prot · H009109 · 2013-05-22 00:00:00 — Jo, precis det som vi hade varnat för. Trots ändrad lagstiftning förblev det ett antal situationer som inte kunde bedömas som våldtäkt, även om de allra flesta var överens om att det var en form av våldtäkt. Vanligast var den typen av situationer som vi kallar passivitetssituationer, där den utsatta medvetet väljer passivitet för sin egen säkerhets skull eller hamnar i passivitet på grund av extrem rädsla. äntligen tar vi steget och ändrar lagstiftningen på det sätt som vi borde ha gjort och lägger till begreppet särskilt utsatt situation. Detta är en klar förbättring. Jag tror att vi genom denna förändring kommer att täcka upp väldigt många situationer av dem som vi har sett är problematiska. Ändå måste jag komma in på samtyckesfrågan. I utvärderingen av sexualbrottsreform fick utredaren även i uppdrag att överväga om kravet på tvång som grund för straffansvar för våldtäkt borde ersättas med ett samtyckeskrav. Redan då, 2005, yrkade vi i på att införa ett samtyckeskrav i sexualbrottslagstiftningen. Men majoriteten då, Socialdemokraterna, , sade nej till detta. De argument som jag då framförde, och som jag fortfarande står bakom, var att det aldrig kan vara acceptabelt att utföra sexuella handlingar med en annan person utan att veta att personen vill det. En presumtion att alla är tillgängliga för sexuella handlingar tills han eller hon har visat eller sagt nej är inte den typen av lagstiftning som vi vill ha. Tyvärr kom utredningen inte fram till att kravet på samtycke borde införas utan föreslog i stället ett alternativt brott som benämndes sexuellt övergrepp som skulle bygga på samtyckeskrav. står fortfarande bakom ett samtyckeskrav i sexualbrottslagstiftningen som princip, men vi ser också problemet med att genomföra det i praktiken. Vi fick tidigare höra om en del tunga remissinstanser som tyckte att samtyckeskravet var bra. Men jag kan nämna några andra remissinstanser som har pekat på en del tillämpningsproblem, till exempel , och , och de tillämpningsproblem som de pekar på måste vi definitivt ta på allvar. Det är en sak att vilja något, att ha det som sin principiella inställning, och en annan att kunna genomföra det i en lagstiftning som ska vara tillräckligt rättssäker. Varför genomför vi då inte utredningens kompromiss, alltså inför ett subsidiärt brott som bygger på samtyckeskrav? Även i detta fall har vi tittat på vad remissinstanserna har sagt. Remissinstanserna , och har starka invändningar. De menar att den föreslagna bestämmelsen inte uppfyller de krav på förutsägbarhet och tydlighet som måste ställas på straffrättslig lagstiftning. Det finns remissinstanser, såsom , och vid , som påpekar att de situationer som skulle täckas av den föreslagna bestämmelsen om sexuellt övergrepp ändå täcks av övriga paragrafer i sexualbrottslagstiftningen nu när vi täcker in passivitetsfallen genom att särskilt utsatt situation läggs in i våldtäktsparagrafen. Jag är inte helt säker på att de har rätt. Men de invändningar som har rests mot utredningens förslag om ett nytt samtyckesbaserat brott är så starka att vi inte kan genomföra det. Det vi gör är en klar förstärkning av svensk sexualbrottslagstiftning. Mina kolleger gick igenom de ytterligare förändringar vi gör, och de är bra och välkomna. Jag kan också tycka att dessa förändringar har tagit . Här är vi nog överens inom oppositionen och majoriteten. Så är det dock när frågor ska utredas i grunden. Den lagstiftning som vi antar i riksdag måste vara rättssäker, förutsägbar och tillräckligt tydlig. Annars kan vi inte anta ny straffrättslig lagstiftning. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 148 (MP) replik: Det är glädjande att egentligen vill ha en samtyckeslagstiftning. Han säger också att det aldrig ska vara okej att ha sex utan samtycke. Men när vi debatterar denna fråga försvarar han en linje där man inte ens kriminaliserar de fall där gärningsmannen erkänner att han har hört att det inte finns samtycke, där han har hört offret protestera och där han har hört den utsatta säga nej. Inte ens det ska kriminaliseras. Inte ens så långt går regeringen. Kan förklara hur det går ihop med det han säger att han och står för? 149 (C) replik: var tydlig med att hon hade läst remissvaren, och hon nämnde vad en lång rad olika remissinstanser tyckte. Det förvånar mig om hon inte har läst till exempel , och remissvar. Talar vi om tunga juridiska remissinstanser är det nog dessa vi menar i första hand. De pekar tydligt på att utredningens förslag inte är tillräckligt förutsägbart och rättssäkert. Hur ska vi då kunna genomföra det? I riksdag har vi ett större ansvar än så. Vi kan vara överens om vart vill nå i princip. I teorin vore det bra med en samtyckeslagstiftning. Det skulle markera att det aldrig är okej att man genomför sexuella handlingar med en annan person om man inte är säker på att denna person vill det. I teorin är vi helt överens om detta. Det är dock en helt annan sak att skriva ned det i lagtext, sätta in det i lagboken och sedan låta våra rättsvårdande myndigheter, polis, åklagare och domstol, ta hand om denna lagstiftning och använda den i verkligheten. Då måste vi se till att få en lagstiftning som fungerar och som är tillräckligt rättssäker. Tror man att bevisbördan ändras genom att vi inför en samtyckeslagstiftning har man inte riktigt förstått hur rättsprocessen går till. Bevisbördan förändras inte. Det är fortfarande åklagaren som har bevisbördan och måste bevisa att någon har begått ett brott. Den som är misstänkt behöver inte säga något utan har rätt att hålla tyst. Det finns en övertro på att denna förändring skulle göra under och att vi skulle få många fler fällande domar. Så är det dock inte. I teorin är vi dock helt överens. 150 (MP) replik: Jag inser att det är många svåra fall. Jag inser också att många tunga remissinstanser är tveksamma. Det finns dock andra tunga remissinstanser som tycker att det vore bra att ta ett steg framåt till en samtyckeslagstiftning. Det är absolut inte några enkla frågor. Även med en samtyckeslagstiftning kommer det att vara många tveksamma och svåra domar. Det är jag helt med på. Men när det gäller bevisbördan tror jag att mycket fokus kommer att flyttas över från offret till gärningsmannen. Det blir inte enbart en fråga om hur mycket offret kämpade emot utan en fråga om huruvida gärningsmannen uppfattade ett nej. Det blir huvudfrågan, och den måste ställas. Denna fråga ställs också. Man bryr sig dock inte om resultatet, utan det ska vara annan bevisbörda också. Det är det som är så tråkigt, att ett nej inte räcker. 151 (C) replik: Det blev tydligt att inte har förstått hur bevisbördan ser ut i en domstol. Även om vi har en samtyckeslagstiftning behöver den misstänkte gärningsmannen inte bevisa att han har uppfattat ett samtycke. Det är åklagaren som ska bevisa att det inte fanns samtycke. Den bevisbördan för åklagaren är väldigt svår, precis som dagens bevisbörda är väldigt svår. Det är därför vi har så få fällande domar. Det är därför åklagare så ofta tycker att de inte har tillräcklig bevisning för att väcka åtal. Det är problemet. Vi måste i stället jobba med att se till att de som utsätts för dessa vedervärdiga brott vågar anmäla och snabbt kommer till sjukhus för att lämna bevis. Vi måste se till att det görs brottsplatsundersökningar och att förhör görs på rätt sätt och tillräckligt snabbt så att folk minns vad som hände. Det finns så många andra saker vi måste jobba med för att se till att fler av de sexualbrott som begås anmäls och leder till åtal och fällande dom. Tror man att hela lösningen är att införa en samtyckesreglering i sexualbrottslagstiftningen gör man det väldigt enkelt för sig. I teorin är det rätt. Det skulle ge rätt signaler. Men lagstiftning måste vara förutsägbar, rättssäker och tillräckligt tydlig. Annars kan vi inte genomföra den. 152 (V) replik: Jag instämmer i det som från sade om samtyckesreglering. Det är ganska magstarkt av att