prot · H00974 · 2013-03-07 00:00:00 — Jag tycker inte att du svarade på min fråga, , om du tycker att det är acceptabelt att vi inte har haft denna statistik . fanns denna statistik. Jag ställer frågan: Har regeringen tagit några initiativ i denna fråga? Men jag får inget svar från . Alltså känner inte till om det finns statistik eller inte . Men glömmer vi det och går vidare. säger att Brå kan göra så mycket mer. Ja, det kan Brå göra. För oss är brottsförebyggande arbete A och O. Det handlar om att både titta på brottets orsaker och ta itu med brottet. Därför är det också märkligt att regeringen faktiskt får kritik från även i fråga om detta, nämligen att man inte har någon uppföljning och inte har gett några uppdrag vad gäller den nationella samverkan om brottsförebyggande arbete. Där har vi klart och tydligt talat om att vi är beredda. Vi har till och med avsatt resurser för en nationell samordnare därför att vi tycker att det är så otroligt viktigt att detta samordnas och att man syr ihop säcken. säger själv att Brå kan göra mycket mer. Det tycker vi också. Vi tror att Brå kan få ett särskilt uppdrag och också vara en drivande kraft i fråga om en nationell samordnare, där man utifrån kunskaper, erfarenheter och mer forskning i brottsförebyggande arbete kan vara den kraft som kan driva dessa frågor framåt och också komma med förslag till åtgärder som ska vidtas. Då är det märkligt att regeringen får kritik även från . Regeringen har inte gett något som helst uppdrag eller följt upp frågan om en nationell samordning om det brottsförebyggande arbetet. Det bevisar bara att det inte finns någon agenda i den politik som ni för, . 8 (FP) replik: Vi stärker nu Brå som får extra resurser. Vi har sett till att det finns samverkansavtal mellan polisen och kommunerna för att förstärka det förebyggande arbetet med skola och socialtjänst. Vi har vidtagit en rad åtgärder, som jag räknade upp, för att det ska ske tidigare och tydligare insatser för att brottsligheten ska minska. Vi ska kunna förebygga det är viktigt och se till att små olyckor aldrig får bli stora katastrofer. Det är detta det handlar om. Vi måste se till att unga människor som begår ett brott stoppas tidigt i stället för att bara låta det gå vidare. Det är detta vi har gjort. Det är klart att man kan göra ännu mer. Men om man vill ha evidens kan jag konstatera att den statistik som Brå producerar jag vill understryka att de gör mycket statistik visar att ungdomsbrottsligheten minskar och alltså går åt rätt håll. Det kan nog finnas något mer som kan sakna. Då ska jag försöka ta fram det, så att hon kan få en bra politik. Men detta är inte tillräckligt. Så länge det finns unga människor som dras in, fostras och växer upp i kriminella miljöer förstör de sina egna liv och andras i rasande fart, och det är oacceptabelt. När man påstår att regeringen inte gör något på det förebyggande området för att unga ska slippa dras in och bli kanonmat, som jag brukar beskriva det, i den grova organiserade brottsligheten är helt felaktigt. Jag tycker att detta räcker som svar på detta. Sedan må det vara så att hittar områden där det kan finnas mer att göra. Vi försöker via våra regleringsbrev se till att man täpper till de luckor som finns. Jag återkommer till att vi har en rättsstat i världsklass enligt och att vi har gjort en hel del för att förebygga brottsligheten. Det är viktigt att komma ihåg även då vi talar om straffrätten. 