prot · H009122 · 2013-06-13 00:00:00 — De får utstå just de vidriga arbetsförhållanden som arbetarrörelsen historiskt kämpat för att utplåna. Jag tycker att Hotell- och Restaurangfackets och beskriver det väl i en debattartikel på SVT Debatt. De skriver: Den man är inte fri som fått arbete i , betalat sitt livs besparingar till arbetsgivaren för att få arbetstillstånd och flyttat över halva jorden bara för att komma till en restaurang som inte längre finns eller för att arbeta för svältlön. Den kvinna är inte fri som aldrig kan säga ifrån om omänskligt långa arbetspass, dålig arbetsmiljö eller den förtryckande attityden från arbetsgivaren. Ständiga utvisningshot ger inte frihet. Att nekas likvärdiga rättigheter och samma villkor som kollegorna ger inte frihet. Nej, utsattheten som delar av de arbetskraftsinvandrade just nu lever i ger inte frihet. Ändå försöker borgerligheten och utmåla all berättigad kritik mot denna utsatthet och konkreta, realistiska och rimliga förslag till förändring som skulle ändra på dessa människors rättigheter och villkor som ett hot mot den fria rörligheten. Det är naturligtvis nonsens. Förslavade arbetstagare som är helt i händerna på arbetsgivarna är inte fria. De är tystade och bundna i ett system som bygger på ojämlikhet. Priset för rörlighet och frihet kan inte vara att vi offrar lika rättigheter på arbetsmarknaden. Vi måste klara av båda delarna . Regeringen och vet mycket väl hur läget på arbetsmarknaden är. De är fullt medvetna om de orimliga och vidriga arbetsförhållanden som människor tvingas utstå. De är medvetna om hur ojämlik relationen mellan arbetsgivare och arbetstagare är. Men de verkar ändå fortsatt anse att dessa problem bäst löses genom att låta arbetstagaren bära hela risken, till exempel genom att dra in arbetstagarens tillstånd om det finns oegentligheter eller genom att fortsatt säga nej till avkriminalisering av papperslöshet. Offret för skrupelfria arbetsgivare ska alltså straffas. Det är naturligtvis konsekvent av en regering som vill skapa en parallell arbetsmarknad utan rättigheter för utomeuropeisk arbetskraft. Men ur perspektiv är det i dessa två direktiv, precis som för arbetskraftsinvandringen i stort, en rad saker som måste göras för att i grunden ändra förutsättningarna för arbetstagaren. För det första ska arbetsgivaren vara skyldig att bifoga ett bindande anställningsavtal till en ansökan om arbetstillstånd. Då slipper vi situationer där arbetskraft luras hit under falska förutsättningar, och det blir möjligt för facken att agera om avtalsbrott sker. Låt oss nu en gång för alla undanröja de märkliga argument mot bindande anställningsavtal som vi så ofta har fått höra från borgerligheten och . Ett bindande anställningsavtal skulle inte göra det omöjligt för den anställde att väl på plats förhandla upp lönen. Så fungerar det inte. Lönen i anställningsavtalet blir ett golv. Det är alltid fullt möjligt att förhandla upp en högre lön vid ankomst. För det andra bör efterkontroller göras i ett samarbete mellan myndigheter och fack så att villkoren efterlevs. För det tredje ska arbetstagare som träder fram och berättar om missförhållanden hos arbetsgivaren få stanna i tillståndstiden ut. Det skulle göra att arbetstagare vågar berätta om missförhållanden utan att själva straffas. För det fjärde bör arbetsgivarna bära hela straffansvaret för själva anställningen. Det skulle förbättra papperslösas möjligheter att kräva löner och arbetsvillkor i enlighet med lagar och avtal och att utnyttja rätten att få skadestånd och ersättning. Det enda rimliga är att skapa lagförslag som avkriminaliserar papperslösa som försörjer sig genom att arbeta och lagförslag om skadestånd för kränkande behandling. En människa som lurats och behandlats som rättighetslös slav måste vara berättigad till skadestånd. Papperslösa i dagens är bland de allra mest utsatta och skyddslösa. Låt oss nu äntligen ändra på detta. De politiska skiljelinjerna i denna fråga är mycket tydliga. Det är egentligen inte så svårt: Lika lön för lika arbete. Lika rättigheter för alla oberoende av var man kommer ifrån. En trygg och välfungerande arbetsmarknad med lika rättigheter för alla. Men detta verkar vara mycket långt ifrån det som borgerligheten nu vill skapa. Jag ställer mig bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 2 och 4 i socialförsäkringsutskottets betänkande 13 och reservation 6 i socialförsäkringsutskottets betänkande 8. 