prot · H10947 · 2013-12-16 00:00:00 — Det leder till att det är ytterst osäkert, eller till och med inte troligt, att den tänkta utbildningen av de afghanska säkerhetsstyrkorna leder till ökad säkerhet för den afghanska civilbefolkningen. Det är mer troligt att det får motsatt resultat. Vid den dragning som genomfördes i det sammansatta utskottet när propositionen presenterades var det också väldigt tydligt att man är medveten om att utvecklingen går åt fel håll, trots insatserna som har gjorts. Då måste man kunna tänka om. väntar fortfarande på ett fredsavtal. Det USA-ledda anfallet på landet inleddes . Det har gått dess. Det bevisar, i alla fall enligt , att den militära strategin faktiskt undergräver och motverkar en fredsprocess, en fredsprocess som också behöver komma i gång för att vi ska se en försoning mellan de olika grupperingarna inom och utom landet. Nato planerar att genomföra en utbildningsinsats som kallas Resolute Support Mission, RSM. Vi menar att även det kan få motsatt verkan. menar att det är mycket tveksamt om det leder till ökad säkerhet för befolkningen i . Det gör ett svenskt deltagande i uppdraget mycket diskutabelt. Att får ett närmare samarbete med Nato kan vara ett resultat, vilket också är mycket tvivelaktigt för oss. Att vi närmar oss Nato kan dock inte vara syftet med ett eventuellt svenskt deltagande i RSM. Det kan inte heller vara ett mål i sig. I verkligheten kommer det dessutom antagligen bara att ses som en fortsatt utländsk militär närvaro i . borde verka för att resurser sätts in så att FN får ett direkt ansvar för den fortsatta processen, civilt och militärt, utan Natos inblandning. Det skulle dessutom dämpa misstankarna att Nato, med i spetsen av de tongivande i Natomedverkan, har en annan agenda, kanske en rent geopolitisk, maktstärkande agenda från . Vi behöver en mer trovärdig fredsprocess. Särskilt viktigt är det att inkludera kvinnorna i fredsprocessen. Det ger dem inflytande över hur situationen för kvinnornas rättigheter utvecklas. Vi menar att FN:s resolution om kvinnor, fred och säkerhet kan bli ett viktigt verktyg i detta arbete. har det mest handlat om att har kvalitetssäkrat sina egna insatser och inget annat. Mycket mer går att göra. Vi behöver en ny inriktning där arbetet med att ta fram en nationell handlingsplan för hur resolution ska genomföras i måste prioriteras. har solidariteten med det afghanska folket som utgångspunkt. Vi ska vara med för att säkerställa ett arbete för fred, demokratisering, jämställdhet och utveckling av det afghanska samhället. Då behövs en i grunden annorlunda strategi, en civil strategi, inte militär. Centrala saker vi då behöver arbeta med är ett ökat civilt bistånd, att stödja en riktig freds- och försoningsprocess och att arbeta med att återintegrera medlemmar av det väpnade motståndet i det afghanska samhället. Dessa saker är centrala för en riktig fredsstrategi. insatser på de här områdena är otillräckliga, trots att vi har ökat biståndet till med det . Behoven är enorma, och vi menar att bör gå före för att visa de andra länderna vad som bör göras när den utländska truppnärvaron minskar. har en lång historia av krig och strider, men den visar också att det inte finns en militär lösning på landets problem. Tvärtom har den utländska militära närvaron fördjupat landets problem och förstärkt konflikterna. De civila insatserna behöver därför öka i stället för den militära närvaron. Det borde stå klart för de flesta vid det här laget. Endast så kan vi skapa fred och försoning i . bör därför dra tillbaka sina ISAF-styrkor , avstå från att delta i RSM-insatsen och ersätta den med kraftigt ökade civila insatser. Jag yrkar återigen bifall till reservationerna 1, 3 och 5. 