prot · H00981 · 2013-03-20 00:00:00 — Men jag har hört ett nytt ord , tror jag: animaliesektorn. Animalier som talar för sig själva har jag lite svårt för. Vi förvaltar dem, som människor. Vad händer inom jordbrukssektorn? Händer det något över huvud taget? Det undrar en del. Det har gjorts otroligt mycket, och det görs mycket, för att vi ska få ett mer klimatsmart jordbruk i än vad vi redan har. Och det är förebilder för många andra. Jag skulle önska, herr talman, att vi åt mer svenskt kött. Men nästa sats blir då: Det kan vi göra om vi minskar vår totala köttkonsumtion. Låt inland och kustland få betas, så att vi bevarar den biologiska mångfalden. Låt mina hemtrakter få ha ett jordbruk som fungerar och som gör att vi också kan njuta de dagar vi får vara på annan ort än för att se hur våren är i antågande. Jag tittar ut genom fönstret just , herr talman, och kan konstatera att det blåser snålkallt där ute. Det finns också många andra bitar som har lyfts fram i det här sammanhanget. Men klimatet känner inga gränser. Därför är det oerhört centralt att regeringen fortsätter att aktivt vara en part i det gemensamma arbetet på EU-nivå. Flera av mina allianskolleger har redan berört den frågan. Det är också fråga om politisk slughet och taktik. Som kristdemokrat ser jag gärna att EU lyfter det till . Då var det också klarlagt. Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 69 (MP) replik: Jag ska väl tjata lite om klimatpolitiskt ramverk med dig också, . Visst finns det små frön i den här färdplanen, som har tagit fram, som skulle kunna bli små delar av ett ramverk. Tittar man däremot på det brittiska exemplet kan man se att det handlar om lite mer än bara att granska politiken ur ett klimatperspektiv. Det är ju också de här tydliga mekanismerna, där man förbinder sig att ha ett utsläppstak som politikerna måste hålla sig under på ett eller annat sätt. Och för att svara på en tidigare replik kan jag säga att kärnkraftssubventioner inte behöver vara en sådan del bara för att man inspireras av det brittiska ramverket. Jag vill ändå höra om kan tänka sig att ta lite fler steg mot ett sådant här stadigt ramverk. Sedan tyckte jag att det var lite roligt att tog upp jordbruket och jordbrukets bidrag när det gäller klimatpåverkan. Det kan ju vara både plus och minus, om man tittar på kolinlagring. Men det handlar också inte minst om den påverkan som kommer från djuren. Det var framför allt glädjande att höra att var positiv till en minskad köttkonsumtion även om en större andel av köttet skulle vara svenskt. Det kan vi faktiskt vara rörande överens om. Jag ser att de svenska betesdjur som betar i artrika hagmarker gör en viktig insats för biologisk mångfald. Men när det gäller den stora mängd kött som äts i , där de flesta djur inte varit i närheten av en artrik hagmark, är det någonting helt annat. Där är klimateffekterna och de sammantagna miljöeffekterna negativa. Därför undrar jag egentligen: Finns det någon öppning här? Vi har en reservation om en minskad köttkonsumtion och en minskad klimatpåverkan från köttkonsumtionen . Är det någonting som vi kanske kan få med oss på en vacker dag, om vi också är väldigt tydliga med att vi vill gynna naturbetet, där djur gör en viktig insats för den biologiska mångfalden? 70 (KD) replik: Det är roligt att få lite repliker även om man försöker provocera fram dem från annat håll också . Jag ser att frön oftast växer till plantor om vi göder dem på rätt sätt med rätt näring. Jag tror mig se att i 2050-strategin, som vi nu har förslag till att hantera, finns allt det som både du, , och övriga i oppositionen frågar efter. Jag tog upp ett litet utdrag och konstaterade att där finns förslag om att vi ska sätta tydliga mål till 30 och 40 för att nå 50. Det handlar om att få hela kedjan att fungera. Jag tror att det är ett gott underlag för den fortsatta diskussionen. Det handlar om att förfina det, att tillföra något ytterligare och kanske ta bort något för att få det strategiska ramverk som vi behöver. Jag brukar säga så här: När jag var konsumerades det betydligt mindre kött, och det har inte någon mått dåligt av. Jag hävdar med emfas att vi ska konsumera mer svenskt kött. Jag hävdar också med emfas att vi ska göra detta genom kunskapsupplysning, dialog och förståelse. Jag tror inte på piskor i det här sammanhanget, det vill säga lagstiftning om köttskatter eller annat. 