8 (M): Jag börjar med att yrka bifall till förslagen i socialförsäkringsutskottets betänkanden 8 och 13 och avslag på samtliga motioner. Vi moderater tror på en gemensam migrations- och asylpolitik inom EU. Vi i har en generös migrationspolitik som ligger fast, och med den i går fastlagda gemensamma EU-politiken kommer nivån på asylprövnings- och mottagandeförfarandet hos många medlemsstater att höjas . Utskottet har uttalat att ett av målen med den gemensamma lagstiftningen är att det kan öka den totala kapaciteten för EU att ta emot fler asylsökande. Det är bra. I skuggan av vad som händer i tror jag att behovet kommer att vara ganska stort . I detta sammanhang vill jag ge vår migrationsminister en eloge för hans insatser att få detta på plats. Stockholmsprogrammet, som beslutades under det svenska ordförandeskapet, var helt avgörande för detta. Ytterlighetspartierna är naturligtvis emot med diametralt olika utgångspunkter. Det ena säger: Vi stänger dörren. Det andra säger: Vi öppnar den på vid gavel. Båda ståndpunkterna är lika felaktiga. Man förstår inte att världen är en möjlighet för som vi inte ska stänga dörren för. måste man förstå att om vi ska ge människor skydd kan vi inte ha en vidöppen dörr och ta emot alla. införde alliansregeringen tillsammans med den liberala lagstiftningen om möjligheterna att komma till för att arbeta. Det är möjligheter som den socialdemokratiska regeringen stängde . De krafter som då agerade för slutenhet är i gång igen. Det förtjänar att i detta sammanhang nämnas vad som sades i och utvärdering av det svenska systemet. Man sade att det inte leder till sänkta löner för den inhemska arbetskraften. Därför känns det tryggt och bra att alliansregeringen nu har en överenskommelse med på detta område. Man måste förstå de framtida utmaningar som vi i står inför om man vill bibehålla det Välfärdssverige som vi har byggt . Företag behöver medarbetare för att kunna utvecklas. Finns dessa inte att få inom eller EU kan företagen anställa från andra delar av världen. Alternativet att inte få medarbetare skulle vara till men för företagen och i förlängningen för . Jag ska säga något om alla dessa händer som måste ersättas inom vård- och omsorgssektorn. Redan till 2019 behöver 400 000 medarbetare ersättas inom vård, skola och omsorg, och då enbart på grund av pensioneringar. lever vi svenskar längre, och det blir allt färre i arbetsför ålder. Genomförandet av blåkortsdirektivet är lite grann att slå in en öppen dörr utifrån ett svenskt perspektiv, eftersom vi har den lagstiftning som vi redan har. Men utifrån ett EU-perspektiv är det mycket bra. Även om vi i har en liberal lagstiftning på området är det viktigt att EU som helhet öppnar upp. är oerhört beroende av hur det går för övriga medlemsstater, inte minst eftersom de demografiska utmaningarna är lika stora för alla länder inom EU. På alla områden i samhället är det viktigt att svensk lag följs. Det gäller naturligtvis även på arbetsmarknadsområdet. Människor som kommer till vårt land för att arbeta ska naturligtvis göra det under sjysta och rimliga förutsättningar. Därför sägs det i lagen att svenska kollektivavtal eller praxis ska gälla vid lönesättning arbetsmiljölagen och liknande ska naturligtvis följas. Den svenska modellen gäller för alla som arbetar i . Det finns tyvärr alltid de som bryter mot svensk lag. Det kan vara de som med våld ger sig på människor en lördagsnatt på torget eller arbetsgivare som utnyttjar sina anställda i strid med lagar, regler eller avtal. Alla ska ställas till svars. Därför är