prot · H009110 · 2013-05-23 00:00:00 — höll ett öppet seminarium tyvärr inte i samarbete med oss, även om vi skulle ha haft lika stor nytta av det som de och begärde också en kunskapsöversikt om de kommunala arbetsmarknadsprogrammen. Det finns över huvud taget mycket lite forskning och utvärdering av de här programmen. Hur gör man i kommunerna? Det ser väldigt olika ut i olika kommuner. Det är olika människor som går. är målet att människor ska komma i jobb. är det kommunala målet att människor ska komma bort från att söka försörjningsstöd. Det är kanske inte det målet vi vill ha. Det förekommer också att människor bara placeras för att göra ingenting och att man placerar människor långt bort från arbetsmarknaden med människor nära arbetsmarknaden och att man inte gör någon skillnad dem emellan. Det såg man också när man gjorde kunskapsöversikten. anser inte att kommunernas försörjningsstöd ska bli ett b-alternativ till en bra arbetslöshetsförsäkring. Människor som är arbetslösa utan sociala problem eller som skulle ha omfattats av en sjukförsäkring ska inte hamna i försörjningsstödet. Vi kommer politiskt att jobba för att ändra detta. Det behövs kvantitativt bra arbetsmarknadsåtgärder och breda utbildningssatsningar så att människor långt från arbetsmarknaden kommer i jobb. måste ha tid och resurser att stötta de människor som har sociala hinder för sin egenförsörjning och tillsammans med dem jobba fram individuella insatser som verkligen gör att de kan komma i jobb. Jag vill inte ha tillbaka mer av den gamla fattigvårdssynen. Det är en kränkande och nedsättande inställning till de människor som behöver försörjningsstöd att de ska disciplineras. Det är ett synsätt som tyvärr finns . Det synsättet vill jag ha bort. 3 (MP) replik: Jag instämmer i rätt mycket av det säger, men vi landar i olika ståndpunkter. Vi i accepterar lagändringarna medan Vänstern inte gör det i de delar som har lyft fram. I politik har vi förslag på en så kallad arbetslivstrygghet. Där skulle vi kunna komma till rätta med det sista som du, , tar upp, nämligen att folk hamnar i försörjningsstöd på felaktig grund, utan att ha någon social problematik som socionomer ska behöva blandas in i. Jag har en fråga. Vad tycker om någon typ av arbetslivstrygghet? 4 (V) replik: Vi vill ha en inkomstrelaterad a-kassa som den vi har . Vi tror att det är viktigt på många plan, för det ger människor som blir arbetslösa möjlighet att inte få sina liv drastiskt förändrade. Vi behöver göra det lättare att komma med i a-kassan, och vi behöver höja ersättningsnivån. är det få som har av sin lön. A-kassan är en tillfällig omställningsförsäkring. Vi nöjer oss inte med detta. Vi vill förändra grundförsäkringen för dem som inte har arbetat och haft en inkomst. Det vill vi göra genom att göra det lätt att komma med i den. Blir man registrerad på Arbetsförmedlingen, söker jobb aktivt och uppfyller kraven ska man kunna få en grundersättning. På detta sätt löser vi dessa frågor. Den inkomstrelaterade arbetslöshetskassan har flera funktioner, bland annat att omställningen inte ska bli alltför drastisk. Jag får väl höra om ställer sig bakom detta eller om människor ska få väldigt stora förändringar om de tillfälligt blir arbetslösa. A-kassan har också en funktion på arbetsmarknaden. Har vi en a-kassa med bra ersättning leder det till att vi håller uppe kraven på vettiga löner för människor som jobbar här och att vi inte plussar för att få en låglönemarknad där folk tar tillfälliga anställningar med dålig arbetsmiljö och dålig lön. Detta är snarare motsatsen till det som allianskamraterna vill. De har förändrat a-kassan för att skapa en låglönemarknad. 5 (MP) replik: Det är positivt om ligger nära vår syn. Vi tycker att det ska vara lättare att komma in i trygghetssystemen. Det är ett problem att många har fallit ur trygghetssystemen . Inkomstbaserad ersättning måste kompletteras med ett starkt grundskydd, även för människor som är sjuka. Vi måste stärka både arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkringssystem. Det låter som att vi ändå står ganska nära varandra i vår målsättning. 