prot · H00998 · 2013-04-25 00:00:00 — Om man vill ha fler anställda tycker jag att det borde vara betydligt fler än 5 000 personer. Jag har tittat på hur det ser ut inom andra branscher. Hur många anställda får man per miljon? Det är vad det handlar om, och det är betydligt fler än 5 000 stycken. Jag tycker att man borde använda pengarna på ett bättre sätt. 133 HANS (M) replik: sjunger transfereringssystemens lov i stället för att se till att effekterna kommer näringen till godo. Näringen består av företag och människor som arbetar i företagen och av kunder som drar nytta av företagens tjänster. vill enligt gammal klassisk betongpolitik flytta över detta till transfereringarna. Dessa pengar är någonting som uppenbarligen är allom givet. Skattepengarna ska flyttas till de människor som är arbetslösa. Men först vill i praktiken göra ett antal människor arbetslösa, om restaurangmomsen nu ska gå tillbaka till . Låt oss titta lite grann på siffrorna, för siffror är ändå vederhäftigt. Det har blivit lägre prisnivå. Det har blivit en omsättningseffekt för branschen som är plus . Det är en ökning med motsvarande 6 000 helårsarbeten. Det är inte 5 000, utan 6 000 helårsarbeten. Då vet vi också att inom hotell- och restaurangnäringen består många jobb av deltid, halvtid och extraarbeten. Det är alltså långt fler än 6 000 människor som har fått jobb tack vare denna reform. Den största procentuella ökningen finns i , och . Detta har slagit på ställen i landet där man tackar och tar emot för fler arbetstillfällen. Låt oss titta på eget län län. Där har antalet nya helårsarbeten de första tre kvartalen varit 94 stycken. Det var en utveckling på betydligt bättre än vad utvecklingen har varit i andra branscher. Vi kan också se en ökning av lönesumman på . Jag citerar , känd från arbetarrörelsen. Han skriver i : Vi uppmanar regeringen att tänka om och utöka antalet subventionerade anställningar. Kan inte gå i takt med sin partikompis och inte bara i otakt med tiden? 134 (S) replik: Jag tycker att jag går väl i takt . Jag har till och med en klocka som hjälper mig med det. Att upprepa argument stärker dem inte. Jag hörde det som sade redan i det första inlägget. Jag svarade på det också. Min inställning har inte ändrats . Man ska inte ge mig pengar för att jag ska ge dem till någon form av transfereringssystem. Men vi har stora behov i det här landet. Jag skulle kunna tänka mig att exempelvis använda dessa 5 miljarder till 10 000 lärare. De ryms nämligen inom den budgeten. Vårt utbildningssystem har ett sådant behov . Det behövs mer folk, och det behövs fler lärare. Jag skulle hellre vilja använda dessa 5 miljarder till detta. Det ligger inom ramen för ett transfereringssystem. Det innebär att vi använder pengarna i riksdag. Vi fattar ett beslut, och vi portionerar sedan ut pengarna till kommuner och landsting beroende på vem som är huvudman för skolan. Det skäms inte jag för. kanske trodde att jag skulle använda pengarna till någonting annat. Men jag har tänkt att pengarna ska kunna användas för arbetstillfällen. Då får man mycket större effekt än vad man får i det som ni har fattat beslut om. Jag är glad att restaurangnäring, hotellverksamhet och annat går bra. Jag tycker inte att det är speciellt konstigt eftersom turismen går bra i , som en av era företrädare för Alliansen var uppe och talade om. Det brukar innebära att man får en högre omsättning och en större vinst. Jag tycker alltså inte att det är speciellt konstigt, men jag skulle inte svära på att det beror på någon sänkning av restaurangmomsen. 