prot · H009125 · 2013-06-18 00:00:00 — 29 (SD) replik: Det jag försökte säga är att när vår kanslipersonal utformar reciten så gör man det självständigt men utifrån den växelverkan vi har haft . Jag tror att det vore väldigt bra om vi samtliga avhåller oss från att falla för frestelsen att tycka att reciten skulle kunna passa just vårt eget syfte bättre. Det fungerar kanske om det är ett parti, som jag nämnde, men jag tror att det blir väldigt svårt om åtta partier ska försöka utforma en recit som ska få det egna ställningstagandet att framstå som det enda vettiga. Jag tror att det bästa för oss är att vi lever med att reciten kanske inte alltid passar oss som hand i handske utan att vi har en ofullkomlighet. Ska vi börja ta som rutin att ha långa diskussioner om hur reciten ska se ut tror jag att vi sänker KU:s anseende, för då avhänder vi oss möjligheten att få det riktigt professionella arbete som kansliet ger oss. Det här är ett område som vi inte bör göra föremål för diskussioner annat än naturligtvis vid felaktigheter. Kansliet är inte felfritt. Det kan vara någon lapsus. Det kan stå något fel. Naturligtvis kan vi ha synpunkter på det, men som skedde , det vill säga att man kommer med väldigt många förslag till förändringar och heller inte bara småsaker, fungerar kanske om det är ett parti som gör det, men det kommer inte att fungera om åtta partier gör det. 30 SKÅNBERG (KD) replik: Till att börja med vill jag tacka kansliet för ett gott arbete . Inte minst i detta ärende har det varit svårt att omfatta allting. Det var ett utomordentligt stort material som skulle kokas ned. I den nedkokningsprocessen, som var absolut nödvändig, fanns synpunkter på att man från Alliansens sida ville lyfta in saker som annars inte blev tillräckligt belysta. Jag har erfarenhet från snart sagt alla utskott, och det är inte ovanligt att reciten är föremål för en diskussion. Man lägger till eller drar ifrån och förtydligar. Även KU gör det. Den här gången var det ett enormt stort material. Sammanlagt handlar det kanske om två A4-sidor mer var det inte som lades till utöver det som kansliet hade gjort. 31 (SD) replik: Jag har stor förståelse för att man, när man läser reciten, skulle vilja se den annorlunda utformad. Det är inte det frågan gäller. Men det kanske vi vill allihop, och då tror jag att saken blir ogörlig. Jag tror att det är bättre att vi lär oss leva med att i någon liten utsträckning använda oss av möjligheten att påverka reciten, men inte på det sätt som skedde . Det fungerar bara om ett parti gör det. Det fungerar inte om vi gör det allihop. 32 SKÅNBERG (KD) replik: Det är ett lagarbete i KU. Vi gör detta lika mycket. ord väger lika tungt som ordförandens, mitt eller någon annan ledamots ord. Vi måste alla bidra. Någon av ledamöterna tog ett extra stort ansvar och läste in ett stort material kanske mer och grundligare än andra hade gjort. Att det återspeglar sig i att man ville komplettera det material som reciten innehöll ska inte kritiseras, utan det innebär tvärtom att allmänheten får en bredare bild än vad den annars hade haft. 33 (V): Det känns lite som om den här debatten har utvecklats till två parallella debatter. Jag börjar med debatt nummer ett, granskningen av arbete och dess ledamöter. Jag har inte varit med och justerat betänkandet, trots att jag i stor utsträckning har varit med i själva beredningen av ärendet. Jag hade inte kännedom om att det fanns synpunkter på att man kunde vara frånvarande vid justeringstillfället och att någon annan skulle gå in. Ska vi diskutera det vidare ska vi kanske förbereda ett sådant ärende på ett bättre sätt än att ta upp frågan här. Min ersättare har varit med och justerat, och hon har också i viss mån varit med i beredningen av ärendet. Det var alltså inte första gången hon deltog. tänker jag övergå till den andra debatten, som handlar om granskningsbetänkandet där vi granskar regeringen och statsrådens tjänsteutövning. Som jag uppfattar det, och som jag tycker att också förtjänstfullt redogjorde för, är temat för granskningen myndigheternas eget ansvar och regeringen vet ingenting. Regeringen skriver regleringsbrev, och sedan är man klar. Jag tycker att det är en problematisk hållning. Vi kommer säkert att återkomma till den under dagens debatt. Jag tänker inte lyfta fram några större, övergripande här, utan jag tänker kommentera en del av de ärenden som vi inte kommer att diskutera djupare längre fram. Jag kanske ska påpeka att jag gör det i egenskap av politiker. Jag är inte jurist eller nämndeman och kan inte göra någon annan bedömning än en politisk