9 (M): gick vi till val med en tydlig reformagenda för rättsväsendet. Vi har kvar en tydlig reformagenda. Mycket har gjorts, och i den bästa av världar skulle man som politiker önska att det räckte med att fatta beslut för att saker och ting skulle bli verkställda och att allting skulle hända ute i samhället. Jag tror dock att även de partier som har suttit i regeringen tidigare vet och märker att det ibland finns en tröghet som gör att de demokratiska beslut vi fattar och de reformer vi antar i ibland tar väldigt att genomföra. är det också en tröghet i systemet, där det ibland inte ens får genomslag. Det betyder inte att vi som politiker ska ge upp, utan vi måste fortsätta att ha en reformagenda: se till att laga det som är trasigt och låta bli det som är helt. talade mycket om det förebyggande arbetet. Jag lämnar det därhän. Vi hade en reformagenda vad gäller polisen som var väldigt tydlig. Vi har tillfört resurser och utbildat fler. Vi ser nu till att vi kan få fler kompetenta utredare. ser vi en tröghet i systemet, och vi har tydligt signalerat att vi inte är nöjda med de resultat som har kommit. Det gäller också de, om man ska vara ärlig, faktiskt sänkta resultat vi kan se när det gäller den utredande verksamheten och personuppklaring. Detta är inte önskvärt, och det är inte acceptabelt. Det innebär att vi som politiker säger att vi inte är nöjda utan att vi kommer att fortsätta trycka på. En av anledningarna till att vi nu utreder och kommer att sjösätta en ny myndighet en ny nationell polis är just de problem vi ser inom den brottsutredande delen. Vi har tryckt mycket på mängdbrotten. Vi har varit ute i de olika länspolismyndigheterna och frågat vad man gör. Signalen till polisen är väldigt tydlig: Det måste bli fler brottsplatsundersökningar. Personuppklaringen måste upp. Brottsoffren måste märka och känna att polisen är på plats. Det är en kraftig och tydlig signal för vår del, och det är en del av reformagendan. Vad har detta med straffrätten att göra? Jo, naturligtvis är det så att brott måste utredas innan det är på sin plats att diskutera om straff över huvud taget kan utmätas. Vi såg problem inom straffrätten framför allt när det gäller misshandel och andra grova våldsbrott när vi kom till makten. Det innebar att vi gjorde den största straffskärpningsreformen på detta område . Det var väldigt tydligt i och med att vi införde en ny brottstyp, synnerligen grov misshandel. Vi gjorde också tydligt i förarbetena att försvårande och förmildrande omständigheter måste få ett större genomslag när domar fälls. Jo, vi upptäckte att det egentligen inte var något större fel på de straffskalor som fanns men att det var en alldeles för snäv bedömning och för liten rörelse i dem. Straffskalorna har inte använts. Vi pekade även på att återfall i brott måste ha betydelse i dömandet. skedde en förändring inom tillämpningen i rättsväsendet och i domstolarna. Därefter föll det tillbaka, och det verkar uppenbart att reformen inte har fått effekt. Det innebär inte att vi släpper reformagendan. Vi är angelägna om att driva igenom reformen när det gäller allvarliga våldsbrott och straffskärpningar, och därför kommer vi att följa upp det hela. Vi har ett system som vi ska värna om i . Det ska vara rättssäkert. Vi har en lagstiftande del med demokratiskt valda politiker, och vi har en fristående dömande verksamhet i form av domstolarna. Vi har också verkställande myndigheter i form av både de utredande myndigheterna, som Polisen, EBM med flera, och den verkställande delen, alltså Kriminalvården. Dessa delar ska inte blandas ihop. Som politiker ska vi inte, som man gör i en del andra länder, sätta fingrarna i syltburken så fort det händer någonting. Vi ska inte gå in och leta, försöka styra upp ett pågående fall eller lägga oss i hur domstolen dömer i varje enskilt fall. är det vi i denna församling som talar om hur allvarligt samhället ser på olika brott. Därför är det om systemet ska fungera lika väsentligt att den dömande makten har respekt för lagstiftaren och lagstiftarens intentioner. Annars hänger nämligen inte systemet ihop. Det är som fattar beslut om vilka lagar som gäller, och domstolarna ska se till att dessa lagar upprätthålls. Vi kan diskutera straffskärpning och strafflindring hur mycket som helst i denna församling om vi inte får ett genomslag i praktiken. Vi behåller dock reformagendan: Vi ska laga det som är trasigt och låta bli det som är helt. Vi kommer att fortsätta att jobba vidare, som nämnde. Vi tittar nu på