135 (KD): Detta är egentligen en replik på . Jag sitter här och blir upprörd över den nonchalans som han visar. Jag vill påstå att det är okunskap, fast det bär mig emot att säga det. Eftersom jag sitter i arbetsmarknadsutskottet vet jag att det där handlar mycket om att se på de subventionerade anställningarna. Det har satsats mer pengar . Vi vet att det finns människor som verkligen behöver dessa stöd. Men arbetsgivarna tar inte emot vare sig gamla, unga eller däremellan i tillräcklig omfattning. Vad ska vi göra åt det? Det finns till och med 90-procentiga subventioner av anställningar, men de här människorna tas ändå inte emot. Vad ska vi göra åt det? Det har införts handledarstöd, som jag själv har varit med och kämpat för, för att arbetsgivare ska kunna avsätta tid och till och med få betalt för att ta emot personer. Det handlar inte minst om personer med arbetshinder, som står allra längst ifrån den ordinarie arbetsmarknaden. Vad ska vi göra åt det? Självfallet måste arbetsgivarna ta sitt ansvar i detta. Men vilka ytterligare jobb skulle det ge att höja momssatsen inom restaurangnäringen? Många ungdomar har sin första arbetsplats inom just restaurangnäringen. Om vi talar om besöksnäringen finns det väl ingen av oss som inte vill gå och fika på ett kafé eller äta på en restaurang. Vi själva som riksdagsledamöter blir ganska ofta bjudna på middagar, och vi äter lunch . Skulle vi på något sätt särskilja jobb från jobb och säga att de här jobben inte är lika viktiga? Om det är det som vill säga tycker jag att Socialdemokraterna har missat någonting väldigt väsentligt och grundläggande i näringspolitik, att alla jobb och företag är lika viktiga. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 10 § Bevakning ombord på svenska fartyg Föredrogs trafikutskottets betänkande 2012/13:TU10 Bevakning ombord på svenska fartyg (prop. 2012/13:78). 136 (MP): Debatten handlar om säkerheten för besättningar på svenska handelsfartyg som färdas på rutter där de riskerar att angripas av pirater. Det är självklart så att vi i ska göra vad vi kan för att se till att de får skydd. Regeringens förslag för att lösa detta är att låta rederierna anlita privata militära säkerhetsföretag för att sköta skyddet ombord. Vid en första anblick kan detta kanske verka som en praktisk och enkel lösning. Infrastrukturministern säger i att eftersom allt fler rederier efterfrågar möjligheten att beväpna sig mot pirater, vill regeringen att det ska ske under ordnade former, så att man ska veta vad som gäller, att det finns rätt utbildning och att man följer upp så att det görs under ordnade former. Gott så, men hur ska det gå till? När man bemödar sig att gå på djupet med problemet ser man många komplexa och svåra frågor som inte utretts tillräckligt. Problemet med piratattacker mot handelsfartyg är allvarligt och påtagligt men förslagen i propositionen missriktade. anser att de föreslagna åtgärderna inte står i paritet med den problembild som beskrivs. Flera komplexa frågeställningar som är principiellt viktiga diskuteras inte tillräckligt utförligt, vare sig i propositionen eller i betänkandet, exempelvis den svenska statens hänvisande av rent militära uppgifter till privata säkerhetsföretag, som dessutom i stort sett alltid kan förväntas vara utländska. En grundläggande princip i en rättsstat som den svenska är att staten har ett våldsmonopol. Och det har redan skett viss delegering av denna rätt till privata bevakningsföretag i . Med undantag för nödvärnsrätten är det inte tillåtet för privatpersoner att bruka våld eller på annat sätt ta lagen i egna händer för att skydda liv och egendom. Steget till att överföra rent militär våldsanvändning på privata säkerhetsföretag anser emellertid vara direkt olämpligt. Enkelt uttryckt: Militär verksamhet ska skötas av militär. Även Försvarsmakten är för övrigt kritisk och varnar i för riskerna med en privatkontrollerad försvarsindustri. Det är ett principiellt viktigt vägval att öppna för att privata företag ska anförtros långtgående befogenhet att utöva våld å statens vägnar. Detta är inte i första hand en trafikpolitisk fråga utan en försvars- och säkerhetspolitisk fråga. Det är Försvarsmakten som har till uppgift att skydda svenska fartyg inom svenskt territorium och på fritt hav under fred och neutralitet. Principen att staten i grunden ensam har rätt att utöva våld gäller alltså även ombord på svenska handelsfartyg. Det