värdering av de saker vi har lyft fram. Här kommer jag inte att säga exakt det som står, utan jag kommer utifrån min politiska uppfattning att kommentera saker som jag har sett och reflekterat över, så att det är klart från början. Jag börjar med ärendet som handlar om regeringens tillsättande av insynsråd. var utan insynsråd . Det kan tyckas vara . Man hade innan det förlängt mandatperioden för det insynsråd som redan satt. Man tog på sig från den tid då man hade satt stopp för nomineringarna innan man tillsatte ett nytt insynsråd. Utskottet har konstaterat att det inte har skett något formellt fel. Det är regeringen som beslutar om att ett insynsråd ska finnas. Det är alltså regeringens eget beslut. kan vi konstatera att det finns skäl att ha insynsråd. Om regeringen har bestämt sig för att ha ett insynsråd har det funnits anledning till det beslutet. Det kan inrättas insynsråd när det till exempel är särskilt angeläget att medborgare och politiker har insyn i verksamheten eller när verksamheten har breda kontaktytor mot många olika grupper. Då är insynsrådets uppgift att utöva insyn och ge myndighetschefen råd. För del har regeringen angett att insynsrådet företräder ett medborgerligt uppdrag och utövar det allmännas insyn. Regeringen har bedömt att det behövs. Även när regeringen själv beslutar att inrätta ett insynsråd grundar sig beslutet på en bedömning av ett behov. Utifrån det är det anmärkningsvärt att regeringen inte ser till att få inrättandet av ett insynsråd att fungera. Det var inte så att att alla ledamöter plötsligt hoppade av i insynsrådet. Det var ett helt planerat byte av folk i insynsrådet, och regeringen borde kunna planera bättre än så. Jag vill också kommentera ett ärende som gäller hanteringen av två svenska medborgare som utlämnats från till . Där är utskottet också överens i bedömningen. rapporterade medierna att en utlämning av svenska medborgare hade skett från till . Det framgick i medierna att det var oklart om hade agerat för att få personerna överförda till . Det fanns också uppgifter i medierna som tydde på att regeringen och hade varit inblandade och på något sätt godkänt ett utlämnande till . Här har utskottet konstaterat att det inte finns något som tyder på att UD har agerat på ett felaktigt sätt i ärendet. Man har följt gällande regelverk, och en utlämning till är en fråga mellan och . Man har också erbjudit det stöd och den konsulära hjälp som dessa personer har rätt och möjlighet att få. Det finns inget fel i agerandet där. Däremot finns det anledning att kommentera presschefs uttalande i ärendet när det uppmärksammades i medierna. Det är problematiskt om en presschef i ett departement bedömer och dömer folk som inte är utredda och ställda inför rätta. Presschefen sade att regeringen inte kan friskriva männen på samma sätt som man friskriver vanliga demokratiska journalister. Vidare sade presschefen: att det inte är riktigt lika hedervärt och moraliskt att syssla med terroristaktiviteter och vara med i en organisation som planerar bombdåd. Så kan man tycka om man vet att det är så. Men här är det fråga om personer som faktiskt är föremål för en juridisk process. Det är personer där vi inte vet att det är så. Det är personer som begav sig till 2008. Då pågick en väpnad konflikt i landet. De kan ha varit med och stridit där. Mycket tyder på det. Det var inte så att var stämplad som terroristorganisation. Vi vet faktiskt inte vad personerna har gjort. De är föremål för en juridisk bedömning. Att då som presschef uttala sig på det sättet om personer som kan behöva hjälp från UD framöver är anmärkningsvärt. Vissa granskningsärenden är lite skojigare än andra. När det uppdagades att kulturminister hade skrivit brev igen var det lite kul. Utskottet hade en utfrågning med ministern. Då trodde jag att hon skulle förklara sig med att hon inte riktigt hade tänkt sig för, att hon inte skulle göra så igen om det kom brev från andra bekanta. Jag kan konstatera att jag blev förvånad när det verkade som att ministern över huvud taget inte förstod problemet. Det är riktigt illa och allvarligt. Det handlar om att en flyktig bekant till kulturministern har skrivit ett brev till ministern med synpunkter på en infekterad fråga som hanteras av i län. Eftersom brevskrivaren är en bekant vidarebefordrar ministern brevet till landshövdingen i . Brevet hanteras alltså på ett annat sätt än andra personers brev. Det tycker inte utskottet att hon ska göra. Det är vi också helt ense om. Problemet är att brevet specialbehandlas. Ministern förklarar att hon brukar försöka svara på brev som