prot · H00993 · 2013-04-17 00:00:00 — Men, herr talman, det som är väsentligt för oss är det motionsbetänkande som ligger på bordet och som naturligtvis tar sin utgångspunkt i att vi jobbar med de här frågorna i internationella sammanhang och i EU-gemenskapen. Vi kan ha många funderingar om det är rätt eller inte; det har vi hört i talarstolen. Jag har en övertygelse om att det är rätt. Vi behöver jobba gemensamt. Vad gäller fiskefrågorna är det så otroligt tydligt för mig eftersom vattnet, havet inte känner några nationsgränser. Alltså måste vi förvalta detta gemensamt utifrån de rådgivningar och vetenskapliga grunddokument som finns över vad ett hållbart fiske är. Då återstår mycket att göra. Det arbete som pågår i och som flera talare före mig har berört är oerhört centralt. Jag skulle drista mig till, herr talman, att säga att just nu är det lite spel för gallerierna i den här kammaren. Vi är oerhört överens i riksdag om vad som är väsentligt i den här frågan. Vi strider ibland nästan om påvens skägg. Därför kan en del reservationer se ut som en kopia av det som alldeles var en majoritetstext och vice versa. Problemet uppstår dock när en minister säger nej vid sittande bord. Hur ska man sedan kunna fortsätta påverka kolleger? Det blir i alla fall betydligt svårare. har jag ändå den goda tilltron till att den minister som vi har i alliansregeringen, det vill säga , kommer att fortsätta detta arbete oerhört intensivt för att se till att vi får en hållning i den nya fiskeripolitiken som ligger nära de rekommendationer som finns. Det är oerhört centralt att det vi fiskar upp används, det vill säga att vi inte fiskar upp mer än vad som är vetenskapligt riktigt att plocka upp. Utkastförbud är ytterst centralt. Redskap och annat måste utvecklas på ett sätt som gör att fisket kan bedrivas, och det måste ske i samverkan mellan näring, vetenskap och myndigheter. Här tror jag, herr talman, att vi har mycket att lära ut om hur detta arbete går till. Mycket har hänt i de år jag har fått förmånen att följa dessa frågor vad gäller samverkan mellan den näring som är i det dagliga värvet och dem som jobbar med det här på myndigheter, utbildningsinstitutioner och annat. Jag ska beröra ett par andra punkter också. Det gäller vattenbruket. Jag tycker att den strategi som är framtagen av som fick ta över de här frågorna visar på att det här är en viktig framtidsnäring. Jag måste konstatera att jag tror att inte har läst dokumentet eller väljer att läsa det oerhört selektivt. Det ristret kanske vi inte ska ha. Det är centralt att vi kan producera livsmedel med hög och god kvalitet. Det gäller även på detta område. Det är centralt att vi fortsätter att forska och utveckla vad dessa fiskar ska födas med. Kan man hitta alternativ till det som är att föda upp de allra flesta på det som är uppfiskat ur haven en gång? Det pågår forskning som är oerhört spännande på det här området och som jag hoppas kan lösa en del av dessa frågor. Det är också viktigt för landsbygdsutvecklingen. Jag lever inte särskilt nära kust- och havsfisket, men jag lever till del nära insjöfiske och fiskodling och kan konstatera att företaget som bedriver förädling har 23 anställda och sätter bygden på kartan. Jag vill se mer av detta. Jag vill se mer av den utveckling som gör att det här blir ett led i att hela ska leva. Fisk är och kommer att vara ett oerhört viktigt livsmedel som vi ska värna och hantera på ett hållbart sätt. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 41 (V) replik: Jag tänkte ta upp två saker i min replik till . Det ena är möjligheterna för att driva en progressiv fiskeripolitik. Jag tog tidigare upp i mitt anförande, och jag tror att de flesta som är inne i den här branschen är väl medvetna om att har varit långt mycket framgångsrikare i sin förvaltningspolitik, att förvalta fiskbestånden, än vad EU har varit. har också utvecklat ett ganska långsiktigt samarbete med där man lyckas påverka , och det är precis som från Socialdemokraterna säger: påverkar också EU, därför att EU måste samarbeta med . Jag blir lite trött på de här fåniga argumenten mot mig att vi inte ska ha något samarbete alls om fiskeripolitiken inte styrs från EU. Självklart är det inte så. Men EU är inte en optimal organisation för att vi ska lösa de stora utmaningar som fiskeripolitiken innebär. EU har byggts upp för att man ska skapa en inre marknad där man ska kunna köpa varor och tjänster av varandra. EU har inte som sitt primära mål att man ska rädda miljön, rädda fiskarna eller någonting annat. Det är därför alla de här viktiga frågorna alltid hamnar på efterkälken inom EU. Sedan skulle jag vilja fråga angående fiskodlingar. Tycker , som sade här tidigare, att det är fel med subventioner till fiskodlingar, ja eller nej? 42 (KD) replik: Det är mycket som tar upp. Samarbete är centralt och viktigt. Då kan man ju travestera en del olika sammanhang och fråga: Vad är då bättre än den gemenskap vi har för att jobba med detta gränsöverskridande? Jag har inte sett och jag ser inte några förslag på en organisation som skulle kunna ta ett helhetsgrepp motsvarande det som Europeiska unionen kan ta. Jag säger inte att unionen gör allt , men det är den organisation som jag kan se har förutsättningar att göra mer, och det är det som bland annat har varit oerhört pådrivande i att den ska göra. Att sedan gör bra saker tvivlar inte jag på och ingen annan heller. De bidrar naturligtvis på sitt sätt i den här processen. Men jag dristar mig att tro att om vi som enskilda nationer skulle göra detta skulle vi inte ha ett bättre resultat än vi har . Från den utgångspunkt vi står i ska vi naturligtvis fortsätta att driva på så att unionen faktiskt tar sitt ansvar. Det är lite häpnadsväckande, herr talman, att höra att nu ska inte EU ägna sig åt miljö, fiskefrågor och annat, utan man ska ha sin primära uppgift. Jag hoppas att det som var den primära uppgiften har övergått i andra centrala och viktiga uppgifter, där vi har sett att vi lever i en global värld och där EU är en gruppering av länder som faktiskt kan göra skillnad. Utifrån andra fråga, herr talman, kan jag konstatera att utvecklingsresurser ska satsas på företag som har möjlighet att utvecklas och som har potential. Om det är vattenbruk, om det är lantbruk eller om det är någonting annat ska det vara möjligt. Där finns ersättningsmöjligheter ur bland annat EU:s landsbygdssatsningar. 43 (V) replik: Låt mig bara göra väldigt klart att det är i den här församlingen, i och i alla andra tänkbara sammanhang som försöker att överordna miljöhänsyn, konsumenternas rättigheter, arbetarnas rättigheter och djurens rättigheter framför marknadsfundamentalismen i EU. Men jag kan vara självkritisk och säga att det fungerar sisådär, därför att marknadstänkandet är så grundmurat inom EU att det är väldigt svårt att lyfta upp de här frågorna. Det är oftast omöjligt för enskilda medlemsländer att gå före på områden där politiken har blivit harmoniserad på EU-nivå. Men vi försöker , och det tror jag att mycket väl vet. Just nu pågår det en så kallad reform av fiskeripolitiken. Vi från spelar in mängder med konkreta förslag till regeringen som vi vill att regeringen ska driva i för att det åtminstone ska bli lite bättre. Vissa av dem har vi faktiskt fått igenom. Det vill jag säga är väldigt positivt. Men tyvärr riskerar det här att bli en tummetott av den stora reform som behövs om vi ska ha en fiskeripolitik där man lyssnar på forskarna och följer deras rådgivning. Vad gäller fiskodlingarna tyckte inte jag att svarade riktigt på min fråga. Det gjorde från . vill inte ha några subventioner till den här verksamheten. sitter de i en regering som faktiskt har höjt subventionerna till fiskodlingarna. Det tycker jag är lite märkligt. Jag tycker i synnerhet att det är märkligt när det är en verksamhet som riskerar att ta en massa resurser från andra verksamheter för att det ska bli djurfoder till fiskodlingar, en verksamhet