säga att vi som vill ha denna reglering hävdar att den skulle lösa allt. Det har vi aldrig påstått. Lite mer seriös borde vara. I princip tycker som vi, men i praktiken kan ni inte genomföra det. Men som alltid är politik att vilja. Vill man genomföra något ser man till att göra det, och då kommer lagstiftningen att utformas därefter. Det handlar inte om att något är omöjligt i praktiken, utan det hänger på viljan. Jag skulle vilja passa på att fråga: När rättväsendet ser på ihopknipta ben som blyghet var det nu kommer ifrån när en flaska ska föras upp i underlivet, hade det då inte varit bra om man hade kunnat fråga den flickan: du samtyckt till det här? Ja, hon hade samtyckt till sex. Men hon hade uppenbarligen inte samtyckt till någon flaska. Sedan vill jag övergå till sexköp. Anser när det gäller kriminalisering av sexköp från utländska kvinnor att svenska män köper utländska kvinnor att de kvinnorna är lika skyddsvärda som de kvinnor i som säljer sex? Centerkvinnorna tycker det, men vad tycker partiet och i frågan? 153 (C) replik: är jättebra, men vilja är inte tillräckligt. Vi kan inte lagstifta på vilja. Hur skulle det se ut om vi beslutade om en ny straffrättslig lagstiftning där domstolarna ska döma människor till fängelsestraff bara därför att vi vill ha något! Det räcker faktiskt inte. Den lagstiftning som vi beslutar om här måste vara tydlig, förutsägbar och rättssäker. Det förslag som vi har fått från utredningen håller inte måttet. Varför har vi remissrundor om vi inte ska lyssna på remissinstanserna? Det är svårt att komma ifrån att , och alla de som sedan ska uttolka lagstiftningen och jobba med den inte bara är tveksamma utan direkt avvisar det förslag som har lagts fram. Jag vill säga, herr talman, att jag inte uttalar mig om pågående rättsfall. Det rättsfall som nämner har överklagats. Vi som politiker och riksdagsledamöter ska inte lägga oss i pågående rättsfall. Jag tycker att man ska vara oerhört noga med det. Generellt kan man dock uttala sig, och då skulle jag säga så här. Om man frågar brottsoffret om det fanns samtycke kommer brottsoffret i det här fallet, eftersom hon har anmält våldtäkten, med all sannolikhet att svara: Nej, det fanns inte samtycke. Då kommer de misstänkta gärningspersonerna att få frågan: Fanns det samtycke? De kommer med all sannolikhet att svara: Ja, det fanns samtycke. Då står man kvar, precis som , vid att åklagaren ska bevisa att det inte fanns samtycke, på samma sätt som man måste bevisa att det begicks en våldtäkt och att det inte gjordes på frivillig väg. Förändringen blir alltså inte så gigantisk som tror. 154 (V) replik: Då återkommer jag till det som tog upp i sitt senaste inlägg, att det skulle förändra allting. Nej, det är ju massvis med saker som vi måste jobba med och förebygga när det gäller att få ned mäns våld mot kvinnor. Men politik är fortfarande att vilja. hänvisar till tunga remissinstanser. Men jag vill påminna om att det är ganska tunga remissinstanser som står på andra sidan. Det är inte så att juridiken är överens över lag, utan det finns delade meningar även där. Jag fick inget svar på och det hade jag väl inte förväntat mig heller om kvinnor är lika skyddsvärda. Eftersom dina centerkvinnor tycker det skulle det vara roligt att höra ditt svar också. 155 (C) replik: Jag hann inte svara i det första inlägget, och jag försöker göra som talmannen vill, att hålla mig till den tid som vi har, det vill säga per inlägg. Då ska vi komma till dubbel straffbarhet för sexköp. Jag tycker att kvinnor i andra länder är precis lika skyddsvärda som kvinnor i . Jag tycker att det är lika avskyvärt att man köper sex i något annat land som i . Men när man kommer till dubbel straffbarhet måste man fråga sig: Om det inte är olagligt i ett annat land, ska vi då döma en person som har begått det brottet i det landet, om det är en svensk medborgare? Vi kan vända på det och säga att en kvinna från ett land där abort är olagligt kommer till och utför en helt laglig