prot · H009109 · 2013-05-22 00:00:00 — Jag kan inte förstå hur kan stå här och beklaga sig över att jag lyfter fram sanningen och mena att vi ställer grupper mot grupper när ni själva uppenbarligen gör det. Jag ska avslöja något som ni kanske inte känner till, nämligen att all politik handlar om att ställa grupper mot grupper. Det är grundkonceptet i den verklighet vi lever i. Det är så det fungerar, och det är väl okej så länge vi håller oss till sanningen, så länge vi utgår från verkligheten och den riktiga statistiken. Då finns inget problem. 124 (V) replik: Jag skrattar inte. Det säger kan få mig att gråta. Du pekar ut i debatt efter debatt pekas vissa grupper ut. säger att man ställer grupper mot varandra i politiken. Du ljuger rent ut sagt. Så är det inte alls. visar du stort intresse för att göra något åt kvinnoimporten. Du får faktiskt fråga din partiledare om detta. Det är inte i en debatt han har sagt nej, utan det är i flera. Gör upp med ditt eget parti innan du börjar erbjuda samarbete med oss andra! 125 (FP): I detta betänkande diskuterar vi förändringar i sexualbrottslagstiftningen. Det är förändringar som ytterligare skärper skyddet för den sexuella integriteten och människors rätt att själva bestämma över sin kropp. Jag är glad för del, för min egen del och för alla mina vänner från Alliansens del att det finns ett så brett stöd i kammaren för de förslag som läggs fram här. Det finns ingen som väljer att gå emot, trots komplicerad materia, trots straffskärpningar och i praktiken en hel del hårdare tag och tydligare gränssättningar. Det brukar annars finnas de här i kammaren som är emot detta, har jag noterat . finns det ett brett stöd, och det välkomnar jag. Vi väljer här att bredda det område som avgränsar vad som ska vara våldtäkt, inte vara våldtäkt och inte vara kriminellt alls. Vi lyfter fram personer som befinner sig i ett hjälplöst tillstånd eller i en särskilt utsatt situation. Det är ett stort steg. Vad detta kan komma att innebära får avgöras av våra domstolar. Men om vi tittar noga i specialmotiveringen i propositionen finns en del exempel, och de kommer att utgöra ett underlag när domstolarna ska tolka denna lagändring. Jag citerar ur propositionen: Bedömningen av om ett offer befinner sig i en särskilt utsatt situation bör grundas på situationen i dess helhet. Omständigheterna kan vara hänförliga till såväl offrets person som yttre förhållanden. Vid en samlad bedömning av situationen kan det vara flera omständigheter som sammantagna skapar en särskilt utsatt situation. Vidare framgår det att det finns situationer där gärningsmannen på ett kvalificerat och förslaget sätt vilselett offret om de rätta omständigheterna kring en viss sexuell samvaro. Sedan ges mängder av exempel på lurendrejerifall och lite annat där människor kan vara i en särskilt utsatt situation. Detta är nödvändigt för att möta den verklighet där vi kan följa de fall som spelas upp i massmedierna. Jag upplever att inte minst kvinnor befinner sig, frivilligt eller ofrivilligt, i särskilt utsatta situationer. Jag hoppas att detta kommer att vara det verktyg som kan ge ett stärkt skydd och ett ökat självbestämmande, inte minst för dessa kvinnor. Som redan har redovisats här skärper vi synen på vad som ska utgöra ett grovt sexuellt övergrepp mot barn. Här vidgas också möjligheten att skärpa straffen. Vi skärper också minimistraffet i dessa fall det är det tredje förslaget. Vi tar bort kravet på dubbel straffbarhet när det gäller utnyttjande av barn för sexuell posering och köp av sexuell handling av barn som är begångna utomlands. Jag kommer tillbaka till denna fråga när vi senare ska prata om dubbel straffbarhet med delar av oppositionen. Barn har en helt annan skyddsvärd ställning än vuxna människor. Det gäller rakt igenom lagstiftningen. Här skärper vi lagen. Det är viktigt. Vi förändrar också regelverket för preskriptionstid. Det är den femte viktiga förändringen för denna typ av