prot · H10911 · 2013-10-14 00:00:00 — 1 § Allmänpolitisk debatt 1 (S): God morgon, herr talman! Jag tänkte inleda denna allmänpolitiska debatt genom att tala om en av hörnstenarna i svensk utrikespolitik, nämligen vårt engagemang för . I det svenska engagemanget i har historiskt tyngdpunkten legat på att vi har deltagit i FN:s fredsbevarande operationer. Vi har varit aktiva när det gäller nedrustningsarbetet och tagit initiativ till nedrustning. Vi har bidragit till olika FN-program. Vi har deltagit i reformarbetet. Vi har alltid sökt en plats i när det har varit vår tur i den nordiska rotationen. På det sättet har det svenska engagemanget för befästs. Tyvärr har den borgerliga regeringen inte upprätthållit denna FN-linje. Svenskt stöd till FN:s fredsbevarande trupper har historiskt små proportioner. Jag tror att det är sju som är ute i FN-ledda och FN-mandaterade insatser. Det finska har till och med skrivit artiklar och påtalat detta och sagt att det är orimligt att deltar med så lite trupp i FN:s fredsbevarande insatser. Vårt engagemang för nedrustningsarbetet är det väl ingen som har sett. Det enda vi har sett är från den här talarstolen när vår utrikesminister har raljerat och försökt att förlöjliga de initiativ som har tagits. Det var det norska initiativet om klustervapen. Då stod han här och sade: Bara för att Timor-Leste och andra småstater bestämmer sig för att avskaffa klustervapen har vi inte kommit någonstans i världen. Föga anade utrikesministern att skulle lyckas få till en konvention. Till slut släpades även utrikesministern till att skriva under detta avtal som förbjuder klustervapen. var det dags igen. Ett antal länder – återigen , men också , , och andra – har tagit upp arbetet om de humanitära aspekterna på kärnvapen. Det handlar om att försöka använda det momentum som har skapats när det gäller personminor, klustervapen och så vidare. De humanitära konsekvenserna av de vapnen är så fruktansvärda, och därför måste de förbjudas. Detta har drivits av dessa länder. Svaret från vår utrikesminister var: Det är inte några seriösa länder som ägnar sig åt detta. Jag har träffat en hel del diplomater från , och som är lite uppretade över att vår utrikesminister kallar dessa länder för oseriösa. Jag skulle vilja säga att är betydligt mer seriöst i nedrustningsarbetet än vad är. från UNDP påtalade vid ett besök som jag gjorde i FN att har dragit ned stödet till . har sagt att vi är beredda att kandidera till . Men kampanjen har inte startat. Sanningen är den att rör man sig i FN-kvarteret och talar med människor där är det väldigt många människor som undrar: När ska över huvud taget starta kampanjen? Gör man inte det har man inte chans att vinna en plats i . Vi tävlar i den västeuropeiska gruppen. Det ska väljas två, och det är tre tävlande i denna grupp. Det är , och . Såsom den just nu beter sig finns ingen chans över huvud taget att vinna den duellen. Man tror att vi kanske har 30 röster av alla länderna just nu som vi har diskuterat och förhandlat oss fram till. Många i FN har redan gett upp och tror att det är kört eftersom vi inte har startat någon kampanj. Min fråga till är: När avser att starta kampanjen för en plats i ? Eller är det så att man har gett upp och att det är meningslöst? Säg det då från talarstolen, så att vi slipper diskutera det! Det finns nämligen ett dilemma här. Det är att de andra nordiska länderna också undrar: Ska starta sin kampanj eller inte? Vill ha säkerhetsrådsplatsen –2017 eller inte? Det påverkar nämligen de nordiska länderna efteråt, speciellt som är kandidatland efter oss. De funderar på: Ska vara i säkerhetsrådet i den perioden, eller ska man lämna in? Det kommer naturligtvis ha betydelse för , och tiden börjar rinna ut. Det är en sak att utrikesministern missköter det svenska engagemanget i och att vi håller på att försitta vår chans att få en plats i säkerhetsrådet. Men det är lika illa att vi kanske också förstör möjligheterna för våra nordiska kolleger att