prot · H009102 · 2013-05-03 00:00:00 — Jag pratade med honom om hur det kommer sig att de provocerar så mycket, och då sade han att de gör det . har det varit lite mer än vanligt, men min vän är inte rädd för krig, då han vet att de gör så här för att få bistånd. De vill ha mer pengar. De vill ha mer mat. Det här är alltså ett sätt för dem att pressa omvärlden så att de får mer bistånd. Det är säkert i all välmening som de flesta länder ger bistånd till , men i vissa fall kan det vara rent kontraproduktivt, och det är det som jag vill trycka på i den här interpellationen. En resolution har antagits av som uppmanar den nordkoreanska regimen att säkerställa obehindrat tillträde för det humanitära biståndet. Att den ska genomföras enligt de humanitära principerna är såklart bra, men frågan är vad det gör för nytta om det inte blir några konsekvenser när diktaturen inte följer resolutionen. Det är givetvis bra att genom vår ambassad i , som biståndsministern nämnde, till viss del kan följa utvecklingen i landet. Dock säger det här ingenting om hur biståndet används på riktigt. Vad exakt är det för krav som Sida ställer för att de humanitära principerna ska följas och biståndet inte ska användas i fel syften? Finns det verkligen någon kontroll av att svenskt bistånd inte används av regimen till den egna militären eller kanske säljs till befolkningen för att regimen sedan ska kunna använda pengarna i militära syften? Innan jag avslutar det här inlägget skulle jag vilja koppla det här ärendet till något som jag fortfarande inte riktigt anser mig ha fått svar på sedan förra gången jag och biståndsministern stod här. Är biståndsministern verkligen stolt över den omfördelning som har skett från internationellt bistånd till en ansvarslös massinvandring till ? 38 Statsrådet (M): Är man för humanitärt bistånd måste man också, tycker jag, stå upp för de eventuella risker som följer med humanitärt bistånd. Det säger sig självt att vi jobbar inte minst i det fall som vi diskuterar , nämligen i extremt svåra situationer. Det är svårt på det personliga planet för de hjälparbetare vi skickar ut för att fullfölja våra egna ambitioner, men det är också svårt att verka i ett land som där vi inte har tillgång till fria medier, där det inte finns civilsamhällesorganisationer och där vi inte kan få återrapportering. Då är det naturligtvis svårare från myndigheters sida att följa det humanitära biståndet. Det säger sig självt. Vad är då konsekvensen av detta? Om man är för humanitärt bistånd måste man vara duktig på att bedöma riskerna när man arbetar med detta men fortsätta, tycker jag, att ge humanitärt stöd, och det är inte för att nu gör provokationer i grannområdet. Jag vill inte köpslå med biståndet. Det humanitära stödet från har varit inriktat på att år adressera de grundläggande problem som vi nu ser på grund av att vi arbetar i en diktatur. av barnen är undernärda. Vi vet av beräkningar från att får man inte tillräcklig näring blir man skadad för livet. Tack vare de humanitära organisationerna och FN har vi bevis för att den undernäring som är så utbredd nu riskerar att också genetiskt vidareförädlas i på grund av denna stenhårda diktatur. Det får bestående konsekvenser i samhället när människor inte får tillgång till vacciner eller tillräckligt näringsrik mat och när folk svälter ihjäl på grund av denna stenhårda diktatur. Om vi då är rädda för riskerna som är förknippade med att verka i en diktatur och inte vill ge humanitärt bistånd får vi också ta konsekvenserna, då den hjälp vi trots allt får in i så fall helt skulle strypas. är en av de kontinuerliga givarna. När det gäller finansieringen via FN skickade man nu ut en emergency till alla oss som är aktiva i det humanitära systemet. Där meddelades att finansieringen för uppgår till av de behov som FN har kalkylerat. Därför menar jag att alla vi som vill stå upp för de humanitära principerna och som vill ta det humanitära ansvaret för medmänniskor, varhelst de befinner sig i världen och vilka regimer det än må handla om, med ett ambitiöst humanitärt bistånd också måste vara beredda att jobba i sådana svåra miljöer som representerar. 