naturliga hade varit att försöka tillgodose handelsflottans behov av skydd genom att låta Försvarsmakten åta sig uppgiften, precis som , och gör. Men den möjligheten avfärdas helt kort i propositionen, med konstaterandet att den lösningen skulle inte fungera i av såväl organisatoriska som kostnadsmässiga skäl. I trafikutskottets betänkande står det att varken har det antal örlogsfartyg som krävs eller de ekonomiska resurserna för genomförandet av ett sådant stöd. Men är frågan utredd och i så fall av vem? Av Försvarsdepartementet, som har relevant kompetens? Det framgår inte av vårt beslutsunderlag. Om det nu ändå är fastlagt att Försvarsmakten inte har tillräckliga resurser för att tillgodose detta nu uppkomna behov behövs en djupare diskussion om på vilka sätt redarna skulle kunna köpa tjänster av staten eller på annat sätt fullgöra skyddsbehovet genom anlitande av offentliga tjänster. Vi menar också att staten lägger ett alltför stort ansvar på rederierna, då det finns problem med transparens, bristande myndighetstillsyn och auktorisation samt hur eventuella överträdelser av lagen ska beivras. Vi är alltså inte emot att fartygen bevakas, men vi är emot att privata säkerhetsföretag anlitas för att utföra rent militära uppdrag. Det ska Försvarsmakten göra. För bara förordade för övrigt i stort sett alla intressenter, inklusive rederierna, en lösning där Försvarsmakten sköter skyddet av svenska handelsfartyg. Näringen kritiserade då regeringen för passivitet. I betänkandet förklarar utskottets majoritet att det är mycket viktigt att beväpnad säkerhetspersonal är underkastad noggrann och regelbunden kontroll från svenska myndigheters sida och att man ser med tillfredsställelse på hur tillsynen över fartygen och bevakningsföretagen är reglerad i lagförslaget som vi nu diskuterar. Men det är inga åkerier eller taxiföretag som Transportstyrelsen nu får att se till, utan det är internationella företag som anställer personer med varierande och svårkontrollerad bakgrund för att arbeta som tungt beväpnade soldater. Ett aktuellt exempel är att branschen, enligt uppgift, gärna rekryterar från , ett krigshärjat land med många före detta barnsoldater som hyrs ut för att de är billiga. Transportstyrelsen konstaterar själva i att de inte kan bedriva någon mer omfattande bakgrundskontroll av alla de individer som kommer och går i alla dessa företag från alla världens hörn. Men utskottsmajoriteten förklarar sig nöjd. Syftet med regeringens förslag till ny lag är att ge sjömännen större trygghet när de arbetar i områden där piratverksamhet förekommer. På grund av bland annat EU:s och ett allmänt ökat säkerhetstänk inom rederinäringen har pirataktiviteten i och nästan halverats. Vi menar att de föreslagna åtgärderna med tungt beväpnad privat säkerhetspersonal ombord på svenska handelsfartyg innebär en falsk trygghet för sjömännen och för rederinäringen. Det är inte en långsiktig lösning på det allvarliga problem för sjöfarten som piratattackerna utgör. Risken är nämligen överhängande att det leder till en farlig våldsspiral, en skenande kapprustning, där även piraterna beväpnar sig med allt tyngre vapen. För att avvärja en piratattack krävs inte bara handeldvapen som pistoler och automatvapen utan kulsprutor, prickskyttegevär och eventuellt även pansarbrytande vapen av typen RPG, rocket-propelled , för att på långt avstånd kunna skjuta varningsskott eller eventuellt verkanseld. Skulle pirater ändå ta sig ombord på ett bevakat fartyg ökar i stället riskerna för fartygsbesättningen drastiskt. Våld föder våld. Risken finns att vi riskerar att möta stora privata och kriminella örlogsfartyg ute på haven. Vi i menar därför att det krävs helt andra åtgärder än det föreslagna lagförslaget. Vi tycker att det är bra att fortsätter att delta i militära insatser som EU:s och bistår exempelvis med kustbevakningskapacitet. Det är sådana insatser som är till gagn för sjöfarten, och man kan diskutera på vilka sätt vi kan utöka skyddet för