få en plats i säkerhetsrådet. Svaret måste snart ges. Kommer att ha en kampanj för att få en plats i säkerhetsrådet, eller kommer vi att lämna walk over och på det sättet åtminstone underlätta för ett annat nordiskt land att få en plats i säkerhetsrådet ? Det är klart att det inte är så lätt för utrikesministern att svara på frågan. Det är inte av nationella prestigeskäl som vi vill sitta i . Det är för att vi vill driva på reformarbetet, lyfta upp frågor om SRHR, hbt och deltagande i FN:s fredsbevarande trupper, och att vara aktiva i nedrustningsarbetet. Vi vill vara med i för att spela en roll och för att vi har idéer om hur världen ska förbättras. Det är just de idéerna som regeringen saknar, och det är väl därför man inte vill sitta med i säkerhetsrådet. 2 (M) replik: Jag tackar för hans intressanta föreläsning om svensk FN-politik. Jag är säker på att utrikesministern kommer att besvara de frågor som ställdes. Jag blev lite besviken. Jag trodde att nu skulle presentera den rödgröna utrikesplattformen när han hade chansen. Men dagen är lång. Han kanske återkommer. Vi lärde oss att redan har börjat fördela ministerposter. Då blir det extra spännande att få höra hur den rödgröna regeringen ska få ihop sin utrikesplattform den här gången. Den minnesgode kommer ihåg motsvarande övning 2010 när det lades fram en rödgrön plattform. Där hette det att en rödgrön regering kommer att kräva att avvecklar sina kärnvapen och militärbaser utanför landets gränser. Vi var en del som var lite förskräckta över den formuleringen. Jag hoppas att den inte längre gäller. kan bekräfta det . 3 (S) replik: På den direkta frågan kan jag säga att vi socialdemokrater alltid haft den åsikten att om länder accepterar att andra länder har militärbaser på sitt område står det naturligtvis dem fritt. Vad vi och många andra i fredsrörelsen och andra som jobbar för nedrustning har krävt när det gäller kärnvapenbaser är att de bara borde lokaliseras på landets eget territorium. Det är en politik som vi knappast är ensamma om. Det är väldigt många länder, nedrustningsarbetare och olika fredsorganisationer som har den åsikten. Det är ganska rimligt. När det gäller hur regeringsfrågan ser ut tycker jag att det är fruktansvärt trist att vi ska behandla väljare som om detta bara är ett spel om vem som tar vem. Vilka ska sitta i regeringen? Ska vara infrastrukturminister, eller ska han inte sitta med i regeringen och så vidare? Går det egentligen inte ut på att vi ska presentera vår politik och vad vi står för? Väljarna ska sedan utefter de önskemål och de har rösta på ett politiskt parti. På det sättet avgör man hur vikten ska vara i denna kammare. 4 (M) replik: Vi kommer att ha gott om tid att diskutera vad som ska ingå i den rödgröna utrikesplattformen. Det är icke tu tal om detta. Jag bara undrade om meningen kvarstår i den ambition har att leda den rödgröna utrikespolitiken. Det hette: En rödgrön regering kommer att kräva att avvecklar sina kärnvapen och militärbaser utanför landets gränser. Vilka amerikanska baser var det man avsåg? 5 (S) replik: Jag försökte svara på det redan i första repliken: Det var kärnvapenbaserna vi avsåg. Men jag är helt medveten om att den meningen missuppfattades. Vi har också senare, i andra debatter, sagt att det är upp till varje land att självt acceptera andra länders militärbaser på sitt territorium. Det står dem fritt enligt folkrätten. Låt mig säga att människor har att göra ett val: Vilken politik vill jag rösta på? Efter det valet är det nog två partier mindre i den här regeringen. 