prot · H00972 · 2013-03-05 00:00:00 — Men om en politiker gör detsamma händer ingenting. En vd som sinkat så mycket pengar som de moderata politikerna i och i har gjort skulle åka direkt först med foten och troligen direkt till häktet. För det handlar om mycket pengar. Det handlar faktiskt om väldigt mycket pengar. Och det finns många exempel. Ett exempel är Hemtjänst. Där fick två chefer betala för några gamla möbler och datorer trots att de fick med sig kundstocken på 300 pensionärer och nästan all personal. redovisar företaget en vinst på 4 miljoner efter skatt. Ett annat exempel är i som såldes till två förskolechefer för . har företaget haft en sammanlagd vinst på 16,9 miljoner. Ett tredje exempel är en ensamföretagare i och som driver . Hon var chef för stadens ledsagarservice och betalade för ett arkivskåp med samtliga kundmappar. Hon fick med sig personalen. Hon hyrde en lokal av kommunen. Och hon har samlat på sig 6,3 miljoner i vinst. I huvudstaden har ministerns moderata partikolleger slumpat bort gemensamt ägda verksamheter värda för endast 3,4 miljoner. Och skulle man lägga till den bostadsrättsomvandling som pågått pratar vi inte bara om miljoner, utan vi pratar faktiskt om miljardbelopp. Trots det kommer ingen att stå till svars i rättegång. 21 FINN (M): Det är en intressant interpellation som har ställt. Jag ska först notera det som statsrådet säger i sitt svar, nämligen att det vid avknoppningar naturligtvis är helt centralt att det görs en noggrann och marknadsmässig värdering av de tillgångar som ska överlåtas. Detta är naturligtvis den grundprincip som gäller. När rättsväsendet överprövar möjligheten att så inte har skett är det helt rimligt att man inleder förundersökningar. Och när de sedan avslutas har uppenbarligen, enligt det rättssystem vi har, inget oegentligt begåtts. Det som är intressant med den här interpellationen är att den egentligen belyser en tydlig konflikt som vi har mellan Alliansen och Socialdemokraterna och kanske i synnerhet . Det handlar om vårt intresse av att öka mångfalden, framför allt i den sociala sektorn, för att patienter och individer ska kunna välja sin sjukvård, omsorg och skola på ett sätt som gör dem friare från politikerstyrning. ser jag ett viktigt könsperspektiv. Det här handlar ofta om kvinnodominerade yrken, där man då får möjlighet att kanske hamna hos en annan arbetsgivare än den enda arbetsgivaren. Till skillnad från Alliansens mångfaldssträvande finns det ett slags fåfaldssträvande hos Socialdemokraterna. Och är man vänstersocialdemokrat eller vänsterpartist vill man nog ha enfald, det vill säga en enda utförare. Vad är då, fru talman, risken med detta? Jo, om man vill ha fåfald eller enfald, och vi har lyckats uppnå en större mångfald, måste man på något sätt återta den här egendomen. Det innebär att staten, som part i målet, kanske vill expropriera den här egendomen. Man kan naturligtvis fundera på hur sjyst det är att kanske på icke marknadsmässiga villkor vilja överta egendom som har drivits framgångsrikt av andra entreprenörer inom till exempel social verksamhet, men även inom mycket annan verksamhet, för att staten själv vill styra och ställa över allting. Det här är också i så fall en form av stöld. Expropriering har ju ofta liknat väldigt dåliga marknadsvillkor. Man kan fundera lite grann på vilken roll staten får i ett sådant sammanhang. Vi kan också fundera lite grann på det här med stöld från folket, så som det är formulerat i rubriken på denna interpellation, när man inom socialdemokratin eller ännu hellre med stöd av Vänstern vill driva ännu mer verksamhet i aktiebolagsform, där politiker äger och styr. Det är klart att det inte alltid har visat sig vara så marknadsmässigt. använder man, genom statligt ägande, resurserna på ett icke optimalt sätt. Det drabbar också skattebetalarnas pengar, vilket i sin tur kanske inte kan tolkas som en stöld, men det är i alla fall ett sämre utnyttjande av offentliga resurser. Jag vill påminna interpellanten