abort här, åker hem till sitt hemland och där blir dömd för en olaga abort. Vi kan också se på en person som har varit i och haft sexuellt umgänge med en person av samma kön och sedan åker hem till sitt hemland och där blir dömd för olagliga homosexuella handlingar. Tycker vi att det skulle vara speciellt bra? Nej, jag tycker att det är rent förkastligt att någon i ett annat land säger något annat än: Det ni gjorde i som är lagligt där den utförda aborten eller det sexuella umgänget med en person av samma kön ska ni självklart inte dömas för i ert hemland heller. Om vi tycker så i de fallen, varför ska vi inte vända på det och säga: Om det nu är lagligt med sexköp i det land där det har skett, ska vi då döma den svenska medborgaren när han kommer hem? Jag tycker att det är värt att tänka på. Jag tycker inte att frågan är helt enkel. Men försök åtminstone tänka i de banorna också! 156 (KD): Vi i har länge jobbat för att hjälplöst tillstånd ska ändras till särskilt utsatt situation i sexualbrottslagstiftningen. trädde en ny sexualbrottslagstiftning i kraft. Den lagen förbereddes av dåvarande justitieminister . Då pågick det en intensiv diskussion om hur skyddet för kvinnor kunde förbättras. På vissa punkter ledde det till en skärpning av lagen. Men trots att hade föreslagit en utvidgning genom att införa ett uttryckligt förbud mot att sexuellt utnyttja den som är i en särskilt utsatt situation och att även Lagrådet förespråkade en sådan förändring avstod Socialdemokraterna från att genomföra den. Följden av detta beslut har blivit att den praxis som utarbetats angående begreppet hjälplöst tillstånd står fast, vilket har fått olyckliga konsekvenser för många kvinnor. Ett exempel är det så kallade Jordbrofallet. Tre män plockar upp en kvinna på i . Hon är på rymmen och har inte ätit eller sovit . Männen tar med henne till en lägenhet, bjuder henne på alkohol och våldför sig på henne. Två av tre män frikänns. Endast den som har genomfört ett regelrätt samlag med henne, som rätten kallar det, fälls, eftersom det i det fallet gick att bevisa att flickan hade försökt värja sig. De andra två frikänns som sagt helt. Domare ska följa lagen, och det har de gjort. Ansvaret ligger på oss politiker som stiftar lagarna. Om förändringen hade genomförts hade domen mot de två männen som jag berättade om blivit en annan, för vem kan hävda att flickan inte var i en särskilt utsatt situation i det tillstånd hon befann sig i? har arbetat för en utvärdering av lagstiftning och för att en ny utredning skulle ske, då vi såg behov av skärpningar. Därför är vi glada att alliansregeringen har gjort detta och att vi kommer att fatta beslut om en ny lag. Det finns nog få brott som skapar en sådan upprördhet i oss och det med rätta som sexbrott mot barn. Propositionen innehåller flera förslag som ytterligare markerar allvaret i sådana brott. Grovt sexuellt övergrepp mot barn utvidgas så att domstolarna får en större möjlighet att bedöma allvarliga sexuella övergrepp mot barn som grova brott. Regeringen föreslår även att straffminimum höjs från fängelse till fängelse . Regeringen föreslår också en lagstiftning som gör att uppfyller åtaganden enligt om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. I sak handlar detta om att kravet på dubbel straffbarhet avskaffas för utnyttjande av barn för sexuell posering och köp av sexuell handling av barn och att preskriptionstiden förlängs så att den börjar löpa från det att barnet har fyllt eller skulle ha fyllt . Avskaffandet av dubbel straffbarhet handlar i praktiken om att avskaffa de kryphål som gör skillnad på barn och barn. Det är inte rimligt att det inte ska gå att straffa den som utsätter barn för olika former av sexuella brott bara för att barnet inte är svenskt. Ett sådant brott mot ett barn är givetvis lika allvarligt även om personen åker utomlands och begår det. Att som barn utsättas för sexuella övergrepp är ett oerhört trauma. Inte sällan är barn beroende av personen som begår