39 (SD): Biståndsministern talar om vikten av att hjälpa de svältande i och dem som har det svårt. Vi är helt överens när det gäller det. Jag skulle också vilja hjälpa dem. Men syftet med interpellationen och anledningen till att jag står här är att jag vill ha svar på hur kontrollen av att biståndet verkligen används som det ska går till. Att man ska hjälpa dem är en självklarhet i mina ögon, men hur sker kontrollen? Är man säker på att biståndet, som det ges , inte är kontraproduktivt? Det är det som är viktigt. 40 Statsrådet (M): Tack igen för interpellationen, , och tack för intresset! När det gäller den konkreta frågan är det bra att vi har fått diskutera varför vi över huvud taget måste engagera oss i . Grundorsaken till fattigdomen och svälten är att det inte finns en fungerande demokrati eller någon som helst respekt för mänskliga rättigheter i det systemet. Därför är vi engagerade med humanitärt stöd i landet. Frågan är hur vi kontrollerar att hjälpen når fram i dessa extremt svåra miljöer där vi inte kan använda oss av vanliga kontrollmekanismer som fria medier, frivilligorganisationer och annat. Vi jobbar nära FN-organen eftersom de har system för direktleveranser. På så sätt kan man på plats följa hur många barn som till exempel blir immuniserade via . Vi jobbar mycket med Röda och använder oss av exempelvis Rädda Barnens internationella verksamhet, som direkt kan återrapportera för att undvika de risker som vi ser finns. Jag har, fru talman, sagt att med den svårarbetade situationen kan jag inte gå i god för att inte bistånd, kanske inte från men över huvud taget, kommit på villovägar givet att vi har med en sådan svårartad regim att göra. Därför är det bra att vi kunnat diskutera riskerna med detta. Framför allt är det bra att jag kunnat redogöra för att Sida gör allt som står i dess makt för att kunna följa biståndet hela vägen och återrapportera om något går fel. Jag har också kunnat redogöra för att vi i den här specifika situationen har regelbundna samtal med FN-systemen så att de kan se till att systemen är så vattentäta som möjligt och inte ska kunna missbrukas, utan att hjälpen ska kunna nå fram till alla de nödlidande som vi har att bry oss om i . Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2012/13:352 om låglönejobb i 41 Finansminister (M): har frågat mig om lägre ingångslöner skulle skapa fler jobb i och hur stor andel låglönejobb som skulle vara ett lämpligt mål. Lönebildningen är och bör vara parternas ansvar. Regeringen bedömer att den svenska modellen har tjänat väl. Hög sysselsättning har kunnat kombineras med en hög reallönetillväxt . Vi vill värna och tillsammans med arbetsmarknadens parter utveckla den svenska modellen. Vi ska även fortsättningsvis ha en god löneutveckling. vet vi att bland annat unga och utrikes födda har svårigheter att etablera sig. Arbetsmarknaden måste bli mer inkluderande. Regeringen har konsekvent arbetat med att skapa bredare vägar till jobb, inte minst för inträdande grupper som unga och utrikes födda. Det krävs insatser som ökar anställbarheten och minskar trösklarna in på arbetsmarknaden. Ett fokus har därför varit att bättre rusta människor genom omfattande reformer av utbildningssystemet. ska konkurrera med kunskap, inte med låga löner och dåliga arbetsvillkor. Åtgärder har också vidtagits för att minska anställningskostnaderna och för att stimulera efterfrågan i branscher som kan vara viktiga instegsbranscher för unga och utrikes födda. Arbetsmarknadens parter har också en viktig roll i arbetet med att skapa en mer inkluderande och flexibel arbetsmarknad. Regeringen för därför samtal med parterna i syfte att finna gemensamma lösningar som kan öppna upp vägar in på arbetsmarknaden. Regeringen vill stödja de så kallade yrkesintroduktionsavtalen som parterna tecknat inom en rad avtalsområden, bland annat och Teknikarbetsgivarna. Yrkesintroduktionsavtalen bedöms kunna bidra till att underlätta arbetsmarknadsinträdet och därigenom minska ungdomsarbetslösheten. 