kommer. Det är bra, och det har inte någon av oss haft synpunkter på. Det är rimligt att svara på brev. Jag kan tycka att det hade varit rimligt om hon till exempel hade svarat ungefär så här: Tack för brevet! Det var intressant läsning, och visst kan man säga att det i vid mening är en kulturfråga. Men det är inte en fråga som vi hanterar i , så jag uppmanar dig att i stället skriva till i . Med vänlig hälsning, . Jag hade en lite annan formulering vid utfrågningen, och jag kan försöka mig på fler formuleringstips om ministern behöver det. När jag under utfrågningen frågade varför hon helt enkelt inte hade skrivit något i den här stilen svarade ministern att hon skickade brevet för information. Misstaget som gjordes här var att det inte registrerades, sade ministern. i utfrågningen lyftes åter frågan upp om att den här personens brev hade fått en annan behandling än brukligt, och ministern påstod att det är brukligt att svaren till brevskrivare registreras på departementet och att hon var ledsen för att det inte gjordes i det här fallet. Visst brev ska registreras. Men det stora problemet är fortfarande att detta brev fick en speciell behandling beroende på att brevskrivaren var bekant med ministern. Det är riktigt allvarligt, och det är ett problem som hon tyvärr inte verkar uppfatta. Jag hoppas att personer runt om ministern kan förklara det här och att hon tar sig en allvarlig funderare på hur hon framöver ska behandla och hantera alla dessa brev som ramlar in till och ut från departementet. Fråga om regeringens uppfyllande av åtagande i (avsnitt 1.2) 34 (MP): Den här granskningsfrågan är en efterbörd från klimatkonventionen och där man kom överens om att de rika länderna ska betala lite mer pengar och resurser för åtgärder internationellt till de fattigare länderna för att vi ska kunna komma överens och få en enighet om att göra någonting åt klimatproblemen, problemen med de ökade utsläppen och klimateffekterna av det. I överenskommelsen kom man överens om någonting som kallades new and additional, alltså nya och additionella medel, som vi har skrivit i vår text i utskottet. Additionella betyder väl någonting som är i närheten av plus, om jag ska försöka fortsätta översättningen i anda. Man skulle kanske också kunna säga nya och utökade medel. Det var det man kom överens om i . För svensk del handlar det om ganska stora medel, miljarder kronor, på ett stort antal år som vi skulle satsa för att göra vår del. Efter överenskommelsen blev det en ganska märklig diskussion : Vad betydde egentligen det här? Många, särskilt inom miljörörelsen och en hel del fattiga länder, tyckte att det rimligtvis måste betyda att det skulle komma fram nya pengar. Men i kom det inte fram så mycket nya pengar just i denna fråga. Till slut kom det fram i en interpellationsdebatt, om jag minns rätt, här i mellan och en miljöpartist att man på Finansdepartement hade en definition där man ansåg att eftersom vårt bistånd är av bni behöver vi inte lägga till nya och utökade medel, utan nya och utökade medel betyder i vårt fall att det inte behövs några nya och utökade medel. Det är lite krångligt, kan man tycka. När vi nu har fått det här på vårt bord och vi ställer frågor till och hänvisar man till att också internationellt finns diskussionen om att det egentligen räcker med att man klarar av bni i bistånd och att man inte behöver föra in medel utöver det. Problemet i sakfrågan är att det inte finns någon tydlig definition. Det har inte funnits någon tydlig definition i klimatöverenskommelsen efter , och därför har man kunnat se det på lite olika sätt. Man kan hänvisa till en definition som några anses ha men som inte finns stipulerad någonstans. Vi har från sagt att vi anser, med hänvisning till frågans betydelse och de budgetmässiga konsekvenser det handlar alltså om miljarder som skilda tolkningar innebär, att ett förtydligande borde övervägas och i så fall redovisas för i t.ex. budgetpropositionen. Det är någonting som jag starkt vill understryka. Det är inte bra att vi har en offentlig debatt som handlar om där vi inte riktigt vet vad överenskommelsen egentligen betyder och hur vi ska tolka det här. Man borde från och regeringens sida ha varit tydlig: Så här gör vi vår definition. Då hade debatten underlättats. Då hade kunnat ha bättre diskussioner. Och om man ville ha en annan definition hade man då kunnat hävda den definitionen i stället. Det är vad majoriteten säger. Minoriteten, alltså regeringspartierna, tycker inte att det här är något problem, vad jag förstår. 