som riskerar att leda till övergödning av , som redan nu är väldigt drabbad. Jag vill veta om tycker att det är bra med subventioner till fiskodlingar eller inte. 44 (KD) replik: Marknadskrafter är bra. Det är spännande att höra säga: Vi har drivit på detta. Jag skulle vilja säga att har drivit på miljöfrågan i ett EU-sammanhang. Det gör vi alla i denna kammare, men vi gör det från olika utgångspunkter. Jag tror nämligen på att människor har en förmåga att tänka nytt, tänka annorlunda. Företag, inte minst svenska företag, har visat detta och går i bräschen för mycket av den nya gröna tekniken. Det är företag, det är människor med initiativkraft och innovationsförmåga som gör det möjligt att förändra. Sedan säger jag återigen, herr talman, att det program som har tagit fram i samarbete med näringen, med myndigheter visar på att det finns potential för vattenbruket. Men det ska naturligtvis göras utifrån de tre aspekterna ekonomiskt, ekologiskt och socialt hållbart. Då finns också resurser för dessa företag att åtnjuta för att utvecklas och byggas upp. Jag kan i det exempel som jag nu tänker på i min egen närhet, i min hembygd, se att detta har gett otroligt bra effekt för företagande i den bygden. Därför kan jag inte se varför det skulle behandlas annorlunda än grannen som driver ett mindre brödbageri eller som driver något annat som har möjlighet att få etableringsstöd eller utvecklingsresurser. Jag tror att det är oerhört centralt att vi ser alla de här delarna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 7 § Övergripande miljöfrågor Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2012/13:MJU15 Övergripande miljöfrågor. 45 (S): Vi ska här debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande Övergripande miljöfrågor som innehåller 29 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Rubriken är ju något diffus, men betänkandet handlar i korthet om miljömålen och , även om långt ifrån allt som rör detta finns i det här betänkandet. Inledningsvis kan jag inte låta bli att kommentera det klimatpolitiska haveri som ägde rum i går, när röstade ned förslaget om att undandra utsläppsrätter från EU:s utsläppshandel. Det var ett förslag som kom upp , när det verkligen stod klart att EU:s handel med utsläppsrätter inte fungerade. Priset för utsläpp hade då fallit så lågt att utsläppsrätterna helt hade tappade sin styrande funktion. Den brittiska regeringen föreslog att ett rätt stort antal utsläppsrätter permanent skulle tas bort från marknaden för att pressa upp priset och rädda systemet. landade dock i ett förslag som innebar dels att ett mindre antal utsläppsrätter skulle tas bort, dels att det skulle vara en tillfällig lösning tills situationen förbättrades ett mindre långtgående förslag men ändå något. förslag röstades i går ned i parlamentet, med en rätt bräcklig majoritet. Fyra av de röster som avgjorde frågan kom från de svenska i . Jag tycker att det är upprörande. Varför säger jag det här? Det kan ju tyckas vara lite elakt att jag ska stå här och skälla på och hans kolleger här i för något som deras EU-parlamentariker har gjort. Men kommer säkert att intyga att han vill att något görs för att rädda systemet med utsläppsrätter. Om vi backar lite och tittar på vad som har hänt : Hur agerade när förslagen från den brittiska regeringen och från kom? Man hade ju kunnat förvänta sig att den , med sitt tal om att gå före, att vara ambitiös och att vara en förebild i miljöpolitiken, skulle ha stöttat och aktivt drivit på i frågan. Men det gjorde de inte. Det fanns en anledning till det, och den anledningen stavas . På grund av bromsande kom den mycket sent ut på banan i den här diskussionen och medverkade inte som en progressiv kraft i EU. har både som parti här i och via sina företrädare i bidragit till att fälla det förslag som skulle rädda det viktigaste klimatpolitiska verktyget i EU. Det är skamligt, och det väcker ett löjets skimmer över den regering som säger sig ha världens