handelsfartygen och deras besättningar i riskområden. Men för att lösa problemen långsiktigt krävs förstås insatser för att säkra fattiga fiskares rätt till sin försörjning, som att stoppa rovfisket som bedrivs av utländska industriella fiskeflottor och solidariskt hjälpa till att stärka och bygga upp samhällen och stater i de aktuella områdena, så att människor inte i desperation drivs att bli pirater. , den internationella sjöfartsorganisationen , har utfärdat rekommendationer för hur handelsfartyg ska kunna skydda sig från att bli kapade av pirater. Enligt uppgift från följer svenska fartyg som passerar genom riskområden IMO:s riktlinjer och dess handbok med best management practices, alltså bästa praktiska exempel, strikt. Varken IMO eller BMP säger emellertid någonting om beväpning av besättningarna eller användning av beväpnad säkerhetspersonal. I stället rekommenderas rederierna att utöka skalskyddet för de fartyg som rör sig i riskområden genom att till exempel förse dem med vattenkanoner, taggtråds- eller elstängsel och så vidare i större utsträckning. Det finns också en mängd andra åtgärder som rederierna kan vidta för att minska riskerna. Det finns flera allvarliga oklarheter i lagförslaget som vi nu diskuterar, bland annat om riktlinjer för hur säkerhetspersonalen ska agera ombord. I avtalet mellan rederiet och säkerhetsföretaget bör det slås fast att befälhavaren har befälet över säkerhetspersonalen när denna befinner sig ombord. Men hur ska befälhavaren agera om säkerhetspersonalen omhändertagit pirater? Ska de låsas in? Var, hur och hur länge? Och var ska de överlämnas? Detta säger lagtexten ingenting om. Under 3 § i den av regeringen föreslagna lagtexten står det att tillstånd för bevakning ombord får beviljas på ett antal villkor, däribland att det kan antas att bevakningen kommer att bedrivas på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt och att säkerhetspersonalen har ändamålsenlig utbildning och även i övrigt är lämpad att inneha skjutvapen och ammunition. Hur avgörs detta? Vem avgör vad som är ändamålsenlig utbildning? Vidare står det i propositionen att det i princip krävs enligt gällande rätt att företag som åtar sig bevakningsuppdrag ombord på svenska fartyg är auktoriserade samt, i förekommande fall, att det finns tillstånd att inneha vapen. Frågan som åtminstone vi ställer oss är: auktoriserade var då? Får svenska rederier enbart använda företag som är auktoriserade i ? I bilaga 9 i propositionen finns en översättning där det står svart på vitt att det inte finns några internationella riktlinjer eller standarder för privata säkerhetsföretag som tillhandahåller tjänster ombord på fartyg. Montreuxdokumentet om internationella förpliktelser och god praxis för stater i förhållande till privata militära företag och privata säkerhetsföretag under väpnad konflikt är inte applicerbart i det här fallet. Den internationella uppförandekoden för privata säkerhetsföretag saknar även den direkt relevans för sjöröveri och väpnade rån mot fartyg. Även om den fastställer ett antal principer och processer för privata säkerhetsföretag när det gäller att främja rättssäkerheten och respekten för mänskliga rättigheter så bygger den på självreglering och gäller endast landbaserade säkerhetsföretag. Regeringen föreslår alltså en lagstiftning som ger privata militära företag och privata säkerhetsföretag en långtgående rätt att utöva våld som det saknas internationella modeller för auktorisering, certifiering eller standarder för privata säkerhetsföretag som tillhandahåller tjänster ombord på fartyg. Därutöver ser vi en stor brist i tillsyn och myndighetsutövande när det gäller privata säkerhetsföretag men kanske framför allt privata militära säkerhetsföretag. De internationella exemplen förskräcker eftersom ett alltför stort ansvar läggs på rederierna själva att reglera hanteringen av de privata säkerhetsföretagen. Just denna växande bransch, privata militära företag och privata säkerhetsföretag, måste regleras