6 (V) replik: Det hoppas jag eftersom jag hoppas på en utveckling där vi kan få en förändrad politik. Då ser jag gärna samarbeten med partier som vill göra förändringar på detta område och vill få bort att man blir utförsäkrad ur sjukersättningen, att man varken kan arbeta eller få sjukersättning utan hamnar på försörjningsstöd om man inte har en sambo som kan försörja en eller när pengarna på banken är slut. Ni ska också ha inställningen att a-kassan ska ge ett skydd som inte ligger så himla långt under den inkomst man hade. Det är ju en försäkring. Det kallas gärna för bidrag av en del personer, men det är en försäkring. Jag hoppas att vi kan samarbeta och förändra detta efter valet, för det behövs verkligen förändringar på dessa områden. Jag kan dock tycka att hjälper till en del genom att ställa sig bakom att man ska ställa krav och förstärka den kontrollerande utvecklingen av som tyvärr pågår på många håll. 7 (S): Vi socialdemokrater stöder förslaget om jobbstimulans inom det ekonomiska biståndet, och vi vill uppmärksamma att vi lade fram liknande förslag i Socialdemokraternas budgetförslag . Försörjningsstödet är inte tänkt för personer vars främsta försörjningshinder är arbetslöshet eller sjukdom. Så är dock fallet för allt fler. Det kanske största problemet med försörjningsstöd för personer i denna situation är behovsprövningen, som innebär att försörjningsstödet minskas fullt ut med intjänad inkomst. Vi socialdemokrater är övertygade om att alla människor som har arbetsförmåga vill arbeta och försörja sig själva. Då många arbetslösa med försörjningsstöd sällan kan räkna med att få ett heltidsjobb från början utan vanligtvis erbjuds deltidsarbete eller enstaka timmar blir följden ofta att arbetsinsatsen inte leder till någon som helst förstärkning av personens ekonomiska situation. Det är inte rimligt. I syfte att stödja arbetsinträde för arbetslösa med försörjningsstöd anser vi att det är motiverat att inte hela arbetsinkomsten ska räknas in vid bedömningen av rätten till bistånd, förutsatt att detta gäller . Det finns också ett förslag i betänkandet att personer som har försörjningsstöd och inte har kunnat erbjudas lämpliga arbetsmarknadspolitiska insatser ska kunna få tillgång till kompetenshöjande insatser även om de är . Detta innebär att socialnämnden får möjlighet att anvisa en person som fått försörjningsstöd deltagande i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet oavsett personens ålder om han eller hon inte har kunnat erbjudas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Det väsentliga blir därmed inte vilken ålder biståndstagaren har utan det behov av kompetenshöjande insatser som kan finnas i det enskilda fallet. Viktigt att understryka är att syftet med praktik och annan kompetenshöjande verksamhet ska vara att utveckla den enskildes möjligheter att försörja sig själv. Verksamheten ska stärka den enskildes möjlighet att komma in på arbetsmarknaden eller, där så är lämpligt, på en fortsatt utbildning, och den ska utformas med skälig hänsyn till den enskildes individuella önskemål och förutsättningar. Som tidigare ska socialnämnden dessutom samråda med Arbetsförmedlingen innan ett beslut om anvisning fattas. Förslaget innebär att socialnämnden ges möjlighet att ställa samma krav oavsett ålder på alla som får försörjningsstöd . Någon annan förändring i bestämmelsen föreslås inte. Den föreslagna regleringen innebär inte någon förändring i ansvaret för stödet till biståndsmottagare, och i likhet med vad som gäller bör socialnämndens åtgärder inte ersätta arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Arbetsförmedlingens uppdrag när det gäller arbetslösa som får försörjningsstöd ska inte heller påverkas av förslaget. I propositionen framgår vidare, vilket är viktigt att poängtera, att bestämmelsen inte får tillämpas när personens behov av försörjningsstöd är tillfälligt