsbygd stötta en ordning som i praktiken innebär att arbetslösa tvingas flytta från landsbygden till närmaste större stad innan de ordentligt har hunnit undersöka möjligheterna att få jobb på hemorten? Hur bidrar det till visionen om att hela ska leva i en period där har den snabbaste urbaniseringstakten i hela EU? De frågorna vill jag gärna ha svar på. Förutom enskilda motioner innehåller det föreliggande betänkandet även en proposition från regeringen angående åtgärder inom arbetslöshetsförsäkringen. Från sida ställer vi oss bakom syftet och andemeningen med propositionen, som till stor del går ut på att förtydliga regelverket och göra sanktionerna inom systemet mer proportionerliga. Beträffande ett par enskildheter har vi dock varit kritiska. Det handlar om att vi tycker att tiden för anmälan av ändrade förhållanden är för snålt tilltagen och att vi befarar att de utvecklade möjligheterna att frysa utbetalningarna kommer att leda till att fler personer än som egentligen är berättigade till ersättning får sina utbetalningar tillfälligt frysta. Innan jag slutar kan jag inte låta bli att kommentera innehållet i Socialdemokraternas reservation 3. Innehållet i denna reservation kan i korthet beskrivas som att man först redogör för allt som är fel med dagens arbetslöshetsförsäkring, och sedan påstår man att orsaken till att dessa missförhållanden har bestått är att tillsammans med de borgerliga partierna inte röstade för Socialdemokraternas budgetalternativ. Jag vill först påminna Socialdemokraterna om att mig veterligen röstade inget annat parti för Socialdemokraternas budgetalternativ. Om man surmulet ska peka finger av den anledningen borde även och ha varit med i uppräkningen. Att Socialdemokraterna över huvud taget pekar finger mot andra för att missförhållandena i arbetslöshetsförsäkringen består är fräckt. Det har under hela mandatperioden funnits åtminstone på papperet en riksdagsmajoritet för att genomföra satsningar och förbättringar. har sträckt ut handen till alla de partiledare har haft sedan valet. Vi har från sida vädjat om samtal och samarbete i syfte att förbättra situationen för landets arbetslösa. Socialdemokraterna har dock konsekvent sagt nej, och i stället för att värna de arbetslösa har man valt beröringsskräck och partitaktiska krumbukter. Att och de övriga oppositionspartierna skulle kunna komma överens om ett helt budgetalternativ är naturligtvis uteslutet så länge som de rödgröna på ett antal centrala områden håller fast vid en oansvarig politik. Däremot finns enskilda besparingar och enskilda satsningar där samtliga oppositionspartier i princip är överens. Förbättringar av arbetslöshetsförsäkringen borde kanske vara den enskilt viktigaste av dessa satsningar. Vi har påpekat att detta förhållande borde utgöra en grund för samtal om en isolerad samsynsbudget byggd på enskilda områden där vi har likartade förslag. Socialdemokraterna har avvisat detta och i praktiken deklarerat att de antingen ska ha igenom hela sin politik eller ingenting alls. Analysen är uppenbarligen att det är viktigare för de arbetslösa och Socialdemokraternas väljare att ingen talar med SD än att genomföra förbättringar i samhället. Jag kan bara djupt beklaga den inställningen och upprepa att för oss sverigedemokrater är medborgarnas välbefinnande viktigare än partitaktik, och jag vill uppmana Socialdemokraterna att framöver idka lite mer självrannsakan när det kommer till frågan om vem som egentligen bär skulden för att missförhållanden i arbetslöshetsförsäkringen består. Vår dörr är i alla fall alltid öppen för den som är intresserad av att föra konstruktiva samtal. 107 (V): Behovet av en helhetsdebatt om a-kassan har inte blivit mindre med tiden, och det är en sådan debatt jag tänkte försöka bidra till . Det är en debatt som rör ett av de system som betyder allra mest för ett anständigt och dynamiskt arbetsliv och därför också för hela välfärden, nämligen arbetslöshetsförsäkringen. Vi för denna debatt med en högerregering som har varit framgångsrik. Ja, inte framgångsrik i det man själv högtidligt och repetitivt har presenterat som mål: att sänka arbetslösheten, öka sysselsättningen och minska utslagningen. Där har man som bekant misslyckats med och brak. Men regeringen har varit framgångsrik i att i princip knäcka en av pelarna i den svenska arbetsmarknads- och samhällsmodellen, såsom den har byggts upp med arbetarrörelsen som viktigaste drivkraft. Det är en modell där den aktiva arbetsmarknadspolitiken har spelat stor roll. Individen har ett ansvar för att göra sitt bästa efter förutsättningarna, men samhället ställer upp med stöd, praktik, utbildning som man garanteras ett gott inkomstskydd. Det är den modell vi snabbt är på väg bort från. Det vi ser efter