prot · H00966 · 2013-02-15 00:00:00 — De är väldigt tydliga med att de skulle vilja ha en helt annan tingens ordning, och de vill definitivt inte processa. Det finns nämligen en ekonomisk risk även för försäkringsbolagen i att processa. Så är det ju; det är för båda parter risken uppstår. Med detta sagt: Kan man lösa frågan i ett tidigare skede kan man skapa metoder och modeller som gör att den skadelidande i grunden får en så rättvis prövning som möjligt i ett så tidigt skede som möjligt minskar man också obalansen. Tidsutdräkten är nämligen viktig, men prövningen är lika viktig. Den som är skadelidande ska kunna känna att den har blivit tagen på allvar. Det tycker jag är viktigt att föra in i debatten. Många gör inte det, och därför är det nu väsentligt att det som sker i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen sker snabbt och tydligt och att vi också får fram resultat som leder i en positiv riktning. Tack för en bra debatt! 18 (): Det är tydligt att tycker att man ska förändra en del i systemet. Det jag funderar över är om interpellanten har funderat något på hur mycket han är beredd att höja försäkringspremierna med eller hur mycket mer vi ska betala för större möjligheter att driva processer i domstol. Det är nämligen vad det handlar om there is no such thing as a free lunch. Jag tror att det är svårt att hitta de resurser detta skulle kräva. Jag tror i stället att det handlar om att försöka se till att det grundläggande system vi har blir så rimligt som möjligt. Sedan säger interpellanten i slutet att många inte anser att de blir bemötta på ett riktigt sätt. Det är en väldigt allvarlig anklagelse. Självklart är det så att det i processer där det finns två parter och där det inte förlikas alltid är en som inte är helt nöjd. Jag tror nämligen att den som går in i en process alltid anser att man har rätt och att man borde få rätt. Det ligger i sakens natur att det ligger till på det sättet. Jag tror inte att vi kommer undan det. Jag utgår ifrån att vi har ett rättssäkert system och att det är någorlunda seriöst. Jag kan konstatera att de utredningar av systemet som har varit har kommit fram till att det är ett förhållandevis bra system och att rättssäkerheten hålls högt. Det är oerhört centralt att det är på det sättet. Jag tror alltså inte att man ska ifrågasätta det. Dock ska man nog vara helt klar över att vi kan behöva ha vissa spärrar mot att i onödan driva processer. Det ligger nämligen i sakens natur att man vill driva dessa frågor, eftersom de är så viktiga för den enskilde. Det ligger också i sakens natur att bolagen försöker pressa kostnaderna. Jag tror att man får en någorlunda bra balans genom att försäkringsbolagen i vissa av institutionerna samverkar eller motverkar varandra. Jag tror att det är bättre att man den vägen reglerar hur utvecklingen ska ske framgent än att vi från den politiska nivån i detalj försöker ange vad som ska gälla och vilka nivåer som ska vara rimliga. Då får vi nämligen ett ogörligt system som inte alls erbjuder den fria rätt att teckna försäkringar som jag ändå tror är grunden på detta område. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2012/13:253 om införande av samtyckeskrav 19 (): har frågat mig varför jag inte vill införa ett krav på samtycke för sexuella gärningar och på vilka omständigheter och fakta som jag har baserat mitt ställningstagande om att inte, så som föreslogs i sexualbrottsutredningens betänkande, införa en helt ny och samtyckesbaserad bestämmelse där brottet ska kallas sexuellt övergrepp. Hon har även frågat mig om jag avser att ta några lagstiftningsinitiativ så att det aldrig kan vara tillåtet att utnyttja någon person sexuellt mot dennes vilja. Utgångspunkten för sexualbrottslagstiftningen är att varje människas önskan att inte ha samlag eller annat sexuellt umgänge i varje situation ovillkorligen ska respekteras. Intresset av att skydda det sexuella självbestämmandet är alltså centralt i lagstiftningen. Frågan om det finns ett