71 (MP) replik: I just det här sammanhanget handlade det faktiskt bara om ett litet oskyldigt mål om minskad konsumtion och minskad klimatpåverkan från den konsumtionen. Så där kanske vi ändå kan nå varandra. Sedan var det frågan om det större klimatpolitiska ramverket. Jag ser ändå ett bekymmer med att det är så oklart vad det är för mål vi styr mot med det arbete som tagit fram inom färdplanen. Vi pratar om netto noll. Det är lite olika syn på vad det egentligen innebär. Och med den politik som förs skulle det ta , typ, innan vi ens är i närheten av det. Det tycker jag är bekymmersamt. Jag tror att vi behöver ha mer av struktur, ett ramverk där vi har tydliga utsläppsperioder, inte bara eller så. Det handlar om att man har ungefär en mandatperiod eller någonting sådant där man har en utsläppsbudget som man får förhålla sig till. Sedan får man såklart fylla den med innehåll utifrån politisk färg. Men vi är då ändå skyldiga att ta klimatpolitiken på allvar i stället för att ha lite oklara mål och lite oklara siffror som vi tolkar på lite olika sätt. Och det finns egentligen ingen skyldighet att nå upp till målen. Det här tycker inte jag är värdigt vår tids stora ödesfråga. Därför vill jag i alla fall hoppas att de här fröna kan läggas på en hel åker tills vi har ett ordentligt och stadigt klimatpolitiskt ramverk. 72 (KD) replik: Netto noll är inte så svårt för mig att förstå. Det är netto noll. Det är precis som och andra har varit inne på. Skulle vi ha absolut noll skulle mycket av det som är svensk basnäring inte existera. Vill vi ha kvar den måste vi naturligtvis göra mer på andra områden, och då blir nettot noll. I det här arbetet är det oerhört centralt att detta genomsyrar allt vad som görs från riksdag och ut till vårt eget hem. Däremellan finns det andra politiska nivåer. Men det gäller också det som vi gör globalt och internationellt. Då är det inte så svårt att se, tycker jag, att ett ramverk i den bemärkelsen, som en strategi är tydlig i att göra, driver på detta arbete. Då möjliggör det också att det här kommer att genomsyra all verksamhet i det som görs. Där kommer vi bland annat, tror jag, att kunna se betydligt mer teknikutveckling och resurser inom forskning och utveckling till grön teknik som också ger underlag för fortsatt utveckling. Vi vet inte hur världen ser ut om 5, 10 eller . Titta i backspegeln! Ingen av oss hade kunnat ana det om vi räknar tidsperioder åt andra hållet. För mig är det arbete som pågår med 2050-strategin just ett led i det arbete vi behöver göra gemensamt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 10 § Mineralpolitiska frågor Föredrogs näringsutskottets betänkande 2012/13:NU14 Mineralpolitiska frågor. 73 (S): Vi ska nu debattera mineralpolitiken. i denna kammare fick vi majoritet för att regeringen skulle ta fram ett strategiskt program för gruvnäringen. Regeringen har presenterat sin mineralstrategi. Det är en mineralstrategi som innehåller 20 åtgärdspunkter. Jag kan tycka att det är en god början, men frågar jag vilken legitimitet och vilken tyngd strategin kommer att få, eftersom regeringen inte har gett möjlighet att ta ställning till den. I antog man en liknande strategi för . Där gjorde man på samma sätt: Man gick inte till finska med strategin, så att de kunde ta ställning till den. hörs kritiken i . Man säger att det inte blev mycket annat än en hyllvärmare och att det inte händer särskilt mycket för vare sig gruvnäringen eller de samhällen som finns i . däremot, som största gruvnation, är värd och behöver ett sammanhållet nationellt program för en framåtsyftande, offensiv