35 (S): Som redan har visat lyfter frågan om åtaganden i klimatkonventionen upp viktiga frågor. Detta ärende handlar, precis som många andra ärenden vi diskuterar här , om tydlighet och klarhet i regeringens styrning. Men frågan lyfter också upp principiella frågor om hur driver utrikespolitik. En allt viktigare fråga i svensk politik är hur vi ska kunna granska hur regeringen internationellt driver utrikespolitik och inte minst klimatpolitik i detta fall. Jag tänkte fördjupa den bakgrund som gav, den granskning som vi har gjort i och det lite större politiska sammanhang som denna fråga ingår i och sedan landa i slutsatsen och vad den betyder. Det var som undertecknade klimatkonventionen, som bland annat innehåller principen om att industriländerna ska tillföra nya och additionella medel till det globala klimatarbetet. De nya resurserna ska användas för att stödja utvecklingsländerna så att de trots sin fattigdom ska kunna uppfylla sina klimatåtaganden. Löftet om nya och additionella medel upprepades i det beslut som senare togs vid klimatmötet i , som kallas Köpenhamnsackordet, och året därefter i en överenskommelse i i . Politiskt är löftet om nya och additionella medel en av de centrala grundbultarna i klimatkonventionen. Ända sedan konventionen beslutades har utvecklingsländerna drivit kravet att klimatfinansiering ska vara ny och additionell, det vill säga ska inte ges på bekostnad av utvecklingsbistånd. Frågan handlar ytterst om förtroendet mellan industriländer och utvecklingsländer, och därför har den också varit en nyckel i förhandlingsarbetet. Kan utvecklingsländerna verkligen lita på att industriländerna, som de har lovat, satsar de extra resurser som behövs, eller kommer satsningen på klimatåtgärder att gå ut över bistånd och fattigdomsbekämpning? har frågan om additionalitet, att lägga till pengar i klimatfinansiering, blivit alltmer omdebatterad i , som nämnde. Miljöorganisationerna har debatterat den intensivt, och den har också debatterats intensivt politiskt. Så har det blivit framför allt därför att har gjort nya, stora åtaganden i klimatmötena i och i . Anmälan till utgår också från de senaste årens utveckling. Anmälaren noterar att beloppet som går till klimatfinansiering har halverats i budgeten för och att pengarna dessutom helt och hållet tas från biståndsbudgeten. Han frågar sig då om detta verkligen står i överensstämmelse med folkrättsliga åtaganden och om statsministern har brustit i sin styrning av regeringens arbete. Utskottets viktigaste slutsats är, som ni hörde, att det faktiskt inte finns någon klar definition av begreppet nya och additionella medel, new and additional. Det finns varken internationellt eller nationellt, utan begreppet definieras på olika sätt. Därmed har utskottet inte heller funnit att regeringen har agerat i strid med folkrättsliga åtaganden i frågan. Förhållandet att någon gemensam definition inte finns är självklart centralt ur KU:s synvinkel när vi granskar detta konstitutionellt, men det finns skäl att påminna om att det faktum att regeringen inte har agerat i strid med folkrättsliga åtaganden inte gör frågan mindre viktig ur politiskt eller demokratiskt perspektiv, tvärtom. Hur en regering i ett industriland som väljer att tolka ett centralt men omtvistat begrepp som nya och additionella medel är ett ställningstagande som i hög grad påverkar relationer till andra länder, och i det här fallet inte minst till utvecklingsländerna. Det är också ett ställningstagande som har betydelse för klimatdebatten på hemmaplan. Valet av definition stadfäster en principiell hållning i en av vår tids stora politiska frågor. Den kan också få direkt och stor påverkan på statens budget. Det är just med hänvisning till frågans stora betydelse och de stora budgetmässiga konsekvenser som skilda tolkningar kan innebära som utskottet menar att ett förtydligande av begreppet nya och additionella medel borde övervägas och i så fall redovisas för , till exempel i budgetpropositionen. Jag vill understryka betydelsen av det förslag som KU lägger fram. Poängen med ett förtydligande av begreppet är att det kan bidra till att både riksdag och medborgare på ett bättre sätt kan följa och utvärdera regeringens internationella klimatpolitik. I detta ligger ett viktigt demokratiskt värde. En bättre definition av centrala begrepp i ett internationellt avtal, i det här fallet nya och additionella medel, kan också bidra till att främja en mer välinformerad och konstruktiv demokratisk debatt om internationella åtaganden inom ramen för de avtal som regeringen ingår. Slutligen är en tydligare definition också till gagn för dialogen mellan regering och riksdag. Det är viktigt att en debatt i en så central fråga som uppfyllande av åtaganden enligt inte brister i klarhet på grund av olika uppfattningar om hur ett centralt begrepp ska tolkas. Man bör kunna skilja på vad som är rättsligt bindande åtaganden i ett internationellt avtal och vad som handlar om politiska prioriteringar. Svensk demokrati blir alltmer sammantvinnad med en global och multilateral politisk agenda, och då bör vi också, menar jag, överväga att utveckla våra arbetsformer så att vi på bästa sätt kan hantera en sådan förändring. 