samtycke till en sexuell handling blir därför avgörande för om gärningen är att bedöma som ett sexualbrott eller inte. Trots detta och trots denna utgångspunkt är det inte självklart att lagstiftningens konstruktion i sig måste utgå från bristande samtycke som grundrekvisit. Det viktigaste för mig är inte hur lagstiftningen är konstruerad, utan vilket skydd den erbjuder mot sexuella övergrepp och sexuella kränkningar. Vid valet av regleringsmodell är det därför avgörande vilken reglering som framstår som mest ändamålsenlig och rättssäker för att uppnå syftet med kriminaliseringen. Ett viktigt argument mot en samtyckesreglering är att den riskerar att leda till en ytterligare fokusering på offret och offrets beteende i samband med gärningen och därmed till en sämre situation för brottsoffret. Dessutom finns det med en sådan regleringsmodell flera svårigheter att utforma en rättssäker och förutsägbar lagstiftning. Detta skulle sannolikt under en lång övergångsperiod leda till en osäkerhet kring räckvidden av det straffbara området. Vidare kan en samtyckesreglering förväntas innebära ytterligare bevisproblem på grund av svårigheter att styrka såväl att ett brott objektivt har begåtts som att det finns uppsåt hos en utpekad gärningsman. Sammantaget är det därför regeringens bedömning att de fördelar som en samtyckesreglering skulle kunna innebära inte motsvarar eller uppväger nackdelarna. Både sexualbrottsutredningen och en majoritet av remissinstanserna delar denna bedömning. Det är riktigt att sexualbrottsutredningen föreslår, som ett komplement till våldtäktsbrottet, en ny straffbestämmelse som ska kallas sexuellt övergrepp. Brottet föreslås få ett begränsat tillämpningsområde och avser framför allt att träffa två typsituationer, passivitets- och vilseledandefall. Flera remissinstanser avstyrker eller är starkt kritiska mot förslaget. Dessutom motsvaras tillämpningsområdet för den föreslagna bestämmelsen i princip av tillämpningsområdet för den i lagrådsremissen utvidgade våldtäktsbestämmelsen. De fall som är tänkta att omfattas av bestämmelsen om sexuellt övergrepp kommer därmed enligt regeringens förslag att i stället ingå i våldtäktsbrottet. Det finns därför inte skäl att genomföra utredningens förslag. Att bekämpa sexuella övergrepp är en högt prioriterad fråga både för mig och för regeringen och dessutom säkert även för . En viktig del i det arbetet är en stark och väl fungerande lagstiftning. Syftet med förslaget i lagrådsremissen är att åtgärda vissa brister i lagstiftningen och på det sättet ytterligare förstärka skyddet för den sexuella integriteten och det sexuella självbestämmandet. Förslaget innebär att lagstiftningen både kommer att utvidgas och skärpas. Målsättningen är att överlämna en proposition till . 20 (MP): Tack för svaret! Sexualbrott är en av de brottstyper som polisanmäls i minst utsträckning. Knappt en fjärdedel av brotten anmäls. Många kvinnor vittnar om att det känns obehagligt och att det är frågor som är ganska tuffa att gå igenom. Inte minst uppmärksammades detta på tv . I de flesta fall när en kvinna anmäler en våldtäkt läggs dessutom fallet ned. Frågan om samtyckeslag har debatterats allt när kom med en dom mot som tydliggjorde att mänskliga rättigheter gäller. Det ska gå att bestraffa varje sexuell handling som skett utan samtycke. De ändringar som regeringen nu stannar för att göra innebär att man med öppna ögon låter bli att straffbelägga sexuella gärningar som begås mot den andras tydliga vilja. Det innebär att regeringen inte följer den princip som man påstår sig ha utan nöjer sig med att uppräkna några ytterligare situationer som ska vara våldtäkter. Regeringens egen utredare insåg, som statsrådet nämnde i sitt svar, behovet av att ha en kompletterande bestämmelse för att leva upp till den här principen och skapa ett straffskydd som uppfyller krav. Det blev i alla fall tydligt i statsrådets svar att regeringen inte vill ha det här. Statsrådet hänvisar i svaret till att flera