6 (SD): Få är de som hävdar att engagemanget för allehanda politiska frågor i riksdag generellt ligger på en undermålig nivå. Tvärtom tillhör de parlament i världen som sammanträder allra flest antal dagar . Följdmotioner med synpunkter ända ned till semantisk nivå, enskilda motioner i massor och till och med långa debatter fram emot är inget konstigt för . Men när det handlar om EU och dess påverkan över det inflytande vi folkvalda ledamöter har i , i landstingen och i kommunfullmäktige ser engagemanget helt annorlunda ut. Det återspeglas inte minst i denna debatt, där antalet gruppledare för endast före EU-valet uppgår till tre personer. Jag tänker på utvecklingen inom Europeiska unionen, där motsättningarna inom unionen aldrig någonsin har varit större med kravaller i hela , 26 miljoner arbetslösa och 43 miljoner européer som inte kan äta sig mätta. Till detta kommer en tidigare totalt oöverträffad lagstiftningsvåg från EU, som dessutom vill bygga vidare på, som krav har rests i och på att låta EU återgå till det samarbetsprojekt det var tänkt att vara. Med tanke på detta menar i alla fall jag att det inte är någon underdrift att hävda att frågan om EU:s utveckling kort sagt aldrig har varit mer aktuell eller viktigare att diskutera än . Därför vore det enda rimliga att den absoluta merparten av den utrikespolitiska diskussionen också skulle vigas åt att diskutera just EU:s framtid. till det faktum att av besluten i kommunfullmäktige, av besluten i landstingen och av propositionerna till kommer till under påverkan av EU borde EU rimligen inte kunna anses vara något annat än den enskilt viktigaste inrikes- och utrikespolitiska frågan att hantera just . Det är i spåren av kraven på folkomröstningar i EU-länder, som specifikt kommer att behandla frågan om EU:s överstatlighet och det elände som EMU och euron har skapat, som alla som anser att makten ska utgå ifrån folket och som har synpunkter på EU:s maktfullkomlighet har en gyllene chans att visa att man menar allvar när man hävdar att EU:s makt har gått alldeles, alldeles för långt. Medan man i , och deklarerar att inte behöver göra allt och att diskussionen om EU:s utveckling är viktig sitter Socialdemokraterna här hemma i i knät på regeringen i EU-frågorna och har dessutom munkavlen på i frågan om var makten ska utövas. Det är inte för inte som man som demokratins försvarare förskräcks av den passiva och folkligt avvisande hållning som dessa partier besitter. För medan liberalerna stod för frihetstanken och demokratin och så föredömligt både krävde och drev igenom allmän och lika rösträtt sitter nu en liberal representant inte bara som regeringens EU-minister utan även som självutnämnd federalist. Men om man ska säga något positivt om trots att utvecklingen bland liberalerna har gått en sådan tragisk och på alla sätt sorglig väg från att vara demokratins yttersta förkämpar till att numera vara dess yttersta motsats får man säga att de åtminstone är ärliga med att de är helt bekväma med att ge bort väljarnas makt över landet. Det, herr talman, är mer än vad man kan säga om , som gång på gång upprepar sin påstådda skepsis mot EU, men som vid varje omröstningstillfälle likväl står bakom den maktöverförande politik som regeringens EU-minister för. Missförstå mig inte; det är förstås jättebra att är med och kämpar för frågor som att bevara det svenska snuset eller att rovdjurspolitiken bör bestämmas i . Men jag menar likväl att om man menar allvar med sin EU-kritik måste man också vara konsekvent och stå upp för det svenska självbestämmandet, inte minst också i de riktigt tunga och maktförskjutande områdena. Att inte klarar av det kan vem som helst utläsa såväl i protokoll över beslut som i utdrag. De står bakom regeringen i allt. Detsamma gäller även alldeles oavsett deras uttalade ambition att likt alla andra EU-positiva partier fortfarande försöka måla ut EU som ett samarbetsprojekt. Men om EU handlade om ett samarbete mellan fria och självständiga stater, såsom försöker göra gällande, skulle knappast behöva kämpa för rätten att behålla det svenska snuset – detta särskilt i och med att det i anslutningsfördraget stod att skulle beviljas ett permanent undantag för just detta. Faktum är att det inte ens skulle behöva skrivas in några som helst undantag i några fördrag. Själva grunddefinitionen på samarbete är nämligen att två eller flera personer eller organisationer arbetar tillsammans för ett gemensamt mål. Någon form av samsyn är alltså själva grundnödvändigheten för att kunna kalla något för ett samarbete – alltså att man är överens om det man vill göra. Alla i den här kammaren känner mycket väl till att det inte fungerar så. Med dessa ord ser jag fram emot replikskiften med samtliga riksdagspartier. I detta anförande instämde och (båda SD). 