om att det under socialdemokratiska år har sålts ut en hel del statlig egendom, kanske på marknadsmässiga villkor, såsom det har visat sig i efterförloppet. Man kan då fundera lite grann på om de socialdemokratiska politikerna i det här fallet handlar det om ministrar också borde ha någon form av straffansvar enligt intentionerna i den här interpellationen. Sammanfattningsvis finns det en annan sida av det här myntet som handlar om vad man egentligen har för ambition att skapa en mångfald för det goda syftet att folk ska få välja friare från politikers styrning. Och just i kvinnodominerade yrken får man en möjlighet att få andra arbetsgivare än enbart staten. Vad är alternativet om vi vänder på kuttingen och i stället exproprierar egendom som staten inte har ägt för det högre syftet att man tycker att man själv vill driva den här verksamheten? 22 (): Lagen gäller lika för alla. Reglerna är tydliga och lika, oavsett om det är privat verksamhet eller om det är offentlig verksamhet, vad gäller trolöshet mot huvudman. Man kan inte säga att det är skillnader i detta. Men det som är viktigt att ha klart för sig när det gäller trolöshet mot huvudman, vilket vi diskuterar här, är att det kräver ett uppsåt, det vill säga att avsikten med ett agerande ska vara att skada det allmänna eller den verksamhet som man är satt att sköta. Om man inte har den avsikten, och det kan bevisas, kommer man inte heller att fällas för ett sådant brott. Det är viktigt. Det är inte heller olagligt i att vara korkad eller att göra dåliga affärer eller att ha dåligt omdöme. Det är fullt lagligt. Det är tråkigt och trist. Men vi drar inte folk inför domstol för det. Om man skulle välja att ändra reglerna vad gäller trolöshet mot huvudman till att innefatta detta skulle vi få ett mycket märkligt samhälle. Det är också viktigt, tycker jag, att ha klart för sig att ansvarsutkrävande i olika situationer inte nödvändigtvis måste vara juridiskt ansvarsutkrävande. Politiskt förtroendevalda är faktiskt underkastade demokratiska val och kan avsättas. Det händer också att politiker och partier tvingas avgå därför att de har betett sig olämpligt, misskött ekonomin eller på annat sätt agerat mot medborgarnas vilja. I den meningen skiljer sig naturligtvis den offentliga verksamheten från den privata, där man kan tänka sig att det i stället är aktieägare, kunder eller andra som på olika sätt agerar för att få bort personer som på något sätt har misskött sin ställning men egentligen inte begått något brott. Jag tror att det är viktigt att se skillnaden mellan vad som är kriminaliserat och vad som är olämpligt eller felaktigt. Självklart är jag alltid beredd att diskutera om det straffrättsliga skyddet kan stärkas, men det måste i de fallen finnas straffvärda beteenden som inte täcks av befintlig lagstiftning. I de här fallen tror jag faktiskt inte att det är så. Däremot är det min bestämda uppfattning att den här typen av försäljningar och avknoppningar naturligtvis måste ske med gediget underlag och eftertänksamhet. När det gäller en del sådana här ärenden finns det också domstolspraxis som har prövats. Regeringsrätten har till exempel slagit fast att den princip som ska gälla vid avknoppning är att all egendom ska överlåtas till marknadsvärde. Det finns ett antal sådana principer som ändå har kommit fram i olika ärenden, och jag tror att det är viktiga kompassriktningar för förtroendevalda att tänka på och använda sig av. Sedan är det naturligtvis så att vi kan ha helt olika uppfattningar huruvida man ska ha mer av valfrihet och mer av privata verksamheter inom olika områden, och det leder naturligtvis till politiska debatter. Men min bedömning är att det utifrån lagstiftningsperspektiv och rättsväsendets agerande inte finns någon anledning att kräva förändringar mot bakgrund av de exempel som har tagit upp. 23 (S): De exempel som jag hänvisade till var olagliga. Man följde inte marknadsmässiga principer när man gjorde detta. I hann man faktiskt rea ut arton