brottet. Barn kanske i vissa fall inte förstår hur oerhört allvarligt det är eller saknar ord för att beskriva det. Ett barn kan naturligtvis inte förväntas agera som en vuxen. kommer sexuella övergrepp fram , kanske när personen har hunnit bli vuxen. Det är därför mycket bra att preskriptionstiden för utnyttjande av barn för sexuell posering börjar först . Med detta sagt vill jag vara tydlig. Att enbart ändra en lagstiftning räcker inte, för lagstiftning är inte allt. har vi haft flera debatter om hur vi ger ett starkare skydd. Det handlar om hur vi får en tydlig signal om skiljelinjen mellan olämpligt och olagligt och likaså om att ett nej alltid är ett nej. Det behövs en mer djupgående diskussion om etik och moral i hela samhället. Rättväsen och lagstiftning spelar en central roll i detta moderna samhälle. Den lagstiftande funktionen är viktig. En signal ur ett juridiskt perspektiv är ändringen i sexualbrottslagstiftningen från hjälplöst tillstånd till numera särskilt utsatt situation. Den ändringen är en viktig markering. All sexualitet bygger på ömsesidighet och frivillighet. En lagändring ger förhoppningsvis vissa möjligheter att påverka attityder. Det går dock inte att lagstifta bort alla övergrepp. Det är viktigt att samhället tydligt signalerar vad som är acceptabelt och inte. Det bästa skyddet för alla i vårt samhälle är etiska värderingar som är djupt rotade i oss med en given rågång mellan vad som är rätt och fel och där det i sammanhanget blir tydligt vad som är sex och vad som är våldtäkt. Det får till och med gärna bli övertydligt. Värden som respekt, omsorg, hänsyn och lyhördhet måste återerövras som naturliga fundament i all form av sexualitet. När vi hamnar i hårklyverier om huruvida gärningsmännen förstod eller inte förstod att det begicks ett övergrepp förstår vi juridikens trubbighet och den komplexa lagstiftning som finns när det gäller sexualbrott. Återigen: Det går inte att lagstifta bort allt. Men det går att visa på att vissa principer är viktiga. Det är också viktigt att kommunicera vissa värderingar. Det är synd att står i talarstolen och har en väldigt hög svansföring men inte stannar kvar under hela debatten. Jag förstår inte hur de kunde ta upp en sådan omdiskuterad våldtäktsrapport som de släppte och som fick rött ljus i varenda undersökning som gjordes i princip av alla svenska medier och sedan inte stannar debatten ut för att eventuellt ta vissa frågor. Jag kunde inte begära replik på SD tidigare under debatten. Jag hade velat ställa ett antal frågor om den människosyn de har och om de väldigt långtgående slutsatser de drar som jag utifrån mitt perspektiv tycker är helt felaktiga. Jag vill därför för protokollets skull säga att de inte har stannat debatten ut. Jag har väldigt många utestående frågor i debatten. Jag får ta dem vid något annat tillfälle, eftersom jag inte vill ge dem mer uppmärksamhet i deras utevaro. Jag avslutar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 157 (S) replik: Jag tänkte kommentera ditt inlägg, , väldigt kort när du tog upp frågan om hjälplöst tillstånd. Sedan har du väldigt hög svansföring och säger: blir det bättre när vi ändrar detta till särskilt utsatt situation. Jag var med när sexualbrottsreformen togs fram . Jag var också mycket delaktig i den. Jag vet vilken diskussion vi hade om just hjälplöst tillstånd. I förarbetena till lagstiftningen står mycket tydligt vad hjälplöst tillstånd är. Trots det har det varit och det sade jag i mitt anförande både tolknings- och tillämpningssvårigheter med detta. står vi socialdemokrater bakom att man ändrar detta till särskilt utsatt situation. Jag hoppas innerligt att det ska kunna hjälpa framöver. Jag är inte helt säker på det. Vi kanske står här igen och ser att även de orden har vållat både tolknings- och tillämpningssvårigheter. Jag vill tala om att vi ändå varit beredda att ändra oss här. Vi vill ta flera steg framåt. Det sade jag också i mitt anförande. Vi vill mer. 158 (KD) replik: Jag får väl