remissinstanser avstyrkt förslaget, men , Brå, som ska se framåt ser positivt på förslaget om en samtyckesbaserad brottsbestämmelse. och juridiska fakulteten vid vill gå ännu längre och införa en ren samtyckesbestämmelse, alltså en reglering där brist på samtycke är det grundläggande brottsrekvisitet för våldtäkt. säger inte hur en lag ska utformas, det får varje land göra självt, men domstolen är tydlig med att det handlar om mänskliga rättigheter och att det ska gå att bestraffa sexuella handlingar som har skett utan samtycke. Med regeringens förslag att lägga till särskilt utsatt situation är det fortfarande inte möjligt att döma om man inte befinner sig i en särskilt utsatt situation. om mänskliga rättigheter innebär att det måste vara möjligt att bestraffa varje sexuell handling som skett utan samtycke. Har kvinnan sagt nej och det är ställt utom allt tvivel ska man kunna döma. Om regeringen nu säger att det inte behöver göras någonting mer och en person till exempel hamnar i frozen fight, eller om det är belagt att detta kan inträffa, där kvinnan är helt paralyserad, kommer det fortfarande inte att gå att döma? Tror regeringen att anmälningsbenägenheten kommer att öka med den här förändringen? 21 (): Först vill jag säga att jag är helt klar över att för få sexualbrott och övergrepp anmäls. Det är väldigt många kvinnor om vi håller oss till kvinnor, för även män blir våldtagna som upplever hela processen som mycket besvärlig. En del avstår säkert från att anmäla därför att man är rädd. Det är just av det skälet som jag tycker att det är otroligt viktigt att ta till sig det som erfarenheten av den rena samtyckesbestämmelsen innebär, nämligen att man lägger ännu mer press och fokus på brottsoffret hur de betedde sig, hur de klädde sig och allt vad det nu kan vara. Det räcker så bra som det är. Utgångspunkten för lagstiftningen i är att man ska vara överens om att ha sex. Det vi har gjort med den förändring i reglerna som vi föreslår till Lagrådet är att vi har tagit in de två typfall som utredningen ville komma åt med sin specialbestämmelse. Det ena är passiviteten. Vi har haft ärenden där man funderat över varför kvinnan inte försökte protestera. Då har man inte tagit till sig kunskapen att många reagerar vid en våldtäkt med att inte göra någonting, för de är paralyserade. Det har vi fångat in. Det andra är vilseledande, som är en situation där man mer eller mindre blir inlurad i en situation. Det täcker vi in genom att omvandla det hjälplösa tillståndet, som det uttrycks, till en särskilt utsatt situation. Jag menar att vi på det här sättet har fångat in de två mycket besvärliga situationer som har kritiserats. Då behöver vi inte den specialbestämmelse som utredningen föreslog. Jag ifrågasätter redovisningen av vad Bulgariendomen skulle innebära eller inte. Både en tidigare utredning och den senare har prövat frågan. Vi sticker inte ut eller är förpliktade att göra något utöver det som gäller . Den där diskussionen är mycket speciell. Vi bryter inte mot internationella regler genom att inte ha en samtyckesreglering; så är det inte. Det viktigaste när vi har sett igenom den stora reform av sexualbrottslagstiftningen som gjordes för har varit att förtydliga de situationer där vi inte har rimliga lösningar. Dock vore det väl förödande för anmälningsbenägenheten och för brottsofferperspektivet att lägga ytterligare press på brottsoffren. Då är jag rädd att ännu färre kvinnor vågar och orkar anmäla. Utöver arbetet med lagstiftningen har vi arbetat med bemötandefrågor och annat. För har nu kampanjer för att verkligen uppmana kvinnor att anmäla så att vi kan ta itu med de problem som övergreppen innebär. Jag tror att det är viktigt. Om man skulle följa interpellantens linje i denna fråga skulle man motverka det syfte som vi har, nämligen att fler fall ska anmälas och fler fall ska upp. Det vore att ta ett steg tillbaka enligt min mening. 