förskolor, fem hemtjänstverksamheter, fem vårdcentraler och en assistansverksamhet, och de affärerna var olagliga just för att man inte tillämpade marknadsmässiga principer. Konsekvensen av att de var olagliga var att man till exempel i Hemtjänst från stadsdelens sida vädjade och bad att de skulle betala lite extra pengar till staden. Men vinsterna ser fortfarande likadana ut. Det finns inga konsekvenser när politiken inte gör det som lagstiftningen kräver . Ministern hänvisade också till att det handlade om politiska mål att öka mångfalden, och det är här det blir problem. Ett annat exempel som jag inte nämnde är förskolan som överläts till en privat aktör, och finns det för de boende inte längre några andra alternativ än den privata aktören. Jag tycker inte att det är mångfald utan precis tvärtom. Inte nog med att man gör det här till underpriser man begränsar dessutom möjligheten för människor att faktiskt få välja olika utförare. Det där argumentet håller alltså inte. Man kan från ett utifrånperspektiv inte annat än se att själva avsikten var just att rea ut, och ingen kan hävda att man inte visste att det var till underpriser. Det är bara att titta på protokollen. Den politiska oppositionen talar på möte efter möte och i protokoll efter protokoll om att det här faktiskt inte är okej, men den politiska majoriteten struntar fullständigt i det. Det är här någonstans vi har det grundläggande problemet. Senast, , lades åtalet ned mot när det gäller utförsäljningen av Serafen. Serafen såldes för 690 000. fick man en vinst på 2,2 miljoner, och sedan såldes det vidare för 20 miljoner. Det är helt horribelt! Om något är stöld från folket är det väl ändå det. Som skattebetalare i har jag svårt att finna ord för frustrationen och ilskan över hur mina och alla andra stockholmares gemensamma ägodelar och skattepengar behandlas av den moderatledda majoriteten i och i . Det handlar ju om medvetet dåliga affärer, och det som känns så märkligt är att lagstiftningen inte säger att det inte är okej. Det jag efterfrågar är att lagstiftningen borde ses över så att det redan från början står klart att det kan bli personliga repressalier för politiker när de medvetet begår stöld från folket. För det är vad det handlar om. Det är inte svårare än så stöld från folket! 24 FINN (M): far interpellanten ut i anklagelser om stöld och annat som rättsapparaten enligt henne inte har förmåga att hantera. Låt oss då slå fast väldigt tydligt att det justitieministern sade i sitt inlägg var att det förefaller som om rättsväsendet har en förmåga att fånga upp och utreda brottsmisstankar på just det här området som interpellationen berör. Detta att man lägger ned en förundersökning gör att jag finner det ytterst tveksamt att juridiskt överpröva detta med politiska övertoner så som just nu har gjort. Det andra som justitieministern, på ett alldeles korrekt sätt, sätter fingret på är nämligen att när det handlar om politikers ansvar vid sidan av den juridiska processen som naturligtvis är det första så utkrävs det i allmänna val. Låt oss säga att någon går till val på att öka mångfalden, vilket jag tror att Alliansen har stor trovärdighet i till skillnad från framför allt Socialdemokraterna med stöd av . Om väljarna då lägger sin röst på allianspartier som kanske i kommuner och landsting får möjligheten att öka mångfalden till exempel genom att avknoppa verksamhet, skulle detta då förbjudas av Socialdemokraterna genom att vi överprövar den rättsordning vi har och därigenom dessutom ifrågasätter det kommunala självstyret som är vunnet i allmänna val? Det är en förfärande tanke. Jag tycker att man måste besinna sig när man ställer en sådan här interpellation till justitieministern där det handlar om den rättsordning som vi har som förefaller fungera för att beivra de brott och de brottsmisstankar som finns. Sedan har man att utkräva ansvar av politiker i allmänna val, och därefter får man faktiskt gilla vad väljarna vill ha. Vill de ha mer mångfald så vill de ha fler utförare, och då måste man kunna knoppa av på ett anständigt sätt. Allt annat är helt orimligt. 