vidrigt utnyttjande av barn. I det här sammanhanget vill jag lyfta fram att detta är en viktig lagstiftning, men det handlar om så mycket annat. Någon tidigare talare nämnde vikten av det förebyggande arbetet. Vad gör vi för att det ska bli färre sexualbrott? Vad gör vi för att det ska bli färre brott över huvud taget i vårt samhälle? Det handlar om att jobba brett och med socialpolitiska insatser sådant vi brukar prata om i kammaren när de viktiga frågorna om brott och straff diskuteras. Just i det här fallet är det nödvändigt att fokusera på vad myndigheterna gör. Vilket stöd ger vi till brottsofferjourer och kvinnojourer? Vidare har vi regelverket för målsägandebiträden. Det var på det området pionjärerna lade fram tanken på ett målsägandebiträde, en särskild advokat eller jurist som biträder brottsoffret vid sidan av polisutredning och åklagare, för att ge skydd och stöd till en människa som har varit med om en fruktansvärd och vidrig integritetskränkning. Regeringen och Alliansen kommer i många sammanhang tillbaka till vikten av att polisen ska fungera, att åklagarna ska ha den rätta kompetensen och att de utvecklingscentrum som finns varav ett har ansvar för sexualbrott inom åklageriet ska ägna sig åt att finna metoder och utveckla verksamheten för att bli mer effektiva. Det är förhoppningsvis politiskt ostridigt att det ska vara så. Detta gäller även domstolarnas kompetens och Kriminalvårdens insatser. Oavsett hur långa straff de personer som har begått de vidriga brotten får kommer de tillbaka till samhället. Då är det viktigt att tiden i kriminalvård har använts på bästa sätt så att de inte blir gärningsmän på nytt. Det är tanken med Alliansens syn på kriminalvård, nämligen en vändpunkt. Just arbetet för att behandla sexualförbrytare utvecklas ständigt och befinner sig just nu på en historiskt sett hög nivå. Även om mycket är gjort finns mer att göra. Jag yrkar avslag på reservationerna och bifall till förslaget i betänkandet. Det ska inte utesluta att det finns en hel del här som är fullt relevant. Sammantaget vill jag beteckna en del av reservationerna som symbolpolitik; en del är önskemål i en riktning som redan utreds. Som ni ser av svaren i betänkandet rör en hel del av reservationerna frågor som är föremål för mer eller mindre färska utredningar som bereds. Frågorna ska verkligen inte uteslutas. Jag tar det till intäkt för att det råder ett brett engagemang i kammaren för att gå vidare. Jag kan nästan lova att det här inte är de sista förändringarna i den svenska sexualbrottslagstiftningen. Det kommer att komma fler, och det har varit många innan dessa. Samhället ändras, och vi måste vara beredda att ständigt ompröva. Jag måste ändå reagera lite mot retoriken här. Det har låtit som om det har varit någon sorts etnisk tävlan i vilka som begår de mest sjuka handlingarna och vilka länder människorna kommer från. För min del vill jag göra klart att i fråga om de människor som ser kvinnor som horor och anser att de ska få göra vad de vill med dem spelar det ingen roll om dessa människor heter eller . Det finns en sexualbrottslagstiftning, och det finns en lag som gäller alla människor i . Om de heter eller spelar ingen roll för mig. Människor som begår sexualbrott ska mötas av polis och utredas, och om de är skyldiga ska de förhoppningsvis dömas. Sedan ska de sitta i fängelse och där få behandling. Men de ska sitta inlåsta. Det ska bli konsekvenser för sexualbrott. Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi lägger oss på den nivån. Vem som begår den ena vidrigheten efter den andra genom våldtäkt eller så kallad fruimport spelar inte heller någon roll. Det finns en lag i , och den gäller alla som lever i och är svenska medborgare. Det tycker jag är viktigt att vara tydlig med. Jag nöjer mig med detta, och jag gissar och hoppas att jag kommer att få repliker om frågor om samtycke eller synnerligen grov våldtäkt eller andra saker som är viktiga att diskutera. Än en gång yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 126 (S) replik: Det var intressant att höra säga att vissa av reservationerna kanske är fullt relevanta. Då ställer jag frågan: Tycker att vårt förslag om att tillsätta en är ett sådant relevant förslag? Jag ska inte gå in på något fall i sak, för det är ändå domstolarna som dömer, men det kom ett uppmärksammat frikännande i en våldtäktsdom från . Direkt väcktes en massa upprörda känslor hos våra medborgare. Vi kan inte heller blunda för det. Det fallet, tillsammans med andra domar, aktualiserar på nytt att vi måste titta närmare på de här frågorna. Vi vet att det är en enormt låg uppklaringsprocent. Det görs ca 6 000 våldtäktsanmälningar , och vi vet att det är ett enormt stort mörkertal. Av dessa 6 000 är det där man kan knyta en gärningsperson till brottet. Det är en låg uppklaringsprocent på så grovt kränkande brott. Vi måste ändå ställa oss frågan: Vad är det som gör att så få anmälningar leder till åtal? Vad är det som brister i förundersökningarna? Det är därför vi vill tillsätta en granskningskommitté som kan titta över våldtäktsärendena. Är det här en sådan relevant reservation som ändå vill titta på? 127 (FP) replik: Jag vill fråga om det arbete som bedrivs av Riksåklagaren inom ramen för åklagarens utvecklingscenter. Det arbetet innebär att man reviderar och går igenom domar. Vad är det som tror att en ska göra? Ska vartenda sexualbrott som avgjorts i varenda tingsrätt granskas i efterhand? Det finns andra system för att göra detta. En del mål överklagas ju, exempelvis det tragiska fallet i som nämndes här. Det är överklagat, har jag förstått efter vad som står i tidningarna. Där sker en andra prövning och en andra granskning. Sanningen är den att vi ofta pratar om våldtäktssituationer där det finns väldigt lite teknisk bevisning. Så länge vi anser oss vara en rättsstat kommer det att vara rimligt att hellre fria än fälla. Med tanken om rättsstat i ryggen är det naturligtvis svårt att utan teknisk bevisning få det att leda fram till fällande domar. Jag känner mig trygg med det arbete som Riksåklagaren bedriver. Vad beror den låga uppklaringsprocenten på? Ja, det kan bero på att det finns för få poliser. Det kan bero på att det är för dåliga rättsintyg. Det kan bero på att människor känner sig hotade att vittna. Det kan vara för lite stöd från kvinnojourer på sina håll. Det kan finnas mängder av skäl där man beträffande vart och ett kan skärpa till och förbättra så att fler enskilda mål kan leda till en fällande dom. Vi ska komma ihåg att alla mål inte ska leda till en fällande dom. Alla människor som åtalas är de facto inte skyldiga. 128 (S) replik: Då förstår jag att det här inte var en sådan relevant reservation. Det här slår ifrån sig med händer och fötter. ställer han frågan: Vad kan det här bero det på? Sedan slänger han ut lite svar. Det kan bero på det ena och det kan bero på det andra. Nej, det är därför vi vill tillsätta en . Vi har inte svaren, . Med den kunskap vi skulle kunna få genom en skulle vi kunna vidta åtgärder så att kanske fler fall skulle gå till åtal och bevisningen leda till en fällande dom. Titta på den låga uppklaringsprocenten! Det är inte tillfredsställande, . säger att Riksåklagaren håller på med det här. Ja, det gör de, men det är flera som gör det. Den här regeringen har lagt ut det på den ena myndigheten efter den andra, och så glömmer regeringen en sak: uppföljning, styrning, kontroll. Med en hade vi kunnat få en helhet, ett samlat grepp för att se vad det är som brister, för någonstans brister det ju. ställer själv frågorna. Låt en tillsättas, och vi får svaren! 