prot · H00985 · 2013-03-27 00:00:00 — Mycket har redan sagts om de frågeställningar som tas upp i betänkandet, men jag skulle vilja göra några egna reflexioner. Jag vill lyfta upp ett par av de motioner som behandlas i betänkandet eftersom jag tycker att det finns ett värde i att resonera om andemeningen i dessa frågeställningar. Den första motionen är från några vänsterpartister angående personalförsörjning. Till viss del angränsar denna frågeställning också till ett antal andra motioner, bland annat en motion från socialdemokrater om nyttjande av digital teknologi och ett antal motioner från andra ledamöter från olika partier om bättre effektivitet i offentlig verksamhet. Jag delar de problemformuleringar som görs i dessa motioner, även om jag kanske inte helt och fullt håller med om slutsatserna och vad lösningarna kan tänkas bestå av. I det här sammanhanget vill jag börja med att säga att vi ofta hamnar i diskussionen om huvudmannaskapet när vi egentligen bör diskutera hur vi klarar de utmaningar som vi står inför, till exempel personalförsörjning och bättre nyttjande av teknisk utveckling. Detta kopplar också till högre effektivitet. Det vi pratar om är det yttre påverkanstryck som konkurrens innebär inom den privata sektorn. Det finns ett tryck på företagen att utvecklas och förändras för att upprätthålla konkurrenskraften. Det handlar inte bara om att sälja sin tjänst eller sin produkt utan också om att vara en attraktiv arbetsgivare. Det här trycket måste också finnas på de offentliga verksamheterna. Privatiseringar har ofta symboliserat den effekt som eftersträvas, men det är inte nödvändigtvis huvudmannaskapet som är avgörande för det. Med detta som grund vill jag lyfta upp ett gott exempel från min egen hemkommun där ett äldreboende dramatiskt ökade sin kvalitet när de själva fick större inflytande över sin verksamhet. Den upplevda kvaliteten från vårdtagarna ökade mycket tydligt. Den upplevda kvaliteten från medarbetarna ökade i ännu högre grad. Personalen fick möjlighet att öka sin kompetens genom till exempel deltagande i konferenser och seminarier, detta tack vare tydliga vinster som uppstått genom deras sätt att arbeta. Dessutom har både personal och vårdtagare fått möjlighet att ta del av den tekniska utrustning och de tekniska hjälpmedel som står till buds. Jag vill särskilt nämna att vårdtagarna har fått möjlighet att använda datorutrustning med webbtelefoni och på storbildsskärmar kunnat se och prata med sina barnbarn som bor på andra sidan jordklotet. Är det inte fantastiskt hur man kan använda tekniken? Den här kvalitetshöjningen och effektiviteten har inte uppnåtts genom att man fått fler medarbetare. Man har tvärtom lyckats uppnå högre kvalitet med färre anställda, men ändå har man lyckligare och mer nöjda medarbetare som dessutom hinner med mycket mer . Kort sagt har en markant produktivitetsökning skett i just den här enskilda enheten. Dessutom har man investerat i sin personal och i tekniska hjälpmedel. Grunden till detta är effekten av det yttre påverkanstryck som jag tidigare pratade om. Man kan tydligt se att det har medfört att man fått med sig personalen i att sträva mot ett gemensamt mål. I just det här exemplet råkar det vara så att det är kommunen själv som är huvudman, men för att uppnå denna goda utveckling har det varit viktigt att personalen har insett vikten av att själva utvecklas för att inte förlora sin verksamhet till någon annan aktör. Jag tycker det finns ett värde i att lyfta upp dessa goda exempel och fokusera på det som fungerar. Det kan föra oss framåt, och det ger hopp om att klara framtidsutmaningarna. Finns det dessutom hopp om att få en gladare personal som inte slits ut finns det också hopp om att personalen har lust, vilja och förmåga att jobba längre. Det är en annan viktig faktor ur ett personalförsörjningsperspektiv. Vad drar jag då för slutsatser av detta? Ja, till att börja med finns det i just det här exemplet en framgångsfaktor i att enheten och personalen