eller om personen har behov av insatser för missbruksproblem eller psykisk problematik. För oss socialdemokrater är det helt avgörande att reglerna följs. Verksamheten ska stärka den enskildes möjligheter att komma in på arbetsmarknaden eller på en fortsatt utbildning. Därför är det enkelt för oss att säga att vi inte stöder kommunala modeller där den som får försörjningsstöd som motprestation ska hålla på med meningslösa eller straffande aktiviteter. Vi har tidigare i debatten kunnat höra exempel på hur det kan se ut i olika kommuner. De kommuner som har sådana modeller följer, enligt vårt sätt att se det, varken lagens mening eller efter förändringarna och bör i så fall anmälas. bör dessutom följa upp detta noga så att det säkerställs att lagen följs. Vi kommer att följa denna fråga noga. Hela denna fråga vilar egentligen på en annan grund. När personer uppbär försörjningsstöd av arbetslöshetsskäl är det i grunden en fråga om regeringens misslyckade jobbpolitik. Den i sin tur består av försämrad a-kassa, brist på fungerande arbetsmarknadspolitiska program och dyra och missriktade stimulanser som inte ger de nya jobb som regeringen har trott och som i skenet av den ekonomiska krisen visar att regeringen saknar helhetssyn när det gäller både jobben och samhället. När arbetsmarknadspolitiken inte förmår ge det individuella stöd som behövs för att en person ska hitta ett nytt jobb, som han eller hon trots allt har a-kassa, uppstår en situation för den enskilde där han eller hon tvingas söka försörjningsstöd från kommunen, med allt vad det innebär att hamna i en mycket svårare situation. Om en arbetslös person med a-kassa får ett deltidsjobb eller enstaka timmar förbättras hans eller hennes ekonomiska situation direkt. När samma sak händer för den som har försörjningsstöd uteblir den effekten. Därför är det rimligt att, som det föreslås i propositionen, en viss del av den inkomsten undantas vid beräkning av rätten till bistånd. Det är också rimligt att personer vars största försörjningshinder är arbetslöshet och som av den orsaken uppbär försörjningsstöd på individuell basis ges ytterligare stöd för att kunna hitta ett jobb, för att på så sätt kunna klara sin egen försörjning. Möjligheten för socialnämnden att anvisa praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet kan på sätt och vis också ses som en rätt för den enskilde att få det ytterligare stödet för att förbättra sina möjligheter att få ett jobb. Vi ska däremot vara helt på det klara med att regeringen på det här sättet skjuter över en än större del av statens kostnader på kommunerna, på grund av att arbetsmarknadspolitik i det här fallet inte hänger ihop. Sammanfattningsvis skulle man kunna säga: När huset väl tagit eld, måste elden bekämpas. Men det räcker inte, utan man måste också vidta åtgärder för att undvika nya bränder. Det är därför faktiskt förtjänar en ny regering , en regering som inte enbart ägnar sig åt lite planlöst släckningsarbete utan som också tar tag i de grundläggande problemen. Vi socialdemokrater stöder förslaget om jobbstimulans i det ekonomiska biståndet. Men vi är mycket vaksamma på att kommunerna inte ska missbruka möjligheten att ge människor stöd för att komma vidare i sitt arbetssökande. I detta anförande instämde (S). 8 (V) replik: Vi kan, , börja med att hålla med varandra om att vi behöver ha en förändring när det gäller både arbetsmarknadspolitik, a-kassa och sjukförsäkring. Det är en bra utgångspunkt, tycker jag. Däremot skulle jag vilja höra hur du ser på LO:s syn på detta. Man har faktiskt tagit den här frågan på så stor vikt att man har bestämt sig för att skicka in ett remissvar fast man inte blev ombedd. Man avstyrker förslaget om jobbstimulans eftersom det undergräver legitimiteten i skatte- och välfärdssystemen det är motiveringen. Man avstyrker också förslaget om att fler personer som har fyllt ska delta i praktik eller kompetenshöjande verksamhet. Man pekar på att det är Arbetsförmedlingen som ska ha huvudansvaret. En