gruvnäring, ett program som borde få ta ställning till för att det ska få full legitimitet. var jag i . Jag var med ett gäng från den lokala . Vi hade samlats runt eldstaden ute på gårdsplanen hos . och hans fru bor på en liten bergsknabbe. har under stora delar av sitt liv letat efter mineraler. Bäst som vi satt där och småpratade och drack det goda skogskaffet reste sig upp och började berätta för mig hur han hade letat mineraler i området. Han pekade med handen ut över de vidsträckta myrmarker och skogshyggen som fanns runt omkring. Han pekade och berättade att det fanns stora järnmalmsfyndigheter. Han berättade med ett oerhört engagemang hur han för sitt inre såg en blomstrande gruvnäring i och hur det skulle bli för hela regionen och inte minst för landet. Han var en fantastisk, målande konstnär, där han stod och beskrev den utveckling som han såg då. Vid det tillfället var vi faktiskt inte så många som trodde på Vesas beskrivning. Men faktum var att hade prospekteringar i området påbörjats, och , , var jag tillsammans med och många fler med när första sprängsalvan avlossades och det första av tre dagbrott i Kaunisvaara öppnades. Vi är oerhört många som har sett och följt den positiva utveckling som sker i och hela regionen. Många av ledamöter och ministrar har varit dit och beskådat vad som händer. Själv möter jag väldigt många människor i bygden och hela regionen som har varit mycket positivt inställda och haft framtidshopp inför det som sker. Men myntet har också en baksida. Det finns naturligtvis många svårigheter. Just nu känner vi allihop till den situation som bolaget är ställt inför, med svårigheter med finanserna. Men oavsett bolag och hur det kommer att se ut kan vi vara absolut säkra på att gruvan finns där och att ytterligare två gruvor är på väg att öppnas. Brytningen kommer alltså att fortsätta, och vi måste naturligtvis förhålla oss till det och göra det bästa av situationen. får för mig här representera många andra småkommuner som just nu befinner sig i samma situation. är en kommun som bakåt i tiden har minskat sin befolkning med två tredjedelar, och är man ca 6 000 invånare. Kommunen har ett stort ansvar när en gruva etableras. Många jobb kommer till, och bostäder, skolor, barnomsorg och annan offentlig service behöver utvecklas. För den lilla kommunen är detta oerhört tufft, inte minst ekonomiskt. Man har genom hårda nypor i ekonomin klarat av investeringar på 15 miljoner. Enligt plan behövs det ytterligare 340 miljoner . Det är omöjligt för lilla att klara av detta . är inte den enda kommunen med den här positiva utvecklingsfasen och så stora svårigheter att klara den förändring som primärt behöver göras i gruvsamhällena på en mängd områden. Vi har Malmfältskommunerna i norr, inlandskommunerna i och många småkommuner i Bergslagen. Alla har samma typ av utmaningar framför sig, men problemen kan te sig mycket olika från kommun till kommun. Det är viktigt att man ser varje gruva och det omgivande samhället var för sig, eftersom det är så specifikt och kan se så olika ut, hur man behöver lösa de problem som kan uppstå. Vi menar att kommunerna måste få betydligt mer uppmärksamhet från staten, så att de klarar av den omställning som behövs. Ett nationellt sammanhållet program kräver enligt vår mening en samverkan mellan näringarna, samhället, utbildningsanordnare och facken. Det behöver antas på nationell nivå, helt givet. Det behöver antas av denna riksdag, för att få den legitimitet och seriositet som näringen och samhällena behöver och för att hålla långsiktigt över flera mandatperioder. Det är trots allt nationella riksintressen som vi debatterar här . Minister innehar det här året ordförandeskapet för . Ministern har i sitt ordförandeskapsprogram sjösatt ett nordiskt mineralpolitiskt samarbete. Det tycker vi är bra. Nationsgränserna staplar ofta onödiga hinder på varandra och hämmar en god utveckling och samverkan, exempelvis vid byggande av gemensam, nödvändig infrastruktur, gemensamma