hårdare, och ett absolut minimum är att den har kontroll över vilka dessa företag är och vilka tjänster de saluför. Detta är en näring som regeringen borde sträva efter att stävja och reglera i stället för att främja. ser det som högst motsägelsefullt att som vi i har en grundläggande målsättning med vapenlagstiftningen som går ut på att begränsa tillgången till vapen i samhället föreslår regeringen en ny lag som öppnar för att privatpersoner ska få beväpna sig med tunga vapen och ta över det statliga våldsmonopolet. Vi ser regeringens förslag på en privat säkerhetslösning för rederierna framför en statlig som ett skifte, ett vägval där regeringen väljer det sämsta av de tänkbara alternativen och på alldeles för lösa boliner med tanke på frågans vikt. Vi menar därför att den statsrättsliga sidan av anlitandet av privata säkerhetsföretag förtjänar att utredas mycket grundligare innan regeringen lägger fram förslag i just denna riktning. Även den som tycker att det är principiellt rätt att delegera ut statens våldsmonopol till privata aktörer bör hålla med om att om så sker ska konsekvenser och risker vara väl utredda. Mot bakgrund av detta yrkar jag avslag på propositionen och bifall till reservation. Jag vill avsluta med att uttrycka min uppriktiga förvåning över att övriga riksdagspartier tycks ta så lättvindigt på denna viktiga fråga. I detta anförande instämde (MP). 137 (S): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i trafikutskottets betänkande. Vi har kunnat åse sjöröveri och piratattacker utanför länder som inte har kontroll över sina egna territorier och inte är fungerande demokratier, vilket gör att de inte alltid har kunnat lagföra de människor som gör dessa attacker. Detta är det grundläggande problemet, och här måste vi arbeta via FN-systemet och på olika sätt medverka med biståndsinsatser och liknande för att dessa länder ska få en demokratisk utveckling och därmed kunna skapa förutsättningar för att denna typ av verksamhet inte längre ska förekomma. Jag uppfattar att är överens med majoriteten i utskottet om att detta inte är bra och att man på olika sätt måste lösa frågan för den internationella handelssjöfarten. Vi socialdemokrater tycker att förslaget, som har stöd från IMO, fackliga organisationer, med flera, är ett sätt att kunna komma till rätta med en besvärlig situation. Det är också viktigt att komma ihåg att på de fartyg där man har haft beväpnad säkerhetspersonal ombord har det, såvitt vi vet, inte varit några attacker. Det är i första hand i förebyggande syfte som handelssjöfarten ska kunna ha beväpnad säkerhetspersonal på sina fartyg. Det ska vara avskräckande och på så vis förhindra attacker. Det finns många frågor kring hur detta ska regleras. Det måste självklart finnas särskilda tillstånd, och det är Transportstyrelsen som ska utfärda dessa i samarbete med polisen. Jag utgår från att man gör en noggrann bedömning från fall till fall. Det är ingen generell rättighet, utan det ska avgöras från fall till fall. Rederiet ska klargöra vilka vägar fartygen ska gå över våra hav, och utifrån det tar man ställning till om det är befogat eller inte. Det sker alltså en rigorös kontroll innan man får möjlighet att ha säkerhetspersonal ombord för att förhindra olika former av attacker. På sjön är det alltid den som är kapten och befälhavare som har det yttersta ansvaret. Det är den personen som avgör om det ska sättas in säkerhetspersonal eller inte. Det är den personen som avgör om de ska gå till attack mot pirater av olika slag. Det är alltså befälhavaren som avgör detta utifrån risken för fartyget att bli attackerat. Det är mot denna bakgrund som vi socialdemokrater tycker att det finns tillräcklig kontroll så att detta inte far i väg åt fel håll. Vi kommer givetvis att följa denna fråga noga och se hur utvecklingen blir. Om det inte fungerar som vi hoppas och som regeringen har skrivit i sin proposition, och som också framgår av betänkandet, kommer vi ånyo att ta upp denna fråga. Vi tror dock att vi med det upplägg som är presenterat kan komma till rätta med en hel del av de piratattacker och det sjöröveri som sker. Tyvärr sker det på olika ställen. Inte minst har det ökat i på grund av att man inte har kontroll i de länder som ligger utefter den västafrikanska kusten. Vi tror att detta ska ha en avskräckande effekt, och därför yrkar vi bifall till förslaget i betänkandet. 