25 (): Försäljningarna var olagliga, säger . Det är riktigt utifrån meningen att en försäljning kan strida mot kommunallagen, men det behöver inte betyda att det är brottsligt och att någon ska straffas för att en försäljning är olaglig. Det som händer när man använder kommunallagen är att försäljningen blir ogiltig. För att ett straff ska kunna utkrävas måste det finnas ett uppsåt, så det finns två led i de här frågorna som är viktiga att reda ut. Jag tror att det här med uppsåtet är viktigt för att någon ska dömas för sina beslut eller handlingar, både i offentlig verksamhet och i annan. Annars är vi inne på att kriminalisera det jag sade inledningsvis, det vill säga att fatta osmarta beslut, att vara korkad, att göra fel eller att göra en dålig affär, och då hamnar vi i ett moras. Det finns ett skäl till att lagstiftningen är utformad som den är, och jag har svårt att se hur man skulle förändra den i det här avseendet. Jag har ingen möjlighet och ska inte heller ägna mig åt att gå igenom varje enskilt ärende, och det är ju flera som har prövats. Jag tycker att det är viktigt att det har utvecklats en praxis och tydliga besked om vilka grundprinciper som gäller. Det är lätt för den som inte vill ha några avknoppningar över huvud taget att säga: Titta där, det där gjorde de fel från början, och det har de nu fått en anvisning om. Men det är klart att om man bryter ny mark eller vill förändra finns det ett utrymme för att det också begås ett och annat misstag eller fattas något mindre lyckat beslut. Det får man rätta till. Det behöver inte vara olagligt för den delen. Jag vidhåller nog att det är rimligt att ha regler som innebär att man kan stoppa ageranden som strider mot till exempel kommunallagen, för det är viktigt. Men för att något ska anses kriminellt och för att vi ska kunna straffa till exempel förtroendevalda och andra krävs det nog att vi kan bevisa att deras avsikt har varit att skada en verksamhet, dra egen på något sätt eller vad det nu kan vara. Om det inte finns utan det handlar om andra faktorer tror jag att vi får nöja oss med att stoppa försäljningen eller få fastslaget en praxis och en anvisning om hur man ska agera i olika typer av ärenden. Det övriga får vi lämna till den politiska debatten, till de politiska valrörelserna och kampanjerna och det ansvarsutkrävande som finns utöver det rent juridiska. 26 (S): För mig handlar det om trovärdighet. Ska man vara trovärdig som politiker måste man också vara beredd att ta ansvar, och att ta ansvar redan i förväg. Ministern antydde här att hennes partikolleger i och skulle vara korkade. Det var inte jag som gjorde det. Jag tror faktiskt inte att de är korkade. Jag känner flera av dem hyggligt väl, i alla fall i politiska sammanhang, och jag tror mig veta att de inte är korkade. Det jag efterfrågar är en lagstiftning som faktiskt gör det möjligt att utkräva ansvar även av politiker, att det kan konstateras att det är olagligt att avknoppa verksamhet om det inte görs enligt marknadsmässiga principer. Det är en sak, och så slutar man med den. Problemet är ju att man hinner göra ganska mycket innan detta konstateras. Man visste ju om det redan från början. I det här fallet satte man ju det politiska målet före någonting annat. Det jag vill se är en rättsordning där medvetet dåliga affärer genomförda av en politiker faktiskt ska kunna leda till påföljder. Så är det inte . Det tycker jag är en stor brist i vår lagstiftning. 