mest ambitiösa klimatpolitik. Jag ska inte fastna där. Jag tror, eller hoppas åtminstone, att de borgerliga företrädare som sitter här inser allvaret i detta. Det övergripande målet för miljöpolitiken är att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta, utan att orsaka ökade miljö- och hälsoproblem utanför gränser. Så lyder generationsmålet, som är utgångspunkten för det svenska miljömålssystemet. Det handlar om solidaritet, både med människor runt om i världen och med kommande generationer en självklar utgångspunkt. För att skapa detta samhälle det handlar ju om att förändra samhället har 16 miljökvalitetsmål formulerats om bland annat klimatet, den biologiska mångfalden och en giftfri miljö. De bryts i sin tur ned i etappmål och strategier, och de bryts vidare ned regionalt och lokalt. Hur står det då till med det svenska miljöarbetet? Kommer vi att nå målen? Svaret är nej. Årets bedömning är densamma som , trots att miljöarbetet varit framgångsrikt inom många områden är nuvarande styrmedel inte tillräckliga för att nå målen till 2020. Så skriver , regeringens expertmyndighet med ansvar för att samordna och följa upp miljömålen i sitt senaste utlåtande som presenterades. 14 av 16 miljömål kommer inte att nås bara 2 av 16. Det är hårresande. Man skulle kunna tänka sig att detta borde sätta fart på aktiviteten hos regeringen, att det skulle komma många nya förslag om styrmedel för att vända utvecklingen i en annan riktning. Regeringens miljöpolitik fortsätter att präglas av passivitet. När vi i oppositionen lägger fram förslag som skulle stärka miljöarbetet, öka takten, hänvisas väldigt ofta till Miljömålsberedningen. Det är en parlamentariskt tillsatt beredning med uppdrag att ta fram strategier och bereda förslag till etappmål. Där sker ett bra och viktigt arbete, men det duger inte att hänvisa alla frågor dit. Miljömålsberedningen har inte möjlighet att i den takt som krävs föreslå nya styrmedel för att uppnå miljömålen. Hänvisningarna till beredningen har blivit en ursäkt för att regeringspartierna inte ska behöva agera. Det är oseriöst. Miljömålen måste betyda något. De kan inte bara vara fina målsättningar på ett papper. De ska vara utgångspunkten för ett gediget och genomgripande arbete, men något sådant ser vi inte. Och resultatet talar sitt tydliga språk. 14 av 16 mål kommer inte att nås. Det är tuffa mål, och de är svåra att nå. En del är svåra därför att det krävs saker inte bara av den svenska politiken utan också internationellt. Det måste respekteras, även om man kan ha olika uppfattningar om hur bör agera internationellt för att det ska ske. Det har vi ofta. Ett exempel tog jag upp, nämligen EU:s utsläppshandel. Men likaväl som den svårigheten måste respekteras måste regeringen, och regeringspartierna, också ställas till svars för det som faktiskt kan göras här hemma. Och det är inte lite. Mycket skulle kunna göras omgående. Jag blev irriterad när jag läste debattartikeln i från de borgerliga partiledarna i samband med att lade fram sin slutrapport. Där skriver man om hur angeläget det är att lösa miljö- och klimatproblemen, men ingenting om hur. Det finns bara någon vag formulering om att man måste identifiera styrmedel. Problemet är ju inte att det inte finns styrmedel identifierade. Problemet är att de inte används. Som exempel kan nämnas att den parlamentariska klimatberedning som jobbade under förra mandatperioden lämnade i sin slutrapport tio konkreta förslag på styrmedel. Endast två av dem har införts. Jag hoppas att Miljömålsberedningens arbete inte kommer att gå samma öde till mötes. Men , för att smalna av, och anknyta mer konkret till innehållet i betänkandet, vill jag särskilt ta upp två av miljökvalitetsmålen. Det första är målet om giftfri miljö. Där har Miljömålsberedningen tagit fram ett förslag till olika etappmål. De presenterades , och en proposition skulle enligt förväntningarna ligga på bord . Det gör den inte. I stället förväntas en proposition läggas