138 (M): Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Från att ha varit ett relativt begränsat fenomen har piratverksamheten det ökat och brutaliserats. Sjöröveriet världen över är ett stort problem och medför betydande oro för de svenska fartyg som färdas på internationellt vatten. Enligt publicerad statistik från blev 4 fartyg kapade, 51 fartyg bordade, 7 fartyg beskjutna och 4 fartyg angripna världen över. 75 besättningsmedlemmar togs som gisslan, 14 kidnappades och 1 dödades. Varje attack är ett misslyckande och en stor tragedi. Området kring har varit ett av de hårdast ansatta områdena vad gäller piratverksamhet. Det är ett av de mest trafikerade områdena och passeras av ungefär 17 500 fartyg. Många av dessa fartyg är svenska, och vi ser att handels- och fiskefartyg världen över attackeras av pirater som har sina baser bland annat utmed den somaliska kusten. Men utvecklingen är att piraterna rör sig över större delar av världen än . Ett område som oroar just är , där 15 incidenter rapporterades , däribland tre kapningar. Av dessa incidenter inträffade elva utanför . Vapen användes i minst nio av dessa attacker. Längre västerut i rapporterades tre incidenter utanför , då bland annat två tankfartyg kapades. Vi ser att attackerna inte bara blir fler utan också brutalare. Piraterna kapar fartyg och begär höga lösensummor. Förhållanden för dem som tas som gisslan är allt annat än angenäma. Pirater hotar ofta med döden eller med att skada gisslan. Exemplet visar dock att det går att minska sjöröveriet. stigande siffror kan vi se att piratverksamheten vid minskar. Det gör den tack vare just kraftfulla åtgärder. Chefen för , Pottengal Mukundan, har varit väldigt tydlig med att det krävs fortsatta insatser. Han har sagt så här: Trots att antalet piratattacker som rapporteras från har minskat kraftigt går det inte att slå sig till ro. Attackerna kommer att stiga till tidigare nivåer om den militära närvaron minskar eller om fartygen minskar sin bevakning. Den svenska inställningen har varit att de handelsfartyg som trafikerar området inte bör skydda sig genom att använda vapen eftersom detta skulle kunna leda till en upptrappning av våldet. I stället har det ansetts lämpligare att fartygen förlitar sig på det skydd som de styrkor som stationerats i området kan erbjuda, samt på att tillämpa sjöfartsnäringens bästa praxis rörande egenskydd, exempelvis hög fart med mera. Det har dock visat sig att dessa åtgärder inte är tillräckliga för att undvika piratattacker. Attackerna blir som sagt inte bara fler utan också grövre till sin karaktär. Åtgärder måste enligt regeringen och mig vidtas för att skydda svenska intressen och för att rädda människoliv. Den svenska staten har i sig små eller kanske inga möjligheter att ingripa mot piratattacker som utförs mot ett fartyg i internationella farvatten. Frågan har därför uppstått om handelsfartyg som trafikerar riskområdet utanför och andra riskområden bör få möjlighet att skydda sig själva genom just beväpnad säkerhetspersonal från privata säkerhetsföretag. Internationella sjöfartsorganisationen, IMO, avråder från att besättningar får tillgång till vapen eftersom de saknar utbildning för att hantera dem. I fråga om privata säkerhetsföretag ombord har däremot IMO angivit att det bör vara en fråga för varje enskild flaggstat. Många länder har redan gått före. Många länder har vidtagit åtgärder för att rederierna ska ha möjligheter att skydda sina fartyg. , , , , och tillåter beväpnade säkerhetsvakter ombord, om än med olika utformning. Det rör sig om beväpnade vakter i någon form.