förslag som ska se till att den skärpta synen när det gäller allvarliga våldsbrott faktiskt får effekt. Det gäller brott som grov misshandel, grova rån, grov utpressning och andra allvarliga våldsbrott. Det gäller att hålla tempot uppe och inte låta sig nedslås, även om man är politiker. Detta betänkande är inget lagstiftningsbetänkande i sig, utan det är ett så kallat motionsbetänkande. Det är ett antal motioner som har lämnats in under den allmänna motionsperioden. Som har sagts är det många som är engagerade i detta, och tittar man på det ser man att väldigt många moderata ledamöter är intresserade av dessa frågor. och är lite mer passiva. Socialdemokraterna kan man se med lite större intresse på. Vi kan konstatera att de i första hand hämtar inspiration från Alliansen. De föreslår ofta samma saker som vi redan har sagt att vi ska göra, följer gärna de utredningar som är tillsatta och skyndar sig att lägga fram samma förslag innan utredningen är klar, för att på det sättet framstå som något uppfinningsrika. I sig är detta inget problem, för det innebär att Socialdemokraterna anpassar sig till Alliansens politik på rättsområdet. Det är i grund och botten positivt. Mycket av det flum som tidigare kännetecknat politiken har släppts i och med att Socialdemokraterna alltmer talar om straffskärpningar. Alliansen har haft betydelse och påverkat det politiska klimatet. har efter en ganska trevande start med väldigt få motioner blivit mer aktiva och skrivit fler saker. har man kanske kopierat det som har skrivits från andra partier. Det som är tråkigt med är dock att man huvudsakligen fokuserar på förslag som har sin udd riktad mot nya svenskar. Det är klart att vi ska bekämpa alla typer av brott, men det som är tråkigt med är att man verkar mindre intresserade av annan brottslighet än den som begås av dem som kommit till landet. En mer nyanserad syn skulle vara bra om man vill ha betydelse för hur vi bekämpar brott på det hela taget. Ett par områden har tagits upp; har nämnt en del av dem. Tittar vi på reservationerna kan vi se att det gäller bland annat hedersrelaterade brott. Det konstateras att frågan redan utreds. När det gäller olaga hot, vilket är viktigt att ta upp, kommer också detta att ses över i samband med att vi jobbar vidare med den grova organiserade brottsligheten. När det gäller penningtvätt kommer en proposition före propositionsstopp , alltså 2014. Det ligger inom verksamhetsplanen. När det gäller förverkande av fordon pågår arbetet. Om eftersupning står det i betänkandet, , när utredningen kommer att lämnas. Jag har kontrollerat datumet, och det kommer att hållas. I det stora hela, herr talman, kan vi alltså konstatera att denna politiska församling är tämligen överens om vad som ska göras även om det finns lite fler reservationer än vad som speglar verkligheten. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. I detta anförande instämde och (båda M). 10 (C): Även om det egentligen inte handlar om den straffrättsliga debatten utan snarare om den kriminalvårdsrättsliga debatt vi ska ha efter denna måste jag börja med det höjde rösten om, nämligen statistik över återfall i brott. Det är inte så jättesvårt att söka på Brås hemsida. Under debatten här plockade jag fram den läsplatta vi har fått från och hittade att Brå presenterade statistik . De kom då fram till att två av fem återfaller i brott, alltså . Detta gällde återfall i brott under 20032009. Det presenterades alltså . kommer nästa presentation från Brå. De jobbar alltså på. Man kan också utan större problem läsa att Brå har förbättrat sin statistik. publicerar man en ny statistik över återfall i brott. Statistiken har genom olika åtgärder förbättrats när det gäller tillförlitlighet, kvalitet och aktualitet. Innan man höjer rösten kan man åtminstone leta lite själv. Tycker man att det är svårt att söka på nätet kan man plocka fram en tryckt version. Vi fick , och jag antar att också fått det, från Kriminalvården budgetunderlag . Här finns det preliminära siffror. Där säger att preliminära återfallsstudier visar att andelen klienter som efter frigivning från anstalt återtas till anstalt har minskat markant från . Statistik finns, det gäller bara att man försöker leta lite. Det finns knappast något politiskt område som är så diskuterat som straffrätten. Man kan slå upp en dagstidning vilken dag som helst och läsa om vilka brott som har begåtts och vilka påföljder som har dömts ut. Vi politiker och våra partier är duktiga på att tycka, tänka och lägga fram förslag på det här området. hanterar vi nästan 130 motionsyrkanden. Frågan man borde ställa sig är: Vad vill vi uppnå med straffrätten? Ett givet svar är att den som begår ett brott ska få en påföljd, ett straff, som står i proportion till det brott som har begåtts. Det ska inte sammanblandas med att påföljden ska ses som en vedergällning, som en hämnd, för det som brottsoffret har utsatts för. Jag tycker att det är viktigt att poängtera det, eftersom det resonemanget är ofta återkommande i en del av den politiska debatten om straffrätten. Visst var den formen av straffteori vanlig för rätt många årtionden sedan. är det mycket ovanligt i demokratier att man resonerar på det sättet. Det finns samhällen där man anser att straffet är till för att återupprätta brottsoffrets förlorade anseende eller människovärde, ett slags hämnd. De samhällena brukar vi kalla för hederskulturer. Vi i ska inte ha en straffrätt som bygger på hämndbegär. Vad vill vi då uppnå med straffrätten? Svaret är delat. Givetvis finns det ett allmänpreventivt syfte. Alla ska känna en viss rädsla för påföljden och därför inte begå brott. kan man i det sammanhanget säga att det som vi kan kalla för det socialpreventiva i många fall är minst lika avskräckande som en eventuell påföljd, det vill säga att rädslan för omgivningens fördömande är ofta minst lika stark som rädslan för en påföljd enligt straffrätten. Vidare finns det ett visst individualpreventivt syfte, till exempel att den som har begått brott avstår från att begå nya brott eftersom påföljden är så kännbar. Men de flesta som jobbar med dessa frågor är överens om att den effekten är ganska liten. En betydligt viktigare del, som också är en del av preventionen på individnivå, är att påföljderna ska ha ett sådant innehåll att den som har begått brott får en positiv förändring i sitt liv och därför väljer att leva laglydigt framöver, med andra ord påföljder som är anpassade för att hjälpa den som har begått brott att inte göra det igen. Vård, rehabilitering och behandlingsprogram inom kriminalvården är självklart viktiga. Att bli fri från sitt missbruk är ofta avgörande för att man ska kunna lämna kriminaliteten, liksom att få en relevant utbildning som öppnar arbetsmarknaden och möjligheter för att leva på ett annat sätt när man lämnar kriminalvården. Även den som har begått mindre allvarliga brott där anstaltsvistelse, alltså kriminalvård, inte är aktuell, måste få tillgång till lämpade behandlingsprogram och missbruksvård. Detta är oerhört kostnadseffektiva åtgärder. Det som är dyrt är när brott begås om och om igen. Pengar är inte det viktiga i sammanhanget, det viktiga är att långsiktigt minska brottsligheten och därmed öka tryggheten i samhället. Viktigt är också, herr talman, att vi har proportionella påföljder. För de grövsta brotten finns inget annat än fängelsestraff som är tillräckligt ingripande. Det ska utdömas i eller år efter hur allvarligt brottet är, men med hänsyn till om det finns försvårande eller förmildrande omständigheter i fallet. Därutöver måste det vara tydligt att den som har fått samhällets hjälp genom behandlingsprogram, missbruksvård och så vidare men ändå fortsätter att begå brott ska få en betydligt mer kännbar påföljd. Den hjälpande handen från samhällets sida ska finnas där, men den som inte är beredd att ta den hjälpande handen ska få en ytterligare påföljd. Man ska visa tydligt att brottsligheten inte accepteras, och i slutändan blir det ett längre fängelsestraff. Vad blir då slutsatsen, herr talman? Jo, slutsatsen är att hårdare straff generellt inte är någon hållbar lösning för att långsiktigt minska brottsligheten. Det är innehållet i påföljden som är avgörande för att man ska kunna minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 11 (KD): Många motioner skrivs under allmänna motionstiden och speciellt många på rättsområdet. För mig som sitter i justitieutskottet är det extra intressant att se vilka motioner som läggs under allmänna motionstiden som berör mitt politikområde. Det blir ett antal debatter, och de är indelade ämnesvis. I det här betänkandet behandlas flera viktiga motioner, men det som är viktigt i politiken är att inte slå in öppna dörrar genom att föregå utredningar och politiska processer. Mina allianskolleger har redogjort bra för de reservationer som oppositionen har lämnat. Därför väljer jag, herr talman, att tala lite om bostadsinbrott. Bostadsinbrott oroar många runt om i vårt land, inte minst dem som bor i enskilt belägna villor. har vi sett en utveckling där det allt oftare är välorganiserade ligor som utför en större del av inbrotten. Dessa brott måste prioriteras, och straffen måste skärpas för att markera mot denna kränkning. anmäls nära 30 000 bostadsinbrott i . Varje inbrott är en fruktansvärd upplevelse för den som drabbas. Det värsta är inte att ens tillhörigheter försvinner. Det värsta är upplevelsen av kränkning, känslan av att någon har varit inne i ens hem utan att fråga om lov, otryggheten. Inte sällan flyttar den som råkar ut för ett inbrott känslan av intrång är alltför stor och blir därmed dubbelt drabbad. Enligt Brås nationella trygghetsundersökning är bostadsinbrott det brott som flest människor oroar sig över att råka ut för. Inte minst är oron stor när man reser bort till exempel , sommaren eller, vissa kanske, under sportlovet. Inbrott är sällan en engångsgrej. Förövarna är i regel återfallsförbrytare. Ändå döms de i allmänhet bara för enstaka brottstillfällen även om det finns bevisning för betydligt fler likartade brott. Denna så kallade mängdrabatt på brottslighet går inte hand i hand med det allmänna rättsmedvetandet. En person som begått ett flertal likartade brott borde därför dömas till maxstraffet eller till ett strängare straff än vad som kan utdömas för varje enskilt brott av samma slag. En statlig utredning har tillsatts för att titta på straffsatser för systematisk brottslighet. Jag hoppas att utredningen presenterar förslag som innebär hårdare straff för den som upprepade gånger kränker andras hem och ägodelar. Inbrottstjuvar ingår ofta i olika typer av kriminella nätverk. Polisen har lyckats spränga flera internationella ligor som genomfört stöldturnéer i landet. har vi sett en framväxt av en inhemsk organiserad brottslighet i form av gatugäng. Bostadsinbrott är i allmänhet en av flera olika inkomstkällor för dessa kriminella nätverk. Bekämpningen av den organiserade brottsligheten, både den lokala och den mobila, måste prioriteras om vi ska minska antalet inbrott. är bostadsinbrott en av de brottstyper som har lägst uppklaringsgrad, . Brottslighetens mobilitet och organiseringsgrad kräver samarbete mellan flera myndigheter om vi ska kunna hejda villainbrotten. Det är uppenbart att polisen behöver samarbeta över geografiska och organisatoriska gränser. På några håll har polisen och inlett ett samarbete tillsammans med åklagarmyndigheten. Sådana samarbeten bör fortsätta. Parallellt behöver målen för polisens arbete omformuleras. är det alltför stort fokus på mätbara resultat, vilket lätt gör att man enbart fokuserar på brott med hög uppklaringsprocent i stället för att prioritera de svåra brotten. Jag anser att arbetet mot mängdbrott bör vidareutvecklas. Stöld, skadegörelse och andra vanliga brott som drabbar människor i vardagen bör prioriteras. Fler brott måste upp, och handläggningstiderna måste bli kortare. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 12 (M): I justitieutskottets betänkande nr 10 föreslår utskottet att ska avslå mitt motionsyrkande om vad som avses med barn i bestämmelse om barnpornografi. Jag finner mig i det men vill ändå använda det här tillfället till att förklara, påverka och bilda opinion så att vi ska kunna ha en rimligare lagstiftning. Med perspektiv kan det som borde ha varit självklart redan från början sägas, nämligen att det måste vara lika tillåtet att skildra fiktiva barn i tecknad form som det är att skildra fiktiva barn i skrift, vilket det alltså inte är enligt den svenska barnpornografilagstiftningen. Låt oss backa bandet till . har fastställt tingsrättens dom mot serieexperten . döms även i hovrätten för barnpornografibrott eftersom han i sin dator har lagrat tecknade mangabilder som föreställer barn i sexuella situationer. Det hjälps inte att barnen som skildras är rena fantasiprodukter och att teckningarna har lagrats som ett led i yrkesutövning. har beslutat att innehav av teckningar, även sådana utan någon som helst verklighetsbakgrund, ska vara lika straffbart som innehav av foton och filmer med verkliga barnpornografiska motiv. Med pedofilstämpel i pannan begär prövningstillstånd i . bollade över frågan till riksåklagaren för yttrande. Riksåklagaren returnerar med en uppmaning till HD som lyder: Pröva hur bestämmelserna om barnpornografibrott ska tolkas när det gäller tecknade barn! HD våndas och vill inte säga rent ut att bestämmelserna i detta avseende strider mot grundlagen, för när det gäller tecknade barn finns det inget motiverat undantag från tryck- och yttrandefriheten. Vissa saker komplicerar det hela, bland annat ett rambeslut i EU , det vill säga efter det att den svenska lagen infördes. Rambeslutet har en rymlig definition av barnpornografi. Definitionen omfattar bland annat realistiska bilder på ett fiktivt barn som är inblandat i handling med tydlig sexuell innebörd. Faktum är att i Lundströmfallet hade ett utmärkt tillfälle att ifrågasätta rådande rättsläge genom att låta pröva om förbudet mot innehav av tecknade bilder är förenligt med grundläggande fri- och rättigheter som medborgarna är garanterade i , i den svenska grundlagen och också i EU:s egen rättighetsstadga. Genom att problematisera kring dessa frågor kunde ha medverkat till att vrida tiden rätt, men det gjorde man inte. Efter ett snårigt proportionalitetsresonemang, där de höga juristerna väger in den japanska mangatraditionen och amatörmässigt funderar över bildernas konstnärliga kvalitet, landar HD i att just i det här fallet, just när det gäller , ska den grundlagsskyddade yttrandefriheten väga tyngre än de skyddsmotiv för barn som var anledningen till att lagstiftningen infördes . Motivet som åberopades då, , var alltså att avbildningar av barn i sexuella situationer, även tecknade barn, är en kränkning av alla barn, av alla barn i hela världen. Men det resonemanget var förstås nonsens då, och det är lika mycket nonsens . Varför skulle barn i allmänhet känna sig personligen kränkta om de råkar se en sådan teckning? Är det så illa att moralpaniken och indoktrineringen har gått så långt att ledamöter inte vågar lita på sitt sunda förnuft? Eller varför jämställer annars rena fantasiteckningar av påhittade barnfigurer i sexuella situationer med foton på verkliga barn som utsätts för verkliga sexuella övergrepp? Det finns att ställa till svars för denna orimliga svenska lagstiftning som förbjuder konstnärer att visa sina teckningar. Och det avgörande i sammanhanget är alltså att förbudet mot spridning av tecknade barnfigurer stämmer dåligt överens med den grundlagsgaranterade yttrandefriheten. När nu inte rent ut ville underkänna lagstiftningen, och inte heller gav någon vägledning alls för bedömningen av andra fall som liknar men inte är identiska med mangafallet, vilar ett tungt ansvar på , på oss lagstiftare, att ändra lagen och lösa den konstnärliga friheten från dessa påtvingande bojor.