själva har kunnat forma och utveckla sin verksamhet utifrån sina erfarenheter, sin kompetens, sin egen vilja och sina drivkrafter. I det här exemplet har det visat sig att det inte nödvändigtvis gagnar utvecklingen eller effektiviteten att styrning och direktiv kommer från en högre nivå, allra minst från en politisk toppstyrning. Den andra motionen jag vill lyfta fram och resonera kring är från och ytterligare ett antal vänsterpartister. Den handlar om det kollektiva ägandet. Vi hörde prata om detta alldeles . Man resonerar kring hur det passiva och osynliga ägandet riskerar att späda på graden av spekulation och att späda på det ökade risktagandet på finansmarknaderna. Jag måste säga att jag inte kan annat än att hålla med. Jag är glad att även har kommit fram till slutsatsen att det kollektiva ägandet varken gynnar stabilitet eller långsiktighet. Jag kan inte annat än att glädjas åt att vänsterpartisterna förespråkar mer av direktägande och fler starka ägare med en långsiktighet i sitt ägande. Jag tycker att det är bra att de inser att engagerade och aktiva ägare gynnar långsiktigheten och att aktivt ägande också sannolikt skapar rimligare avkastningskrav. Jag är helt överens med om att det gynnar oss om vi alla tar ett större ansvar för vårt sparande inklusive vårt pensionssparande. Om vi får människor att bli mer aktiva i sina investeringar, till exempel i aktier, ökar också förståelsen och intresset för respektive investering, och mer av demokrati uppnås. Det tycker jag är bra. Här ska nämnas att regeringen infört ett investerarsparkonto. Det är ett steg i rätt riktning, och jag hoppas verkligen att intresset för just den här typen av sparformer, där den enskilde tar ett större eget ansvar och har ett större intresse av att vara mer aktiv i sitt ägande, ska öka. Det gör också att närheten till sparobjektet ökar, och det är naturligtvis bra. Det kan till exempel vara i det lokala företaget eller den lokala idén som man vill vara en del av. I det här sammanhanget sätter jag också stort hopp och stor tilltro till riskkapitalavdraget som är föreslaget. Jag hoppas att det ska ge incitament till ett aktivt ägande och mer av enskilt ägande, engagerat ägande och långsiktigt ägande. Jag måste säga att jag är väldigt glad att är med mig i dessa frågor. 134 (V) replik: Det är alltid trevligt om man kan glädja kollegerna i , men jag tyckte nog att gjorde en för hård tolkning av vår reservation och vår motion. uttryckte det som att vi är kritiska till kollektivt ägande. Vad vi har tagit upp är behovet av en ägandeutredning, och det kommenterade inte något vidare. Det som oroar oss är det osynliga ägandet inom olika institutionella placeringar som pensionsfonder, investeringsfonder, hedgefonder och riskkapitalbolag. Det lät på som att vi menade kommuner och landsting som är demokratiskt styrda och där det finns en stor insyn. Nej, , jag hoppas att du kan få en glad påsk i alla fall men inte riktigt på de bevekelsegrunder som du försökte antyda. Det skulle vara intressant om kunde kommentera vårt förslag om en ägandeutredning, även om jag har läst vad som står i betänkandet. Det har hänt mycket . Att hänvisa till SCB och till forskning tycker jag är lite lösligt. Det är en viktig demokratifråga och man behöver en samlad syn, och det är det vi är ute efter. Vad säger om det? 135 (M) replik: Jag tycker att det är synd om jag misstolkade . Jag trodde att vi var någonting på spåret när det gäller en gemensam syn på ägandet. Det gör mig lite ledsen att det inte är så. sade jag redan i mitt huvudanförande att vi kanske inte drar samma slutsatser av problemformuleringen. Jag kan hålla med om att det finns ett problem i att vi har alltmer av kollektivt ägande på aktiemarknaden och på finansmarknaderna och att det kan skapa problem i sig. Jag är helt övertygad om att det finns en risk för att det faktiskt ligger till på det sättet som förklarar i sin motivering om större risktagande och mer skattesmitning och mindre av ansvarstagande från