27 (): Det handlar om trovärdighet, sade . Det gör ju all politik, trovärdighet för det politiska systemet och för de beslut som tas, och därför ska det utkrävas ansvar. Det är därför vi har en tydlig ordning i ett fritt samhälle där medierna granskar, där det förs en offentlig debatt och där vi också i allmänna val har möjlighet att rösta för politiker och rösta bort politiker. Nog handlar mycket om trovärdighet. Men när det gäller de avknoppningar som finns med i interpellation och frågan huruvida rättssystemet fungerar och tydligt ställer till svars menar jag att det är fel att leda arbetet i den riktningen att det skulle lagstiftas fullt ut om detta, för det blir inte riktigt. Det som krävs är ett uppsåt. För att någon ska dömas för ett beslut ska man ha haft för avsikt att skada. Det måste då bevisas, precis som de normala principerna är i en rättsprocess. Sedan kan det utifrån kommunallagen vara så att man inte har följt de regler som gäller. Då blir ett beslut ogiltigt. Det är viktigt att det är på det sättet. Om man skulle gå den väg som antyder hamnar man i det jag försökte uttrycka med att det skulle vara olagligt att göra dåliga affärer. Det vore väldigt enkelt här i världen om vi kunde förbjuda till exempel dåligt omdöme. Då skulle vi få mycket bättre ordning. Jag tror inte att det är den väg vi ska gå. Jag pratade i mina exempel varken om enskilda personer eller enstaka ärenden. Jag får inte yttra mig i enskilda ärenden eller domslut, utan jag försöker föra ett generellt resonemang. Då menar jag att med sitt engagemang i de här frågorna, som jag har full respekt för, tänker fel när hon försöker säga att mer skulle kriminaliseras. Jag tror att det är fel väg att gå för att utkräva ansvar och öka trovärdigheten. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2012/13:281 om Kulturarvslyftet 28 Kultur- och idrottsminister (M): i har ställt frågor om vilka initiativ jag är beredd att ta för att ompröva Kulturarvslyftet och om vad jag är beredd att göra för att de medel som har anslagits till Kulturarvslyftet ska komma kulturarbetsmarknaden till godo. redogör i sin interpellation för en aktuell prognos för Kulturarvslyftet som visar att 300 platser kommer att anordnas inom satsningen . Jag har ingen anledning att ifrågasätta denna prognos utan konstaterar att endast en del av de möjliga platserna inom satsningen kommer att kunna tillskapas. Om reglerna för Kulturarvslyftet jämförs med förutsättningarna för andra utvecklings- eller lönebidragsanställningar eller reglerna för den etablerade verksamheten inom Kulturarvs-IT, kan man konstatera att villkoren inom Kulturarvslyftet trots allt är goda. När man överväger förändringar av regelverket för satsningen måste det vägas in att det inte är önskvärt att villkoren ska skilja sig alltför mycket åt mellan likartade arbetsmarknadssatsningar och anställningsstöd. Jag beklagar verkligen att inte fler potentiella anordnare sett möjligheterna inom satsningen. Vi börjar nu se att många av de projekt som startas inom Kulturarvslyftet ger goda resultat. Det gäller i hög grad både för anordnare och för dem som kan erbjudas platser inom satsningen. Min förhoppning är att dessa goda exempel ska göra att fler tar del av möjligheterna inom Kulturarvslyftet. Även om jag hade önskat att satsningen fått större omfattning är det ändå positivt att 300 personer, som har en mycket svår situation på arbetsmarknaden, kommer att erbjudas meningsfull och utvecklande sysselsättning inom kulturarvsområdet. Varje plats som skapas inom Kulturarvslyftet är värdefull. Jag kommer att noga följa den fortsatta utvecklingen. När det sedan gäller frågan om att använda de medel som avsatts för Kulturarvslyftet till helt andra ändamål är det viktigt att påminna sig att medlen har avsatts som en del av arbetsmarknadspolitiken för att skapa arbetstillfällen för människor som står långt från arbetsmarknaden och som har funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Jag vill inte ta initiativ som bidrar till att ta resurser från de sämst ställda på arbetsmarknaden. 