det avgörande att de myndigheter som har ansvar för kontrollverksamheten är effektiva. Men även de fackliga organisationerna är viktiga aktörer. Som ett led i att ytterligare försvåra ett utnyttjande av arbetskraft är det bra att vi nu implementerar sanktionsdirektivet i svensk lag. I direktivet slås bland annat fast att människor som inte har rätt att vistas i landet ändå har rätt till lön för utfört arbete. Skulle en tvist uppstå mellan arbetsgivare och arbetstagare kan lönenivån fastställas genom så kallad presumtion. Det underlättar för en anställd som kanske inte är bevandrad i alla svenska lagar och regler eller har ett fullt utbyggt nätverk här i . Skyddet ska alltså stärkas för människor som kommer till vårt land för att arbeta, även om de jobbar svart. Men det är också för att kunna avgiftsbelägga arbetsgivare som anställer svart, oavsett om straffrättsligt ansvar krävs ut eller inte. Det öppnas även en möjlighet att frånta företag som bryter mot lag rätten till offentligt stöd eller bidrag. Ju större möjligheten är att lagligen komma till för att arbeta, desto mindre blir utrymmet och drivkraften att nyttja svart arbetskraft. Kombineras detta också med ökade sanktionsmöjligheter mot dem som ändå bryter mot lagen har framsteg nåtts. Att tro att man helt kan få svartarbete att försvinna är nog tyvärr en utopi. I detta anförande instämde (M). 9 (S) replik: hänvisade i sitt anförande till siffror från som enligt visar att det inte förekommer någon lönedumpning i . Min fråga till är: Hur vet man det? Hur vet man att de personer som inte befinner sig här legalt inte har låga löner och kollektivavtalsenliga villkor? Hur vet man att de som faktiskt har fått arbetstillstånd har den lön som uppges vid ansökningsförfarandet? I TCO:s remissvar om blåkortsdirektivet framhålls de problem som uppstår just för att man inte har stärkt rättslig ställning vid arbetserbjudanden och vid efterhandskontroll. Är helt övertygad om att avtalsenliga löner verkligen betalas ut till alla som har uppehållstillstånd ? När det gäller sanktioner mot arbetsgivarna har vi en reservation. Det som regeringen har föreslagit, och som ni ställer er bakom, är införandet av begreppet minimilön. Det har kritiserats ganska starkt, och det finns synpunkter på det, för när det gäller minimilönebegreppet har LO och helt olika uppfattningar. Vi menar därför att det vore olyckligt att införa det i direktivet. Min fråga är: Varför står och hans parti bakom detta när vi vet att det ifrågasätter den svenska modellen? 10 (M) replik: När det gäller vad en reform eller motsvarande har inneburit brukar man oftast själv bedöma hur reformen har fallit ut, och då brukar alltid diskussionen uppkomma att det är en partsinlaga. Jag tror att är ganska bra på att utvärdera saker. Jag känner inte till i detalj hur de har gjort, men de har otvivelaktigt uttalat det som jag sade, att det inte innebär lönedumpning för den inhemska arbetskraften. Att garantera vad som händer för människor som arbetar svart är mycket svårt. Vi har här en möjlighet att lagstifta och ha en kontrollfunktion så att det upptäcks så fort som möjligt. Detta med minimilöner ska ses i perspektivet att vi har ett utstationeringsdirektiv som har överförts till svensk lag, och i detta har man använt ordet minimilön. Det är dock inte en lagstiftad minimilön, utan det är en minimilön enligt kollektivavtal. Utstationeringslagstiftningen utvärderas , och skulle man komma på att man inte vill använda ordet minimilön tror jag att det är rimligt att man även på det här området ändrar det. I direktivet använder man just beteckningen minimilön, men det är inte fråga om en lagstiftad minimilön. Socialdemokraterna är väldigt på när det gäller arbetskraftsinvandring. Ett av de förslag som ni historiskt har talat om är att det ska ske en myndighetsprövning. Är detta krav borta? 