129 (FP) replik: Jag noterar att håller fast vid att detta skulle avhjälpa de tillkortakommanden som finns, med tanke på Socialdemokraternas och även V:s och MP:s åsikt om Riksåklagarens utvecklingsarbete. Jag kan säga att jag har träffat rätt många åklagare runt om i som är väldigt engagerade och ser till att människor som begår den här typen av brott ska få bakom lås och bom. Jag hoppas att också har träffat någon, för de är rätt många och gör ett fantastiskt arbete och sitt yttersta. Man samlas, analyserar och utvecklar. För mig är detta en ständigt pågående . Ska vi ha en särskild ny kommission utöver den granskning som Riksåklagaren redan gör måste vi ta resurser någonstans ifrån. Då blir det något färre åklagare som kommer att kunna jobba operativt. Det leder inte omgående till fler uppklarade fall. Jag tar gärna en diskussion med Socialdemokraterna om hur Riksåklagarens arbete och metoder på till exempel området sexualbrott ska utvecklas. Men när det finns ett sådant arbete ska man vara försiktig med att tillsätta särskilda kommissioner, för det drar resurser. Detta är ett av de viktigaste förslag lyfter fram i kammaren. Jag tar med mig detta och ska naturligtvis aldrig utesluta att det ska vara en särskild . Vi kan ha sällskap till Riksåklagaren och se på det arbete som bedrivs så kan vi bedöma det tillsammans. Det är ett viktigt arbete. Jag hör att du sitter där till och med. Det är utmärkt, för då kan du ta upp det på nästa möte. 130 (MP) replik: Jag tycker egentligen inte att motiverade någonting när det gäller varför regeringen och utskottsmajoriteten har valt att inte följa utredningens förslag när det gäller samtyckeslagstiftning. Det har tagit ett bra tag för regeringen att komma med det här förslaget, och jag tror att vi var ganska många som hoppades på att det skulle komma ett förslag om en samtyckeslagstiftning. Man anför själv i både betänkandet och propositionen att man tror att en sådan lagstiftning skulle få en normerande verkan. Jag undrar lite över de invändningar som har förts fram i det skriftliga material vi har. Både jag och från har i våra anföranden ställt oss undrande till den motivering som ges. Det står att samtycke sällan är något som förs på tal mellan två personer innan en sexuell samvaro inleds. Jag undrar var det kommer ifrån, och jag undrar om det ens skulle stämma om man undersökte det. Jag undrar också hur man bygger en retorik på detta. 131 (FP) replik: Ja, hur går sexuell samvaro till bland människor i ? Det är en rätt stor fråga, och det varierar väl runt om i vårt land och mellan individer. Själv har jag väl viss erfarenhet. Frågan om samtycke nu menar jag allvar dyker väl inte upp på annat sätt än genom så kallat konkludent handlande, där det står ganska klart vad som gäller. Jag vill dock göra väldigt klart att hela den svenska sexualbrottslagstiftningen och våldtäktsparagrafen bygger på att bristande samtycke är kärnfrågan. I straffbestämmelsen, som vi nu utvidgar, anges de faktorer som visar på att det inte finns eller inte ens kan finnas något giltigt samtycke, för det upphävs av de omständigheter som räknas upp. Samtycke är alltså helt centralt för den svenska våldtäktslagstiftningen . Frågan är dock om man ska vända på det hela och säga att det ska vara bara samtycke. Ska då de andra faktorerna tas bort och bara vara något slags tolkningsunderlag i dagens våldtäktsparagraf? Jag talar om detta med tvång, särskilt utsatt situation, rädsla, hot och så vidare. Jag har läst ganska många tragiska domar i våldtäktsmål som återspeglas i medierna, och det finns all anledning att läsa domar, för då får man lite annat besked om de omständigheter som har förevarit även om man inte har varit med på rättegången. Jag har faktiskt aldrig stött på ett mål där samtycke på något sätt skulle ha ändrat situationen, för det slutar ändå alltid i en bevisfråga där, i det stereotypa fallet, en man eller flera män säger att det har funnits samtycke medan kvinnan säger att det inte funnits. Samtycket är fundamentalt . 