7 (C) replik: Det är med ganska stor förvåning som jag sitter och hör vad från säger. på behagade nämligen inte ens att dyka upp. Och vad var det vi diskuterade där? Det var bland annat stora ekonomiska frågor om hur vi ska se till skapa ekonomiskt förtroende för varandra i unionen, men utan precis de saker som lyfter fram. Hur kan vi göra det utan att vi får en ekonomisk tvångströja från Europeiska unionen? När vi sitter och fattar dessa oerhört viktiga beslut dyker inte ens upp på sammanträdet. Det är ganska slående för hela anförande. Inte med ett ord förklarade du vad vill i Europapolitiken, utan du kastar dig bara om strupen på alla andra. Ni sitter inte i , och ni dyker inte upp på sammanträden. Var ligger seriositeten över huvud taget hos när det gäller Europapolitiken? 8 (SD) replik: Jag beklagar att vi inte hade någon representant på plats vid det förra EU-nämndsmötet. Det är ytterst sällan det inträffar vare sig det handlar om eller sakpolitiska utskott. Men sådant händer, och sådant händer de allra flesta partier . Det finns omständigheter som inte ens vi kan påverka. Vad vill vi? Vi vill naturligtvis låta folket avgöra frågorna. Var ska makten utövas? Ska makten utövas i ? Ska den utövas i EU, eller ska den utövas någon annanstans? Jag menar att det endast är väljarna som är behöriga att avgöra frågan. Det är inte de folkvalda representanterna i riksdag. Jag anser – och det är min personliga uppfattning och mitt partis uppfattning – att stora övergripande frågor ska föregås av folkomröstningar. Vi vet att vi har en regering och en opposition som samtliga har varit med om att driva igenom flera fördrag efter den tidigare folkomröstningen. De har alla skjutit över makt från oss på en rad områden, och de områden där makten inte har skjutits ifrån oss jobbar man frekvent med . 9 (C) replik: Jag kan alltså summera Europapolitik med att de inte har någon Europapolitik, utan de vill låta andra avgöra den helt och hållet. Det är ganska skrämmande. Precis som du sade i ditt inledningsanförande, , behandlar Europapolitiken stora saker som inbegriper nästan alla samhällsområden. Då måste man som ett seriöst parti också ha en politisk position. Det går inte att urskulda sig och säga att man inte bär ansvar och inte har någon åsikt. Jag är i flera delar för att man ska ha folkomröstningar. Jag bejakade också folkomröstningen om euron, och jag respekterar resultatet. Men jag kommer inte att acceptera att man ursäktar sig in i . 10 (SD) replik: Det är ett faktum att och övriga partier här har varit med om att driva igenom ett Lissabonfördrag som har överfört makten på 68 politiska områden. Det har inte vi gjort, och vi skulle aldrig göra det heller. Det är så stora politiska frågor att folket måste få vara med och avgöra dem. Det är inte sant att vi inte är med och påverkar. Vi sitter i , förutom , och anmäler frekvent avvikande meningar för att hindra den här maktöverföringen. Det gör inte . 11 (S) replik: gör det väl enkelt för sig när han säger: Var ska frågorna ligga? Ska de avgöras i nationalstaten, i , i eller ska de avgöras i ? Riktigt så enkel ser inte verkligheten ut. Det finns politiska beslut som fortfarande avgörs här i men också frågor som avgörs i . Varför ser det ut på det sättet? Jo, därför att när det gäller miljöförstöring, gränsöverskridande brottslighet med mera har nationalstatens förmåga eller räckvidd att påverka helt enkelt försvunnit i den globaliserade värld som vi lever i. Därför är det lämpligt att de besluten fattas på europeisk nivå. Men jag tycker ändå att lyfter upp en viktig fråga när det gäller den diskussion som jag tror kommer att föras eftersom , , och andra har talat om huruvida vi verkligen har rätt balans mellan vad som ska avgöras i nationalstaten och vad som ska avgöras i . EU-minister har sagt: Europe where necessary, national state where possible. Och jag tycker att det är ett ganska rimligt förhållningssätt. 