29 i (S): Jag vill börja med att tacka kulturministern för svaret. Det är inte första gången vi står här i kammaren och debatterar just Kulturarvslyftet. Det har naturligtvis sin grund i att vi tycker att regeringen inte tar sitt ansvar i den här frågan, precis som i så många andra frågor. Senast vi hade en interpellationsdebatt i den här frågan var i mitten av . I den debatten uttryckte kulturministern sin glädje över att vi från oppositionen hade vaknat och att vi ville diskutera denna så viktiga fråga. Jag vill nog påstå, fru talman, att vi har varit vakna , och vi har följt den här frågan noggrant. Vi har också ställt frågan till kulturministern, och även till andra borgerliga ledamöter i kulturutskottet, men vi har fått samma svar. Det är precis det svaret jag får också : Vi följer frågan. Vi socialdemokrater skulle vilja säga att det hade varit roligt om kulturministern och hennes regering också hade vaknat och gjort någonting åt den situation som det här landet just nu befinner sig i. Den är högre än när den moderatledda regeringen tog över regeringsmakten . Då talade om massarbetslöshet. Det hör man inte . Då kan man fundera över om den har försvunnit. Nej, det är snarare tvärtom. Den har blivit ännu värre. Låt oss fundera med utgångspunkt i det förslag jag vill debattera , det vill säga Kulturarvslyftet. Kultursarvslyftet är ett förslag och en reform som regeringen har lagt fram som inte fungerar. Det är därför jag och andra har lyft upp frågan i kammaren. Det är inte okej att avsätta medel i budgeten men som på grund av konstruktionen inte fungerar. Detta sker som det finns en stor grupp människor som inte kommer in på arbetsmarknaden. Återigen svarar kulturministern att hon inte är beredd att göra några förändringar inom ramen för Kulturarvslyftet. Har inte ansvarigt statsråd några visioner, idéer eller förslag på hur pengarna, som trots allt är avsatta i budgeten, kan användas? Konstruktionen på Kulturarvslyftets finansiering ifrågasätts. Institutionerna har sagt att det är svårt att skapa platser inom Kulturarvslyftet på grund av att det kostar för mycket för institutionerna. Förra gången vi stod här sade kulturministern att regeringen går ut offensivt med kampanjer och informerar till exempel SKL, kyrkan och andra organisationer och säger att Kulturarvslyftet finns och att man ska ta möjligheten att skapa arbetstillfällen. har februari precis passerat, och resultatet är fortfarande alldeles för lågt. Det är konstigt att kulturministern inte har några idéer eller förslag på vad som kan göras. Jag ställer återigen en fråga till kulturministern. Hon ser hur resultatet ser ut. Myndigheterna skriver själva ned prognosen, och hon ställer sig bakom prognosen. Vad tänker kulturministern göra för att se till att medlen används på ett klokt och ansvarsfullt sätt så att människor kommer i sysselsättning? 30 FINN (M): Låt mig först få kommentera interpellantens syn på arbetsmarknadsläget. Sedan alliansregeringen tillträdde finns det långt över 200 000 färre människor i utanförskap, och ökar sysselsättningen med långt över 200 000 människor. Detta har skett trots att det råder en global finans- och till viss del statskris i vårt närliggande område, vilket är ett gott resultat givet den svåra situation som inte minst drabbats av. När det gäller interpellationens huvudtes är det viktigt att konstatera att det finns huvudsakligen tre grupper som halkar efter vad gäller arbetsmarknadssituationen. Det är de unga, de utlandsfödda och de funktionshindrade. Låt oss se på siffrorna lite mer i detalj för unga och utlandsfödda. Då ser vi att det ser någorlunda lovande ut. De unga kommer rätt snart i arbete sett internationellt mot andra jämförbara länder. De utlandsfödda har visserligen alltför lång väg in på arbetsmarknaden, men de kommer ändå in på arbetsmarknaden och får anställning. Detta gäller tyvärr inte de funktionshindrade. Min upplevelse är att detta är den mest utsatta gruppen av alla, och jag blev därför oerhört glad när alliansregeringen signalerade en extra satsning på de funktionshindrade. Det var inte sämre än att det gällde vår mest närliggande kulturskatt, det vill säga att inventera och se över vårt kulturarv. Precis som ministern sade i sitt svar ska vi glädjas åt de 300 som har kommit in från en lång väg utanför arbetsmarknaden med hjälp av det stöd som Kulturarvslyftet ger.