22 (MP): I regeringens egen utredning står det att det inte är helt självklart att lagstiftning, som den är utformad, täcker alla de situationer som krävs. Det är inte heller så att alla åklagare och advokater håller med statsrådet om att det skulle innebära en mycket mer utsatt situation för kvinnor och män som har blivit utsatta för sexuella brott, för naturligtvis kan både kvinnor och män bli det. Jag menar inte att man måste införa en samtyckesbaserad lagstiftning. har tidigare tagit fram ett samtyckesbaserat lagförslag, och vi har respekt för att det finns juridiska svårigheter med det. Men när regeringens egen utredare ändå har föreslagit en kompletterande bestämmelse och de myndigheter som jobbar förebyggande med brottsoffer stöder den tycker jag att det är anmärkningsvärt att regeringen säger att det kommer att räcka. Det låter ungefär som det gjorde förra gången, när regeringen menade att det skulle räcka med att skriva hjälplöst tillstånd. Det är bra att regeringen tar steget så att det också står särskilt utsatt situation. Men jag tycker att det är anmärkningsvärt att man inte går hela vägen. blev den här situationen väldigt aktuell igen. Då blev en man friad för våldtäkt, trots att han hade haft sex med en kvinna som tydligt sagt nej. Det var en dom i . Tingsrätten trodde på flickans berättelse att mannen hade sex mot hennes vilja, men orsaken var att hon inte hade utsatts för hot eller våld. Det här är bara ett exempel av många. Vad skulle då krävas för att statsrådet och regeringen skulle ändra sig, att vi får utvärdera lagen igen om ? Eller är det mer fråga om en princip att man inte tror på hur det fungerar i och andra länder, även och som har ändrat sina lagar? 23 (M): Sexualbrott tillhör rent generellt de brott som är mest svårutredda och svårbevisade. Det grundar sig på att det ofta saknas direkta vittnesiakttagelser och teknisk bevisning till stöd för åtal. I en rättsstat är det väldigt viktigt att oskyldiga inte döms, och det är grundprincipen. Det är mycket viktigare att oskyldiga inte döms än att skyldiga går fria. Trots detta är det naturligtvis oerhört angeläget att skyldiga döms, men det får inte leda till att man gör avkall på beviskravet. Och beviskravet är, precis som nästan korrekt benämnde, att det ska vara ställt utom rimligt tvivel eller styrkt i brottmål. Målsägandens ställning blir väldigt svår av just det skälet att det saknas annan bevisning. Därför måste det ske en prövning av målsägandens trovärdighet. Man måste i princip gå igenom en checklista för att se om det finns anledning att inte fästa avseende vid målsägandens uppgifter. Då är frågan om samtycke är lösningen på den problematik som vi kan se . Vad är samtycke, till att börja med, som begrepp? Det framgår av utredningen som ligger till grund för det som så här långt har blivit en lagrådsremiss, att samtycke i sig är ett innehållslöst begrepp som olika personer har olika uppfattning om vad det innebär. Det är inte bara så att man har olika uppfattning om vad begreppet samtycke innebär, för det är svårt att ge det en legal definition utan vidare. Vad är det som är samtycke i en verklig situation? Vad uppfattar människor som samtycke? Måste det manifesteras genom ett tydligt ja, i princip som en del som går för långt åt det andra hållet säger att man ska ingå ett avtal? Nej, det måste kanske korrespondera med andra regler som finns i , till exempel samtycke som ansvarsfrihetsgrund. I den regeln ställs det inte något krav på att det ska framställas samtycke i någon särskild form, utan det är tillräckligt att det sker ett så kallat tyst samtycke eller ett inre samtycke. Om samtycke blir väldigt viktigt i en sådan här process blir det, precis som justitieministern var inne på, en ökad fokusering på målsäganden, nämligen: Vad har om jag i det här fallet ska utgå från interpellationen hon gjort för att det ska framgå att hon har samtyckt eller inte samtyckt. Invändningen från den tilltalade blir att det föreligger samtycke, och ska invändningen prövas. Då faller frågan på målsäganden som kanske befinner sig i en väldigt besvärlig situation , med tanke på allting annat som är aktuellt att pröva. Även hade ett antal olika skäl som invändning mot att införa en samtyckesreglering. De anförde, förutom fokuseringen på målsäganden, tillämpningssvårigheter, att kravet på tvång redan är uttunnat, systematik, risken att tunna ut styrkan i våldtäktsbegreppet, svårigheten att definiera samtycke, som jag har nämnt, den språkliga synpunkten men också intresset av att behålla en gemensam rättstradition i . 