aktiva ägare. Jag tror att vi har gynnats mycket av att ha aktiva ägare. Det där har förändrats , visst är det så. Men faktum är att det finns uppgifter om detta, så att man skulle utreda hur det ser ut har jag svårt att se poängen med. Dessutom har det funnits förslag som försöker komma till rätta med de problemen. Jag nämnde investerarsparkontot som ett exempel. Riskkapitalavdragen är ett annat exempel. Jag hoppas att vi till slut om vi pratar till kan dra samma slutsatser och att även kan glädjas åt de förslag som är presenterade och redan genomförda till viss del. Det ska nog gå bra det här, så att både du och jag får en glad påsk till slut. 136 (V) replik: Jag tror absolut att vi ska kunna klara av att få en glad påsk. När vi nu har ganska liknande problembilder när det gäller att det är problematiskt med hedgefonder, riskkapitalbolag och ett anonymt institutionellt ägande tycker jag att vi skulle kunna ta nästa steg och borra lite grann i den problematiken och tillsätta en ägandeutredning för att belysa detta. Den senaste utredningen gjordes 1985, och det är . Ja, , jag tycker nog att ni kan ta tillbaka den här frågan så att vi kanske kan glädjas tillsammans över en riktig, parlamentarisk ägandeutredning. 137 (M) replik: Vi delar som sagt var problemformuleringen. Jag ser inte riktigt poängen med en sådan utredning som föreslår. Jag tror att det finns poänger i problemformuleringen, och jag tror att det finns ett värde i att man försöker komma till rätta med det här. Investerarsparkonton, som jag nämnde tidigare och måste ta upp en gång till, tycker jag är ett steg i rätt riktning. Riskkapitalavdragen är ett annat steg i rätt riktning. Det finns säkert fler åtgärder man kan vidta så att människor tar ett eget större initiativ och tar ett större ansvar i sitt eget sparande och blir mer aktiva i sitt eget ägande. Jag tror att vi har mycket att vinna på det, och jag tror att om och jag kan enas kring att åtgärderna är viktigare för att komma till rätta med problemet än att ytterligare försöka beskriva problemet ska det nog till slut finnas en enighet i hur vi kommer framåt i den här frågan. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 18 § Kommunala frågor Föredrogs finansutskottets betänkande 2012/13:FiU26 Kommunala frågor. 138 (S): såldes vårdcentralen Serafen i till en grupp läkare för . Lokaler, utrustning, kundkrets och personal ingick i köpet. En bra affär, tyckte ansvariga politiker. säljer läkarna vidare till företaget , som ägs av riskkapitalbolag, för . Det är pengar, herr talman, som gått rätt ned i fickorna på de läkare som köpte vårdcentralen för den ringa summan av 700 000. Avknoppning av skattefinansierad verksamhet som vårdcentraler, förskolor och hemtjänst har blivit en etablerad affärsidé i många kommuner och landsting. verksamhet säljs till företag där tidigare anställda ingår som ägare. Problemet är att affärsidéer av det här slaget inte bedrivs utifrån marknadsmässiga principer utan tycks snarare vara ideologiskt sprungna. Utförsäljning av våra gemensamma skattefinansierade tillgångar slumpas bort till vrakpriser. Väl fungerande verksamheter har sålts, vanligen enbart till priset av inventarierna. Flera av dessa verksamheter har sedan gjort stora vinster redan första året i privat regi pengar som ofta inte återinvesteras utan delas ut till aktieägare. Att vårdcentraler, förskolor och hemtjänst ska bedrivas privat är uppenbarligen viktigare än kvaliteten och innehållet. I instiftade Alliansen ett särskilt avknoppningskansli direkt efter maktskiftet 2006 för att sälja ut så mycket som möjligt, så snabbt som möjligt och så billigt som möjligt. Avknoppningarna har skett utan att ordentligt utreda marknadsvärdet och utan att ta in anbud från andra marknadsaktörer, och detta, herr talman, med de styrande politikernas goda minne. Försäljningen av Serafen är bara ett i raden av flagranta exempel på hur en ideologisk iver resulterar i urusla affärer för skattebetalarna. Kritiken mot Serafenaffären 