oro som finns hos LO gäller samma synsätt som finns inom Alliansen när det gäller a-kassan, att det ska inte vara så hög ersättning eftersom människor egentligen inte vill ha jobb utan det måste finnas en morot. Samma grundsyn ser jag när det gäller jobbstimulansen. Det finns naturligtvis också en diskussion hos LO om att behandla människor olika. Men just detta att förslaget undergräver legitimiteten tycker jag är en fråga som man ska ta på största allvar. Vi har inget emot att människor deltar i kompetenshöjande insatser när de själva vill. Men det här förslaget öppnar för att man ska ställa krav på dem att göra det även när de själva inte vill. Det ska inte räcka med att själv vara aktiv och söka jobb och vara anmäld på Arbetsförmedlingen, utan man ska ställa ytterligare krav. Det tycker jag legitimerar de kommuner som har jobbat på det sätt som du säger att du inte tycker att de ska jobba, det vill säga att kommunen drar ned på försörjningsstödet eftersom människor kommer för sent och kommunen helt enkelt vill veta att de går dit och dit tre eller för att få sitt försörjningsstöd. 9 (S) replik: Jag tycker att det är skönt att vi i grunden är överens om de viktiga tag som behöver göras. När det gäller frågan om legitimitet: Jag delar oron för att detta är en del i ett system som undergräver legitimiteten. Men är det, för de enskilda personer som befinner sig i den här situationen, rimligt att man ger dem ytterligare stöd och också på ett sätt kompenserar för att arbetslöshetsförsäkringen inte fungerar som det är tänkt. Hade vi haft möjlighet att göra något annat i grunden, nämligen att restaurera vår arbetslöshetsförsäkring så att den håller måttet och se till att Arbetsförmedlingen har de resurser som de behöver ha för att kunna utföra sitt uppdrag, då hade vi inte behövt ägna oss åt den här akututryckningen, som man nog får betrakta det som. Legitimitetsfrågan tycker jag alltså är relevant. Men den gör ändå inte att man kan avstå från att ge de enskilda personer som berörs det stöd som de borde ha rätt att kräva. När det gäller att ta bort åldersgränsen: För den som är ung kan det största problemet vara att man inte har någon arbetslivserfarenhet. Där är det ganska självklart att praktik kan ge hjälp. Å andra sidan kan en äldre person som har varit arbetslös och som dessutom har uppburit försörjningsstöd under behöva ha extra stöd i form av praktik för att kunna återinträda på arbetsmarknaden. Det som är viktigt att bevaka är just att det snarare handlar om en enskilds rätt att få hjälp och stöd än är en fråga om motprestation. 10 (V) replik: Den rätten anser jag finns redan enligt socialtjänstlagen. Problemet , om man pratar med många som jobbar på socialkontor, är att de inte har resurser och att de får ta ansvar för människor som enbart är arbetslösa, vilket tar massor med arbetskraft, och man får inte så många fler anställda för det. Dessutom upplever man beträffande den individuella bedömningen att man har väldigt lite utrymme för att hjälpa den enskilda individen utifrån dennes behov tillsammans med individen, för det är då man lyckas, om man gör något tillsammans med den som går på försörjningsstöd. Utrymmet har krympt oerhört mycket. Man har kommunala riktlinjer som är väldigt byråkratiska. Här i ska du till exempel ha fyra mer officiella aktiviteter för ett årskort på SL, för annars får du sitta i din stadsdel punkt slut om du lever på försörjningsstöd. Det är alltså ett mycket snålt och moraliserande synsätt som finns på många ställen när det gäller . Kommuner och Landsting pekar på att vad de saknar är ett samarbete kring de personer som har gått länge på försörjningsstöd. Det skulle hjälpa många fler än detta. Många kommuner har faktiskt inget tillräckligt etablerat samarbete med , primärvården och Arbetsförmedlingen. Ofta behöver man alla de insatserna. Man säger också väldigt tydligt att detta inte kommer att beröra de människor som har varit långtidsberoende av försörjningsstödet. Det tror inte de som jobbar i de här verksamheterna, utan detta kommer mer att beröra dem som inte är inne så . Synsättet att problemet ligger hos individen och detta med motprestationerna underbygger det fyrkantiga, kontrollerande arbetssättet. Vore det inte bättre att satsa på mer resurser och att man faktiskt jobbade individuellt och hade utrymme för det på socialkontoren ? 