yrkesutbildningar etcetera, men det gäller också att stimulera ett mer ambitiöst nordiskt miljöarbete inom gruvnäringen, med forskning och innovation. Där finns det så oerhört mycket mer att göra tillsammans för att stärka miljöaspekterna och särskilt konkurrenskraften för våra nordiska företag inom miljöteknikområdet. Även den delen skulle få betydligt större legitimitet om den behandlades här i denna kammare av oss riksdagsledamöter. , herr talman, som jag sagt vid ett flertal tillfällen: Våra naturtillgångar är nationella och ska användas på ett långsiktigt, hållbart sätt. Det krävs att vi gör en ganska stringent och tydlig ansvarsfördelning mellan staten och själva näringen. I medierna har det under pågått en debatt om att införa gruvskatt, höja mineralavgifter etcetera. Vi tycker givetvis att det är oerhört viktigt att vi hanterar dessa frågor på ett mycket seriöst och bra sätt. Vi behöver ha glasögonen på så att vi ser och förstår helheten med gruvnäringen och samhällsutvecklingen och på vilket sätt de hänger ihop. Det är oerhört viktigt att vi hanterar frågan seriöst. Den stora expansion som vi nu ser inom gruvsektorn talar för att det faktiskt finns all anledning att göra en förutsättningslös och seriös översyn av mineralavgifterna i syfte att successivt komma fram till att dessa ska höjas. Jag yrkar bifall till samtliga våra reservationer 3, 6 och 9. 74 (MP): Jag är uppvuxen i , en trakt starkt präglad av gruvnäringen. Sedan medeltiden och fram till modern tid har bergshantering, brytning och smältning av haft en stark ställning i området. Men efterkrigstidens ökade globalisering och sjunkande järnmalmspriser ledde till att samtliga järnmalmsgruvor i Bergslagen lades ned. De bergsbruk och järnbruk som tog hand om malmen från Bergslagens gruvor gick samma öde till mötes. Samhällen i Bergslagen har gått under, och många kommuner lider fortfarande av stora problem på grund av gruvindustrins nedläggning. Gruvnäringen har skapat många kulturhistoriskt intressanta miljöer men också många tickande miljöbomber. Denna utveckling har inte varit unik för Bergslagen. har antalet gruvor i minskat från runt 500 till under 20. Antalet sysselsatta inom gruvindustrin har följt samma utveckling. har dock utvecklingen vänt. En ökad global efterfrågan på metaller och mineraler har kraftigt ökat intresset för de svenska mineraltillgångarna. Trots att antalet aktiva gruvor och anställda är litet har det aldrig producerats så mycket malm som . nedlagda gruvor i Bergslagen har på nytt blivit intressanta, likaså gruvor på andra platser och de stråk av mineraliseringar som finns i södra och norra . Detta väcker förstås stora förhoppningar i gamla tynande gruvkommuner om nya arbetstillfällen. I flera internationella jämförelser framstår som ett av de mest fördelaktiga länderna i världen att prospektera och starta gruvor i. fanns drygt 1 100 gällande undersökningstillstånd. Enligt uppgifter från kan det finnas dubbelt så många gruvor i som och ännu fler. Dagens gruvindustri skiljer sig på många sätt från den som drevs i mina hemtrakter. Man kan räkna med att livslängden för en gruva blir betydligt kortare på grund av teknikutveckling och produktivitetsökning som varit enorm. Färre arbetstillfällen krävs för att utvinna mer. Efterfrågan på mineraler och prisbilden kan snabbt förändras. Det är därför inte ologiskt för gruvbolagen att på så som möjligt utvinna så mycket som möjligt för att ta vara på det fördelaktiga fönster som man med säkerhet ser framför sig. Högre världsmarknadspriser gör det företagsekonomiskt lönsamt att bryta malm med lägre mineralinnehåll än tidigare och i områden längre bort från befintliga transportvägar. Gruvorna blir större, gruvavfallet och dess miljöpåverkan likaså. kan kraftiga prissvängningar på världsmarknaden snabbt förändra lönsamheten för enskilda gruvor. står inför ett exploateringstryck av sällan skådat slag och helt nya utmaningar. Även om kunskapen om gruvnäringens miljöpåverkan och