2007 blev till slut så massiv att regeringen gav Statskontoret i uppdrag att ta fram principer för prissättning vid avknoppning. Året därpå, det vill säga 2008, presenterades ett förslag som slog fast att egendom som säljs ska säljas till marknadspris och att immateriella värden, som upparbetad kundkrets och personalens kompetens, ska ingå i värderingen. De anställda ska betraktas som anbudsgivare utan någon särställning. och Kommuner och Landsting landade i samma slutsatser i sina respektive utredningar. Tillgångar får inte överlåtas till ett underpris i förhållande till marknadsvärdet. Tydliga riktlinjer framtagna i inte mindre än tre utredningar borde ha inneburit en rejäl uppskärpning. Bara , det vill säga 2009, seglar ännu en uppseendeväckande affär upp, nämligen avknoppningen av hemtjänst i , som såldes till två anställda chefer för . På en öppen marknad hade bolaget kostat . Den avknoppningen var olaglig, enligt beslut i Regeringsrätten, eftersom man sålt till underpris och bolaget på så vis fått ett individuellt stöd som inte är tillåtet enligt kommunallagen. Men ansvariga politiker tyckte inte att man hade gjort något fel. Något mervärde fanns inte, menade man. avknoppades 25 förskoleenheter i för sammanlagt trots att marknadsvärdet beräknades till per enhet beroende på storlek. Skattebetalarna, herr talman, gick miste om hundratals miljoner. Trots upprepade lagbrott saknar Regeringsrättens dom betydelse om kommunerna väljer att strunta i att rätta sig efter domen. kommer inte att ställas till svars för att avknoppningarna av var olagliga. Avtalen med företagen påverkas inte och inte heller ansvarsfrågan. Kommuner följer inte den praxis som slagits fast av högsta instans, vilket är synnerligen anmärkningsvärt, och ansvarig minister har i ett interpellationssvar sagt att han inte finner skäl att vidta några åtgärder. Jag blir konfunderad när jag i betänkandet läser att Alliansens företrädare å ena sidan anser att befintliga regelverk och gjorda utredningar tydligt visar vad som gäller vid avknoppning av verksamhet. Men ett stycke längre ner konstaterar man, å andra sidan, att det nog råder en viss osäkerhet trots allt, vilket kan påverka intresset för avknoppning. Något förtydligande av reglerna föreslås däremot inte, utan man inväntar vad kommer fram till om rättsläget för avknoppning av kommunala skolor. Menar Alliansens företrädare att försäljning av våra skolor skulle omfattas av andra regler än övrig skattefinansierad verksamhet? Problemet är att nuvarande regelverk är för tandlöst och inte efterlevs, oavsett verksamhet. regeringen sitter och väntar pågår avknoppningar som inte följer de framlagda principerna, men metoderna har blivit mer sofistikerade. Formellt heter avknoppning numera personalövertagande på affärsmässiga grunder. För en väletablerad hemtjänstverksamhet med ett par hundra brukare och ett femtiotal medarbetare behövde en enhetschef i betala endast 1 ½ miljon. Det var vad ansvariga politiker värderade verksamheten till. Att starta ett sådant företag från grunden skulle naturligtvis ha kostat betydligt mycket mer. Avknoppning sker således fortfarande till underpris. Otydligheten i gällande regelverk skapar möjligheter till godtyckliga värderingar i syfte att kunna sälja så mycket som möjligt, så fort som möjligt och så billigt som möjligt. Det är inte rimligt. Det är skattebetalarnas pengar det här handlar om. Avslutningsvis, herr talman: säljs för 700 000 men är värd 20 miljoner. En upparbetad hemtjänst säljs för 69 500 men är värd minst 25 miljoner. 25 förskolor säljs för sammanlagt 3 miljoner men är värda upp till 40 miljoner per enhet. Det här är upprörande exempel på hur offentliga verksamheter som byggts upp av skattemedel slumpats bort till vrakpriser, trots ett regelverk som hävdar marknadsmässiga priser. Kommunallagen förbjuder kommuner att gynna enskilda personer, men det är uppenbart det man gör när en verksamhet kan säljas till underpris för att sedan säljas vidare med mycket god vinst. Uppenbarligen är skyddet inte tillräckligt starkt . Vi socialdemokrater föreslår därför att en lag om investeringsskydd införs så att det helt enkelt blir olagligt att sälja ut skattefinansierad verksamhet till underpris och att ansvar måste utkrävas. Jag yrkar därför bifall till reservation 2. 