42 (S): Tack, finansministern, för svaret på interpellationen! Jag är dock inte helt nöjd med svaret. Jag tyckte att frågorna var ganska enkelt formulerade och hade kunnat besvaras på ett tydligt sätt. Vidhåller finansministern att lägre ingångslöner skulle skapa fler jobb i ? Finansministern hade kunnat svara ja eller nej på den frågan, alternativt naturligtvis att finansministern aldrig har hävdat något sådant. Det skulle också ha varit ett legitimt sätt att besvara frågan, alltså säga att jag misstolkat finansministern när jag ställde den. Följdfrågan var hur stor andel låglönejobb finansministern anser vara ett lämpligt mål för att sträva mot. Inte heller den frågan fick vi något svar på. Den kunde finansministern ha besvarat med att vi inte ska ha några låglönejobb alls i , att det absolut inte är målet med regeringens politik. Orsaken, fru talman, till att jag ställer dessa frågor är att jag vill reda ut var finansministern och regeringen egentligen står i de här frågorna. Det kommer nämligen motstridiga uppgifter från regeringen om det. Om man är tydlig med att man vill skapa ett samhälle med många låglönejobb kan vi ha en debatt om det; det är fair. Om man inte vill det, om man, som finansministern säger i svaret, inte vill att vi ska konkurrera med låga löner utan med kunskap, delar jag i så fall den uppfattningen, och då kan vi ha en diskussion om det. Eftersom finansministern och regeringen inte är tydliga blir det svårt att gå vidare och föra en rimlig diskussion om hur vi ska hantera de utmaningar som står inför. Jag vill exemplifiera det med att statsministern säger att har för få låglönejobb; det sade han vid en presskonferens i samband med ett internationellt möte. Om man tycker att vi har för få låglönejobb läser åtminstone jag in i det att man skulle vilja ha fler låglönejobb. Finansministern får korrigera mig ifall jag har fel. Finansministern har sagt att de kommunanställda har för höga löner. I det läser åtminstone jag in att finansministern vill att de kommunanställdas löner ska sänkas. Sedan vet vi att företrädare för och varit ute och tydligt argumenterat för att sänkta löner ska vara vägen till att hantera arbetslösheten och då framför allt ungdomsarbetslösheten. Här svarar finansministern inte riktigt på var regeringen egentligen står i den frågan. Jag skulle verkligen vilja att finansministern ägnade en liten del av sitt svar åt att förtydliga det och förklara vad regeringen egentligen vill. Vilken är finansministerns och regeringens uppfattning om lägre löner som mål för politiken? Ja eller nej till lägre löner, eller vad väljer man? Det framgår inte av det svar jag fått. Den uppfattning som finansministern förhoppningsvis delger oss får konsekvenser för hur man ska utvärdera regeringens politik och även för hur man ska se på de förslag som finansministern och regeringen lagt fram när det gäller att hantera arbetslösheten. Det finns ett talesätt, fru talman, som lyder: Det dunkelt sagda är det dunkelt tänkta. Det kan naturligtvis vara ett svar, att finansministern och regeringen egentligen inte tänkt någonting alls beträffande hur löner påverkar arbetslösheten. Det är förstås också ett svar. Än så länge tyder det mesta på det senare, att finansministern nog inte har någon uppfattning i frågan. Med tanke på att både finansministern och statsministern har uttalat sig i den här frågan skulle det vara bra om vi fick ett svar på den. 43 (FP): Man kan även säga att det var ett dunkelt frågande från sida. Både under nuvarande regering och under tidigare socialdemokratiska regeringar har man, , från regeringarnas sida infört olika typer av lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, det vill säga man har gjort skillnad mellan lönekostnaden för företagen, eller för den offentliga sektorn, och lönen. Man har alltså sänkt lönekostnaden som lönen