prot · H00993 · 2013-04-17 00:00:00 — I betänkandet finns en gemensam S-, MP- och V-reservation om skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor som jag vill börja med att yrka bifall till. Frågan om kärnkraftsbolagens ansvar i händelse av en olycka har diskuterats i den här kammaren. Jag vill börja med att förklara innehållet i den gemensamma reservationen och sätta in det i en kontext som går att förstå. I våra förslag pekar vi på ett antal brister i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, en lag som trots försäkringar från tidigare miljöminister ännu ej är satt i kraft. Målsättningen med den nya ännu ej gällande lagstiftningen var att ge kärnkraftsbolagen och andra som bedriver kärnteknisk verksamhet ett större ekonomiskt ansvar i händelse av en olycka. De av oss som kommer ihåg presentationen av Alliansens energiöverenskommelse minns att den här frågan var käpphäst och att det var detta som skulle göra nybyggnation av kärnkraftverk för dyrt. Vi anser dock att det finns ett antal problem med lagen, förutom det faktum att den ännu ej gäller och att en av de viktigaste hörnpelarna i Alliansens energiöverenskommelse ännu inte är förverkligad. Vi vill peka på att trots prat om obegränsat ansvar finns det de facto ett antal stora undantag från principen om att förorenaren är den som ska stå för notan. I lagstiftningen, som trots löften om annat ännu inte gäller, finns bestämmelser om en preskriptionstid för skador som uppstår till följd av en olycka. För mig är det en tydlig begränsning av ansvaret. Det ter sig också som en ganska orimlig begränsning då vi nu närmar oss ett trettioårsperspektiv på det som är den kanske största kärnkraftsolyckan någonsin, nämligen Tjernobyl. Vi vet att det område som utsattes för de värsta nedfallen av radioaktiva ämnen i framför allt och lider av konsekvenserna genom till exempel en ökad prevalens av olika former av cancer. Med tanke på att det är så otroligt svårt att bedöma hur länge och i vilka former människor kommer att påverkas vid en eventuell olycka är det inte annat än rimligt att överväga om inte preskriptionstiden borde förlängas. Vi tar också upp frågan om vem som ska stå för de kostnader som oundvikligen kommer att uppstå för att tillhandahålla sjukvård till dem som blir offer för en eventuell kärnkraftsolycka. Att inte åtminstone fundera över om det inte vore rimligt att lägga ansvaret på den som har orsakat det som kan bli en jättenota för sjukvårdskostnader är inte annat än oansvarigt. Sist men inte minst tycker vi att det vore rimligt att överväga en ändring i aktiebolagslagen som möjliggör att kärnkraftens ägare fullt ut får ta ansvar för den förödelse som oundvikligen kommer att uppstå vid en stor olycka. Vi måste erkänna att ett kärnkraftsbolag inte är ett bolag som alla andra, då den verksamhet som bedrivs av bolaget kan orsaka en sådan fruktansvärd förödelse, och med tanke på att man i händelse av en olycka kan anta att kärnkraftsbolagets tillgångar i det närmsta har uttömts. Det är mot den bakgrunden och därför att vi är burna av tanken att den som skitar ned ska göra rätt för sig som vi lägger fram de förslag vi gör. I den svenska energidebatten trivialiseras ofta de problem kärnkraften dras med, trots alla de lärdomar vi borde ha dragit av de olyckor som faktiskt har skett . Diskussionen handlar om en lagstiftning vars grund är risken för olyckor som vi alla hoppas aldrig ska ske, men som runt om i världen ändå har skett. Frågan är vem eller vilka som ska ha ansvaret och hur stort och omfattande det ska vara. Kärnkraften är en livsfarlig verksamhet vars risker vi förhoppningsvis till det yttersta har lyckats begränsa. Tyvärr kan vi aldrig vara säkra på det, och med erfarenheter från andra vet vi att en olycka kan få förödande konsekvenser, minns , minns Tjernobyl! I händelse av en så fruktansvärd olycka måste det vara tydligt att det är den som driver verksamheten som är ansvarig för samtliga kostnader som uppstår. 