139 PER (MP): Jag vill börja med att yrka bifall till våra reservationer nr 4 och nr 5. Vi har alla i medierna kunnat följa skandaler med allvarlig vanvård på äldreboenden runt om i vårt land. För är varje fall av vanvård bland äldre oacceptabelt, och vi behöver därför se till att man skjuter till de resurser som behövs för att undvika dem, oavsett om boendena drivs i privat eller regi. Vi ser nu hur kommuner och andra utövare tvingas hantera en ökad andel äldre som man står inför stora pensionsavgångar bland omsorgspersonalen som ska göra jobbet. Det riskerar att ge stora problem för äldreomsorgen framöver. Från sida vill vi därför se till att öka personaltätheten för att kunna garantera en god kvalitet inom äldreomsorgen. Den arbetssituation vi ser på många äldreomsorgsarbetsplatser med orimlig tidspress och hög arbetsbelastning gör tyvärr att allt färre väljer att söka sig till omsorgsyrken. Allt färre väljer en karriär som innebär att ta hand om medmänniskor. Det är en ohållbar situation eftersom personaltätheten snarare behöver öka än minska inom dessa yrken. måste fler få en rimlig chans att klara av jobbet utan att slita ut sig fullständigt. föreslår därför i sin budgetmotion en stimulans till kommuner och andra verksamhetsutövare för att dessa ska kunna rekrytera mer personal, det vill säga öka bemanningen, på äldreboenden så att kvaliteten kan upprätthållas. Vi föreslår också en reform för att förkorta arbetstiden för personal inom äldreomsorgen med bibehållen lön. Vi anser att äldreomsorgspersonalen är en grupp som har en tung arbetssituation. De skulle gynnas av kortare arbetstid och därmed klara hälsan och kunna jobba längre upp i åldrarna. Vår satsning skulle ge rimligare arbetsförhållanden för personalen och ge bättre vård och omsorg för de äldre runt om i vårt land. Jag vill även lyfta fram frågan om sociala investeringar i våra kommuner. Det är ett viktigt område för . Har man möjlighet att förhindra en olycka innan den inträffar är det mycket billigare och mycket mer effektivt än att försöka betala för effekterna i efterhand. Ju tidigare man åtgärdar ett problem, desto mindre blir både lidandet och samhällskostnaden. Det är ett generellt samband som vi kan se till exempel när det gäller ekonomiska kriser, som eurokrisen som drabbat . Vi kan se att det gäller tydligt för miljökatastrofer som den snabbt ökande klimatförändringen, där visade att kostnaden för att vänta med åtgärder för att minska utsläppen blir oerhört mycket högre än att snabbt göra insatser för att minska utsläppen och minska klimatförändringen. Men detta samband gäller också mycket på det sociala området, som jag ska tala om här . Vi vet genom många studier att många kommuner har stora kostnader för sociala problem. Sociala problem som inte åtgärdas leder till sjukdom, brottslighet och missbruk. finns det också glädjande exempel, studier som har visat att det ofta är möjligt att se problemen tidigt och att kunna förebygga och åtgärda dem genom att tidigt gå in med sociala investeringar som hindrar att människor hamnar snett senare i livet. Det här är mycket positiva kunskaper, både för att kunna minska lidandet för de personer som berörs och för samhällsekonomin i stort. Nationalekonomen har i flera olika studier tydligt kunnat visa att om man går in tidigt med insatser, vidtar åtgärder för att till exempel hjälpa ett barn som är på väg att misslyckas i skolan och hamna i missbruk, blir kostnaden för samhället under barnets fortsatta liv tusentals gånger mindre än om man låter bli att vidta dessa åtgärder och tar kostnaden för de problem som uppstår om man låter utvecklingen fortsätta. Med dessa kunskaper är det inte heller konstigt att