de här åren med Alliansen är att det viktiga inkomstskyddet är söndertrasat. En stor majoritet av dem som är inskrivna på Arbetsförmedlingen får ingen a-kasseersättning. Medan det var av de arbetslösa som fick en inkomstrelaterad ersättning så är det som får det. får av tidigare inkomst, som försäkringen egentligen lovar. Ser man till en heltidslön är det ännu mindre. har sjunkit som en sten i internationell jämförelse när man ser till den faktiska andelen av tidigare inkomst som arbetslösa får ut. Det är betydligt närmare botten än toppen i , och det är det snabbaste fallet av alla . Om statsministern hade velat berätta något om som verkligen stämde för sina glada konferensvänner i , då hade han i stället för att tänka högt men fel om industriarbetare kunnat berätta att den inkomstrelaterade svenska arbetslöshetsförsäkringen är basically gone. Regeringen har medvetet och med stor iver gjort det dyrare att vara med i a-kassan, svårare att kvalificera sig till ersättning och över huvud taget gjort den ersättning man får ständigt mindre värd genom att vägra höja taket. Vi får läsa i varje budgetproposition och höra i varje ärendedebatt att regeringen har en plan, en teori om hur människor beter sig på arbetsmarknaden. Vi kan läsa i det aktuella betänkandet att omfattande reformer har genomförts i arbetslöshetsförsäkringen sedan alliansregeringen tillträdde . De har varit en del av en större helhet som Alliansens jobbpolitik, byggd på arbetslinjen, utgör här antar jag att man ska höra en fanfar. Där ingår också bland annat jobbskatteavdraget och de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga. vet vi ju att jobbskatteavdragets effekter inte är mätbara, att de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga har inneburit goda subventioner till enstaka hamburgerkedjor men knappast knäckt den massiva ungdomsarbetslösheten. Vi vet att den samlade arbetslösheten har vuxit i stället för att minska. Vi kan konstatera att regeringens jobbpolitik har varit misslyckad både i de enskilda delarna och i sin helhet. Men med ideologisk envishet håller regeringspartierna fast vid den här förenklade och förfelade teorin om hur människor antas bete sig. Idén är alltså att folk är utan historia och drömmar, är utanför sociala relationer och maktförhållanden, är små svarta lådor som bara reagerar på enkla ekonomiska stimuli. Man tänker sig att om den arbetslöse utsätts för ekonomiska bestraffningar och administrativ kontroll kommer hon att söka fler jobb, och eftersom arbetslösheten uppfattas som en individuell defekt snarare än ett samhällsekonomiskt problem tänker man sig att om fler söker jobb så blir det också fler jobb. Det är en enkel teori som man kan bygga stora samhällsekonomiska modeller av. En allvarlig nackdel med teorin är dock att den är fel. Den saknar förankring i verkligheten. Det är klart att människor kan pressas till att producera fler jobbansökningar. Men att en ökad risk för fattigdom och utslagning skulle leda till ekonomisk dynamik, lägre arbetslöshet och högre sysselsättningsnivå, finns det inget empiriskt belägg för. Tittar man på historiskt eller blickar ut över världen och jämför ser det snarare ut som att ett starkt skydd vid arbetslöshet sammanfaller med hög sysselsättning och låg arbetslöshet. I det omfattande experiment som regeringen nu har genomfört ser vi återigen att sambanden inte ser ut som teorin pekar ut. Men, herr talman, det finns alltså andra effekter som är desto mer påtagliga. Att försäkringen i allt väsentligt är en intäktsförsäkring nämnde jag tidigare. En betydande bieffekt är att man helt pressar bort eller håller undan människor från de inkomstrelaterade, rättighetsbaserade skyddsnäten. Detta är knappast någon miss. Det är kärnan i regeringens samlade politik. När statsminister intervjuades med anledning av femårsjubileet för den här regeringen fick han bland annat frågan vad som skulle hända med de många arbetslösa som inte får någon a-kassa, särskilt när varslen ökade och konjunkturen dök igen. Statsministerns svar är mycket intressant. Det som händer är att människor hittar andra grunder för sin försörjning, säger han. Och så preciserar han: Man får stöd och hjälp av sina föräldrar, sin partner eller på annat sätt. Sist och slutligen finns det ju andra trygghetssystem som fångar upp människor. Alltså: tillbaka mot just den otrygghet, just det godtycke, just de beroendeförhållanden som a-kassan och andra sociala trygghetsnät har byggts upp för att undvika. De andra trygghetssystem som statsministern nämner är, i bästa fall, kommunernas försörjningsstöd. Där har vi mycket riktigt sett en ökning. av dem som 2010 vände sig till kommunerna för bidrag gjorde det på grund av arbetslöshet. Siffran kan vara mycket högre .