11 (S) replik: När det gäller lönedumpning är det viktigt att påtala att det som Socialdemokraterna och fackföreningsrörelsen talar om är att människor som är här i och arbetar ska ha löner enligt svenska kollektivavtal. Man ska alltså inte kunna ge personer som kommer till andra villkor, oavsett om de har arbetstillstånd eller inte. konstaterar att det inte har lett till lönedumpning bland svenska löntagare. Det är en helt annan sak. Jag talar om alla löntagare som befinner sig i . Det är viktigt att vi har kollektivavtal som gäller här i . Människor är varmt välkomna att komma hit och arbeta, men de ska inte ha sämre villkor än svenska anställda. När det gäller passusen om minimilöner fanns det en utredning på regeringens bord som, om jag minns rätt, presenterades . Utredaren skrev hur det skulle formuleras i lagtexten: att den avtalade lönen eller ersättningen anses motsvara den lön eller ersättning som följer av ett tillämpbart svenskt kollektivavtal eller praxis inom yrket och branschen. Ni har tagit bort ordet lön och ersatt det med ordet minimilön och dessutom tagit bort ordet svenskt före ordet kollektivavtal. Jag uppfattar det som en tydlig markering. Det är dessa små detaljer som gör att ni flyttar fokus. Min fråga kvarstår: Varför tar ni dessa små, små steg som sakta men säkert gnager hål på den svenska modellen? 12 (M) replik: Den svenska modellen gäller för alla som arbetar i , oberoende av om man är född och uppväxt här, om man kommit hit som vuxen eller om man kommit hit som arbetskraftsinvandrare. Jobbar man här är det samma regler som gäller. Jag ställde en fråga till om detta med myndighetsprövning och konstaterar att jag inte fick något svar. Det som nog lite grann är Socialdemokraternas dolda agenda är att vi ska återgå till det som var , för då upphörde i princip all möjlighet till arbetskraftsinvandring. 13 (MP): har alltid arbetat för ett mer öppet . Vi vill göra det lättare att komma till , och vi vill att fler av dem som kommer hit ska få stanna. Oavsett riksdagsmajoritet har vi letat efter konkreta möjligheter att förflytta migrationspolitiken i en human riktning. är det dock få människor som har möjlighet att komma till . får många avslag på sina asylansökningar. Vissa av dem som får avslag tvingas ändå stanna kvar gömda i samhällets utkant av rädsla för att återvända till sina hemländer. De här människorna och andra papperslösa lever i en otroligt utsatt situation och saknar många av de rättigheter som vi andra tar för givna. Det kommer till exempel rapporter om hur papperslösa utnyttjas som billig arbetskraft av oseriösa och kriminella arbetsgivare. Det är provocerande att vissa människor utnyttjar andra människors utsatthet för sin egen skull. Det är aldrig acceptabelt att människor utnyttjas på arbetsmarknaden. Det spelar ingen roll om det handlar om ungdomar, arbetskraftsinvandrare eller papperslösa. Inom ramen för det migrationspolitiska samarbetet mellan och regeringen håller vi på att ta fram förslag på hur missbruket kan stävjas för dem som kommer till inom ramen för arbetskraftsinvandringssystemet. Men de aktuella betänkandena rör inte detta, utan de rör sanktioner mot arbetsgivare som utnyttjar personer som vistas i landet utan tillstånd och regler enligt blåkortsdirektivet. Det vi debatterar är alltså två olika EU-direktiv som ska genomföras i svensk rätt, dels det så kallade sanktionsdirektivet, dels blåkortsdirektivet. Båda två är direktiv som alla EU:s medlemsstater är skyldiga att genomföra. Sanktionsdirektivet innebär harmoniserade åtgärder för att förhindra exploatering av papperslösa arbetstagare, vilket är positivt. Direktivet innebär en tydlig signal att kriminella arbetsgivare som utnyttjar papperslösa får skärpta sanktioner. I propositionen föreslås ett straffrättsligt ansvar för arbetsgivare som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i . Oavsett om ett straffrättsligt ansvar krävs ut eller inte föreslås att en fysisk eller juridisk person som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i ska betala en särskild avgift. Det föreslås även bestämmelser om annan särskild rättsverkan av brott, bland