prot · H10944 · 2013-12-11 00:00:00 — Han talar varmt om det så kallade , som inte följs av alla konstinstitutioner. Vi är helt överens om att vi måste se till att detta avtal följs av fler. Det är alltså samma sak på er sida som på vår. Ni är inte riktigt överens. Det som ni lägger fram är en kompromiss. vill gå längre. Han tycker att det inte är tillräckligt bra men försvarar det självklart eftersom det är en kompromiss som har ingått. Skillnaderna inom allianspartierna är med andra ord inte större än inom de rödgröna partierna. 135 (FP) replik: Med all respekt, skillnaden är att jag är helt övertygad om att den samordning av fyra olika partier som vi har åstadkommit i Alliansens kulturpolitik är mycket mer positiv för kulturen än den som ni eventuellt hade kunnat åstadkomma, både vad gäller summan av resurser och inriktningen på att uppmuntra fritt skapande, kvalitetskultur, traditionell kultur och så vidare. Det är synd att ni sätter sponsring i motsatsställning till att stödja kultur och tror att det ska undantränga. Det måste vara möjligt att ha goda regler för sponsring av kulturverksamhet och skapa goda resurser för att stödja kultur som behöver stödjas på annat sätt. Låt mig också påminna om att medverkans- och utställningsersättningen infördes av en alliansregering. Tillsammans diskuterar vi utvärdering av den, och hela alliansregeringen är besjälad av att det ska fungera. Man kan alltid diskutera hur vi ska gå vidare och hur mycket press som ska sättas på konsthallar och kommuner som inte följer detta avtal. Oavsett om man är ett stort eller litet parti får man nog aldrig igenom av sitt partis förslag i en koalitionsregering. Jag känner mig dock harmonisk om vi får fortsätta regera. Då tror jag att vi ska fortsätta höja kulturbudgeten och fortsätta hitta nya vägar att stimulera barn och ungdomar till läsning och konstnärliga upplevelser. 136 PER LODENIUS (C): I just put my feet in the air and move them around. Det är ett citat av som var en av största filmstjärnor under och kanske den största dansstjärnan på film genom tiderna. svarade på frågan vad han menade med sin dans. Vad var hans budskap med dansen? I have no to prove anything by dancing, svarade . I have never used it as an outlet or a means of expressing myself. I just dance. I just put my feet in the air and move them around. Översatt blir det ungefär: Jag har ingen längtan efter att bevisa något med min dans. Jag bara dansar. Jag bara lyfter på fötterna och rör på dem. Just så kan det vara med dans, ja, med kultur över huvud taget. Den finns där bara för sin egen skull. Kulturen har sitt egenvärde. ger kultur så mycket mer. Konst, kultur och bildning är civilisationens kärna. Här ryms våra samlade erfarenheter i mångfasetterad form, och här kan vi få förståelse för oss själva, varandra, vårt förflutna och vår framtid. Det låter kanske högtravande för några, men jag tror att vi alla kan hitta exempel där kulturen på något sätt påverkat oss, kanske gett ett nytt perspektiv eller skapat helt nya förutsättningar. Jag kan ge många exempel från tiden då jag jobbade som danslärare och både jag själv och mina elever genom dansen fick erfarenheter och lärde oss något nytt. Det kunde vara allt från små erfarenheter och upptäckter av något nytt vi inte visste om till livsavgörande upptäckter. Det var till exempel många som hittade sin livspartner på danskurserna. Ett exempel som har fastnat i mitt minne är killen som var mobbad. Jag skulle ha dans med hans klass, och bugg stod på schemat. Killen smög in och satte sig på en bänk i gymnastiksalens hörn. Han försökte göra sig så liten som möjligt för att inte synas. Men klasskamraterna missade honom inte. Glåpord kastades, och man gick till och med på honom fysiskt. Det var bara att försöka stoppa det, och jag lyckades få i gång danslektionen. Inga påhopp eller glåpord tolererades, och alla skulle dansa med alla. Jag försökte hindra klassens uttryck och fula miner mot killen. Självklart