kraven på samhällshänsyn och miljöhänsyn har ökat väcker det ökade intresset för svenska mineraler stor oro och många konflikter. Jobben är viktiga, men till vilket pris? En ohämmad och överhettad expansion inom gruvnäringen gagnar inte samhället. gav regeringen i uppdrag att ta fram ett program för en sammanhållen gruv- och mineralindustri. Programmet skulle bland annat belysa förhållandet mellan gruv- och mineralindustrins expansion å ena sidan och nuvarande riksintressen, miljömål och ny kunskap om näringens påverkan på miljön och omgivningen å andra sidan. ville också att det omgivande regionala och lokala samhällets förutsättningar och behov av stöd för att möta de utmaningar som följer av en ny gruva skulle belysas. Det handlar om tillgång till infrastruktur, kompetensförsörjning, konkurrens om arbetskraft, bostadsförsörjning och service. För att möta det ökade intresset för som gruvnation och nå en långsiktigt hållbar utveckling krävs tydliga och långsiktiga spelregler. Regeringen har presenterat en mineralstrategi som man menar tillgodoser krav och förväntningar. Enligt min uppfattning är dock regeringen långt ifrån målet att ge de besked samhällets olika aktörer, prospektörer, exploatörer, övrigt näringsliv och medborgare behöver för att vi ska uppnå ett hållbart nyttjande av naturresurser. Regeringens mineralstrategi brister i flera delar. I sin strategi väger regeringen inte in det faktum att oavsett om mineraltillgångarna i är stora är de i grunden en ändlig resurs. Ett hållbart nyttjande av mineraltillgångar behöver en strategi med större fokus på hur vi på ett bättre sätt än kan ta vara på de metaller och mineraler som redan har utvunnits. För att öka incitamenten till ett effektivt resursutnyttjande och en långsiktigt hållbar ekonomi får de ändliga resurserna inte vara för billiga. Vid bedömning av en näringsverksamhets hållbarhet behöver man även se till de långsiktiga effekterna på samhället och miljön. En långsiktig hushållning med mark och vatten kräver betydligt längre tidsperspektiv och bredare analys än vad regeringen presenterar. Regioner och kommuner behöver stöd till regional utveckling för att inte bli ensidigt beroende av en näring som man på förhand vet har en begränsad livslängd. Värdet av utvunna naturresurser behöver i större utsträckning komma hela samhället till del. Även om den ökade globala efterfrågan innebär ett behov av jungfrulig malm , måste vi för att uppnå en långsiktig hållbarhet sluta kretsloppen för metaller och mineraler. Inom detta område finns en stor potential för innovation, nya arbetstillfällen och svensk export. Men för en sådan utveckling krävs också statliga satsningar. Styrningen mot ett hållbart utnyttjande av våra naturresurser och behoven av framtidsinvesteringar kan lämpligen finansieras genom en ökad mineralersättning eller, som har föreslagit, genom en form av naturresursskatt. Mineralstrategin presenterar flera utmaningar och hot men på ett alltför förenklat sätt. Existerande målkonflikter förminskas, och konkreta och trovärdiga förslag till hur de ska hanteras saknas. En långsiktigt hållbar utveckling nås inte genom vackra formuleringar om att ökande produktion av mineraler och metaller måste balanseras mot ett ökat skydd och vård av naturen och utan avkall på uppfyllelsen av miljökvalitetsmål. Regeringens faktiska politik tycks gå i en helt annan riktning mot att försvaga och miljöprövningsprocessen och göra det lättare för gruvbolag att få sina tillstånd. Att det finns brister i prövningen av vilka bolag som ska få bearbetningskoncession och i de villkor som ges för brytning är uppenbart. Ett exempel på detta är den tidigare gruvverksamheten i och Svartträsk. Samhället tvingas nu att till stora kostnader för skattebetalarna städa upp efter de konkursade bolagen. För att nå den hållbarhet regeringen omskriver behöver miljöhänsynen och samhällets intressen tydligt stärkas, inte försvagas. Det behöver ställas högre krav på lönsamhetsbedömningar vid