annat fråntagande av rätt till offentliga stöd och bidrag. Det införs helt enkelt olika typer av sanktioner mot dem som anställer papperslösa. Utgångspunkten för direktivet på EU-nivå är att förhindra så kallad olaglig invandring, och det är inte ett tillvägagångssätt eller ett mål som delar. anser att det bästa sättet att förhindra så kallad olaglig invandring är att skapa system som innebär att det finns enkla, lagliga vägar att ta sig mellan länder för att arbeta, studera eller söka skydd. Men direktivet är som sagt tvingande för EU:s medlemsstater att genomföra. Direktivet innebär också att papperslösa nu får stärkta rättigheter på flera viktiga områden. Till exempel innebär direktivet att den som arbetat utan att ha tillstånd att vistas i landet har rätt till lön och annan ersättning för utfört arbete och kan få detta i efterhand. Det införs en utökad möjlighet att få tidsbegränsat uppehållstillstånd för att kunna få praktisk möjlighet att utkräva ersättningen. Det förtydligas dessutom att grundläggande skyddsregler inom arbetsrätt och arbetsmiljö i betydande delar tillämpas på papperslösa och att föreningsfrihet, fackliga rättigheter och andra grundläggande rättigheter självklart gäller oavsett en persons migrationsrättsliga status. Dessa förändringar avhjälper såklart inte den utsatta situation som många papperslösa lever i. Men de innebär viktiga förbättringar. I sanktionsdirektivet ställs också krav på att inspektioner av arbetsgivare genomförs. Utskottet konstaterar att Polisen är den myndighet som har ansvar för att förebygga samt bedriva spaning och utredning. Regeringen anser därför att Polisen bör vara den myndighet som även fortsättningsvis ska genomföra inspektioner och göra de riskbedömningar inom olika verksamhetssektorer som krävs. Att myndigheten även fortsättningsvis ska svara för de uppgifter som direktivet föreskriver innebär alltså inga utökade befogenheter för Polisen. Vi kan inte förändra den utsatta verklighet många papperslösa lever i, men vi kan identifiera de viktigaste problemen och angripa dem ett i taget. Det har vi gjort med reformerna om vård och skola för papperslösa. Med genomförandet av detta EU-direktiv hoppas jag också att vi kan komma åt de arbetsgivare som utnyttjar papperslösa som billig arbetskraft. Men det finns mycket kvar att göra, och kommer att fortsätta att prioritera arbetet med att göra migrationspolitiken mer human. Vi kommer att göra det i det migrationspolitiska samarbetet, vi kommer att göra det i valrörelsen och vi kommer att fortsätta göra det efter valet. Vi gör det med olika verktyg, men alltid med målet att ta konkreta steg i en mer mänsklig riktning. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkande 8. Denna debatt handlar alltså inte bara om sanktionsdirektivet utan också om ett annat direktiv, blåkortsdirektivet. och den borgerliga regeringen kom överens om att öppna upp för utomeuropeisk arbetskraftsinvandring. Lagen har inneburit ett stort steg mot en öppnare och friare värld och en stor förbättring av svensk migrationspolitik, eftersom den har öppnat upp för utomeuropeisk arbetskraftsinvandring på ett sätt som inte begränsar invandringen till fastställda kvoter av särskilt kvalificerad arbetskraft. Tack vare de nya reglerna är människor välkomna oavsett yrke eller utbildning, under förutsättning att de har ett jobb med lön och villkor på samma nivå som enligt svenska kollektivavtal. Men det är djupt problematiskt att människor utnyttjas av oseriösa, kriminella arbetsgivare. Inom ramen för det migrationspolitiska samarbetet med regeringen tittar vi därför på hur vi kan stävja de problemen. Det är viktigt att fortsätta värna om öppenheten. Den skapar möjligheter för vissa att få en undan förtryck och ger en möjlighet för andra att hitta ett arbete. Den ger också nödvändiga förutsättningar att utvecklas som välfärds- och kunskapsnation. Det som ligger på bordet kallas blåkortsdirektivet. Det är ett system för arbetstillstånd som inte har med den