ingick också att lära sig hyfs och vett på dansgolvet, som hur man bjuder upp och tackar för dansen. Den fjärde danslektionen var killen först i gymnastiksalen. Han gick rakryggad med en självsäkerhet som han inte visat tidigare, och han klev in mitt i salen och undrade om vi inte skulle börja snart. När övriga klassen släntrade in efter honom var det ingen som sade några glåpord – snarare tvärtom – och det var ingen av tjejerna som gjorde fula miner bakom ryggen på honom när de skulle dansa. Förvånad började jag luska lite grann i var den här självsäkerheten och den övriga klassens vändning kom ifrån. Vad var det som hade hänt? Jo, det visade sig att man hade haft klassfest. Tjejerna hade stått i kö för att få dansa med just den här killen, då han var den som dansade bäst i klassen. Dessutom visste han ju hur man skulle föra sig, bjuda upp och tacka för dansen. Danslektionerna i skolan hade gett honom självförtroende och gett klasskompisarna verktyg för att uppföra sig och förhålla sig till varandra. Jag vill med den här berättelsen peka på vikten av kultur i skolan. Jag vet att det finns liknande berättelser och erfarenheter från kulturarbetare runt omkring i landet, inte minst från kulturarbetare som deltagit i Skapande skola. Barns och ungas möjligheter att ta del av kultur och utveckla sina talanger är en viktig politisk prioritering. Det finns ett otroligt mervärde i att kulturen genom professionella kulturskapare får utrymme i skolan. Utvärderingar av Skapande skola visar bland annat hur barns och ungas delaktighet och inflytande utvecklas när kulturen får ta plats i skolan. Det har också bidragit till ett förbättrat samarbetsklimat på skolorna och att elevernas självkänsla och självförtroende har stärkts. Förutom att eleverna utvecklas på flera plan tror jag – nej, jag är övertygad om – att också kulturarbetarna får nya viktiga erfarenheter och kunskaper. har det skapat arbetstillfällen för professionella konstnärer och andra kulturskapare. ser jag gärna att Skapande skola når ännu fler elever och ännu fler kulturskapare. En viktig roll för barns och ungdomars möjligheter att få pröva på musik och andra kulturformer spelar så klart kulturskolorna i vårt land. Det har också tagits upp här i talarstolen . De musik- och kulturskolor i regi som finns runt om i vårt land är viktiga aktörer för barns och ungdomars kulturskapande. Metoderna att förmedla och inspirera till musik eller andra konstarter skiljer sig från kulturskola till kulturskola och från kommun till kommun. Jag tänker exempelvis på orkesterskolan i där barn spelar i orkester redan från början, innan de ens har lärt sig instrumentet på riktigt. Vilken glädje när alla barnen gemensamt skapar musik! På i kan man få undervisning i muntligt berättande och i kreativt skrivande. I kommun kan man välja mellan att gå i den kommunala , eller den fristående verksamheten i . Musik- och kulturskolorna ser alltså olika ut i olika kommuner, både till struktur och till verksamhet. Kommunernas möjlighet och frihet att utveckla verksamheten är också en viktig del i kulturskolornas framgång. arbetar , Smok, och Kommuner och Landsting med projektet 2030. Syftet med projektet är bland annat att synliggöra på vilket sätt en offentligt finansierad pedagogisk kulturverksamhet bör vara utformad för att möta barns och ungas kulturutövande. Jag ser fram emot vad det resulterar i. Kultur utvecklar samhället vi lever i på flera plan. Byar och orter kan överleva, växa och börja blomstra när satsningar på kulturen och näringar kopplade till den görs. Kultur bygger på kreativitet och spelar en viktig roll för tillväxt och innovation. Kultur är viktig för den växande besöksnäringen. Kulturella resurser är dessutom förnybara, vilket är välkommet för ett uthålligt näringsliv. Vi måste ta till vara den kreativa kraften och fortsätta att utveckla modeller för att sprida den i samhället. Det finns också exempel på skatte- och avdragsregler som behöver ses över inom det här området. Exempelvis har vi den så kallade dansbandsmomsen, som innebär att det är högre moms om ett band spelar för en dansande publik än för en konsertpublik. Ett annat exempel är att företag får dra av för en ny designmöbel men inte för ett konstverk. Vi kan kanske konstatera att det behöver göras en bredare översyn när det gäller skatter och avdrag för företagare i kultursektorn för att ge bättre och likvärdiga villkor. Civilsamhället skulle jag också vilja tala lite kort om. Det spelar en otroligt viktig roll. Kontakter med andra och bildning är viktigt för att kunna orientera sig, forma självständiga uppfattningar och aktivt delta i samhället. Ett exempel är folkbildningen, där vi gemensamt skapar djupare kunskap om vår värld. Att skapa och främja goda villkor för civilsamhället och folkbildningen är därför en mycket viktig uppgift. Det visar också de satsningar som gjorts på folkbildningen . Folkhögskolorna till exempel spelar en viktig roll, inte minst för ungdomar som behöver eller vill hitta en annan väg att skaffa sig kompetens och utbildning. Antalet årsplatser på folkhögskolans allmänna kurser utökades också med tusen platser . En satsning som fortsätter . behöver en kulturpolitik som både tar till vara kulturarvet och skapar förutsättningar för det nya som växer fram. Det är då givet att fortsätta arbeta för bland annat en kyrkoantikvarisk ersättning. Det är även betydelsefullt med det statliga stöd som finns till trossamfund. En annan del i detta är behovet att digitalt tillgängliggöra vårt kulturarv men också se hur vi kan bevara det digitala som skapas . Den digitala utvecklingen öppnar fantastiska möjligheter. Det gäller såväl skapande av nya kulturformer som nya sätt att bevara och tillgängliggöra kulturarvet. Det har jobbat för, bland annat genom stöd till digitalisering av biografer och samlingslokaler. Den infrastruktur som dessa samlingslokaler utgör kan inte heller överskattas. Vi behöver ju träffas även fysiskt. Lokalerna fungerar ofta även som ett nav för landsbygdsutveckling. Bygdegårdarna, Folkets Hus och nykterhetslogerna tillsammans med studieförbunden och föreningarna runt omkring i vårt land är viktiga aktörer när det gäller att göra kulturen tillgänglig i hela landet. För mig och är det viktigt att kulturen är just tillgänglig. Tillgängligheten bärs upp av tre ben. Det ska inte spela någon roll om man har någon funktionsnedsättning, var i landet man bor eller vilken social eller ekonomisk situation man lever i. Kulturen ska finnas till för alla. Att ge den möjligheten är en självklar del av det offentliga uppdraget. Vi behöver kultur som är tillgänglig för alla för att lära känna oss själva, varandra, vår historia och vår samtid bättre. Det är inte minst viktigt för ett samhälle som ska vara hållbart på lång sikt. Men ibland kan det också räcka med att du just put your feet in the air and move them around. Med det, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. 137 (KD): Regeringens kulturpolitik slås fast i propositionen Tid för kultur . Målen är ambitiösa. Inte minst kulturarvet men även barn och unga står i fokus. Kulturavsnittet i regeringens höstbudget fortsätter på den utstakade vägen. En rad nya satsningar kan noteras i årets kulturbudget. För att nämna en sådan satsning gläds jag särskilt åt den nya nationella samordningsfunktion för läsfrämjande insatser som föreslås. Låt mig fästa kammarens uppmärksamhet på folkbildningsfrågorna. Folkhögskolornas och studieförbundens folkbildningsinsatser utgör viktiga pusselbitar när det gäller ren kulturutövning men också ur ett arbetsmarknadsperspektiv. Studieförbundens verksamhet skapar en meningsfull fritid för många och bidrar inte minst till integrationsarbetet på ett sätt som offentliga aktörer har svårt att mäta sig med. Genom sin speciella pedagogiska tradition betyder folkhögskolorna mycket för att motivera och stödja unga arbetslösa som saknar kompletta gymnasiebetyg. Jämförande utvärderingar som gjorts mellan folkhögskolornas arbete och andra arbetsmarknadsåtgärder stärker bilden av att folkhögskolorna har stora förtjänster. Det är viktigt att förstå att folkhögskolornas framgångar bygger på att det är en fri utbildningsform där huvudmännen själva gör sina egna prioriteringar. Det finns ett uttryck som säger att utbildning ger färdighet medan folkbildning ger värdighet. Det tycker jag är ett bra uttryck. Jag vill verkligen skriva under på att det ger värdighet. Det känns glädjande att regeringen inser värdet av folkbildningen. Det märks inte bara i budgettexten utan också i de skarpa förslagen, bland annat när det gäller att utöka antalet årsplatser på folkhögskolornas allmänna kurser. De farhågor som finns, både när det gäller folkhögskolorna och kanske framför allt bildningsförbunden, gäller snarare de kommunala aktörerna. En del kommuner har drastiskt skurit ned bidragen till studieförbunden. Andra har lagt ned den kommunala musik- och . I vissa kommuner har man gått så långt att man helt har slutat att stödja folkbildningen. Det här är ju på nivå, och det ser lite olika ut i landet, men Socialdemokraterna regerar i många kommuner. Det vore bra för Socialdemokraterna om de hade en dialog om detta med sitt folk på lokal nivå och på så sätt kunde sopa rent framför egen dörr innan de beklagar sig över vad regeringen gör i dessa frågor. Det handlar ju ofta om socialdemokratiskt styrda kommuner. Låt mig också säga något om våra museer. Enligt Myndigheten för kulturanalys gjordes mer än 17,4 miljoner besök vid våra museer. Av dessa gjordes ca 7 miljoner besök vid våra centralmuseer. Det är som bekant de museer som ligger under statliga myndigheter eller statsfinansierade stiftelser. Centralmuseerna är ett av våra allra viktigaste kulturarvsverktyg. Kulturarvets värde och legitimitet bygger på att det tillgängliggörs för befolkningen. När jag var barn fick jag en bok skriven av . I den boken läste jag: Men vem ska trösta knyttet med att säga: lilla vän, vad gör man med en snäcka om man ej kan visa den? Det handlar om att delad glädje är dubbel glädje, som det heter. Det är när vi kan visa andra det som vi tycker är värdefullt och det görs tillgängligt som det får ett högre värde än innan. Att tillgängliggöra vår kulturhistoria och vårt kulturarv måste ses som en ständigt pågående process. De tekniska framgångarna har också breddat frågan om tillgänglighet. Inom ramen för regeringens nationella digitaliseringsstrategi Digitalt kulturarv har arbetet påbörjats med att planera digitaliseringen av centralmuseernas samlingar. Här ligger redan i framkant internationellt sett och är en av de största leverantörerna av kulturarvsdata till det europeiska digitala . har centralmuseerna börjat uppträda alltmer i sociala medier, vilket också får ses som en form av tillgänglighet och ett sätt att komma närmare kanske framför allt en yngre publik. Det här är en spännande utveckling av museivärlden som möjliggörs via det vägval som regeringen gjort. Men kulturarvet handlar inte enbart om gamla föremål, husgrunder och byggnader. Det handlar också om våra folkminnen – våra traditioner, våra värderingar och våra kunskaper om olika platser. De gemensamma värderingarna, de svenska dialekterna och de berättelser som förts vidare genom generationer ingår alla i det som vi kallar för vårt immateriella kulturarv. Om vi har god kännedom om kulturarvet har vi bättre förutsättningar att kunna utveckla vår egen identitet. Det betyder i sin tur att vi får bättre förutsättningar att respektera andras kulturer och värden. Regeringen lyfter också denna aspekt i budgeten, bland annat kopplat till konvention om skydd av det immateriella kulturarvet. Vi är många som ser fram emot resultatet av genomförandet av digitaliseringen av centralmuseernas samlingar. Låt oss hoppas att fler länder tar efter på detta område och gör sina samlingar digitala. Att vi i av ekonomiska oroligheter runt om i världen kan klara av att ligga på en fortsatt hög nivå när det gäller statliga anslag till kulturen är något vi har anledning att vara stolta och glada över. Från sida betonar vi dock vikten av att också bredda kulturfinansieringen. För detta krävs framför allt ett återupprättat mecenatskap, vilket inte är något som vi enkelt kan kommendera fram från denna kammare. Men vi kan hjälpa till på vägen. I och med årets budgetproposition kan stiftelser slippa betala skatt på den avkastning som går till kulturändamål. Det är ett viktigt framsteg som inte har kommit fram speciellt mycket men som finns med i budgeten. Jag vill understryka det. Vi kristdemokrater är också angelägna om att den avdragsrätt för gåvor till hjälporganisationer som har införts kan utökas så att även gåvor till andra ideella organisationer, till exempel kulturutövare, ska kunna bli avdragsgilla och att detta också bör införas för företag som vill stötta kultursektorn. Med de orden, fru talman, ber jag att få yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna. 138 (MP) replik: talar varmt om kulturen på många sätt, både brett och intressant. Han pratar mycket om folkbildning, och det tycker jag är kul. Det är nästan så att skulle kunna stötta budgetförslag på folkbildningssatsningar, om jag tolkade entusiasmen och engagemanget från talarstolen rätt. Jag tänkte lyfta fram en fråga som jag inte vet om känner att det går att svara på. Den har tagits upp och finns med i en reservation och handlar om och folkminnen. Du nämnde det här med det immateriella kulturarvet, och det här är en fråga som rör detta. Din allianskollega sade att det som händer inom och folkminnen endast är en organisationsförändring. Men om det nu är en myndighet, vilket jag har förstått att det är, har man någonting att säga till om från regering och riksdag, antar jag. Det är ganska intressant att titta på hur alliansregeringens politik har förändrat myndighetsstrukturen i . Sedan maktskiftet 2006 har 55 nya myndigheter kommit till, men hälften av dem har hamnat i . Jag tycker att det här är viktigt ur många perspektiv. Jag ställer mig bakom reservationen därför att det handlar om att vi bryter mot principer som är antagna i riksdag och där vi har sagt att vi vid lokalisering ska se över om myndigheter kan placeras någon annanstans. Det här är en myndighet som redan finns, men den slås ihop och centraliseras. 139 (KD) replik: Tack för frågan, ! Det är jätteviktigt, som jag ser det, att vi kan sprida gracerna över landet. Det tycker jag är bra om vi gör. Sedan vet vi att det kan vara svårt att flytta befintliga myndigheter eftersom det blir kompetensdränering och så vidare. Vi måste lära oss av våra erfarenheter. Det är inte alltid självklart att man ska flytta myndigheter enbart av regionalpolitiska skäl, men jag håller definitivt med dig om att när det finns möjligheter ska man sprida dessa myndigheter över landet så gott man kan så att det inte blir en så stor koncentration till huvudstaden. Det är ju över huvud taget en koncentration av mycket till , som drar till sig allt möjligt som en magnet. Då är det bra om vi politiker kan ha uppfattningen att hela ska leva. På så sätt är det rätt. 140 (MP) replik: Tack för svaret! Jag tänker inte förlänga debatten. Det kommer en till sedan, och vi har fler talare. Jag tackar för det svaret och vill bara uppmärksamma frågan. 141 Kultur- och idrottsminister (M): Kära vänner, får jag väl ändå säga här. Inför kan regeringen återigen, som alla år sedan Alliansen tillträdde, presentera en kulturbudget som rymmer ökade resurser, nya investeringar och initiativ för att utveckla kulturpolitiken. Mina allianskolleger har också varit inne på det. Innan jag går in på de huvudsakliga satsningarna i denna budget vill jag säga några ord om förutsättningarna för att kunna driva en konstruktiv och utvecklande kulturpolitik. När jag, senast , deltog vid ett rådsmöte med mina kulturministerkolleger från EU-länderna fick jag frågan av en av dessa kolleger om hur mycket vi hade varit tvungna att minska den svenska kulturbudgeten. När jag då svarade att vi i inte alls hade skurit ned kulturbudgeten, utan tvärtom ökat den , var det knappt att jag blev trodd. Jag fick upprepa det en gång till. När vi diskuterar åsiktsskillnader kring enskilda satsningar – eller nivån på anslagen – bör det alltså göras i sitt rätta sammanhang. Hos våra europeiska grannar är drastiska nedskärningar i kulturbudgetarna nämligen en realitet. Det är en realitet som innebär att beslutsfattare och kulturpolitiker får debattera hur neddragningar och rationaliseringar ska genomföras, snarare än hur kulturens villkor kan förbättras. Sådana nedskärningar har slagit mot många europeiska kulturinstitutioner, med omvittnade och uppmärksammade exempel från såväl den brittiska som den världsberömda operan i . Detta var också något som lyftes fram offentligt av den världsberömde dirigenten när han på Nobelkonserten gästade . Men det gäller inte här. I har vi tack vare en ansvarsfull politik inom alla politikområden som ibland krävt svåra avvägningar och som inneburit att det inte har gått att lova allt till alla ändå kunnat ta fram nya resurser till kulturen. Regeringen har konsekvent och med tydlig kompass förnyat kulturpolitiken. Successivt har vi fört kulturen närmare medborgarna genom att regionalisera – och därigenom också vitalisera – samtalet och beslutsmakten över stora delar av kulturbudgeten. Kultursamverkansmodellen har på och med höga ambitioner tagits emot mycket väl runt om i hela landet. Alla regioner är nu delaktiga, med undantag av . hade jag ett möte med Kommuner och Landsting och regionala politiska företrädare från alla regioner som deltar i kultursamverkansmodellen. De utvärderingar och rapporter som tidigare beskrivit de positiva effekter som modellen har haft blev på flera vis bekräftade vid den heldagskonferens vi hade. Det är tydligt att kulturen nu har fått en naturlig och framskjuten plats i kommuner och regioner och att kulturpolitiken på alla nivåer har ingjutits med nytt engagemang och förnyad kraft. Under Alliansens tid har kulturbudgeten stärkts med , men utöver ökade resurser och kultursamverkansmodellens betydelse har de nya nationella kulturpolitiska målen också varit vägledande för en mer aktiv kulturpolitik. Särskilt det nya målet om barns och ungas rätt till kultur, som infördes , har stärkt många kulturinstitutioner, och de har blivit än mer strategiskt skickliga på att engagera och nå barn och unga. I det arbetet har också Skapande skola, som uppgår till drygt 170 miljoner och planeras nå över 700 000 barn, spelat roll för att ge barnen möjlighet att ta del av professionell kultur som en naturlig del av sin uppväxt och skolgång. Inte långt efter att alliansregeringen tillträdde presenterade en omfattande kulturvaneundersökning av alla EU-länder. Den visade då att hade en mycket kulturellt aktiv befolkning, en kulturell styrkeposition som var värd att värna och utveckla. Mot bakgrund av den mätningen var det med stor nyfikenhet jag tog del av den nya motsvarande undersökningen som presenterade . Dess värre är den övergripande trenden inom hela EU minskad delaktighet och tillgång till kultur. Återigen är det tydligt att kulturens villkor är beroende av den större samhällsutvecklingen. Men glädjande nog har , tvärtemot trenden, ökat i alla kategorier – i alla kategorier . Faktum är att , enligt undersökningen, har högst delaktighet och tillgång till kultur i hela EU. Endast slår oss, och då gäller det förekomsten av eget konstnärligt utövande. Men när det kommer till att ta del av kulturprogram, läsa böcker, besöka museer, gallerier, konserter, teatrar, utnyttja allmänna bibliotek och se dans-, balett- eller operaföreställningar ligger vi först – av alla EU-länder. Jag medger att jag studsade till när jag såg att även läsning har ökat i . Det är ju inte riktigt den bilden vi har. Men efter närmare studier av tabellerna förstod jag att börjar mäta först .