178 (M): Jag vill börja med att tacka det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet för ett bra arbete. Vi har fortfarande en mycket bred politisk majoritet för fortsatta engagemang i , och vi har en stor samsyn. engagemang är ett långsiktigt engagemang, men hur det tar sig uttryck har förändrats . Den militära närvaron övergår till en mer civil närvaro. blir vårt största biståndsåtagande. ska fortsätta bidra till det internationella samfundets ansträngningar att stödja utvecklingen av de afghanska säkerhetsstyrkornas förmåga att hantera säkerheten i landet. Det har vi redan gjort. Det gör skillnad, men det kvarstår betydande utmaningar. debatterar vi betänkandet som behandlar regeringens proposition. Jag kan sammanfatta det kort. Till slutet av 2014 ställer vi högst 600 personer till förfogande för Internationella säkerhetsstyrkan, ISAF, under förutsättning att det fortsatt finns mandat från . finns både mandat från och en inbjudan från den afghanska regeringen. Det är viktigt att man har med båda de delarna. kommer det svenska bidraget vara 300 personer på plats. Dessutom bidrar vi med svensk helikopter för medicinsk evakuering – det är bemannat med ca 40 personer – plus ungefär 170 personer som arbetar med att avveckla den infrastruktur som vi har byggt upp. Det gäller också hemtransport av utrustning och materiel. kommer att bidra till Natos utbildningsinsats Resolute Support Mission, RSM. Den insatsen beslutades av Natoländerna, ISAF-partner och den afghanska regeringen. Det finns alltså en politiskt fastställd ram, och det pågår en militär process för en operationsram. Syftet är utbildning, rådgivning och stöd till de afghanska säkerhetsstyrkorna som ska ta ansvar för säkerheten i landet. RSM är en utbildningsinsats – de har utbildningsuppgifter. Däremot får de försvara sig själva. För att övergången mellan den insats som pågår, det svenska ISAF-bidraget, och det kommande svenska bidraget till utbildningsinsatsen, RSM, ska bli så friktionsfri som möjligt kan delarna av det svenska bidraget som sedan ska in i RSM kunna verka inom ISAF fram . Vi har precis innan denna debatt behandlat utrikesutskottets budgetbetänkande, i ungefär fyra och , för utgiftsområdet som rör bistånd. Både biståndsministern och till exempel valde att ta upp . Det gjorde även eftersom det blir vårt största biståndsland. Jag tänkte ändå säga några ord om vad vi gör. Det finns ett nationellt fokus för den svenska insatsen när det gäller demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet. Det är det ena. Det andra är utbildning. När det gäller de norra delarna stöder vi också den lokala förvaltningen – det är på provins- och distriktsnivå – och dessutom det som kallas privatsektorsutveckling. Det största stödet som levererar går genom andra aktörer som till exempel fond för återuppbyggnad och olika FN-organ. stöder också EU:s samarbetsavtal med . Det behövs en mer samstämmig och effektiv politik när det gäller just EU och . Dessutom – och detta är viktigt – har åtagit sig att stödja med ungefär 8–8 ½ miljard kronor. Här vill vi betona ett par saker, särskilt att det svenska biståndet bygger på ett ömsesidigt ansvarstagande. Då krävs ett starkt afghanskt ägarskap och att lever upp till sina åtaganden. Syftet med insatsen, som bekräftar vår långsiktiga syn på detta, är demokratisk utveckling och fattigdomsbekämpning. Dessutom väljer det sammansatta utskottet att särskilt lyfta fram situationen för de humanitära aktörerna. Säkerheten för dem är avgörande. Om vi tittar globalt ser vi att det är en stor utmaning vi står inför. Det handlar om den transition från militär till civil närvaro som pågår just . ska fortsätta med ett aktivt engagemang för fred och försoning, utveckling, stabilitet och inte minst respekten för grundläggande mänskliga fri- och rättigheter i och hela regionen. Det är lätt att tro att utmaningarna är koncentrerade till ett land, men så ser det inte ut. När sänder väpnad styrka till ett annat land krävs att medger detta. Det är ett ansvarsfullt beslut. Därför är jag glad att sex av åtta partier står bakom beslutet. De män och kvinnor som tjänstgör för oss i ska känna det breda stödet i parlamentet och den stora respekten för deras ofta farliga men alltid viktiga uppdrag. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 179 (S): Till att börja med yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut. Vi kan nu göra en summering efter i . Vi fortsätter på den väg som vi slog in och som syftar till att fasa ut det svenska militära bidraget och vår militära närvaro och övergå till att fokusera mer och öka det svenska biståndsinslaget i . Att det är möjligt att göra det beror på att situationen i har blivit bättre. Därmed inte sagt att den på långa vägar skulle vara bra. Det är lite förvånande att höra från beskriva situationen i . Jag måste nog säga att det som sade om utvecklingen i saknar stöd i aktuell statistik. Det hade varit begripligt och förståeligt om utifrån sin ståndpunkt, som jag har all respekt för, hade argumenterat med utgångspunkt i att det inte blivit tillräckligt bra, att framgångarna inte varit tillräckligt stora och att den militära insatsen därför inte är av godo eller användbar. Det hade varit en begriplig och relevant argumentation. Sedan kan man ha olika åsikter om detta. Vi går vidare med ett väsentligt ökat svenskt bistånd . Vi kommer att satsa . Detta har vi lovat vid en internationell givarkonferens i . Det sker också utifrån önskemål från de afghanska myndigheterna. De manifesterade själva vid den som hölls att de vill ta över ansvaret för sin egen säkerhet och utveckling, och det är högst rimligt att de gör det. och argumentation är inte så mycket lättare att förstå än . Den syftar också till att dra ned styrkan, men möjligen något snabbare än vad som föreslås i betänkandet. I stället för 600 personer skulle vi med förslag ha högst 400 personer. Jag har försökt läsa mig till vad klokskapen i detta skulle bestå i. Min enda slutsats är att det vore oklokt att göra så som föreslår. Det enda som det skulle förändra jämfört med det beslut som föreslås av utskottet är att vi skulle ha en sämre kapacitet att evakuera och undsätta vår svenska personal om situationen gick över styr. Om fick sin vilja igenom skulle vi ha ett utrymme på 200 personer färre att engagera i det arbetet. Jag har svårt att förstå nyttan och meningen med det. är ett land som har utvecklats, men förhoppningsvis har väldigt mycket utveckling framför sig och . Det behöver sannerligen hända en hel del ytterligare i , även om en del positiva saker har hänt som har förbättrat situationen, ökat människors möjligheter till utveckling, gjort det möjligt för människor att rösta i allmänna val och så vidare. Det är med en viss spänning och bävan jag ser fram emot de kommande valen i , som troligen kommer att ha en mycket större inverkan rent praktiskt på fortsatta utveckling än vad det beslut som jag antar att vi ska fatta i kommer att ha. 180 (V) replik: var inne på att utvecklingen i går bättre. Jag har läst en del om det här. Det finns olika utlåtanden om hur det ser ut. Något som finns med i betänkandet är de stora farhågor som finns för hur de afghanska säkerhetsstyrkorna och den afghanska polisen utvecklas. Stora avhopp, problem med korruption och relationer till olika klaner gör att man inte kan lita på dem. Är det en förbättring? Det som har burit frukt i har inte varit de militära insatserna. Det är de civila insatserna och biståndet som har gett något slags förbättring på olika ställen i , men väldigt få ställen. Den militära insatsen, som vi kritiserar, har inte gett någonting. Tvärtom har den skapat ett motstånd. Olika motståndsgrupperingar slåss emot de styrkor som finns där. Detta bromsar den utveckling som skulle kunna komma om vi tog bort militären och körde civila insatser på ett riktigt sätt för att skapa något slags förståelse för hur fungerar. Jag vill veta hur ställer sig till detta. Hur ska man göra för att få militären att utveckla detta? Som jag ser det finns det inte några som helst bevis på att det är den som har skapat den här situationen. Säkerheten har inte förbättrats. Demokratin har inte blivit större. Kvinnornas jämställdhet, som man försöker lyfta fram, finns i de områden där man haft civilt bistånd. I övrigt finns inget sådant. Vad tycker om den utvecklingen? Varifrån har han fått uppgifterna om att allt blivit bättre? 