varit ungefär avtalsmässig. Motivet för det har för alla regeringar varit att sänkta lönekostnader ska ge fler jobb. När man nu lyssnar till får man intrycket att om vi sänker lönekostnaden påverkar det inte antalet jobb, alltså möjligheter för dem som fått lönesubvention eller sänkt lönekostnad att få jobb. Därför vill jag fråga : Har lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, det vill säga sänkta lönekostnader inte sänkta löner utan sänkta lönekostnader ingen påverkan på antalet jobb? Hela argumentationen i inlägg är att man ska glömma bort att en del av lönekostnaden kan påverkas, och har påverkats, av staten. Om man ställer produktiviteten och lönekostnaden bredvid varandra och de är lika kommer personen att behålla sin anställning. Men om lönekostnaden går över produktiviteten, det bidrag som den anställde ger, förlorar vederbörande sitt jobb. Det går inte att ha anställda som inte kan bära sina egna kostnader. Det man då försöker göra är att få produktivitet och lönekostnader att hamna på samma nivå. Genom högre utbildning höjer man kompetensen och produktiviteten, genom statliga subventioner och sänkta arbetsgivaravgifter sänker man lönekostnaderna. Det är de två vägar som finns, och de har provats av olika regeringar i . Regeringen vidtar många åtgärder för utbildning och kompetenshöjning. Den här regeringen har till skillnad från tidigare regeringar varit starkt inriktad på ökade möjligheter till yrkesintroduktion och praktik och på att göra gymnasiet lättare att klara av från början ända till slutet genom att ha en delvis mer praktisk inriktning. Sedan vill jag ta upp någonting som förefaller avsky, även om jag har svårt att riktigt tro på det. Om man har lönedifferentiering tror jag att de flesta människor tycker att det är helt okej att en person som är har högre lön än en person som är för ungefär samma arbetsuppgifter, eftersom 40-åringen har en lång erfarenhet, möjligen har tillgodogjort sig vidareutbildning och så vidare och sannolikt har ett större ansvar. Min andra fråga till är: Ska inte mer utbildning, längre erfarenhet och större ansvar synas i plånboken också? Är det förbjudet i Socialdemokraternas ? Nej, det är det inte. Det vore fel att beteckna som en hycklare, men det ger ett hycklande intryck när han tar bort allt som kallas ansvar, utbildning och erfarenhet från lönebildningen. 44 Finansminister (M): Jag tror att det håller på att växa fram en ny konsensus i kring arbetsmarknaden. Vi utgår gemensamt från att parterna bör sätta upp villkoren på arbetsmarknaden. Kollektivavtal och förhandlingar mellan parterna bör vara huvudmodellen. Vi lämnar 70-talets idé om att lagreglera, och vi lämnar 80-talets idé om att avreglera. I stället får vi en utveckling på arbetsmarknaden där man med hjälp av parterna förhandlar fram flexibla och bra lösningar. Jag tror på denna partsbaserade modell, som har varit effektiv. Den har skapat en större stabilitet än vad vi ser på andra arbetsmarknader. Den strejk vi upplevt under den här avtalsrörelsen var över på knappt . Modellen har också visat sig vara väldigt flexibel. Att ersätta kollektivavtal med lagstiftning gör med stor sannolikhet att man får mycket mer rigida och krångliga modeller som inte kan ta hänsyn till att ekonomin ser olika ut i olika delar och sektorer. Vår utgångspunkt är naturligtvis att är en höglöneekonomi. är kanske en av de mest utrerade höglöneekonomierna i världen. I den statistik vi tog fram inför den här debatten, där vi jämförde med , och , länder som tillhör de absolut mest kunskapsorienterade, sticker ut; av arbetskraften jobbar med ledningsarbete eller arbete som kräver teoretisk specialkompetens eller en kortare högskoleutbildning. är alltså en höglöneekonomi, och vi har om något haft en tendens mot att den utvecklingen förstärkts. Det är naturligtvis någonting som vi uppmuntrar. Vi skulle inte satsa alla dessa pengar på forskning, utbildning, sänkning av bolagsskatten, borttagning av förmögenhetsskatten, lärlingssystem