24 (): I regeringens egen utredning ifrågasätts förenligheten med , antyder interpellanten. är det så att utredningar, även om de är tillsatta av regeringen, är egna myndigheter och står på egna ben. Jag tycker att det är en ganska väsentlig sak att de gör det. Utredningar får faktiskt komma med vilka förslag de vill utifrån direktiven, och sedan prövas de. Det är inte så att man med nödvändighet behöver tycka precis som utredningen, utan hela poängen med ett remissförfarande är att ta in olika synpunkter. Och i den här frågan, som i många andra frågor, finns det naturligtvis mer än en uppfattning märkligt vore det annars. Jag kan dock meddela att Lagrådet, som bland annat har att yttra sig om förenlighet med Europakonventioner och annat, har konstaterat att regeringens uppfattning att förslagen inte strider mot håller. Man riktar inte någon som helst kritik mot för att inte uppfylla krav därför att vi inte har en samtyckesreglering. Det är ganska tydligt att den prövningen är gjord, och det är viktigt. När det gäller Karlstadärendet får och ska jag inte uttala mig i enskilda ärenden, och jag kan inte heller det här ärendet, så det är enkelt att låta bli. Men det låter lite grann av den beskrivning som görs att det handlar om ett passivitetsfall. I lagrådsförslaget har man fångat in att detta skulle lösas med de förslag som regeringen nu lägger fram. Jag tror att det är en hel del ärenden som har diskuterats som hamnar i just den kategorin. Vi försöker nu fånga in detta genom det nya begreppet i en särskilt utsatt situation, för det kan innefatta lite olika skeenden. Sedan tycker jag att det var lite intressant att bli beskylld för att det låter som när regeringen har talat om hjälplöst tillstånd. Jag satt på den andra sidan bänken när den här frågan prövades förra gången. Då var det en socialdemokratisk regering. Jag kommer inte ihåg vad hade för uppfattning, men den regeringen stöddes faktiskt av och . Just när det gällde samtyckesfrågan landade också den moderata gruppen på det förslag som lades fram av den socialdemokratiska regeringen, så i den meningen kan jag säga att vi tycker någorlunda lika. har vi prövat detta igen och vägt det fram och tillbaka. Min grundinställning är jag tror att jag sade det i debatten redan då och självklart utgår jag från att man är överens med varandra om att man ska ha sex. Det är liksom hela utgångspunkten. Men det är ju en sak att ha den uppfattningen och en annan sak att försöka reglera det och få in det i domstolsprocesserna. Det är då det blir fel, därför att det är då fokus hamnar precis fel. Det är därför som vi har försökt att arbeta på ett annat sätt, nämligen att tydliggöra vad som inte är acceptabelt, hur det ska tolkas och vilka situationer det handlar om. Jag är rätt övertygad om att den grundliga uppföljning och utvärdering som vi har gjort av den stora sexualbrottsreformen är ett gediget arbete. Självklart finns det mer än en uppfattning, inte bara när det gäller samtycke. Vi har dock valt att lyssna på de många rösterna, och då är det rimligt att göra de förändringar som vi föreslår som innebär att vi fångar in de problem vi sett genom att ändra hjälplöst tillstånd till särskilt utsatt situation och avstå från en reglering av samtycke. 