181 (S) replik: Till att börja med kan man se på allmänna utveckling. Det handlar om en sådan sak som att bara är ett land som har en valuta. Det är en ny situation för att ha det så. hade man flera olika valutor inom ett och samma land, vilket kan tyckas något underligt för oss. säger att demokratin inte blivit större. Men jag har mött svensk militär personal som under beskjutning tagit sig ut till avlägsna byar och säkrat vallokaler, så att man i de byarna har kunnat genomföra allmänna val där människor kunnat delta utan att bli angripna av olika stridande personer och grupper vare sig under själva omröstningen eller efteråt. Så nog har militären haft en viss inverkan på demokratiseringen. Jag vill understryka att jag inte på något vis är någon krigshetsare, militärhetsare eller vapenhetsare – tvärtom. Men vi måste inse vad det är för krafter vi utmanar i . De är tyvärr tungt beväpnade. En viktig uppgift måste naturligtvis vara att få dem att lägga ned vapnen och ta vapnen ifrån dem. Det är inte genom militära konflikter man kan lösa andra konflikter. Jag vill nog hävda att den militära insatsen har haft effekt. Man är fullt fri att tro att någon annan insats hade haft större effekt. Men det är fel att säga att den inte haft någon effekt eller att den haft negativ effekt. 182 (V) replik: Tittar på man utveckling måste jag säga att jag verkligen högaktar de svenska soldaterna. De svenska soldaterna har fått en uppgift att göra en sak, och det gör de på ett bra sätt. Det gör svenska soldater . Men situationen är den att de har fått en uppgift som egentligen inte leder någonstans, eftersom den militära insatsen visat sig vara kontraproduktiv. Man skapar mer motstånd än vad man tar bort. Det är dilemmat. Just det att man har en utveckling där människor måste ta sig med militär till en vallokal är skrämmande i sig. Det hade kanske kunnat fungera mycket bättre om man haft civila insatser. Då hade man ha kunnat ha en bättre utveckling. Situationen i må vara kaotisk, och man har svårt att se hur det ser ut. Men vid föredragningen som vi fick i utskottet när propositionen lades fram tryckte man på att det fortfarande finns väldigt stora problem. De kanske till och med är större inom vissa områden. Det är större motstånd, och det är svårare att genomföra dessa saker än om vi haft en civil insats i stället för en militär insats. Det är den springande punkten i vår kritik. Vi ska genomföra saker på ett sådant sätt i att det blir resultat. Det blir det inte med en massa militärer. Det har vi sett . Det blir inte bättre. Bakom detta finns alltid misstanke om att det finns andra saker än det rent mänskliga med mänskliga rättigheter och fredsskapande insatser som ligger bakom Natos insats. Bara den misstanken är skrämmande. Jag menar att delaktigheten i det afghanska samhället inte är mycket större. Vi har misslyckats med att skapa bättre förutsättningar för kvinnor. Det finns olika områden där det fungerar bra eller något så när bra. Sedan finns det rätt många områden där det inte alls fungerar bra. Militären är ett hinder i vägen. Har man andra insatser får man större förståelse. Det afghanska samhället består av mycket olika grupperingar som behöver ha en förståelse och diskussion för att komma framåt och inte militära insatser som skapar ett militärt motstånd från de beväpnade grupperna. 