132 (MP) replik: Jag måste säga att jag står här som ett levande frågetecken. Jag uppfattade fortfarande inte någon ordentlig argumentation för att inte ha en samtyckeslagstiftning. Jag kan förstå svårigheterna, för det finns en svårighet i alla våldtäktsmål. Det finns ofta inte vittnen och så vidare, så jag kan definitivt förstå svårigheterna, men jag har väldigt svårt att förstå argumentationen mot att inte stärka upp och lägga mer av bevisbördan på vad man har hört offret säga. 133 (FP) replik: Det första var något slags teoretisk bakgrund för att visa att samtycket är centralt i dagens våldtäktsbestämmelser. Det innebär ju att man vänder på kuttingen och säger att man struntar i de rekvisit som är uppräknade och som innebär att gärningsmannen ska dömas om något av dem har förekommit. Dagens fokus är på gärningsmannens påstådda beteende, och det tycker jag är viktigt. Vi ska granska gärningsmannen och inte offret. Vänder man på detta och i stället säger att huvudutgångspunkten är att det finns ett samtycke pekar erfarenheter från bland annat på att allt fokus kommer att ligga på offret. Det är ibland lite väl mycket fokus på offret, tycker jag. Det är alltså redan ett problem, och det finns inget problem i samhället som inte kan bli ännu värre. Om vi nu vänder på detta och säger att vi ska fokusera på samtycket blir detta den avgörande frågan, och då kommer alla frågor att ställas till offret. I det stereotypa fallet blir frågorna då: Hur gjorde du? Varför lade du dig på sängen? Varför klädde du av dig? Varför satte du på den där musiken? Sedan ska man resonera om vad det betydde att detta skedde, och i slutändan kommer kvinnan att säga att hon sade nej medan mannen kommer att säga att hon sade ja. Då blir det ändå en bevisfråga. Det skulle alltså innebära att fokus flyttas helt från vad gärningsmannen har gjort, som är den viktiga frågan i dagens lagstiftning, till hur offrets handlande uppfattades och om det inte i själva verket innebar samtycke. Inte ens kan på fullt allvar mena att vi ska skriva någon sorts kontrakt innan det sker sexuell samvaro i . Det är långt från den verklighet som jag har stött på i alla fall. 134 (M): anmäldes 16 900 sexualbrott i . Av dessa brott rörde 7 610 anmälningar sexuellt ofredande, och antalet anmälda våldtäkter uppgick till 6 320. 2 880 fall rörde våldtäkter mot barn i åldrarna . Jag kan alltså konstatera att det anmäls drygt 17 våldtäkter i . I tillägg till det vet vi att det finns stora mörkertal kvinnor och flickor som aldrig anmäler att de utsatts för nog det värsta en kvinna eller flicka kan utsättas för. vet vi att alltför många fall aldrig når domstol eftersom bevisföringen är svår och åklagare väljer att lägga ned förundersökning. Emellanåt kan vi även konstatera att det når domstol men att domstolen inte anser att ett brott är styrkt och friar gärningsmannen. Emellanåt blir jag och många med mig upprörda över resultatet. Framför allt gäller det många av de uppmärksammade fall där det är flera gärningsmän och en ensam kvinna eller flicka som utsätts. Då kan åtminstone jag fundera över hur domstolar resonerar. Trots detta har vi sett att anmälningsbenägenheten för sexualbrott och antalet anmälda våldtäkter kontinuerligt har ökat. En stor del av ökningen kan förklaras av den sexualbrottslagstiftning som trädde i kraft och som innebar att vissa gärningar som tidigare rubricerats som sexuellt utnyttjande nu rubriceras som våldtäkt. Generellt kan vi dock också konstatera att när samhället har skärpt sexualbrottslagstiftningen ökar anmälningarna. För mig är det ett utslag av jämställdhet. vet generellt kvinnor och flickor att man har sex när man själv vill och att man inte behöver, vad ska vi kalla det, ställa upp på krav från sin man, pojkvän eller andra manliga kontakter. Kvinnor vet att de har rätten till sin egen kropp, integritet och eget självbestämmande. Detta gör att kvinnor som utnyttjats eller våldtagits i allt större utsträckning anmäler förövaren eller förövarna. Det är lönt att anmäla även om vi fortfarande har för få fall som leder till fällande domar och det fortfarande finns ett stort mörkertal. Sexualbrott är allvarliga brott mot en människas integritet och rätten till sin egen kropp. Det är viktigt att samhället tufft och konsekvent markerar allvaret i den här typen av brott. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utvärdera tillämpningen av sexualbrottsreform och hur bestämmelserna har fungerat i praktiken. Utifrån denna utvärdering har regeringen nu överlämnat propositionen om en skärpt sexualbrottslagstiftning som vi har att ta ställning till. För att stärka skyddet för den sexuella integriteten och den sexuella självbestämmanderätten föreslår därför regeringen ytterligare skärpningar i lagstiftningen, och det är bra. I propositionen föreslås att bestämmelsen om våldtäkt utvidgas genom att fler sexuella handlingar kommer att jämställas med samlag. Fler fall av sexuella utnyttjanden kriminaliseras därmed som våldtäkt. Därutöver ändras begreppet hjälplöst tillstånd och ersätts av det vidare begreppet särskilt utsatt situation. Det innebär att det blir straffbart att genomföra samlag eller en sexuell handling jämförlig med samlag med en person som befinner sig i medvetslöshet, sömn, allvarlig rädsla, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annan särskilt utsatt situation. Det blir därmed tydligt att även sådana situationer där ett offer möter övergrepp med passivitet omfattas av våldtäktsbrottet. Vi tar även ytterligare steg för att skydda barn som utsätts för grova sexuella övergrepp, detta genom att vi höjer minimistraffet från fängelse till fängelse . Grunden för detta är att det blir försvårande omständigheter om gärningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende mot barnet. Försvårande blir det även om fler personer än en har förgripit sig på barnet eller på något sätt deltagit i övergreppet. Därutöver ska det bedömas hur man gått till väga, barnets ålder och annan hänsynslöshet. Denna straffhöjning kommer då även att stå i bättre proportion till straffminimum för våldtäkt mot barn av normalgraden. Därutöver ändrar vi reglerna om preskriptionstider, vilket kommer att innebära att preskriptionstiden inte kommer att börja löpa förrän barnet fyller eller skulle ha fyllt . Det kommer heller inte från att uppställas något krav på dubbel straffbarhet för att en svensk domstol ska kunna döma för utnyttjande av barn för sexuell posering eller köp av sexuell handling av barn som är begånget utomlands. Jag anser att de förändringar som föreslås är viktiga steg framåt för att betona vikten av att sexualbrott är ett allvarligt samhällsproblem och att samhället ser allvarligt på det. Att utvidga våldtäktsbrottet genom att ändra begreppet hjälplöst tillstånd till det vidare begreppet särskilt utsatt situation tror jag kommer att göra skillnad i rättstillämpningen. Och jag tror att vi därigenom kommer att se fler fällande domar, vilket vi moderater anser är angeläget. Jag tänker i mitt anförande i övrigt uppehålla mig kring de förslag som delar av oppositionens partier, och , har reserverat sig för och i talarstolen propagerat för, att vi i svensk rätt borde införa en samtyckesreglering. I utredningen gjorde utredaren en bred översyn av hur våldtäktsbrottet ska definieras. Han vägde även för- och nackdelar med att införa en ren samtyckesreglering i svensk lagstiftning. Han kom fram till att vi i inte i första hand borde införa en sådan reglering, utan det var ett andrahandsförslag. Det är en slutsats som vi i Alliansen instämmer i. Till det finns det flera skäl. Det som är det mest angelägna är att vi så långt det är möjligt vill undvika att lägga mer fokus än på offrets agerande i anslutning till och under gärningen. Det är något som det finns stor risk för och som verkligen inte är önskvärt. Dessutom kan samtycke ges genom tvång, vilket gör att ett ja inte alltid är ett ja. Det gör att det här är problematiskt. Därutöver ökar risken för att tvånget, våldet och utnyttjandet hamnar i bakgrunden, och det tycker vi vore tragiskt. Självklart argumenterar och MP för sitt förslag med flera argument.