allt fler kommuner och landsting runt om i vårt land mycket gärna vill göra sociala investeringar, vill avsätta pengar för att kunna gå in med förebyggande åtgärder tidigt för att kunna fånga upp problem som uppstår. Man ser att detta sätt att arbeta kan spara både ekonomiska resurser för framtiden och, inte minst, att mänskligt lidande kan undvikas. Tanken med sociala investeringar är just att man går in med insatser och därmed kan minska de sociala problemen mycket och minska stora kostnader som senare kommer om man till exempel får en utveckling mot ökad brottslighet och ökat missbruk. Det kan handla om rättsväsendet som får stora kostnader för domstolsprövningar och polisinsatser, sjukvården som tvingas ta hand om de hälsoproblem som uppstår och som får ta hand om de sociala problemen. Kan man undvika att få kostnader inom dessa områden är det ett sätt att spara mycket stora samhällsresurser. Det är värt att uppmuntra denna typ av insatser. Man kan till exempel gå in och hjälpa ett barn med problem i skolan och med familjeproblem som har uppstått. Det kan handla om att ge en diagnos och en behandling för ett psykiskt syndrom som barnet lider av eller att ge stöd till ett barn att klara av skolgången och komma ut med godkända betyg. För att denna typ av sociala investeringar ska fungera krävs det ett samarbete mellan många olika parter. Det är kommunala, regionala och statliga aktörer som behöver vara inblandade. Därför anser vi att regeringen måste ge berörda statliga myndigheter, som är viktiga kuggar för att kunna lösa sociala problem, mycket tydliga uppgifter att samarbeta med kommuner och landsting som vill göra sociala investeringar och göra projekt för att just gå in med tidiga insatser. ser vi tyvärr att det finns alltför många exempel på motsatsen, där statliga aktörer inte är beredda att gå in med de ganska små insatser som är nödvändiga för att man ska kunna få fungerande projekt och för att kommunerna ska kunna ge det stöd som varje unge behöver. Att som myndighet på det sättet vägra ge det stöd som behövs för att förebygga sociala problem anser vi inte ska vara möjligt. Staten måste ta sitt ansvar för att förebygga sociala komplikationer. Eftersom sociala investeringar gång på gång har visat sig vara ett så effektivt sätt att arbeta och minskar samhällets kostnader och minskar lidandet för den enskilde anser vi att det ska vara det normala sättet att arbeta med sociala problem i kommuner och landsting. Insatserna för att minska sociala problem skulle därmed kunna minska kostnaderna mycket för till exempel rättsväsendet, sjukvården och . Därmed skulle vi kunna spara mycket stora samhällsresurser. Det är alltså en investering som ger en mycket stor utväxling för samhällsekonomin . betraktar man ofta tidiga investeringar som en kostnad och en utgift, och man har svårt att räkna hem de positiva effekter som kanske kommer flera årtionden . Ett stort problem som gör att alltför många kommuner och landsting avhåller sig från att göra denna typ av investeringar är att rättsläget kring dem är oklart. Genom att göra det tydligt i lagstiftningen att sociala investeringar är tillåtna och önskvärda skulle man undvika denna gråzon, och man skulle undvika risken att kommuner och landsting avhåller sig från att göra sociala investeringar och göra tidiga insatser, trots att många exempel visar att de är mycket effektiva. Därför har vi motionerat om att man ska undersöka och ta fram en sådan lagstiftning som tydliggör att sociala investeringar är tillåtna och ska uppmuntras. Det är bekymmersamt och förvånande att det finns en majoritet i som kommer att rösta emot ett sådant legalt ramverk för sociala investeringar eftersom det gör att man inte kan minska de problem som uppstår och gå in med tidiga insatser på ett mycket pragmatiskt sätt. Jag hoppas att majoriteten i kommer att tänka ett varv extra och fundera. har vi påskhelgen på oss innan det blir votering. Jag hoppas att det blir en majoritet efter påskhelgen. 140 (SD):