fram . Det går långsamt. Detta exempel understryker det problematiska med viljan att hänvisa alla frågor till Miljömålsberedningen. Den motion som behandlas här handlar mer specifikt om spridningen av läkemedel och dess konsekvenser för miljö och hälsa. Här hänvisar utskottsmajoriteten till pågående forskning och vill inte föregripa annat arbete och vill därför avslå motionen. Jag menar att de har fel. Dels finns trots allt kunskap på området, vilket redovisas i Miljömålsberedningens betänkande, som föreslår ett etappmål, dels skulle en sådan strategi inte stå i motsats till vidare kunskapsutveckling på området. Det behövs såklart också. Men en av kemikaliepolitikens viktigaste principer är försiktighetsprincipen, nämligen att om det råder osäkerhet om ett ämnes farlighet ska det betraktas som farligt och om det finns skäl att misstänka att det föreligger risker har vi ett ansvar att agera. Därför, herr talman, vill jag yrka bifall till reservation 1. Det andra är målet om en storslagen fjällmiljö. De svenska fjällområdena är en viktig del av ett internationellt världsarv som vi har att förvalta. Där finns olika intressen, till exempel ekonomiska intressen i gruvor som bryter värdefulla naturresurser, en viktig bas för det svenska välståndet. Vidare finns kulturella intressen, turismen, den viktiga rennäringen och miljöintresset, att bevara den biologiska mångfald som finns i dessa miljöer. Dessa intressen kolliderar ibland, och dessa kollisioner lär knappast bli färre. I anslutning till detta ser vi en ökad terrängkörning i dessa känsliga miljöer, trots att det i princip ska vara förbjudet att framföra motordrivna fordon där. Det är oroande, eftersom det ger upphov till skador på mark och vegetation som vi har åtagit oss att skydda. Därför behövs åtgärder i form av kontroll och tillsyn för att i möjligaste mån undvika skador. Också detta tillbakavisas av utskottsmajoriteten med hänvisning till att frågan ses över. Vi vet att det tittas på saker, att viktiga frågor utreds och stöts och blöts i myndigheter och i beredningar. Men det måste också hända något. På den punkten har regeringspartierna visat en stor brist på leverans. Som sagt: 14 av 16 miljömål kommer inte att nås om inte nya åtgärder vidtas. Mycket är svårt. Det vet vi. Men om inte ens dessa ändå enkla åtgärder kan vidtas för att vi ska kunna ta oss närmare att nå miljömålen, hur ska regeringspartierna då nånsin kunna ta sig an de riktigt svåra frågorna? 46 (MP): Vi ska prata om övergripande miljöfrågor. Det låter lovande. Det låter som om man ska få prata om de stora dragen, hur vi skapar ett samhälle, eller snarare om hur vi ställer om det samhälle vi har till ett samhälle där vi lever gott inom naturens ramar. När man sedan börjar se på de konkreta förslagen hamnar man snabbt i en massa juridiska spetsfundigheter om miljöprövningssystemets utformning, detaljer i minerallagen och . Men innan vi går in där tänkte jag få säga några ord om miljömålsfiaskot, som redan har varit inne på. Regeringen ser ut att klara bara 2 av 16 miljömål. Vi sätter upp en massa fina mål om hur vi ska lämna över miljön i god kondition till nästa generation, och sedan gör vi inte det. Precis som var inne på beror det inte på att det inte finns förslag, idéer, styrmedel och åtgärder. Man hade ett helt miljömålsråd till sitt förfogande som tog fram förslag efter förslag, långa listor, rapporter som hette Miljömålen nu är det bråttom! Det som hände var att man ställde in bråttomförslagen i ett skåp, gjorde om hela systemet, och så blev det inte så mycket med förslagen. Förslagen kan vi fortfarande damma av. Vi kommer säkerligen att behöva ta fram ännu fler förslag. Vi gör det för fullt i Miljömålsberedningen. Jag hoppas och tror att de inte kommer att landa i en byrålåda eller i ett skåp utan att de kommer att bli verklighet en vacker dag. Det är det minsta vi kan göra för att komma någonvart på vägen, komma bort från miljömålsfiaskot som hotar. Jag vill säga