12 (SD) replik: Jag tycker att det är ytterst beklämmande att riksdag säger att frågan inte är så enkel. Frågan är jätteenkel. Jag anser att makten utgår från folket. Det står till och med inskrivet i grundlagen, men jag tycker inte att riksdag följer det. När det handlar om så här stora, övergripande frågor måste folket få en möjlighet att tycka till. Den möjligheten kommer man nu att få i och i . Det är min förhoppning. Den debatten förs åtminstone i de här två länderna. Jag tycker att det är en ytterst nykter och upplyftande debatt om att man ska låta folket avgöra om man har överfört nog mycket makt och kanske ska tänka sig att ta tillbaka lite makt till landet. Om vi skulle kunna föra den diskussionen här i tror jag att vi skulle komma mycket längre i den politiska diskussionen. I nästan alla politiska församlingar har EU majoritet över inflytandet i den politiska processen. Det tycker jag inte är rätt. 13 (S) replik: Hade lyssnat på mig hade han hört att jag sade att jag tyckte att det var en viktig debatt och att det är rimligt att man för en diskussion om huruvida vi har hittat den balans som krävs mellan nationalstaten och . Jag räds inte den debatten alls, men det är inte så enkelt som försöker göra det till när han säger att antingen avgör man sakerna i eller också gör man det i . Mitt partis utgångspunkt är att det finns en hel del frågor som bäst avgörs i , och det finns också frågor som bäst avgörs i . Det är den politiken vi för. 14 (SD) replik: Då är det min grundpoäng att vi också måste föra den diskussionen mer allvarligt än vad vi gör i riksdag . Här står vi nu i ett enskilt replikskifte, men var finns den stora, övergripande diskussionen om de här frågorna? De här frågorna är på tapeten i stora, avgörande länder ute i , men här duckar man och säger att det är jättebra att vi diskuterar detta, men man för det inte vidare till en djupare diskussion. Det skulle jag vilja se att vi gjorde i den här kammaren, men tyvärr är vi det enda partiet som driver den frågan. 15 (KD) replik: ställer några frågor till om att vi vill lämna över kompetens när det gäller tobak och snus. Vi vill självfallet minska snus- och tobakskonsumtionen för människors bästa. Men vi har också mycket starkt sagt att vi är för subsidiariteten, så det är bara de beslut som vi tycker gynnar svenska medborgare som vi går med på. Det var mycket tydligt att vi gärna ville ha ett direktiv för konkurrensneutralitet på plats, men vi ska naturligtvis se till att inte alla frågor beslutas i EU. Det var vi också tydliga med att driva. EU är framför allt ett samarbete. Jag stämmer in i andras frågor här: Vad vill egentligen ? Finns det ingenting som är bra på miljöområdet och när det gäller brottsbekämpande över gränserna, fred och frihet och den fria rörligheten, det vill säga flera av de frågor som gör att är ett välmående land? Även det borde väl kunna ställa upp på. 16 (SD) replik: I mitt anförande nämnde jag att man gärna kämpar för det svenska snuset. Jag tycker att det är jättebra att man gör det i riksdag, speciellt eftersom vi i anslutning till fördraget skrev in att vi skulle ha ett permanent undantag. Men man duckar i de stora, övergripande frågorna. Det var vad jag anförde i mitt anförande. Vad gäller EU som helhet vill jag säga att jag kallar mig själv för en Europavän, men jag är kanske inte en EU-vän i den bemärkelsen som och andra partier är. Jag tror på samarbete. Jag tror på ett utbyte med andra länder. Vi måste vara med i den öppna handeln. Vi måste samarbeta i stora, gränsöverskridande frågor som handel, kriminalpolitik och så vidare. Det har jag alltid varit tydlig med. Det har alltid mitt parti varit tydligt med. Därför är det för mig obegripligt att man står här i kammaren i riksdag 2013 och fortfarande inte har förstått någonting av det vi har sagt, speciellt eftersom vi ständigt upprepar vad vi tycker både här och i . 