tillståndsgivning, och jag vill se ett krav på en obligatorisk återställande- och saneringsförsäkring för all gruv- och täktverksamhet. En annan konflikt regeringen inte tar på allvar är markintressekonflikten mellan gruv- och rennäring. En ökad dialog mellan gruvbolagen och samebyarna, som regeringen föreslår, lär inte lösa denna konflikt. Maktförhållandena är alltför olika, och lagstiftningen som den ser ut står på exploatörernas sida. Möjligheten och ansvaret att väga in kumulativa effekter av alla olika typer av exploateringar som sker i området är begränsat och otydligt. Det måste främst vara statens uppgift att ta ansvar för de långsiktiga intressena. Den samiska kulturen och samernas rättigheter behöver stärkas och skyddas. Inte heller den utmaning som följer av verksamhet i och kommer särskilt mycket närmare en lösning med regeringens mineralstrategi. Tusentals bostäder och andra fastigheter måste flyttas på grund av gruvverksamheten. Expropriationslagen garanterar den som tvingas lämna sin fastighet en ersättning som motsvarar fastighetens marknadsvärde plus . I det fall det handlar om någon enstaka fastighet skulle lagen troligen utgöra en trygghet för dem som förhandlar med eller andra gruvbolag, men när det handlar om en så stor stadsomvandling som i detta fall och när tillgången till likvärdiga bostäder och fastigheter är i det närmaste obefintlig är det svårt att se hur enskilda och företag skulle undslippa förmögenhetsskada. Regeringen behöver återkomma med en fördjupad analys och förslag på hur detta problem ska lösas. Vi är alla medvetna om behovet av att snabbt minska vår klimatpåverkan och fasa ut vår användning av fossil energi. Trots detta läggs det enorma resurser på att prospektera efter olja och gas. Inte minst har intresset för att utvinna skiffergas ökat globalt, men även i . Vi behöver inte mer investeringar i fossil energi. Vad vi behöver är satsningar på energisystem baserade på förnybart. Utvinningen av skiffergas är också högst tvivelaktig av andra skäl än klimatet. För att utvinna gasen måste berggrunden spräckas sönder genom högt tryck och injektioner av sand, vatten och kemiska tillsatser. Stora risker finns att grundvatten förorenas och giftiga kemikalier läcker ut i miljön. Utvinning av skiffergas är inte lösningen på världens eller våra egna energi-, miljö- eller klimatproblem. Det finns inget skäl till att utvinna skiffergas i . bör därför liksom flera andra länder förbjuda fracking som utvinningsmetod. : Jag står förstås bakom samtliga undertecknade reservationer i betänkandet men yrkar för tids vinnande endast bifall till reservationerna 1 och 8. 75 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2. Gruvnäringen har en lång och stolt tradition i och gjorde oss en gång till ett rikt land. har en mycket hög geologisk potential och i huvudsak bra minerallagar, och vi ser mineralnäringens stora betydelse för den svenska ekonomin. levererade järnmalmsprodukter, och bröt kopparmalm. bidrog gruvindustrin med 26 miljarder till bnp. Den svenska gruvnäringen bidrar med 10 000 direkta och 35 000 indirekta arbetstillfällen samt med en stor del av industriinvesteringarna. Svensk gruvindustri är en bidragande del till vår välfärd men även en viktig del av självförsörjande, med av järnmalmsproduktionen och av blymalmsproduktionen. Rätt hanterad kan vår gruvindustri få mindre orter i glesbygden att blomstra, bidra med ännu fler arbetstillfällen samt skapa stora exportintäkter för staten. EU:s ambitioner angående mineraler är att öka självförsörjningen, men vi ser en del orosmoln i den europeiska ekonomin. Importen av stål är en viss måttstock på medlemsstaters välmående, och vi ser att detta kan få negativ effekt på svensk export vid en europeisk ekonomisk kräftgång. Vi måste ligga i framkant gällande konkurrens i alla dess former, som ekonomi, kvalitet och leveranssäkerhet. Även viktiga aspekter som CSR är dock en del av en hållbar produktion för att säkerställa svensk exportkraft.