och allt vad det är om vi inte trodde att en högkunskapsekonomi är konkurrensmöjligheten för ett utvecklat land som i en alltmer globaliserad ekonomi. Vad kan vi då göra åt de bekymmer vi har? Vi har en hög ungdomsarbetslöshet. Det är där sticker ut, men det är ett bekymmer som vi delar med ett stort antal europeiska länder. Vi har där haft som utgångspunkt att sätta den svenska modellen i arbete. Det handlar inte om att göra ett val mellan höglöneekonomi eller låglöneekonomi, utan det handlar om att hitta ett nytt sätt för kompetensförsörjning i under ordnade former med handledare som ser till att det finns ett utbildningsinnehåll, med grundprincipen att man har lön under arbete men inte lön under utbildning, med avtal där fack och arbetsgivare gemensamt kommer överens lokalt om hur detta ska fungera, med lokala ambassadörer från fack och arbetsgivare som jobbar för att vi ska få ut unga människor på arbetsplatserna, med en sänkt arbetsgivaravgift och med lön som uppgår till av kollektivavtalslönen. Detta innebär att vi när systemet är på plats får en kraftig sänkning av lönekostnaden under första och andra året och en väg in i yrkeslivet. När man tittar på ekonomier med många låglönejobb ska man komma ihåg att det är några som sticker ut genom att de egentligen inte är låglöneekonomier, till exempel , och . Det som förvrider statistiken där är att de har väldigt många lärlingar i sin ekonomi. Då ser det ut som att de har många låglönejobb. Men det är en helt annan sak om man har en yrkesutbildning i form av att man är på en arbetsplats och sedan naturligtvis får en bra lön. Det vi ska göra i är att uppmuntra alla jobb. Alla jobb behövs, och det är bra om människor arbetar. Men grundutgångspunkten ska vara att det är parterna som sätter lönerna. I har vi inte planekonomi där vi sätter upp mål för den ena eller andra sektorn, utan parterna ska sätta lönerna. Det vi ska göra för att underlätta för unga att komma in är att på ett mer strukturerat och öppet sätt tillsammans med parterna hitta vägar för yrkesintroduktion som ger en enklare väg in i arbetslivet. 45 (S): försöker blanda bort korten. Det jag frågat finansministern om är regeringens uppfattning om låglönejobben och om vi ska konkurrera med låga löner. Sedan kan jag bara upplysa om att lönegapet mellan unga och medelålders är rekordstort . är även ungdomsarbetslösheten rekordstor. Det är fakta. Men vi återgår till interpellationen, fru talman. Vi har massarbetslöshet i landet. Över 400 000 människor är arbetslösa med regeringens politik. Efter att regeringen under snart två mandatperioder misslyckats med jobbpolitiken har långtidsarbetslösheten tredubblats, och ungdomsarbetslösheten är uppe på . Det är ett fruktansvärt fiasko för regeringens arbetsmarknadspolitik och jobbpolitik. Då finns det anledning att börja ställa frågor. Det finns också anledning, tycker jag, för finansministern och statsministern att svara på frågorna. Som jag sade i mitt förra anförande är det lite tveksamt var regeringen egentligen står i de här frågorna. Å ena sidan har man sagt att man vill ha fler låglönejobb. Å andra sidan säger finansministern nu och jag tolkar det positivt, fru talman att vi inte ska ha fler låglönejobb, att man tror på den svenska modellen och att det finns en konsensus om detta. Jag tolkar finansministern på det sättet. Och det stämmer rätt bra överens med det som statsministern har sagt vid ett annat tillfälle. Det kommer motstridiga uppgifter. Statsministern har på samma sätt som finansministern sagt att lönekostnaderna inte är rätt medicin för att lösa ungdomsarbetslösheten. Jag tror helt enkelt inte på den här idén med att sänka löner. I så fall så borde vi redan ha sett detta eftersom vi kraftigt har sänkt kostnaderna för ungdomar säger statsministern. Där dömer han inte bara ut hela låglönepolitiken utan även sin egen politik som ett medel för att klara av ungdomsarbetslösheten. Komplikationen med att regeringen har dubbla uppfattningar i frågan är att det