168 (MP): betänkande om ersättningsrätt behandlar 17 motionsyrkanden från oss ledamöter. Ett flertal av de här yrkandena tar upp frågan om hur försäkringsbolag på olika sätt försöker komma undan från det ansvar som de rimligen har mot sina kunder. Metoden går enkelt uttryckt ut på att försäkringsbolagen betalar egna läkare som skriver ut intyg på löpande band som frikänner bolaget från ansvar. De här läkarna träffar som regel inte de skadade, och de tar oftast inte in någon information från de experter som de skadelidande har intyg från. Här står alltså köpta intyg tydligt mot expertutlåtanden, och tyvärr fungerar systemet så att bolagens intyg väger tungt medan expertutlåtanden som försäkringstagarna har och kan visa upp sopas bort och betraktas som ovidkommande handlingar. Rättssäkerheten är obefintlig. Vetenskapligheten är åsidosatt. Det är helt enkelt ganska slumpartat hur till exempel trafikskadenämnden bedömer. Den här frågan hanterar utskottet med förenklad behandling, vilket innebär att vi inte har några reservationer att yrka på. Jag kan bara hänvisa till ett särskilt yttrande som i sin tur hänvisar till tidigare ställningstaganden för samtliga de yrkanden som behandlas förenklat. Eftersom många väljare som är engagerade i sådana här frågor lyssnar på debatten nämner jag det här med förenklad behandling. Jag har förstått att det är många medborgare som är väldigt besvikna när de har valt att följa och bevaka en fråga och det blir ett sådant här snöpligt slut på ärendet. Men att driva frågor till omröstning när vi vet att majoriteten i kammaren ändå kommer att avslå förslaget innebär för oss ledamöter bara att vi tar upp en massa tid utan resultat. Därför väljer vi ofta den här förenklade hanteringen av väldigt många av de förslag som väcks i kammaren. Ni där ute som är besvikna, det gäller att rösta fram en annan majoritet i nästa val för att exempelvis den här typen av frågor ska få en välvilligare behandling. Det finns en reservation i betänkandet, och den är väldigt viktig. Den handlar om skadeståndsansvaret vid radiologiska olyckor, alltså vem som ska betala om det händer en olycka med radioaktivt material som förorenar och skadar omgivningen. beslutade att anta en ny lag om skadeståndansvar för kärnkraften. I beslutet ingår att lagen ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Trots att regeringens företrädare hänvisar till den här nya lagen med det utökade ansvaret är det faktiskt den gamla lagen som fortfarande gäller. Det gör att diskussionen riskerar att bli ganska märklig när vi behandlar ansvarsfrågan, precis som om ett riksdagsbeslut faktiskt redan skulle ha trätt i kraft. Men verkligheten är den att det är den atomansvarighetslagen som fortfarande gäller. Att regeringen inte har förmått att se till att det här snart riksdagsbeslutet har börjat gälla kan naturligtvis tas som en separat anledning till att kritisera regeringen. Men sanningen är ju den att vi inte ens vet om lagen någonsin kommer att träda i kraft. Om den nya lagen ska kunna träda i kraft och också fungera krävs det nämligen att tillräckligt många konventionsstater ratificerar ändringsprotokoll till Pariskonvention. Och länder som , och är långt ifrån klara med sin lagstiftning. kan ingen säga när den nya lagen kan börja gälla. Det faktum att EU genom ändringsprotokollet får exklusiv rätt att besluta om domstolsbehörighet i praktiken betyder det att de beslutar i vilket land en tvist ska lösas kan naturligtvis skrämma, inte minst de 2 av de totalt 15 konventionsstaterna som inte är EU-länder. Eftersom vi inte kan veta om den lagstiftning har beslutat om någonsin kommer att kunna träda i kraft på det sätt som det var tänkt kan man ju tycka att det vore rimligt om regeringen så här hade påbörjat en process med de nödvändigheter som måste göras om man ska kunna sätta lagen i kraft även utan att tillräckligt många konventionsstater ratificerar ändringsprotokollet. I gäller till exempel redan ansvarsgenombrott, så man kan ju gå före. Det vore möjligt. Med