183 (S) replik: hävdar att uppgiften inte leder någonstans. Jag tycker att verkligheten talar ett annat språk. Jag möter också de afghaner, både vanlig civilbefolkning och valda företrädare, som är väldigt oroade. Hur kommer utvecklingen att bli när de internationella militära insatserna minskar i framför allt ? De vädjar om att vi ska stanna kvar. De är rädda för att situationen helt kommer att implodera och att de förbättringar afghaner upplever för bland annat kvinnors situation och deltagande i samhället kommer att gå totalt om intet när den utländska militära närvaron försvinner eller i varje fall kraftigt minskar. Jag har också talat med svensk personal som varit på plats och som varit mycket pessimistisk. Hur kommer utvecklingen att bli den dag som avvecklar sin närvaro? De säger nu att den afghanska polisen och militären gjort större framsteg än vad de kanske förväntade och trodde för ett eller . Det kanske inte är helt omöjligt. Det kanske är så att kan klara sig till stor del själv och inte bli ett land som imploderar som den utländska militära närvaron dras ned kraftigt. Det kommer säkerligen inte att vara problemfritt. Det är inte så att är färdigutvecklat och att allting är perfekt. går vi in i en ny fas. Jag välkomnar den fasen. Jag ser den framtida svenska ökningen av biståndet till som en oerhört viktig nyckel för en fortsatt positiv utveckling av . Jag håller definitivt inte med om att den militära uppgiften inte leder någonstans. 184 (MP): När jag kom in 2006 och fick förmånen att sitta i utrikesutskottet ärvde jag frågan om från mina företrädare. Jag hade först lite svårt att förstå varför hade ställt sig bakom Afghanistaninsatsen. Jag fick också förklaringen att den dag när vi fattade det första beslutet handlade det om en väldigt liten styrka. Det var mer tal om någon form av fredsbevarande insats. Det är någonting som brukar stötta. Efter det förändrades insatsen, och den blev mer och mer militär på inte bara den fredsbevarande sidan. När jag kom in hade vi en situation där det gick tre fyra gånger mer resurser till den militära insatsen än till exempel till bistånd. Det var någonting som jag och i försvarsutskottet försökte förändra genom att skriva motioner och föreslå att vi åtminstone skulle ha lika mycket i civila insatser som till det militära. Vi ser inte heller att den militära lösningen är den som är långsiktigt hållbar. För att få en fred i måste vi satsa på det civila. Vi måste satsa på att människor kan komma in i ett hederligt arbete, få utbildning och få hälsovård. Det är precis det som det svenska biståndet utgår ifrån. Under valet gick vi ihop med Socialdemokraterna och och ville att vi skulle lämna , men vi vann inte valet. Det blev i stället en minoritetsregering. Jag tror att minoritetsregeringen även om den varit i majoritet hade velat ha en bred förankring om Afghanistaninsatsen. I läget när vi inte vann valet och kunde dra tillbaka trupperna och öka biståndet valde vi att tacka ja till den inbjudan som vi fick från regeringen att delta i den breda överenskommelsen om den framtida Afghanistaninsatsen. Det gjorde vi och Socialdemokraterna men inte i det här fallet. För oss är det en självklarhet att försöka vara med och påverka när vi har en möjlighet att göra det. Man kan välja att vara jätteprincipfast och säga: Okej, vi sade 2013, och vi tänker inte avvika från det. Eller så kan man välja att vara pragmatisk och ändå vara med och göra nytta. Det är rätt tråkigt att sitta och inte kunna påverka någonting när man är i opposition. Vi tycker att det var ett bra val att vara med i överenskommelsen. Vi har fått stort gehör för de synpunkter som vi har haft när det gäller både tillbakadragande och att öka de civila insatserna. Vi har haft ett mycket bra samarbete med regeringen och har blivit lyssnade på. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet på en gång så att jag inte glömmer det sedan på sluttampen. Överenskommelsen omfattade ett tillbakadragande 2014 och att det därefter kunde förekomma utbildande insatser. Den omfattade också att en arbetsgrupp för att arbeta fram en ny rekommendation för de civila insatserna skulle tillsättas. Den omfattade att den samlade insatsen skulle få en civil ledning med mera. Vi menar att som har gått har vi genomfört överenskommelsen punkt efter punkt och i en normal takt. Efter debatten fattar vi äntligen beslut om att ta hem ISAF-styrkan . Vi fattar beslut om att ha personal på plats för att montera ned campen. Vi hade inte förväntat oss att den