blir svårt att föra en rimlig och vettig debatt. Men konstaterar vi att finansministern har satt ned foten efter att tidigare ha varit väldigt tveksam om vad han ska tycka. Han talar om konsensus och den svenska modellen. Vi ska inte konkurrera med låga löner, säger han. Men då uppstår nästa komplikation. har år kritiserat regeringen för det som jag kritiserar regeringen för: att man inte är tydlig om vad man egentligen tycker. skriver i sin rapport : Vi har kritiserat regeringen för att den inte på ett tillfredsställande sätt förklarat att jobbskatteavdraget och sänkningen av arbetslöshetsersättningen främst påverkar sysselsättningen genom att hålla tillbaka lönerna. Regeringens eget expertorgan skriver att regeringens politik går ut på att sänka lönerna. Finansministern säger han att han inte alls vill det. Då har vi, fru talman, en finansminister som för en politik som han egentligen inte tror på. Och är det inte så konstigt om politiken misslyckas. Det är ganska givet. Man kan dessutom läsa vad finansministern själv skrev i vårpropositionen 2011: Reformen inom arbetslöshetsförsäkringen och jobbskatteavdraget har syftat till att förbättra lönebildningen. Då uppstår den intressanta frågan: Hur ska jag tolka detta? Menar finansministern att jobbskatteavdraget och arbetslöshetsförsäkringen förbättrar lönebildningen så till vida att det dämpar lönerna, som säger, eller är det kanske precis tvärtom, att finansministern menar att det på något sätt ökar lönerna? Det skulle jag vilja ha svar på. 46 (FP): Till att börja med kanske jag ska göra en snygghetskorrigering av inlägg när han säger att ungdomsarbetslösheten är . Man kan titta på andelen ungdomar som har arbete eller heltidsstuderar. Det vill säga: Man försöker att fånga upp hur många som är i den socialt mer prekära situationen att de varken arbetar eller heltidsstuderar. Då kommer man till att det är och inte dessa . Ska man ha ett mått på ungdomsarbetslösheten som fångar det sociala problemet med de ungdomarna är det knappt hälften av den siffra som sade. Det är viktigt ur allmän redlighetssynpunkt att man klargör detta. Det är lite fascinerande med . Han tror på något sätt att vi är dummare än han själv. behöver det inte alltid vara så. Vad antyder är att lönekostnaderna inte skulle spela någon roll. Han vill inte diskutera det och säger att det inte ligger inom interpellationens ram. Om man säger att lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, spelar en roll för hur många som får jobb och erbjuds jobb har det allmänna löneläget också samma effekt. Det är skräck att någon skulle kunna visa för honom att det allmänna löneläget spelar en roll för antalet anställda i ekonomin. Sedan har Socialdemokraterna ett väldigt stort problem. De vill fördubbla arbetsgivaravgiften för unga och tror att det skulle förbättra sysselsättningen. Det skulle naturligtvis drastiskt försämra den. 47 (S): Jag kan inte hålla mig från att också jag gå in i debatten. Det blir märkligt när två borgerliga debattörer står och dribblar bort korten och försöker att få det att framstå som att det inte är ett problem med den höga ungdomsarbetslösheten. De försöker att få det att framstå som att de vill ha kompetens, höga löner och så vidare när de i själva verket gör precis tvärtom. Jag tänkte svara , men gjorde det på ett alldeles utmärkt sätt. Det är ganska typiskt att går upp i debatten, ställer en massa frågor och försöker siffertricksa. Vi har en statistik som räknas på samma sätt genom i alla länder. försöker att tricksa bort det genom att förklara att det är på det ena eller andra sättet, och så vidare. Det går inte svenska folket på. Vi har en massarbetslöshet i det här landet. Vi har över 420 000 människor som går utan jobb. Massarbetslösheten har ökat som vi har haft den borgerliga regeringen. Långtidsarbetslösheten har bitit sig fast. Vi har en ungdomsarbetslöshet på . Regeringens åtgärd har varit: Vi sänker skatten. Det är det enda svar som regeringen har: Vi sänker bolagsskatten.