använda det gamla uttrycket bättre sent än aldrig. Jag ska använda min talartid till att läsa ur det domslut som skrev. Det är väldigt tydligt vad lagstiftaren gjorde för fel och vad ni, , skulle ha tänkt på 2005 när ni hade möjligheten. Det står: Lagstiftaren har, som tingsrätten anmärkt, uttryckligen avstått från att genomföra ett förslag att utvidga det straffbara området genom att göra våldtäktsbestämmelsens andra stycke tillämpligt även i fall där en person befinner sig i en särskilt utsatt situation. Särskilt mot denna bakgrund kan begreppet hjälplöst tillstånd inte anses ha en så vidsträckt innebörd att det är tillämpligt i en situation som den förevarande. Att de tilltalade agerat med ett stort mått av hänsynslöshet och bristande respekt för målsäganden medför inte någon annan bedömning. Det enda jag kan känna när jag läser detta är att det var mycket diskussioner. Vi har hört vad olika remissinstanser har sagt och inte. Men det var väldigt tydligt 2005 vad som skulle täckas in och inte. Som du talar om kan man läsa vad som stod i förarbetena. Men det var också väldigt tydligt när domen kom att inte heller den lagstiftningen var tillräcklig. Det kunde vara väldigt mycket hänsynslöshet och väldigt mycket bristande respekt och ändå skulle personen i fråga kunna gå fri. Det är mycket positivt att vi har kommit så här långt. Men i det här fallet har vi tyckt detta och också sett möjligheten att detta är en väg framåt. 159 (S) replik: tycker vi detta, och ska man ta till sig det. Det kan göra att det blir tydligare i sådana situationer där ett offer möter ett övergrepp med passivitet så att också det kan omfattas. Det hoppas jag innerligt, och det säger jag också. Inom forskning och över huvud taget bland den medicinska expertisen brukar man tala om det reflexmässiga sätt som brottsoffret reagerar på. Det kan betecknas som spela-död-reflexen. Offren blir så rädda att de inte vågar göra motstånd och deras kropp helt enkelt stängs av. En sådan reaktion kan också vara en medveten strategi för att slippa bli utsatt för våld. Jag hoppas innerligt att vi nu får se att orden särskilt utsatt situation ska kunna hjälpa till. För övrigt håller jag fast vid det jag har sagt i mitt anförande. Den skärpta sexuallagstiftningen är inte så skarp. Det är fyra förslag som läggs fram. Vi har ställt oss bakom dem. Men vi har också lagt fram ytterligare förslag. Det gäller bland annat att målsägandebiträde måste in tidigare. Redan när anmälan görs ska kvinnan ha den hjälpen och det stödet för att ta sig igenom denna process. Jag sade också tidigare att den som är gripen eller sitter i häkte aldrig behöver säga ett ord utan att en advokat är närvarande. Det är det mest ojämställda i vårt rättssystem att inte också kvinnan får det stödet. Det stödet ska ges redan när anmälan görs och man ska få hjälp med anmälan. 160 (KD) replik: Det är bra när man som politiker kan ta ett steg tillbaka, titta på det samhälle vi har framför oss och tänka: Den lagstiftning som vi hade ansvar och lade fram var inte tillräcklig. Det är positivt att Socialdemokraterna har kommit så långt. Det är också väldigt viktigt för alla brottsoffer. Det är viktigt att få ett målsägandebiträde. Men en fällande dom är något helt annat. Väldigt många vill också ha en fällande dom. Man kan sitta och tala om att man hoppas att lagstiftningen ändrar detta. Jag hoppas verkligen det för alla som går igenom en process och i slutänden i princip får ett slag i ansiktet när de suttit och öppnat sig, berättat allting och domstolen inte tror på dem. När vi ser att man i domsluten säger att lagstiftningen inte är tillräcklig är det vad vi ska ha fokus på. Vi hoppas att de som vågar anmäla och vågar gå igenom processer också får ett stöd och att vi har en tydlighet med en tydlig bevisvärdering. Det står jag fast vid. Jag tror att ändringen är viktig, och det var synd för alla dem som har genomgått målen tidigare, då lagstiftningen inte var fullödig, att den inte hade gjorts då.