afghanska armén kanske inte ville ha vår camp när vi lämnar, men så kan det bli. Om vi har en camp där som vi har byggt upp måste vi också montera ned den och ta bort det som finns där. Det behövs personal även för det. Vi fattar också beslut om att ett antal på stabsnivå kan skickas till för begränsade utbildningsinsatser om det finns ett FN-mandat och om den afghanska regeringen vill ha oss där. Det är inte så att vi bara skickar dit folk helt utan anledning. Det måste finnas en orsak till det. Vi måste vara önskade där. Det handlar om icke-stridande personal. Icke-stridande personal innebär inte att de inte har rätt att försvara sig om de skulle komma i en krissituation. De får ha tjänstepistol. Men det är icke-stridande personal det handlar om. Om något oförutsett händer och vi behöver evakuera tar vi också beslut om att det ska finnas personal till det. Det tog ju upp här tidigare. Biståndet och andra civila insatser som polis och sådana saker är formellt inte föremål för beslut i det här betänkandet eftersom det ligger i budgeten. Men de är nära kopplade till och högst relevanta att diskutera i samband med den militära insatsen. Vi fasar nu ut den militära insatsen och ökar den civila. Det är nämligen bara med civila insatser vi kan stötta att bli ett fungerande land. Det har varit uppfattning och en fråga som vi återkommit till i de motioner vi lagt fram tidigare. Vi är medvetna om korruptionsrisken, som måste motarbetas med alla medel. Men den enbart kan inte vara anledning att inte göra det möjligt för flickor att gå i skolan eller kvinnor att få säker mödravård, att stötta rättssystemet, utveckla det demokratiska systemet och skapa försörjningsmöjligheter för människor. Det behövs massiva insatser för att få på fötter. ses som en nation som hjälper till utan egenintresse och har – i synnerhet genom – genom alla år, även , stöttat civilbefolkningen i . Jag antar att egentligen också är glada över att vi drar oss tillbaka och att biståndet ökar även om det låter som om vi har bestämt oss för att förlänga insatsen när man läser reservationen om avslag på propositionen. Ett avslag på propositionen skulle ju innebära att vi drar oss tillbaka . har en annan reservation som innebär att vi ska vara kvar och ha en plan för avveckling. Då ansluter man sig egentligen till det som är propositionen – planen för avveckling finns ju redan där, och vi håller på att avveckla. Det som är skillnaden i den reservationen från är att man inte vill ha utbildningsinsatsen därefter. I sådana fall är det kanske det man ska reservera sig mot. Vi har en överenskommelse med regeringen där en utbildningsinsats skulle kunna fortsätta även efter 2014, och vi står fast vid den överenskommelsen. Jag har haft möjlighet att besöka , efter att vi ingick överenskommelsen med regeringen. Det har gett mig en bra möjlighet att följa utvecklingen på plats och också tala med människor och civilsamhällets organisationer på plats för att få en bild av hur läget faktiskt är. Därför delar jag inte analys av hur det ser ut, åtminstone i det område där den svenska truppen befinner sig. Det är ju inte likadant i hela . Vid mitt första besök var övergången till civil ledning ännu inte genomförd. Både försvarsmakten och de civila utsända hade väldigt svårt att förstå sina nya roller och vem som skulle göra vad. Vi ansvarade då för ett PRT, ett provincial reconstruction team, med uppdrag att garantera säkerhet och återuppbygga området. Från Försvarsmaktens sida talades det i huvudsak bara om uppdraget att garantera säkerheten i området och knappt något om att också skulle arbeta för återuppbyggnad. Man talade inte heller om att skulle trappa ned sitt engagemang. Snarare upplevde jag det som att Försvarsmakten gärna ville vara kvar . De så kallade insurgenterna bestod i huvudsak av diverse kriminella grupperingar, men det var få talibaner. För mig kändes det uppenbart att det egentligen var en fråga för polisen, inte militären, att hantera dem, narkotikahandeln med mera.