17 (KD) replik: Det är fortfarande mycket otydligt. Vi tror att det är bra att vi kämpar för att människor inom EU, inklusive , har en bra hälsa, och det var det vi ville åstadkomma med snus- och tobaksdirektivet. Därför var vi positiva till vissa delar av det, men vi har också undantag enligt vårt anslutningsfördrag. Jag är ändå fortfarande mycket förvånad över att inte kan visa den här positiva hållningen. Du säger att ni är ganska positiva, , men egentligen är ni också mycket negativa. Det är mycket svårt att förstå vad vill med EU. 18 (SD) replik: För min del är det mycket enkelt. Vi vill återgå till ett samarbete, det vill säga det som väljarna röstade på 1994. Jag anser att de svenska väljarna röstade på någonting som kallades för samarbete. Det var den debatt som fördes, och det var den fråga som ställdes inför valet. Europeiska unionen ser inte sådan ut , och det är där vår grundkritik i EU-frågorna ligger. Det handlar inte om att vi på något vis vill klippa av från . Vi är en del på en global marknad. Det kommer vi att fortsätta att vara. Vi måste samarbeta även i gränsöverskridande frågor. Där har vi varit mycket tydliga. 19 (V): fattade den här kammaren beslut om en politik för global utveckling. Två perspektiv skulle vara övergripande och överordnade på alla politiska områden som hade med internationellt samarbeta att göra. Det var fattigdomsbekämpning och respekt för mänskliga rättigheter. Utrikesministern, som sitter här, brukar ibland roa sig med att kalla andra regeringar och länder för oseriösa. Låt oss då betrakta hur den behandlar det svenska biståndet. Det svenska biståndet har blivit utsatt för en mängd olika avräkningar, som man kallar det. Man tar bort sådant som man menar är kostnader som hänger ihop med biståndet. är till exempel minröjning i andra länder en del av det svenska biståndet. Det var tidigare en del av försvarsbudgeten. Det betyder att det totala biståndet har minskat. Flyktingmottagande betalas till viss del med biståndspengar. Det har mängder av internationella organisationer ifrågasatt, och i har vi traditionellt alltid hållit oss för goda för att använda biståndspengar till den typen av åtgärder. En del skulder som inte finns har skrivits av genom avräkningar. Det låter inte rimligt. Man har använt pengar från biståndet till ambassadbyggen, och då borde man kunna tänka sig att det åtminstone gällde ambassadbyggen i länder som fick svenskt bistånd. Därför måste man fråga sig vad ambassaden i har med svenskt bistånd att göra. Varför avräknas ett ambassadbygge i från det svenska u-landsbiståndet? Dessutom har en minister fått sin lön genom biståndspengar. Uppfinningsrikedomen är stor på , men jag tror att man ska vara lite försiktig med att kalla andra länder och regeringar för oseriösa som man behandlar det svenska biståndet på det här sättet. Pengar som skulle gå till fattigdomsbekämpning och respekt för mänskliga rättigheter går i stället till ambassadbyggen och ministerlöner. Det finns anledning för utrikesministern att vara lite självkritisk. Dessutom behövs en handelspolitik som sannolikt är mycket viktigare än biståndspolitiken för att åstadkomma en verklig fattigdomsbekämpning. Det krävs en handelspolitik som verkligen tar ställning och som faktiskt inser att mycket av vårt välstånd är uppbyggt genom att vi hade möjlighet att skydda vår egen produktion i ett uppbyggnadsskede. Det går inte att lägga samma schema och samma regler rakt av på alla länder som man förbehåller sig rätten att skydda sin egen produktion genom subventioner. Det är precis vad Europeiska unionen gör . Man subventionerar och ser till att europeiska produkter, framför allt från jordbruksområdet, kan exporteras på världsmarknaden till lägre priser än vad produktionen kostar.