11 (S) replik: Jag konstaterar att jag och är väldigt överens om det individuella perspektivet, hur viktigt det är, och att ge den enskilda personen stöd för att komma vidare. Jag tror också att det finns mycket gott att hämta när det gäller samarbete. Det är fullt möjligt, men det är klart att kommunernas mer pressade ekonomiska situation säkert gör det svårare för kommunerna att ha ett gott samarbete med till exempel och Arbetsförmedlingen kring de här individerna. Ändå tycker jag att detta ger ytterligare en fingervisning till de kommuner som tar den enkla vägen och ser en möjlighet att kräva en motprestation för att få försörjningsstöd. De insatser som vi talar om här, i form av praktik och andra kompetenshöjande insatser, ställer ännu större krav på kommunerna att verkligen genomföra aktiviteter med kvalitet som är individuellt bedömda. Det duger inte att, som vi har hört exempel på , bunta ihop dem som går på försörjningsstöd och sätta dem i åtgärder som inte leder till någon utveckling och inte förbättrar deras möjligheter att hitta ett nytt arbete. Jag hoppas också att den uppfattningen delas av regeringen. Jag är inte helt säker på detta, men vi kanske får höra det i den kommande debatten. Jag förutsätter dock att den förändring som görs följs väldigt noga och att man i kommunerna utifrån den debatt vi haft tar till sig de argument som handlar om att förstärka människors möjlighet att komma tillbaka till arbete. 12 (M): Alliansregeringen gick till val både 2006 och 2010 på att minska utanförskapet. Vi fortsätter vårt envisa arbete på den linjen. Trots kris och finansiell oro runt omkring oss har stått sig starkt under denna turbulenta tid. Tack vare en ekonomi med stabila finanser har det, trots tuffa tider, funnits utrymme att både stärka ekonomin för dem som har det svårast och genomföra tydliga, jobbinriktade reformer. Ett reformutrymme på hela 23 miljarder är inte många länder förunnat . Höjt flerbarnstillägg, höjt bostadstillägg, höjd norm för ekonomiskt bistånd och höjd grundnivå i föräldraförsäkringen är bara några av de bidragsförbättringar som skett under dessa år. Det är träffsäkra ekonomiska förstärkningar till dem som har det tuffast ekonomiskt. Lägg därtill sänkt skatt för våra pensionärer i flera steg. Ser vi till jobbåtgärder kan bland annat nämnas sänkt restaurangmoms, halverad arbetsgivaravgift för unga, och , jobbskatteavdrag, nystartsjobb, ungdomspaket och mer än 12 000 fler utbildningsplatser, bara för att nämna några. Mot detta har stått en i och för sig ofta splittrad opposition, vilket vi även kan se . lägger vi ytterligare en viktig pusselbit i kampen för att fler människor ska lämna bidragsförsörjning och gå över till egen försörjning. Det måste vara lönsamt att arbeta. Den vanligaste orsaken till att man uppbär försörjningsstöd är att man inte har ett jobb att gå till. Med rådande bestämmelser i socialtjänstlagen visar det sig att det inte lönar sig ekonomiskt att ta ett arbete, inte minst om det gäller ett mindre antal timmar. Det kan inte vara rimligt. Därför gör nu alliansregeringen en förändring. Arbetstagaren får behålla av sin inkomst utan att det påverkar försörjningsstödet. Kravet är att man ska ha uppburit försörjningsstöd ; de som har står betydligt närmare arbetsmarknaden än de med långvarigt försörjningsstöd. Att tiden är så pass lång som då man får behålla av sin inkomst av anställning utan att det påverkar bedömningen av rätten till ekonomiskt bistånd beror till stora delar på att det kan vara en lång väg tillbaka till arbetslivet. kan det vara otroligt svårt att få ett heltidsjobb. De som har det tuffast att komma in