svenska arbetskraftsinvandringsreformen att göra utan kommer att införas som ett parallellt system. Direktivet skulle egentligen ha varit genomfört i medlemsstaterna . Syftet med direktivet är att locka högkvalificerad arbetskraft till EU. Regeringens förslag innebär att en anställning bör anses vara högkvalificerad om sökanden har relevant och särskild kompetens i form av slutförd högskoleutbildning motsvarande 180 högskolepoäng eller yrkeserfarenhet inom det aktuella yrket eller den aktuella branschen. Någon särskild definition av begreppen yrke och bransch behövs inte. Det är upp till arbetsgivaren att avgöra om någon har de kvalifikationer som kan ligga till grund för anställningen. Genomförandet av detta EU-direktiv innebär alltså att vi kommer att få två parallella regelsystem för arbetstillstånd. Man bör därför i möjligaste mån eftersträva att dessa två system bygger på samma principer. För del, som redan har ett mycket öppet system för arbetskraftsinvandring, innebär det inte heller särskilt stora förändringar. I propositionen görs också avvägningar för att anpassa genomförandet till nuvarande ordning. De justeringar som därefter bör göras av de generella reglerna för utomeuropeisk arbetskraftsinvandring kommer att presenteras separat. Jag avslutar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkande 13. 14 (S) replik: har talat sig varm för människors möjlighet att komma till , och jag känner starkt för hennes engagemang i de här frågorna. Vi socialdemokrater har ifrågasatt varför man inte vill ge det skydd som ett bindande anställningsavtal ger. Det vore bra om kunde beskriva varför ett bindande anställningsavtal skulle vara till nackdel för den enskilde. Vi har en reservation när det gäller sanktioner mot arbetsgivare. Det känns inte riktigt som att majoriteten i utskottet begriper skillnaden mellan minimilön och lön enligt kollektivavtal, som vi har försökt framhålla. Utredaren föreslog att det skulle stå: den avtalade lönen eller ersättningen anses motsvara den lön eller ersättning som följer av ett tillämpbart svenskt kollektivavtal. I texten från utskottet har ni skrivit minimilön och tagit bort ordet svenskt framför kollektivavtal. Det känns som en markering. Kan beskriva varför ni har tyckt att det var viktigt att göra den förändringen i förhållande till den utredning som lades på regeringens bord? 15 (MP) replik: I sitt anförande nämner begreppet minimilöner och beskriver att det kan tyckas vara en liten, obetydlig detalj men att det också kan ligga något i det. Jag skulle vilja säga att det bara är just en liten, obetydlig detalj. Kanske är det viktigt för vissa personer att märka ord. När EU-direktiv genomförs i svensk rätt är man ofta tvungen att använda de begrepp som finns i EU-direktivet, oavsett om man tycker att de passar eller inte. Även begreppet olaglig invandring används, vilket jag själv tycker känns problematiskt, och det är inte något som vi brukar använda i . Men det får vi helt enkelt förhålla oss till. Det är också tydligt att begreppet minimilön inte avser lagstadgad minimilön utan avser kollektivavtalsenliga löner eller det som är praxis inom branschen. Det är två olika saker. Jag tror att det är olyckligt om man försöker få det till att handla om lagstadgad minimilön. Då gör man kanske en höna av en fjäder. Vi behandlar egentligen inte bindande anställningsavtal i dessa betänkanden. Det handlar om genomförandet av två EU-direktiv. När det gäller reglerna generellt för den svenska utomeuropeiska arbetskraftsinvandringen har vi ett pågående arbete med att stävja missbruk och försöka se till att oseriösa eller kriminella arbetsgivare inte ska kunna utnyttja personer på svensk arbetsmarknad. Däremot har vi inte sagt att den rätta vägen är bindande anställningsavtal. Det finns många olika sätt på vilka man kan stärka människors rättigheter och förhindra att människor utnyttjas, till exempel genom efterhandskontroller och seriositetskontroll av arbetsgivarna på förhand. 16 (S) replik: