prot · H00981 · 2013-03-20 00:00:00 — Exakt vad är det som ska förändras och i vilken omfattning får vi liksom inte reda på, trots att jag vid upprepade tillfällen redan under beredningen av dessa frågor i utskottet ställde just den frågan till ledamöterna från Socialdemokraterna, . tog upp några av exemplen, men alla dessa finns ju med i det regeringen har aviserat att man redan arbetar med, har arbetat med eller kommer att arbeta med. Hur lite lag kan man ha och ändå åstadkomma en god bebyggd miljö, rättssäkerhet, demokratiskt inflytande och medborgarförankring som man bibehåller och stärker ett kommunalt självbestämmande över både markanvändning och bostadsförsörjning? Utan kommunala planer blir nämligen ingenting byggt. Det kanske är så att planering är någonting som är underskattat och att vi i stället för att beklaga oss borde uppskatta den efter förtjänst. har en funktion att fylla, men visst behövs det fortfarande förändringar. Den är dock ingenting man ändrar och anpassar efter de för tillfället rådande omständigheterna och den aktuella debatten, och den är ingenting man passar på att ifrågasätta därför att det plötsligt uppstår en möjlighet att vinna en votering om ett knippe riksdagsmotioner i kammaren. Det är klart att det skapar oro bland fastighetsägare och byggföretag när de utredningar och förslag som måste genomföras ska processas ytterligare en gång genom en grupp riksdagspolitiker som ska utreda sådant som säger redan har utretts. Jag tycker för min del att vi som sitter här har tillräckligt många möten att gå på och att det bästa kanske vore om vi gav oss ut i landet för att ta reda på hur det verkligen ser ut. Långsiktighet och förutsägbarhet, inte minst från politikens sida, är viktigt. Ett flerfamiljshus som byggs skrivs av , har en fastighetsägare berättat för mig. Det motsvarar 17 mandatperioder. En normalt snårig planprocess kan sträcka sig över fyra mandatperioder, vilket är lika långt som hållbarheten borde kunna vara i en översiktsplan. Från min tid i , som är en kommun med 77 000 invånare och som växer med drygt 1 000 personer , har jag fått lära mig att den översiktliga planeringen är den viktigaste och att det bara skapar problem när partier plötsligt börjar svaja och inte följer vad de kommit överens om när man har diskuterat igenom och antagit översiktsplanen. Att vi i också respekterar byggbranschens och fastighetsägarnas vädjan nationellt om långsiktighet och stabila förutsättningar blir ju än viktigare, speciellt som vi just har gått igenom en väldigt omfattande reformering, förändring och förenkling av . Kommunernas planberedskap, deras översiktsplanering och deras ambitioner när det gäller bostadsförsörjning och hållbart byggande borde lyftas fram som goda exempel lite oftare och inte ständigt klagas och klankas på. Förutsatt att kommunerna tar sitt ansvar och gör vad de kan är det upp till byggföretagen att leverera. Många kommuner jag besöker har planer och kan visa att det faktiskt finns en stor efterfrågan på bostäder utan att de stora byggföretagen visar kommunerna något nämnvärt intresse. I stället är det de mindre byggföretagen och hustillverkarna som står för bostadsbyggandet där, ofta till mycket låga kostnader. Det finns kommuner med mindre än en timmes pendlingsavstånd från som inte har brist på bostäder utan som tvärtom har outhyrda lägenheter och ett svagt intresse för att bygga över huvud taget. Skillnaden i förutsättningar för bostadsbyggande i olika delar av landet är ganska stor. Vi behöver inte röra oss över så stora avstånd för att se dessa skillnader. Det är lätt att använda som rikslikare för bostadspolitiken, men för ligger det också en möjlighet i att se hela landet utvecklas och få sin beskärda del av utvecklingen. Det är i Småortssverige, utanför storstadsregionen som vi är mest beroende av små byggföretag med en stor lokal förankring för att vi ska kunna få lov att bygga de småhus, villor och lägenheter som det finns människor som är beredda att köpa och hyra. Det är inte utan oro för vilken effekt det får på de små byggföretagen som vi ser att en majoritet i på förslag från Socialdemokraterna nu har röstat igenom en obligatorisk månadsrapportering i byggbranschen. Detta är ingenting som småföretagen har frågat efter. Däremot är det de som kommer att drabbas hårdast av nya pålagor och regler kring hur de ska sköta sitt företag. Regeringens initiativ att låta en parlamentarisk kommitté komma med förslag på hur vi ska åstadkomma en bättre regional planering för bostadsbyggandet är välkommet. Det är inom detta område som vi ser de kvarvarande problemen, och det är det sjunde kapitlet i som det återstår att föreslå förändringar inom. ser här möjligheter för de mindre kommunerna att samverka mer i sitt planarbete och för hur befolkningstrycket mot storstäderna ska kunna spilla över på fler kommuner runt omkring i storstadsregionerna. Det är genialiskt att just detta utreds i en parlamentarisk kommitté eftersom många av de kommuner som berörs av detta samlade grepp på den regionala planeringen har olika majoriteter. En del är socialdemokratiskt styrda, och andra är alliansstyrda. Flera kommuner har andra majoriteter. Det är viktigt att på detta sätt få en samsyn över de politiska gränserna just när det gäller det regionala samarbetet. Den nu gällande har det som sagts tagit att jobba fram, och det finns förbättringsmöjligheter därom är vi överens. Felaktigheter kan rättas till. Kravet på kontrollansvariga har kritiserats och förskjuts i tiden trots att detta med kvalitet i byggandet är någonting som inte minst tog upp som viktigt. Vi behöver komma i kapp med möjligheterna att rekrytera kontrollansvariga. Byggsanktionsavgifterna kommer att sänkas; det har regeringen redan aviserat. Regeringen ger nu en mängd uppdrag och begär in rapporter. Det är ingenting som ska kritiseras. Det är positivt att det görs förbättringar. Ursäkta om jag lägger till ytterligare någon minuts talartid. Om man läser igenom betänkandet kan man se vad det är man vill göra. I punkt 1 vill man kartlägga, i punkt 2 göra en översyn, i punkt 3 beskriva och utvärdera, i punkt 4 kartlägga och analysera, i punkt 5 redovisa, i punkt 6 utvärdera, i punkt 7 utreda behovet av bestämmelser, i punkt 8 förenkla och förkorta, i punkt 9 se över med ett regelverk, i punkt 10 föreslå nya eller ändrade bestämmelser, i punkt 11 utarbeta vägledande underlag och slutligen i punkt 12 se över regionplaneringen. Det är alltså en mängd olika nivåer och dignitet på uppdragen. Vi får lätt en känsla av att mängden uppdrag innebär att vi ändå gör en total översyn av . Så är det inte alls. Det handlar om att skapa ett smörjmedel, att kartlägga och att se var behoven finns av både de små och de kanske lite större förändringarna. Ju större osäkerhet som råder, desto större risk är det att det tar tvärstopp i bostadsbyggandet. I stället för att ta ställning för vart och ett av de eventuella förbättringsförslag som kan komma på ett smörgåsbord vill Socialdemokraterna, och tillsammans med lägga alltihop i en stor gryta och röra om. Den aviserade parlamentariska kommittén om regional planering är specifik och angelägen. Det andra kan vi inte riktigt ta ställning till, för vi förstår inte vad det handlar om. Det oppositionen nu i stället vill ha är en löst sammansatt konklav ur vilken den samlade byggbranschen ska avvakta att den vita röken kommer upp ur skorstenen utan att kunna förutse vad det är som händer. Det är ett forum för kohandel kring de olika lösningar som var och en och tillsammans syftar till att åstadkomma just det alla vill, nämligen att förenkla, förtydliga och snabba upp. Jag tror vi begår ett kardinalfel om vi tror att denna grupp kommer att åstadkomma underverk för bostadsbyggandet. Det beskrivs som ett hinder i bostadsbyggandet att det finns en uppsjö av lokala krav som har sin grund i kommunala beslut så kallade särkrav. Ofta görs jämförelser med bilindustrin som förs fram som ett föredöme när det gäller att utveckla koncept och modeller och att ha en långsiktig produktutveckling som syftar till kostnadseffektivitet och låga kostnader för den som ska köpa produkten. Det finns likheter och skillnader mellan bilindustrin och byggindustrin. Bilindustrin är global. Ända har delstaten haft särskilda krav på emissioner på de biltillverkare som ska sälja sina bilar på deras marknad. Det gäller inte bara bilar, utan det gäller allt från gräsklippare till utegrillar, för övrigt. Jag har läst någonstans att är världens sjunde största ekonomi, men eftersom bilindustrin är global och byggbranschen är nationell är det ändå lite relevant att jämföra och kraven på biltillverkning med och kraven på byggandet. Det vore i så fall som om , som är landets till invånarantalet sjunde största kommun, skulle ställa krav på sina byggnader när det gäller energieffektivitet som alla andra kommuner och byggföretag fick anpassa sig till. Låt oss inte göra denna fråga om särkrav mer komplicerad än den behöver vara. Utredningen har med stor förtjänst satt fingret på ett problem som går att lösa om alla hjälps åt, inklusive de myndigheter som ska hantera byggkrav och energihushållning. Jag talar då om och . Det finns ingen anledning att stoppa de byggföretag, stora och små, eller för den delen kommuner, som ligger i framkant både när det gäller koncepttänk och klimatpåverkan. En parkeringsplats i ett garage lägger ytterligare till byggkostnaden på varje lägenhet i ett flerfamiljshus. I en av motionerna tas parkeringsfrågan upp. Jag ser inte heller här någon anledning att skicka pekpinnar på kommunerna om att de ska införa någon stopplag mot detta. Det skulle vara mig helt främmande att förespråka nationella parkeringsnormer. Men jag finner det lite märkligt att inte denna fråga har uppmärksammats mer när vi diskuterar faktorer som driver upp kostnaderna för bostadsbyggandet. Jag inser att det är lätt att lämna ämnet och börja prata byggkostnader och inte planering och byggande. Jag tycker sammanfattningsvis att vi i huvudsak har en väl fungerande och väl genomarbetad plan- och bygglag. De människor ute i kommunerna som har att tolka lagen upplever att den har blivit tydligare och mer välskriven, men att den också ålägger bygglovsavdelningarna mer uppgifter. I gengäld menar jag att det borde ges en större frihet till byggföretagen och deras konsulter när det gäller att kunna utforma planerna och att de inom ramen för en väl genomarbetad översiktsplan med en god hållbarhet borde ges en större frihet att utforma detaljplanerna. Sedan har kommunerna dessa att besluta om och stämma av gentemot sina egna översiktsplaner. Det finns egentligen inga hinder för det . Men kommunerna jobbar olika. Många kommuner jobbar så här, och andra kommuner är mer detaljstyrande. Det behövs ett förändrat synsätt, speciellt som jag ser en utveckling mot en effektivare byggbransch, där man jagar kostnader med hjälp av metoder, processtänkande, lean production, koncept och produkter. Kostnadsutvecklingen i byggindustrin har varit mer än dubbelt så stor som konsumentprisindex. En ny tv-apparat har under haft en prisutveckling som är lika med noll, kan man säga. är utvecklingstakten när det gäller just tv-apparater mycket hög från en svartvit analog tjock-tv till en platt digital-tv med HDMI och många kanaler. Priset till konsument är trots detta fortfarande . Med denna prisutveckling skulle samma tv-apparat, om vi hade följt byggkostnadsindex, kosta . Om den hade följt konsumentprisindex hade den kostat . Det ankommer kanske inte på oss i den här debatten att värdera kostnadseffektiviteten inom byggsektorn. Men vi ser ett mer industriellt byggande. Det är välkommet, speciellt om det förenar hållbarhet med mångfald i utbudet, låga boendekostnader och goda sociala miljöer för människor. Några pekpinnar mot kommuner i det här fallet behövs inte, men en uppmaning att vara följsamma och lyhörda inför byggföretagens önskemål är viktigt att rikta till kommunala tjänstemän och politiker. vill se regelförenklingar och en större frihet att lokalt kunna anpassa bostadsbyggandet utan pekpinnar från staten. Överdriven regeltolkning på nivå är ett större problem. Det löser vi inte här. Vi måste på alla nivåer, och även här i , vara ett föredöme och inte införa fler regler än vad vi tar bort. 192 (S) replik: Låt mig börja med att säga till att vi inte för tror att våra klagomål på hur fungerar skulle vara det enda hindret mot ett bostadsbyggande. Du ska inte för tro att det är på det sättet, och vi har heller inte med ett ord sagt det. Sedan vill jag säga något både till och också till dig i . Jag trodde först att ni bara inte ville förstå. Men jag börjar tro att det är så att ni inte förstår vad vi säger. Det är inte alls ovanligt att man tillsätter kommittéer vid stora komplicerade förändringar i lagstiftningar för att få en bred uppgörelse och brett jobba med frågorna så att vi till slut får en heltäckande lagstiftning där de allra flesta är nöjda. Det är också så att i en sådan kommitté som vi talar om är det kommittén som i sitt arbete ska se över lagstiftningen och se vad som behöver göras för att förbättra. Att jag tog upp många exempel på vad som inte har fungerat och som man tillsatt utredningar och givit i uppdrag att förändra och titta på innebär inte att det är vad vi ska göra igen. Jag förstår nu att ni faktiskt inte förstår, men det är inte ovanligt. Jag tycker att ni är nonchalanta och fräcka som raljerar över oppositionens vilja att få en fungerande lagstiftning på PBL:s område. Oppositionen vill vara med och ta ansvar för att vi ska få en bra lagstiftning. Varför vill ni inte det? 193 (C) replik: Det är lite svårt att tolka detta. Jag drog slutsatsen i mitt anförande att er argumentation går ut på att är det enda och stora hindret mot bostadsbyggande. När avslutar sin frågeställning till mig påstår hon att vi har en dåligt fungerande plan- och bygglag. I mitt anförande försökte jag beskriva att även om det finns problem med plan- och bygglagens tillämpning i många delar, och det finns ett ständigt behov av att göra översyner och förbättringar, har vi i huvudsak en väl fungerande plan- och bygglag. Den har blivit enklare att tolka och ställa krav på snabbare handläggningstider vid till exempel bygglovsansökningar. Man har inrättat funktioner med kontrollansvariga. Det kritiseras visserligen, eftersom det är svårt att få tillgång till den funktionen i plan- och byggförvaltningarna i kommunerna. Men den syftar ändå till att säkerställa en god bebyggelse. Det är inte något dåligt. Det är tvärtom någonting bra. När det gäller de specifika förslagen på vad kommittén ska syssla med efterlyser jag fortfarande en beskrivning. Det borde för en byggföretagare och en fastighetsägare kännas väldigt osäkert när en parlamentarisk kommitté tillsätts för att överpröva ett stort antal redan kända och väl motiverade större och mindre förändringsförslag. Det blir som om hela havet stormar. Det skapar en enorm osäkerhet. När det tillsätts en väl definierad parlamentarisk kommitté som ska se över ett så angeläget område som den regionala planeringen finns det inte med förrän först i efterhand i den lista som Socialdemokraterna sätter upp. 194 (S) replik: Om du, , på dina resor runt om i landet, som du säger att du är på, skulle lyssna på kommunernas handläggare och tjänstemän och på människor som drabbats av det som vi påstår fortfarande inte fungerar i tror jag att du skulle ändra uppfattning. Det är alldeles uppenbart att vi har olika verklighetsbilder. Det är viktigt att processerna känns demokratiska. talar jag om kommunernas arbete. Dialogen är viktig. Man har bland annat infört nya begrepp som enkelt planförfarande. Man talar om samråd på olika sätt som man inte har gjort förut, planbesked och sådana saker. Det fungerar inte bra. Det säger kommuner, och det säger också statliga myndigheter. Det säger till exempel , andra statliga myndigheter och kommunerna. När det gäller vägbyggen, järnvägar och andra sådana stora projekt fungerar det inte. Lyssnar man inte kan man fortsätta att leva i bubblan och tro att det fungerar. Ni säger alla tre som varit uppe i debatten att det finns brister och att det finns sådant som inte fungerar. Ta ansvar gentemot väljarna och de människor som jobbar med dessa frågor och säg: Då tillsätter vi en kommitté där vi tillsammans ska komma fram till vad som inte fungerar. Det handlar om hur vi tillsammans kan göra så att vi får en lagstiftning som fungerar. 195 (C) replik: När vi diskuterar vad som är bekymmer kan vi nämna någonting som vi inte har tagit upp i diskussionen över huvud taget. Det är detta med instansordningen när det gäller överklagandeproceduren. Vilka är det som kan räknas till sakägarkretsen, och så vidare? Det vi upplever att vi har störst problem med och där kanske vi är överens, är de frågor som har att göra med vad som händer efter att planprocessen är färdig och ett beslut ska vinna laga kraft. Problemet är egentligen alla skrivkunniga medborgare som i och för sig utnyttjar sin medborgerliga rättighet att kunna klaga och överklaga beslut. Det är också lätt att kritisera. Men det är inte så lätt att bestämma vem som ska ha rätt och inte ha rätt att vara sakägare. Regeringen har fattat beslut om att ge resurser för myndigheter, mark- och miljödomstolar och länsstyrelser för att kunna handlägga dessa ärenden på snabbare sätt. Man har också aviserat att man kommer att se över instansordningskedjan för plan- och bygglovsärenden och eventuellt ta bort någon del i kedjan. Jag menar att det kommer att ge betydligt större effekt än de små men angelägna förändringar som vi här diskuterar och som ni vill tillsätta en parlamentarisk kommitté för. 196 (MP) replik: Timmen är sen. Det bjuder mig egentligen emot att begära replik, men det var svårt att låta bli. Det gläder mig väldigt att tydligen delar vår uppfattning när det gäller särkraven. Det är skönt att det är någon i alliansregeringen som är kritisk till det förslaget. Vi ser att det är ett alldeles felaktigt sätt att tvinga företagen att bygga sämre än de kan och tvinga kommunerna att inte se till att man bygger som man vill i kommunen när det gäller energikrav utan att man kan få in gökägg i den kommunala planeringen. Det är jättebra. Jag uppfattade att även delar vår uppfattning beträffande P-normen. Det är mycket bra att någon gör det. Vi ser det som en kostnadsdrivande sak. Därför vill vi inte att kommunerna ska kunna lägga så stora P-normer som de har, för att vi får just den effekten. Genom att göra så och vara lite kärvare blir det enklare att få kollektivtrafik, gång- och cykeltrafik och annat att fungera. talade om långsiktigheten, och jag tycker att det är viktigt att komma med en liten kommentar till det. Det är inte så att vi från sida vill börja om från början. Om ni i Alliansen och regeringen vill beskriva det som hela havet stormar är det naturligtvis upp till er att göra det, men då är det också ni som skapar osäkerheten, inte vi. Vi vill se till att regelverken genomförs. Det handlar om genomförande. Ska vi kunna genomföra något som verkligen blir långsiktigt hållbart vi har trots allt ett ganska svagt regeringsinnehav måste vi tänka på att det även ska hålla efter nästa val. Vi menar att det parlamentariska läget är sådant att vi måste samarbeta om vi ska få långsiktigt hållbara regelverk för byggande. Ska man investera långsiktigt måste det också vara långsiktigt, och då måste vi samarbeta. Därför behövs en kommitté för genomförandet. Vår ledamot i den tidigare tycker att det här är katastrofalt. 197 (C) replik: Det gläder mig att vi har samsyn i principfrågan. Däremot var jag väldigt tydlig i mitt anförande med att vi inte tänker föreslå någon stopplag mot parkeringsnormer och inte heller mot något som har att göra med energieffektivitet i byggnader. Det är oss främmande att göra den typen av regleringar i det kommunala självstyret. Mycket av den typen av statliga regleringar, antingen det gäller den ena eller andra aspekten av det kommunala planerandet och byggandet, kännetecknar ju i hög grad också politik. Jag har därför lite svårt att se hur en miljöpartistisk plan- och bygglag skulle bli så mycket enklare än den vi har , snarare tvärtom. När det gäller digniteten på den ytterligare parlamentariska kommittén, den som alltså föreslås utöver den som regeringen redan har aviserat och som gäller ett så stort, brett och angeläget område som den regionala planeringen i förhållande till kommunernas planmonopol, har jag svårt att se ett sådant behov. Det var därför jag beskrev de elva punkterna där de flesta är ren kartläggning, det vill säga att undersöka hur det ser ut och hur det tillämpas, för att sedan eventuellt återkomma med något förslag. Det låter som om de elva förslagen innebär stora och radikala förändringar av en väl fungerande plan- och bygglag. Så är det inte. Det skapar ytterligare osäkerhet i byggindustrin om det förespeglas att en sådan kommitté ska ha stor påverkan både på det kortsiktiga och det långsiktiga arbetet med . Det ser jag som den stora risken, att det inte kommer att slås in en enda spik förrän det råder klarhet om vad kommittén egentligen kommer att syssla med. 198 (MP) replik: Ja, vad var det för något? Jag kan bara konstatera att vi strävar efter långsiktighet. Uppenbarligen talar man varmt om det från allianspartiernas sida. Man talar om att bjuda in, som det sades tidigare, men när det kommer till kritan är man inte intresserad. Man är inte intresserad av att skapa en process som har förutsättningar att leda till långsiktighet. Man är inte intresserad av en process där vi kan få bred majoritet i . Det är ju där besluten ska fattas. De ska inte fattas i , utan de ska fattas i . Vi måste därför skapa en process som förutsätter att det går att komma dit. När det gäller de kommunala delarna så visst, vi har uppenbarligen samma ambitioner, men vi har olika syn på hur man kommer dit. Vi menar att det behövs lagstiftning från sida som ger kommunerna råg i ryggen för att kunna stå emot de kommersiella intressena. Det är inte så enkelt på den kommunala nivån. Jag har lång erfarenhet som kommunpolitiker. Jag har hållit på med det och vet hur svårt det är när man inte har tydlig lagstiftning i ryggen. Av praktisk erfarenhet tycker vi så. Vi har mycket erfarenhet fast vi är ett ungt parti. 199 (C) replik: Långsiktigheten ligger ju också i den långa process som har föregått den nu gällande . Som jag nämnde, och som flera andra talare också nämnt, har den inte varit i kraft . Det är naturligt att en plan- och bygglag när den träder i kraft kräver en hel del informations- och utbildningsinsatser. Det kräver att kommunerna har den personalstyrka som behövs för att möta de utmaningar som finns. Det förutsätter alltså viss långsiktighet innan man går in och gör några större utvärderingar av saker och ting. Låt mig påminna om det som har sagts, nämligen att den nuvarande initierades efter utredningar som tillsattes 2002 och som presenterade sina betänkanden under den tidigare regeringen, som stöddes av . Den första propositionen presenterades redan före eller . Sedan har arbetet fortsatt utifrån det som gjordes tidigare. Ingen kan väl påstå att en sådan process inte har ett brett parlamentariskt stöd i beredningsgången. 200 (SD): Jag avser inte att förlänga debatten mer än nödvändigt utan kommer att fatta mig kort. Avsikten med som beslutade om 2010 var att hanteringen av plan- och bygglagsärendena skulle effektiviseras och bli snabbare. Dock finns det brister i lagen, och av den anledningen anser att en kommitté bör tillsättas med syfte att se över PBL. Att kommittén tar hjälp av personer med unik kompetens inom PBL, och också är med i verksamheten ute på fältet, ser vi givetvis som en självklarhet. Kommittén bör således även ha i uppdrag att se över det nuvarande systemet med regionplanering i . Den bör få mandat att föreslå nya lagändringar för att en snabbare och effektivare plan- och byggprocess ska kunna bli verklighet.