på arbetsmarknaden är de ensamstående mödrarna, inte helt sällan utrikes födda. Med jobbstimulansen tror jag att dessa kvinnor och andra har tagit ett steg närmare en reguljär arbetsmarknad. Trösklarna sänks för att gå från bidrag till egen försörjning. I reformen höjer vi också taket för vad barn i försörjningsstödda familjer tillåts ha för arbetsinkomst. Jag tror att de flesta av oss som varit engagerade i den kommunala politiken våndats över att det för dessa ungdomar inte lönat sig att ta extrajobb eller sommarjobb, då biståndet minskat med exakt samma summa. höjer vi taket till från tidigare . Tyvärr kan vi se att barn inte bara ärver sina föräldrars tillgångar utan i alltför hög grad också deras utanförskap. Jag har fortfarande i färskt minne ett radioprogram jag lyssnat till. En ung man, faktiskt på väg till en , beskrev hur han var tvungen att hitta sina egna bidrag, då mammans inte längre räckte till hans snus. Våra barn ska ärva vår arbetsgemenskap, inte bidragsberoende, finna en väg till arbete, inte till bidrag. Det tredje benet i denna reform är att socialnämnden ska kunna anvisa den person som får försörjningsstöd att delta i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet. spelar åldern ingen roll, utan vilket behov personen har. I de möten jag haft med personer jag mött på mina resor runt om i landet vittnar de om att det ofta är en mycket lång resa tillbaka efter ett långvarigt bidragsberoende. Vi pratar om ett utanförskap som ibland kan vara långt . Att vara sedd, hörd och efterfrågad av någon kan då vara nog så viktigt. Många kommuner har redan valt att gå denna väg. Man har insett vad en långvarig isolering kan få för effekter, både för de vuxna och inte minst för deras barn. Mot detta står , kanske till viss del även , vilket får mig att undra över om man verkligen har varit ute i verkligheten, träffat personer och profession som arbetar här och sett vilka faktiska utmaningar som finns. Eller väljer man helt enkelt att blunda för verkligheten? Med dessa ord, herr talman, yrkar jag bifall till propositionen och avslag på reservationerna och konstaterar att alliansregeringen ständigt levererar reformer som tydligt visar att det ska löna sig att arbeta och att vi har en ödmjukhet för att resan till en arbetsmarknad kan vara lång och krokig, men att det aldrig är ett alternativ att ge upp. Med en ansvarsfull ekonomisk politik med starka offentliga finanser har alliansregeringen möjlighet att stärka arbetslinjen och få fler människor i jobb. Vi återupprättar kunskapslinjen som vi värnar en tryggad välfärd och ett fortsatt sammanhållet . Mot detta står en splittrad opposition som nästan tävlar om vem som vill höja skatterna mest, både på företag och på jobb. Socialdemokraterna höjer med 33 miljarder, vill höja skatterna med 38 miljarder och är uppe i hela 94 miljarder i skattehöjningar. Mina frågor blir då naturligtvis: Blir det fler jobb med sådana kraftiga fördyrningar? Ökar de möjligheterna för de människor som står längst bort från arbetsmarknaden? När ska de någonsin få en chans att komma in i en arbetsgemenskap i ett rödgrönt ? Jag kan inte annat än komma till slutsatsen att man med en rödgrön politik driver ut människor från arbetsmarknaden med höjda skatter och höjda bidrag. Mot detta står en alliansregering som sänker trösklarna för att gå från försörjningsstöd till egen försörjning. 13 (V) replik: Jag skulle vilja börja med att säga att vi på den rödgröna sidan är ganska eniga när det gäller att satsa på en a-kassa som fungerar. Människor ska inte slängas ut ur sjukförsäkringen. Vi ska göra helt andra satsningar på utbildning och arbetsmarknadspolitiska åtgärder som gör att människor kan ta de jobb som finns eller kommer att finnas. Jag kan garantera att de satsningar vi gör i skapar jobb. De skapar jobb inom byggsektorn, och man får hyresrätter som människor har råd att bo i. Vi satsar på infrastruktur och kollektivtrafik som ska fungera. Vi satsar på småföretag som får möjlighet att växa.