25 (MP): Jag tror inte att vi har en skild uppfattning om målet att vi ska en lagstiftning som fungerar och att den ska vara rättssäker. Lag har dock även en normerande effekt, och det är inte så länge sedan sex utan samtycke inom äktenskapet inte var straffbart. Jag noterar att moderaten lägger nästan hela sin talartid på att diskutera brottsoffret. Den rättsskipning vi har i är att det ska gå att anmäla om ett brott är begånget och att man reder ut om det är ett brott begånget eller inte. Statsrådet menar att det vi nu gör räcker. Jag önskar att det gjorde det, men jag är inte övertygad utifrån det ni har beskrivit och inte heller efter att ha lyssnat på många som har diskuterat frågan i andra sammanhang, till exempel och . Statsrådet säger att hon lyssnar på remissinstanserna. Jag förstår det. Alla remissinstanser var dock inte negativa till förslaget, och det är intressant att de remissinstanser som företräder brottsoffren var positiva till det kompletterande förslag som jag tycker att man skulle kunna gå vidare med. Jag kan konstatera att och regeringen har olika uppfattning i denna fråga. Jag satt inte i när hjälplöst tillstånd infördes, men tycker att det är viktigt att brottsoffer får chans att pröva sitt ärende. 26 (M): Inledningsvis vill jag understryka att jag inte på något vis tror att slutsatser i hennes första anförande är korrekta. eller Bulgariendomen ställer inga krav på att det explicit ska införas en samtyckesreglering. Låt mig också understryka att frågan om samtycke redan är en del av bedömningen med en tvångsreglering. Det påpekade redan . Därför finns frågan med i bedömningen om det är relevant. Som sade talade jag en hel del om brottsoffret, och det är klart att jag gjorde det. Att dessa frågor över huvud taget aktualiseras beror ju på att brottsoffret, när man har kunnat fastställa det, har varit i en särskilt utsatt ställning även i processen eftersom det ofta saknas annan bevisning. Det skapar svårigheter och medför särskilda påfrestningar. Det pekas också på särskilda nackdelar i den aktuella utredningen. Man talar om ett ökat fokus på målsäganden i processen och svårigheter att definiera vad samtycke är och att skilja giltiga samtycken från ogiltiga. Man talar vidare om osäkerheten kring samtyckets och det bristande samtyckets form, sambandet med räckvidden i kriminaliseringen, orimliga förväntningar på fler fällande domar och ökad risk för sexualmoralism. Det fanns brister med hjälplöst tillstånd. Det täckte inte in alla straffvärda handlingar där gärningsmannen utnyttjat den situation som målsäganden befann sig i. 27 (): Låt mig kommentera detta med att lag också har en normerande verkan. Så är det givetvis, men när det gäller allmänt beteende bör man se att det även finns andra verktyg än enbart lagstiftning. Det är viktigt att påverka människors attityder och beteenden när det gäller sexualitet, och det kan vi göra på många olika sätt. Vi har en bred karta med åtgärder för att ändra människors inställning och förståelse för vad som gäller vid sexuellt umgänge. Vi har en hel del framför oss att göra. Jag vill inte alls i denna debatt få det att framstå som att vi är jättenöjda med situationen. Enligt de studier som har gjorts vad gäller förändringar i hur övergrepp sker har det blivit en strukturförändring avseende anmälda våldtäkter och omständigheterna kring brottet. är det vanligare att förövarna är obekanta eller ytligt bekanta till offret, att det är flera som deltar och att man blir utsatt för våldtäkt mer än en gång under ett och samma tillfälle. Det finns en rad förändringar i beteenden som vi har anledning att noga titta på. Dock vill jag när det gäller lagrådsremissen och det som kommer att bli en proposition till säga att det är viktigt att se att alla tänkbara situationer som faller in under det som utredningen föreslog finns i regeringens förslag och utgör våldtäkt. Det är ett allvarligare brott än det sexuella övergrepp som man får genom den konstruktion som utredningen har valt. Man fångar alltså in dessa situationer och får en betydligt allvarligare bedömning, enligt min mening, än vad man får med det utredningen föreslog. Jag menar att vi därför har ett starkare förslag i denna del. Vi ska dock inte tro att detta är slutet.