det här sagt, herr talman, tänkte jag övergå till att försöka bemöta de argument som majoriteten använder sig av när de motsätter sig kravet på att skadeståndsansvaret borde anpassas till något som mer liknar den verklighet vi faktiskt befinner oss i och måste ta hänsyn till. Enligt gällande lag uppgår kärnkraftsindustrins ansvar till maximalt om den nu ställs till ansvar när en olycka inträffar. Det är inte heller en självklarhet. Med den nya lagen skulle beloppet höjas till i storleksordningen . Eftersom det är en EU-lagstiftning är beloppen fastställda i euro, inte kronor. Värdet i svenska pengar beror ju på valutakursen. 12 miljarder kan tyckas vara ett stort belopp, men i de här sammanhangen är det småpengar. För att få lite grepp om vad olyckor kostar är det alltid bra med exempel. Den nya sarkofagen, den inneslutning man planerar att bygga för att begränsa läckaget från den havererade reaktorn i Tjernobyl det nya skalet är kostnadsberäknad till drygt 100 miljarder. Det är den kostnadsberäkningen gjordes. Slutnotan kommer säkert att bli betydligt större. Den lilla olyckan i den kanske många har glömt har faktiskt redan kostat över 100 miljarder, trots att man inte ens har börjat gå in och ta hand om det förorenade materialet. Ett annat exempel på vad det kan komma att kosta att sanera efter en olycka är de beräkningar som har gjorts i efter . Där räknar man nu med att kostnaderna kommer att överstiga 1 500 miljarder. I har man genomfört en studie för att skaffa sig en uppfattning om kostnaderna om någon av deras reaktorer skulle drabbas av en härdsmälta. Då hamnar man någonstans runt . När man tar del av erfarenheterna från olyckor som har skett och beräkningar över sannolika kostnader om olyckor skulle inträffa, inser man att en härdsmälta i en svensk reaktor kan kosta inte bara en hel statsbudget utan kanske två, tre eller till och med fyra hela statsbudgetar. Jag menar att det finns tungt vägande skäl att fundera över hur skadeståndsansvaret för kärnkraften är konstruerat i . har förmodligen regeringssidan förstått att 12 miljarder är på tok för lite pengar. Då väljer regeringen att påstå att det finns mer pengar att hämta hos ägarna än de 12 miljarderna eftersom lagen säger att alla tillgångar hos anläggningshavaren kan användas för att täcka kostnader som uppstår vid olyckan. Det kan låta bra, men om man undersöker vad det betyder blir det en tom kassakista att ösa ur. Den svenska kärnkraftsindustrin är betydligt smartare än regeringen, så den har garderat sig för en sådan eventualitet. Anläggningshavaren är därför ett separat bolag. Det är inte ens ett dotterbolag till de stora energibolagen utan ett helt separat bolag; ett för varje kärnkraftsanläggning i landet. De bolagen har inga andra tillgångar eller värden än själva kärnkraftverken och den mark de står på. Om en allvarlig olycka skulle inträffa torde den av de tre anläggningshavarna som drabbas bli tämligen värdelös. De 12 miljarderna tvingas emellertid ägarna till anläggningshavarna de bolag som äger anläggningshavarna garantera, vilket är preciserat i lagstiftningen. Trots att det finns formuleringar om obegränsat ansvar i lagstiftningen, kan jag inte se att det finns mycket hopp för den som förväntar sig att det ska finnas mer resurser än 12 miljarder att hämta vid en olycka. Så här kortfattat kan man beskriva hela lagen och det faktiska läget, inte utan den dag som den lagstiftning antog träder i kraft. Än så länge gäller alltså den lagen om kärnkraftsindustrins ansvar, och är ansvarsbeloppet begränsat till maximalt 3 miljarder. Varför är kritiskt till regeringens brist på agerande när det gäller skadeståndsansvaret? Grunden i vår kritik handlar naturligtvis om att riskerna i sig är oacceptabla och att den som skapar riskerna rimligtvis måste stå för kostnaderna. Men vårt huvudargument har sedan regeringspartierna gjorde den så kallade historiska energiöverenskommelsen den då energipolitiken slutade vara en blocköverskridande, långsiktig och hållbar politik, och i stället blev ett politiskt slagträ och ett osäkert politikområde utgått från det faktum att regeringspartierna i samband med överenskommelsen även lovade att kärnkraften skulle bära sina egna kostnader. Det allvarliga är att under arbetet med propositionen om kärnkraftens skadeståndsansvar gjordes inga beräkningar på vad det skulle kosta att försäkra det obegränsade ansvaret som lagen vill få oss att känna oss trygga med. Vi påstår att den okända försäkringspremien är en ren statlig subvention till kärnkraften. Den tar därför bevisligen inte sina egna kostnader. Så här långt i resonemangen brukar kärnkraftens förespråkare säga att en olycka som den i inte kan inträffa hos oss. Så kraftiga jordbävningar inträffar inte i vår del av världen. Det där är naturligtvis helt sant. Olyckan i har redan inträffat, och just den olyckan kan inte inträffa igen och inte här hos oss, som förmodligen skulle ha uttryckt saken. Ingen kärnkraftsolycka i historien så här långt har varit någon annan lik. Ingen kärnreaktor är exakt lik någon annan. Alla svenska reaktorer är faktiskt unika anläggningar, även om grundkonstruktionen är en standardkonstruktion. Orsaken till ett reaktorhaveri går därför aldrig att förutse utifrån historien eller det som redan har skett. Säkerhetskulturen är viktig på en kärnkraftsanläggning. Att exempelvis 3 av 25 anställda vid en alkotest jag ska inte nämna vid vilket kärnkraftverk fick skickas hem på grund av allvarlig berusning visar hur svaga länkarna kan vara, även i en hårt kontrollerad och riskfylld verksamhet. Att tillbud skulle kunna få allvarliga konsekvenser även här i finns det också exempel på. Efter ett snabbstopp med påföljande långvarigt elavbrott i Forsmark bedömde en före detta konstruktionschef på att det inte handlade om något annat än ren tur att vi slapp undan ett svenskt Tjernobyl. Att de som har driftansvaret är kreativa utan att konsekvenserna har utretts finns det också svenska exempel på. avslöjades det att ett helt säkerhetssystem som är avsett att bidra till att en härdsmälta inte ska kunna inträffa vid ett reaktorhaveri helt enkelt hade monterats bort av personalen. De ansåg att det var för dyrt att underhålla, men någon konsekvensanalys hade man inte gjort före det ingreppet. Jag har ett flertal gånger i kammaren hållit långa föreläsningar om olyckor som har inträffat i kärnkraftsanläggningar runt om i världen, men jag tänker inte trötta er med det . Jag har även berättat om mina två inspektionsturer till i där jag har sett hur problematisk hanteringen av utbränt kärnbränsle kan vara. Jag har även berättat om erfarenheterna från de studiebesök som jag inom ramen för verksamhet har gjort i både och . Där har jag besökt sjukhus där strålskadade vårdas liksom själva den havererade reaktorn i Tjernobyl även staden som låg i vindriktningen och därför genast tömdes efter olyckan. Jag har alltså sett vilka oerhörda arealer och vilka enorma resurser som skadas och förstörs och vilka oerhörda mängder material som krävs för att ta hand om det som förorenas vid en olycka. Men jag tänkte hoppa över det den här gången också. I vår reservationstext i betänkandet nämner vi frågan om ansvarsgenombrott. Vi i föreslog att ett ansvarsgenombrott skulle införas när lagen antogs 2010, men regeringspartierna avslog förslaget. Jag tror emellertid, herr talman, att när väl regeringspartierna har förstått omfattningen av ansvaret som de lägger på skattebetalarnas axlar kommer även de partierna att ansluta sig till vårt förslag. När regeringen argumenterar mot förslaget om ansvarsgenombrott gör man det ungefär på samma sätt som en gång enligt berättelsen slogs mot väderkvarnar. Vi hävdar att det är möjligt att skapa en speciallagstiftning kopplad till ägandet av de anläggningsägande bolagen, alltså de som i lagstiftningen benämns som anläggningshavare. Sådan lagstiftning finns faktiskt redan i andra länder. Vi har inga som helst planer på att skapa en lagstiftning som skulle få som