lite om det övergripande och sedan gå direkt in på frågan om miljöprövningen. Det är ju så, herr talman, att om jag, talmannen eller någon annan vill öppna en fabrik eller gruva som har en stor miljöpåverkan är det inte bara att sätta i gång. Det måste bedömas miljökonsekvenser och ske prövningar. Det är egentligen rimligt. Vi vill inte ha verksamheter som har en orimligt stor miljöpåverkan. Tvärtom vill vi se till att verksamheter bedrivs med anpassade metoder som skadar miljön så lite som möjligt. Vi vill att hela processen ska gå snabbt och smidigt och självklart också ge bra resultat, vara säker och noggrann. kan det finnas en motsättning i detta. Jag tror inte att det finns någon som kan ha någonting emot att regeringen kan komma med mer pengar till de myndigheter som gör prövningarna för att på så sätt förkorta handläggningstiderna. Men när man däremot börjar tala om att kanske luckra upp kraven för att det ska gå snabbare börjar i varje fall jag dra öronen åt mig. Jag tror inte att miljön vinner på det, och jag tror inte heller att företagen i förlängningen vinner på slarviga processer. Jag har tidigare i talarstolen talat om behovet av att se över och om den fått det genomslag som man tänkte sig när man instiftade den för sisådär . Av och till har det kommit upp olika fall där lärde män och kvinnor har ifrågasatt om det verkligen blivit som det var tänkt. Vi har till exempel gruva i där man har diskuterat hur långt man egentligen kan tänja på att godkänna ändringar av verksamheten utan att göra en ny samlad prövning av hela verksamheten. Just detta med att ha en samlad bedömning är en av grundstenarna. Vi har det numera mycket kända kalkbrottet i Bunge på där man har rest allvarliga frågor om hur vi egentligen tillämpar hänsynsregler och också art- och habitatdirektivets krav vad gäller biologisk mångfald. Vi har också gruvor som släpper ut högre halter av farliga metaller än vad de egentligen fått tillstånd för. Men eftersom de tillstånden var så luddigt skrivna kan man egentligen inte bli fälld för det. Här har vi en rad exempel. Det finns många fler som väcker behovet av att titta över detta igen. Som ni hör handlar det påfallande ofta om just gruvor. Då är det inte bara som är relevant utan också minerallagen. Därför behöver man kunna titta på lagarna och inte minst hur lagarna tillämpas. En annan konkret fråga som behöver ingå i en sådan översyn är hur man gör med gruvor som går i konkurs och sedan inte har pengar att städa upp efter sig. kan staten få stå med kostnaden i ett sådant fall. har påpekat att man behöver ställa högre krav i de fallen på lönsamhetsbedömningar så att man vet att det verkligen finns pengar att använda om det skulle behövas. Ett annat alternativ som har diskuterats är om man ska ha någon form av obligatoriska försäkringar för gruvbolagen som kan se till att det finns pengar för en eventuell sanering eller återställande om det skulle gå så illa att de går i konkurs. När man ska ha en sådan översyn av och minerallagen kan man inte bara titta på miljön. Detta är verksamheter som i stor utsträckning bedrivs i renskötselområdet. Där har vi ett urfolk, samerna, som har rättigheter som urfolk. Enligt FN:s urfolksdefinition har urfolk rätt till sin mark, sina territorier, sina resurser, att behålla sin kultur, rätt till erkännande av deras olika identiteter, rätt till självstyre och självbestämmande och rätt att tillfrågas om samtycke vid beslut som kan påverka dem. Det är ganska klart att om man plötsligt öppnar en gruva mitt i renarnas bästa betesmarker eller mitt i en viktig flyttningsled kan det ställa till stora bekymmer för rennäringen. Vi ska heller inte glömma att många samer är aktiva i turismnäringen. Det är också ganska uppenbart att om man smäller upp en gruva mitt i ett obrutet fjäll kan det ha vissa effekter på friluftslivet. Egentligen kan redan prospekteringen av värdefulla områden skapa en stor oro även om det sedan i slutändan inte blir någon brytning.