prot · H00980 · 2013-03-19 00:00:00 — Det kom inte upp specifikt, utan det är framför allt finansministrarna som har diskuterat det. Det pågår ett arbete i kommissionen med att se hur man möjligen skulle kunna utforma en konsoliderad företagsskattebas, vilket känner stor tveksamhet inför. Vi ska minnas att företagsbeskattningen, alltså bolagsskatten, i ger över 100 miljarder, i den nivån, i årliga intäkter. Exakt hur man utformar själva basen för detta är väl så viktigt som vilken skattesats man sätter. Det kan således ha stor påverkan på offentliga finanser, och vi tycker inte att sådant ska beslutas någon annanstans än i riksdag. Det är en känd svensk position. Det finns dock andra som driver på för att få mer av en harmonisering, och drivkraften för det är ofta att man önskar att de länder som har de lägsta bolagsskattesatserna ska tvingas höja dem. Den diskussionen lär alltså fortsätta, men det var faktiskt ingen diskussion specifikt om det på det här toppmötet. 35 (S): Det går inte, statsministern, att i varje fråga hävda att det är en känd svensk ståndpunkt. Det sade man ju också om regelförenklingar. Ändå finns det med i slutsatserna att det är vad man kommit fram till. I någon mening måste väl stå bakom det som man kommit överens om på ett toppmöte. Eller har jag fel i den meningen att vi inte står bakom det? Det innebär i så fall att vi gått med på såväl regelförenklingar som detta. Hur ska man tolka att det finns med i slutsatserna som vi vet att i grunden är emot det? 36 Statsminister (M): Det var inte på det senaste toppmötet som det beslutet fattades. Det har funnits med och är ett beslut som tillåter kommissionen att titta på den typen av förslag. Exakt hur det ska avgränsas och vilka det ska gälla är alltså ännu inte beslutat. Det är så man ska uppfatta slutsatstexten. 37 BO (S): Tack för återrapporten, statsministern! Jag har en ganska rak fråga. Går allt enligt planerna? När jag tar del av återrapporten och de skrivna slutsatserna får jag intrycket att det inte finns mycket till självkritik i de resonemang som förs. Det talas om att man nu ska fortsätta den tillväxtvänliga budgetkonsolideringen. Det har pågått en tillväxtvänlig budgetkonsolidering i ungefär . Resultatet är recession och massarbetslöshet. Ungdomsarbetslösheten är i några av länderna. Det är ganska enkelt att komma till någon sorts självkritisk ståndpunkt. Eller är det så att allt går enligt planerna? Borde det inte på några punkter idkas självkritik, göras om och göras bättre? Borde man inte balansera om de åtgärder som ligger framför oss? Går allt enligt planerna? 38 Statsminister (M): Det finns inte en plan för . Det finns 27 medlemsländer, och utvecklingen i dessa länder är väldigt olika. Våra diskussioner har förts utifrån rekommendationer som är olika många och med olika inriktning för varje medlemsland. Går allt enligt planerna? Nej, det gör det inte. Väldigt många medlemsländer fullföljer inte de rekommendationer som finns. Många länder har fortfarande problem med konkurrenskraft, skatteuppbörd och många av de andra saker som här har nämnts. får också rekommendationer. Man är till exempel väldigt oroad över den höga nivån på hushållens skuldsättning i och skulle gärna se ytterligare åtgärder mot detta. Men det innebär vissa problem, har vi påpekat, när det införs amorteringskrav och bolånetak. Driver man det väsentligt längre kommer vi att få se ett läge där unga människor utan stora kapitaltillgångar har svårt att komma in på bostadsmarknaden. Allting har en baksida. Allting måste vägas mot vartannat. Det gäller också det som Europeiska kommissionen rekommenderar. Nej, det går inte enligt plan. Det finns väldigt mycket kvar att göra i de flesta av länder. Det är delvis därför vi sitter på de här mötena och försöker följa upp de reformer som har gjorts. Jag vill understryka att den som fortsatt hävdar att det nu är dags att avbryta sparandet, sätta fart på investeringarna och konsumera måste svara på frågorna: Med vems pengar ska detta göras? Vem ska betala? Läget är att de flesta har gjort precis detta fram till en punkt där de inte längre får låna mer eller där det ställs väldigt mycket högre räntekrav för att få låna mer och där man helt enkelt inte får in de skatter som ska finansiera de stora satsningarna. 39 BO (S): Statsministern kan inte som svar på varje fråga gömma sig bakom att det är 27 enskilda länder som fattar besluten och har ansvaret. Statsministern vet lika bra som jag och alla andra att det pågår en process där man vill styra och samordna ländernas ekonomiska politik, framför allt inom eurozonen. Naturligtvis har alla ett ansvar för det som sker i synnerhet länderna inom eurozonen, men också andra länder som deltar i besluten på olika sätt. Vi har sexpacken, tvåpacken och finanspakten. Allt detta är ett uttryck för att man sätter press på de här länderna i en viss riktning och tvingar dem att vidta vissa åtgärder. Man kan inte springa ifrån det, statsministern, genom att säga att det där är upp till de 27 länderna själva. Så enkelt är det inte i världen eller . Går allt enligt planerna? Anser statsministern att han har medverkat till beslut i rätt riktning, eller borde man tänka om på vissa punkter? 40 Statsminister (M): Frågorna ställs som om vi hade en centraldirigism i av ett slag som vi inte har. Det beror på att vi klokt har övervägt varenda förändring i beslutsfattandet kring EU, som fortsatt respekterar nationell suveränitet och avvikande budgetpolitik. Sedan finns mycket riktigt framför allt för eurozonen, men en del av detta binder också krav på att man inte ska underbalansera sin budget och driva upp för stora skulder. Det tycker jag i grunden är försvarligt. Om det var den frågan som ställdes är alltså svaret ja. Misskötsel i ett land sprider sig till andra, har vi lärt oss. Vi har anledning att ställa krav på att andra sköter sig och på att efterlever kraven. Det är bland annat det vi för diskussioner kring. Men hela den europeiska terminen och det jag återrapporterat om bygger i grunden på en reformpolitik och reformförslag som sedan lägger hela sin tyngdpunkt på genomförande i de nationella parlamenten. Det beror i grunden på att vi inte har den typ av centraldirigism som frågeställaren antyder och som jag inte heller tror att är redo att införa. Överläggningen var härmed avslutad. 2 § Justering av protokoll Justerades protokollen för . Förste vice talmannen meddelade att (S) anhållit om entledigande från uppdraget som ledamot av . Kammaren biföll denna anhållan. Förste vice talmannen meddelade att (SD) avsagt sig uppdraget som suppleant i miljö- och jordbruksutskottet . Kammaren biföll denna avsägelse. 4 § Anmälan om kompletteringsval till miljö- och jordbruksutskottet Förste vice talmannen meddelade att riksdagsgrupp på grund av uppkommen vakans anmält som suppleant i miljö- och jordbruksutskottet . Förste vice talmannen förklarade vald till suppleant i miljö- och jordbruksutskottet (SD) 5 § Meddelande om frågestund Förste vice talmannen meddelade att vid frågestunden skulle följande statsråd närvara: Statsrådet (M), statsrådet (M), statsrådet (M), kultur- och idrottsminister (M) och statsrådet (FP). 6 § Anmälan om inkomna uppteckningar från EU-nämndssammanträden Förste vice talmannen anmälde att uppteckningar från sammanträden och inkommit. 7 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2012/13:314 Till Interpellation 2012/13:314 för musikämnet på grundskolenivå av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang och resor. Interpellation 2012/13:316 Till Interpellation 2012/13:316 Vårdpersonalens arbetssituation av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inbokade engagemang. (KD) Enligt uppdrag Interpellation 2012/13:317 Till Interpellation 2012/13:317 Vårdkaoset i och av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inbokade engagemang. (KD) Enligt uppdrag 8 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Redogörelse /13:RS2 till 9 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter utlåtanden /13:KU14 och KU15 betänkande 2012/13:UbU8 Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2012/13:MJU11 betänkanden /13:NU14 och NU15 betänkanden /13:SkU17 och SkU19 betänkande 2012/13:CU9 10 § Svar på interpellation 2012/13:320 om transport av frihetsberövade 41 (): har frågat mig vilka slutsatser jag dragit av betänkandet Transporter av frihetsberövade (SOU 2011:7) och vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att underlätta för att transportverksamheten ska anordnas utifrån både rättssäkerhet och effektivitet. Låt mig inledningsvis säga att det finns andra handräckningsuppgifter än transporter av frihetsberövade som polisen sköter men som andra kan utföra. Problemet är att förutsättningarna att ta emot nya uppgifter inte alltid finns. Utredningen om transporter av frihetsberövade personer hade i uppdrag att bland annat se över om transportverksamheten var ändamålsenligt organiserad och reformera den rättsliga regleringen. Utredningen skulle också göra en översyn av de verkställande myndigheternas behov av information i samband med handräckning. Efter att utredningen redovisat sitt uppdrag fick Statskontoret i uppdrag att genomföra en konsekvensanalys av förslagen i utredningens betänkande. Statskontorets rapport (rapport 2011:28) och betänkandet har remissbehandlats. Flera myndigheter utför transporter av frihetsberövade. Denna uppgift ställer stora krav på en effektiv organisation och god samverkan mellan berörda myndigheter. Det är också viktigt att det finns en tydlig och heltäckande reglering som kan skapa förutsättningar för rättssäkra transporter av frihetsberövade. Betänkandet bereds i . Jag vill inte föregripa den beredningen. 42 i (S): Jag tackar justitieministern för svaret. En av anledningarna till att jag ställt denna interpellation är att jag har varit ute på en del arbetsplatsbesök, bland annat vid polismyndigheter i olika delar av landet. Jag har också stött på justitieombudsmännens ämbetsberättelser som ledamot i under , och jag jobbar en hel del med hur vi ska leva upp till . Utifrån detta är det framför allt två frågor som jag skulle vilja diskutera med justitieministern: vi polisens resurser på rätt sätt? Lever vi upp till när det gäller hanteringen av unga? Det är framför allt dessa två delar som jag har stött på. Jag börjar med det sistnämnda. Justitieombudsmännen har i sina ämbetsberättelser tagit upp frågan om det är nödvändigt att man använder polisens resurser när det gäller transport av unga. Det finns olika delar när man transporterar unga. Det kan vara att de är frihetsberövade för sin egen skull. De kan vara på väg till ett LVU-hem, ett SIS-hem eller någon annan inrättning för att det är just de själva som har hamnat eller försatt sig i den situationen. Men vi har också föräldrar som lever med exempelvis missbruksproblem och att barn ska fosterhemsplaceras. Då har också polisens målade bilar använts vid ett antal tillfällen, och man har varit uniformsklädd, beväpnad och hela den biten. Detta tar utredningen upp ganska tydligt. Man måste verkligen fråga sig: Är det rätt att använda den resursen när man just transporterar unga? Den andra saken, som jag egentligen tycker är allra viktigast, är att man också kräver en medverkan från den myndighet som begär en transport. Det står säkert i olika regelverk när man ska begära transport att det är önskvärt att man följer med. Men det finns inget lagstadgat krav. Detta har satt unga i en väldigt konstig situation. Jag har fått mig berättat att man kör i stafett exempelvis från och långt upp i . Man stafettkör med polisbilar med tolv-, trettonåringar. Det talar bland annat JO om. Det var en tolvårig flicka som hade rymt från sitt fosterhem för att besöka sina biologiska föräldrar. Man genomförde hemfärden till fosterhemmet igen med poliser. Dessa situationer berör en ganska illa. Det är unga barn som är i en väldigt olycklig situation och mår väldigt dåligt. De borde absolut ha någon människa som finns i en annan del av deras verklighet som finns med dem också i de här situationerna. Jag skulle till en början vilja höra justitieministerns kommentarer till det och framför allt vad ni gör under beredningsskedet. Jag har förståelse för att justitieministern inte berättar hur långt ni har kommit. Men jag vill ändå ta upp denna bit som en av de viktigaste delarna i utredningen. 43 (): Det är väldigt bra när riksdagsledamöter är ute på arbetsplatsbesök och ser den här typen av problematik. Just transportverksamheten är väldigt komplex. Vi har alla möjliga och omöjliga situationer. Polisen används när det fordras myndighetsingripande av något slag eller när man riskerar att det blir våldsamt på något sätt. Då är det egentligen bara polisen som agerar. Det är också så att polisen som organisation har en bredd och kompetens som ibland är väldigt användbar plus att de finns överallt och också arbetar alla tider . Det är många skäl till att polisen används, men vi kan alltid diskutera effektiviteten. Om vi tar barnen är det stora bekymret bristen på samverkan och att vi ser den speciella situationen. Det finns situationer där det är alldeles uppenbart att man måste använda sig av polis. Det är de som kan och ska ingripa och kan hantera det hela. Men jag vågar tro interpellanten att det också finns situationer där det kanske inte alls är det bästa. Om man tittar på utredningens förslag, det remissinstanser pekar på och det vi också fått fram av Statskontorets analys handlar det om komplexiteten. Det är egentligen ett enda stort rop på bättre samverkan mellan berörda myndigheter i de olika specifika situationerna. har påpekat att det egentligen saknas rättsstöd i en del delar av verksamheten. Det gäller till exempel när man överlåter åt Kriminalvården att hantera vissa typer av transporter. Vi har en problematik där med att det nog borde finnas lagstöd. Skälet till att detta tar lite tid är komplexiteten i de rättsliga regleringarna och att man måste försöka se praktiskt på verksamheten. Det ligger också i sakens natur att om ingen annan känner att de vill ta på sig uppgiften landar det hos polisen när A ska flyttas från en punkt till en annan. Jag har stor respekt för barnperspektivet, där det kan bli väldigt olyckligt. Sedan finns det självklart också, som jag sade inledningsvis, situationer där barn är inblandade där det kan behövas bra medverkan från polisen. Jag tycker nog inte heller att det är så märkvärdigt att man ibland önskar att den myndighet som har begärt handräckningen i någon mening finns med. Tänker vi på vissa transporter där barn är inblandade kan man väl tänka sig att socialsekreteraren eller lämplig personal ska vara med. Det jag skulle vilja se, och som är en del i det arbete som pågår , är att vi får bättre samverkan och också ordning och reda på regelverken. Det är i den andan vi arbetar just nu med beredningen. 44 i (S): Justitieministern säger att det är önskvärt att den beställande myndigheten finns med. Där skulle jag vilja gå längre. Jag tycker att det ska vara ett krav. Det gäller exempelvis om placerat någon yngre. Om det är missbruksvård kanske personen har uppnått mogen ålder, eller någonting sådant. Men det gäller framför allt vid LVU-placeringar. Där ska det inte räcka med önskvärt, utan det ska vara ett krav att de finns med. Det är de som sedan ska följa upp, fortsätta vården och också hålla kontakten. Jag skulle vilja återvända till det första jag sade om huruvida polisens resurser används på bästa sätt. Jag har fått höra att myndigheterna åtminstone upplever att det sker ett överutnyttjande. En av polismyndigheterna i landet som jag har besökt hade fått begäran om 375 handräckningar . Det gällde LVU och även från Kriminalvården. Kriminalvården hade själv inte tillräckliga resurser att köra exempelvis personer från häkte. Det var också begäran från när det gällde djurskydd. Det är ett brett spektrum, precis som justitieministern sade tidigare. ifrågasätter våra medborgare: har alla de poliser tagit vägen som vi har utbildat och anställt? Säger vi att de transporterar frihetsberövade, som har rymt eller inte återkommit från exempelvis en permission, genom hela , då kan man fundera: Är detta klokt och bra och rätt använda resurser? Det är en annan sak också. En del upplever att det är en kostnadsfråga. Övriga myndigheter får en kostnad om de själva ska ordna transporten. De får kanske betala övertid till personalen. Polisen själva upplever att de inte behöver betala något. Polisen finns ändå i tjänst. De finns, precis som justitieministern sade, dygnet runt, och då använder vi dem. Likadant är det med att det ibland ska ske på studs. Tyvärr händer de flesta saker som människor inte mår bra av på storhelger, och . Men det är också då som vi kanske behöver polisens resurser mer ute i samhället. Vad har vi för möjlighet att planera? Utredningen tar också upp lite långsiktig planering. En del saker kan man kanske inte planera. De händer bara, och då måste man finnas där. Utredningen tar upp väldigt många bra saker. Alla de saker som jag har hört ute på arbetsplatserna och de myndigheter som jag besökt har utredningen tagit upp och berört. Det är väl bra att det remissbehandlas. Som ledamot i tycker jag att vi inte ska slarva med beredningen på något sätt. Men det måste ändå komma till något avslut och lösa sig på något sätt. Det är många som är berörda av det. Jag tror att vi som medborgare behöver polisens resurser till andra saker. 45 (): tycker att det är utmärkt om andra kan sköta en del av den här verksamheten, så är det. Det är därför kriminalvården används mellan varven, och där har JO påpekat att rättslig reglering inte riktigt räcker. Transporterna ska skötas, och problemet är att om ingen annan är beredd att ta över har vi att välja mellan att det inte sker en transport och att polisen får göra det, som så mycket annat. Det är detta som är lite besvärligt. Det är flera myndigheter som är inblandade, och fler måste ta ett ansvar. Det var skälet till att vi hade anledning att be Statskontoret att särskilt följa upp utredningens förslag, för vi tyckte inte att man svarade på alla de frågor som behövde belysas. Jag har precis samma uppfattning som interpellanten. Vi önskar såklart att polisen mer ska kunna användas till andra verksamheter än handräckning och transportverksamhet och att det i görligaste mån ska planeras på ett bra sätt. Men det är en komplicerad verksamhet. I vissa situationer, till exempel när det handlar som psykiskt störda, finns det ingen annan som har de muskler rent rättsligt som ibland krävs i de sammanhangen än polisen. Då står och faller det med att polisen ställer upp. Det här kan naturligtvis bli betydligt effektivare; det är därför vi utrett det. Men det är många myndigheter som är inblandade, och vi måste säkerställa att vi får en bra ordning. Det kan naturligtvis finnas ett överutnyttjande. I det här arbetet måste vi ha något slags helikopterperspektiv där vi ser till samhällskostnaden och effektiviteten så att vi använder resurserna så bra som möjligt till olika saker. När det gäller den rättsliga verksamheten kan jag säga att en del av transportverksamheten har handlat om att transportera människor till förhör av olika slag. När häktet i lades ned jag var i då protesterade vi mycket därför att det blev väldigt långa transporter. Interpellanten ger liknande exempel. Det var ett väldigt bekymmer. Det vi nu försöker göra är att minska transporterna över huvud taget, bland annat genom att utnyttja videokonferens och tekniska lösningar som gör att vi inte behöver frakta så många människor långa sträckor fram och tillbaka. På det sättet kan vi öka effektiviteten. Från regeringens och min sida finns det ingen som helst anledning att dra ut på det här mer än nödvändigt, men det är en komplicerad materia och väldigt många olika typer av transporter som sköts av flera olika myndigheter. När vi ska göra förändringar och organisera det hela är det många olika inblandade, plus att den faktiska verksamheten måste ha lagstöd. I och med att det ser ut som det gör är det lätt att man tappar någonting mellan två lösningar. Det är det som gör att det hela blir komplicerat. Självklart är det min bestämda ambition att polisen inte ska ägna sig åt transportverksamhet när man inte behövs och att vi ska se till rättssäkerheten och tryggheten i de här transporterna. Låt oss ta barnen som exempel igen. Det är självklart att transporterna måste ske på ett sådant sätt att förflyttningen blir medmänsklig och väl fungerande. har polisen den kompetensen, för vi arbetar ibland med barn i utsatta situationer. Det är inte alltid de som sköter transporterna som har den kompetensen, och det måste vi ha för ögonen. Jag kan försäkra att vi jobbar väldigt intensivt med de här frågorna, men det tar tid. Det är sällan som någon är beredd att ta på sig nya uppgifter men väldigt många som vill bli av med dem de redan har. 46 i (S): Det är ett bekymmer om det är så som justitieministern säger att det är ingen som är beredd att ta över ansvaret och att det därför blir svårt att göra något. Jag kan på något sätt förstå det; det är väl ingen som vill ta på sig ett extra arbete, precis som justitieministern säger. Jag har inte sett remissvaren, men jag kan gissa mig till att man inte är så pigg på det från olika håll. Man pekar ändå på i utredningen att det ska ställas större krav på beställande myndigheter. Man ska verkligen tänka ett varv till: Kan det här utföras på något annat sätt? Vilket ansvar har vi som beställande myndighet för att den här åtgärden blir utförd? Det får inte vara så att det blir det lättaste sättet: Vi har ingen person på plats , alltså begär vi handräckning från polisen. Det måste vara det primära. Det andra är att om det finns unga inblandade ska det vara ett lagkrav på att någon följer med från de sociala myndigheterna. Jag kan inte se att vi kan komma undan det, justitieministern. Ur perspektiv och ur ungas perspektiv över huvud taget är vi skyldiga dem det. Jag har fått mig berättat hur en liten sitter i baksätet på en polisbil, gråter och i princip inte vet vad som händer runt omkring. kom med en rapport om häktesförvar av unga. Jag känner att det finns en parallell. Självklart ska det vara en rättssäker process, och det är regeringens ansvar. Jag hoppas att vi får se ett förslag från regeringen i denna fråga ganska omgående. 47 (): Utredningen föreslår definitivt att den beställande myndigheten ska medsända egen personal vid transport, så det är klarlagt. Utredningens huvudförslag är att polisens resurser endast ska användas när ett frihetsberövande ska verkställas, då man använder polisens särskilda kompetens, medan kriminalvården ska ta över en del av annan typ av transportverksamhet. Då krävs som JO har sagt lagstöd. Jag nämnde inte det tidigare, men polisen är positiv och kriminalvården är också positiv till detta. Men det är som sagt flera andra myndigheter inblandade. Det gäller att få varje detalj på plats så att det blir riktigt och att det sker effektivt. Det finns en problematik när det gäller kostnadsberäkningarna. Utredningens kostnadsberäkningar kontra Statskontorets och en del andra har inte riktigt stämt. Vi måste veta hur det ser ut. Hela ambitionen var att skapa en effektivare transporttjänst, men kostnaderna ser ut att bli högre. Det är inte huvudproblemet, för om det blir bra kan det vara riktigt i alla fall. Men det finns en sådan problematik. Underlaget har varit sådant att vi har behövt ta fram kompletterande material för att se hur man gör. Sedan finns den komplexa del av verksamheten där sjukvården och andra inte ser något annat råd än att vända sig till polisen och där man inte ska vara tvärsäker på att kriminalvården i alla delar ska ta den typ av ansvar som måste tas. Sedan är det naturligtvis väldigt besvärligt med barnperspektivet.