konsekvens att alla som äger aktier skulle bli ansvariga för de kostnader som bolagen de äger aktier i drar på sig. Det är fullständigt främmande för oss. Därför blir det ganska uppenbart i betänkandetexten att regeringen slåss mot sina egna fantasifoster i stället för mot oppositionens förslag. Lika främmande som det är för oppositionen att införa ett generellt ansvarsgenombrott för allt aktieägande är det dock för oss att de stora aktiebolagen kan tjäna miljarder på ägandet av dessa anläggningshavare utan att på något sätt ta ansvar för verksamhetens risker och eventuellt andra avigsidor. Om nu någon av er på regeringssidan skulle påstå att vinsterna inte är så stora har den ledamot som gör det rätt så långt att de stora energibolagen även på det området faktiskt har garderat sig. Självklart redovisas inte några stora vinster, och man delar inte ut några ohemula summor från de anläggningshavande bolagen till sina ägare. Vinsterna gör i stället de stora energibolagen på att sälja den el de får från anläggningshavarna. Även om det formellt handlar om fristående bolag är det alltså i praktiken fråga om mycket tydliga oligopolförhållanden där ägarna tar hem alla vinster och slipper alla risker. Som herr talmannen förstår yrkar jag bifall till reservationen. Jag är säker på att även regeringspartierna kommer att ansluta sig till vår linje när det gäller ansvarsgenombrott. Vi får bara hoppas att ingen allvarlig olycka inträffar innan vi har fått en bättre ordning i ansvarsfrågan. 169 (V): Innehavaren av en kärnreaktor ska finansiera skadestånd . Det är en liten summa i detta sammanhang. gjorde dåvarande en kalkyl över vad det egentligen skulle kosta om en olycka hände på hemmaplan i en kärnkraftsreaktor, med därtill kommande härdsmälta. Man beräknade att kostnaderna skulle uppgå till flera hundra miljarder. Vad är då 12 miljarder? Det är som sagt en struntsumma och ett belopp som definitivt inte kommer att räcka på långa vägar i händelse av en olycka här i . anser att kärnkraftsindustrin bör stå för sina egna kostnader och att nivån på skadeståndsansvaret ska vara obegränsat. Det ska täcka allt, och det är moderbolaget som har ansvaret utan inblandning av och fixande och tricksande med eventuella dotterbolag. Det får alltså inte vara något fixande och tricksande i den frågan. Det är folkomröstade om kärnkraften. Det var en folkomröstning som genomfördes med olyckan i i minnet. På nej-sidan i folkomröstningen stod sida vid sida med . Det var alltså alternativ tre. Alternativ tre stod för en snabb avveckling av kärnkraften. Alternativ två kom in däremellan det blev ett nja. Det var dock alternativ två som tog hem folkomröstningen . Ja-alternativet fick minst röster. Hur som helst gjorde man en kompromiss om att avveckling skulle ske och att den skulle vara klar till 2010. Så hände dock inte. , som skulle avveckla kärnkraften, gjorde precis tvärtom fortsatte utbyggnaden. Kärnkraftskramarna fortsatte med sitt mantra att kärnkraften i var säker. En olycka som i Tjernobyl kan inte hända här, sade man. Då undrar jag: Vem tror på tomten? Vad har hänt på de svenska kärnkraftverken under de senaste sex sju åren? Jo, det är en rad händelser. Låt mig ta upp några för att belysa detta. Det har varit bränder i och flera stopp när det gäller . I reaktor 1 var det 2011 fyra snabbstopp . Ni i Alliansen störs väl inte av detta, för ni menar att våra anläggningar är mycket säkra. Det är skrämmande att ni inte ifrågasätter kärnkraften på något vis. Ni traskar bara vidare som om ingenting hänt och som om ingenting heller kommer att hända . Miljöminister skrev till socialdemokraten som svar på hans skriftliga fråga om säkerheten är garanterad på de svenska kärnkraftverken: Låt mig vara mycket tydlig på en punkt. Den kärnkraft vi har i ska vara säker. Det finns ingen tvekan från min sida på den punkten. Sedan kom EU:s stresstester. Man gick igenom alla reaktorer i , och det kom fram att man pekat ut några svenska kärnkraftverk. Exempelvis kom det fram att Forsmarks kärnkraftverk inte skulle klara av ett elavbrott , eftersom det tar så innan säkerhetssystemet sätter in. Detta skulle i värsta fall kunna leda till en härdsmälta. gjorde intrång på Forsmark och . Det var ett fredligt stresstest, som de kallade det. Det är helt förbluffande att en stor grupp fredliga aktivister kan klättra in på svenska kärnkraftverk. får vi verkligen vara glada att dessa personer hade ett fredligt uppsåt. Det vore nämligen en mardröm, herr talman, att tänka sig att det var en grupp illasinnade terrorister. Vad hade då hänt? skedde kärnkraftsolyckan i i . Det var en sorgens dag. Hundratusentals människor drabbades, och många fick sätta livet till. Kostnaderna är uppe i och beräknas bli långt . När vi ser dessa oerhörda konsekvenser av en olycka på ett kärnkraftverk är det för mig som vänsterpartist helt omöjligt att förstå varför fortfarande vill behålla kärnkraften, tillika bygga fler kärnkraftverk. , som var så drivande för en avveckling inför folkomröstningen , svängde i frågan . Då gick dåvarande näringsminister glad och förnöjsam ut och presenterade Alliansens energiöverenskommelse: Nya kärnkraftverk kan byggas. Man kan bara sucka och konstatera att i och med denna överenskommelse svek sina anhängare och många fler. Jag vill avsluta med att nämna något om personskador vid en olycka. De kan bli enorma för dem som överlever. Ska vi då acceptera att skador som uppkommer ska preskriberas , och därefter är det stopp? Nej, det är faktiskt horribelt när vi vet att generation efter generation kommer att få lida när en olycka inträffar. Radioaktiv strålning förföljer människor i generation efter generation. Jag anser därför: Skrota kärnkraften! Satsa på förnybara energikällor! Jag yrkar bifall till reservationen i detta betänkande. 170 (M): Ärendet vi nu debatterar är redan presenterat av tidigare talare, men jag tänkte ändå säga att det heter Ersättningsrätt och består av 17 olika motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Precis som tidigare talare har sagt har flera av yrkandena behandlats . Det är exakt samma yrkanden som återkommer år , och då är utskottets ledamöter överens om att behandla dessa i förenklad form. Jag nämner detta därför att det precis som sade finns lyssnare som undrar vad det innebär. Jag vill här också säga att alla ledamöter i har möjlighet att inte bara motionera utan också ställa skriftliga frågor, ställa interpellationer och delta i frågestunden. Det finns alltså alla möjligheter att både lyfta fram frågan i motioner och lyfta upp den till debatt på annat sätt. Sammanfattningsvis kan jag säga att detta motionsbetänkande är oerhört viktigt, för det handlar om ersättningsrätt ersättningar när skadan eller olyckan är framme. Det är en fråga som rör oss alla. Det är väldigt lätt att glömma bort behovet och vikten av att teckna en försäkring när man är frisk, när livet flyter på och när huset står på stadig grund. Just därför är det här betänkandet viktigt. Det gäller att det finns försäkringar som täcker skador som kan uppstå. Det behövs hemförsäkringar, barnförsäkringar och trafikförsäkringar. Det behövs information om försäkringar. Handläggning, skadeståndsansvar med mera är viktigt. Det är inte så att utskottet inte vill debattera dessa saker, men vi har debatterat de här frågorna tidigare. Därför bereds de i förenklad form. Jag ska lyfta upp frågan om barnförsäkringar innan jag kommer in på den punkt där det finns reservationer. Barnförsäkringar är ett område där civilutskottet har ägnat en del av året åt att göra en uppföljningsrapport. Det har civilutskottet valt att göra eftersom frågan är viktig. Det har funnits signaler om att barnförsäkringarna inte har fungerat fullt ut. Den rapport som civilutskottet har tagit fram tyder på att andelen barnförsäkringar som beviljats med ordinarie villkor har ökat . Det är förstås en positiv utveckling, men rapporten visar också på problem. Det finns också tecken på att marknaden har kommit med lösningar.