36 (M): är en av de mest generösa givarna av offentlig klimatfinansiering i världen. Utskottet konstaterar att klimatkonventionen inte anger några siffersatta finansiella åtaganden. I granskning har det konstaterats att det saknas enighet på nationell och internationell nivå om hur begreppet new and additional, alltså nya och additionella eller nya, ytterligare vi hörde att de föregående talarna använder egna översättningar ska definieras. Begreppet är komplext och förekommer i många olika förhandlingar. Någon rättsligt bindande definition finns inte. Enligt en rapport från är näst bäst i världen på bistånd mätt i bruttonationalinkomst. Vi ska vara stolta. Insatser görs runt om i världen för att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Klimatbiståndet är enligt prognos på totalt 2 ½ miljard kronor. Två av dessa miljarder utgörs av ordinarie klimatåtgärder inom ramen för utvecklingsarbete medan resterande 500 miljoner utgörs av tidsbegränsade klimatsatsningar, bland annat i de allra fattigaste och värst drabbade länderna, exempelvis fattiga länder i . Främst investeras det då i fungerande ekosystem, hållbart jordbruk och tillgång till friskt vatten. Av granskningen har framkommit att regeringen inte har ingått någon rättsligt bindande överenskommelse som innebär ett åtagande för att bidra med medel till klimatåtgärder i fattiga länder. Vidare har utskottet i sin granskning inte funnit att regeringen har agerat i strid med folkrättsliga åtaganden i den aktuella frågan. hantering av begäran om att ta del av allmänna handlingar m.m. (Avsnitt 4.2) 37 PER (M): Vi i ska vara stolta över vår tryck- och yttrandefrihet och våra grundlagar, och vi ska värna offentlighetsprincipen. Vår demokrati mår bra av att granskas. Insynen i den offentliga verksamheten skapar garantier mot maktmissbruk och ger möjlighet till påverkan. Det här ärendet handlar om utlämnande av allmänna handlingar. En journalist på begärde ut en sammanställning över alla departements internrepresentation. Två fel begicks, det ena under utlämnandet och det andra vid utfrågningen. Den första bristen var att ett utkast till sammanställning lämnades ut till Ekot och TT efter att statssekreteraren på intervjuats . journalist fick ut den färdiga sammanställningen först . Det var fel. Den andra var att näringsministern vid den första utfrågningen i KU omedvetet lämnade en felaktig uppgift till utskottet. Även om det skedde omedvetet bär näringsministern ansvar för att uppgifter som lämnas till KU är korrekta. Grundprincipen om öppenhet i statsförvaltningen är och ska vara central för . I 1 kap. 9 § regeringsformen kan man läsa att de som begär ut allmänna handlingar ska behandlas lika. I det här fallet blev inte journalist likabehandlad, och det är en brist som vi påtalar. Det gäller två brister. Man skulle kunna tänka sig att vi kunde ha blivit överens i det här ärendet, men tyvärr smög det sig in några spekulationer från de fyra oppositionspartiernas sida som gjorde att vi inte riktigt kunde vara med hela vägen. Det är spekulationer med formuleringar av typen sannolikt var föranledd av, och vi tycker inte att det är KU:s jobb att gissa. Jag vill i det här sammanhanget också peka på att det har funnits brister i . KU har påtalat det, och JO har också påtalat det. Statsministern berättade i utfrågningen i KU att han tar detta på stort allvar och att åtgärder kommer att sättas in. Just nu håller man på att analysera vad JO:s kritik föranleder för åtgärder. De problem som har funnits med diariet på UD är nu nära att lösas. Det är bra nyheter. 38 (FP): Under denna punkt behandlar hur hanteringen av begäran att få ut allmänna handlingar har fungerat i vissa fall. Det handlar alltså om offentlighetsprincipen, att handlingar inte bara ska vara offentliga i teorin utan att de också skyndsamt och effektivt ska göras tillgängliga för den som vill få del av dem. Den svenska liberalismens fader, den österbottniske prästen , spelade en avgörande roll för offentlighetsprincipens genombrott vid riksdag. Rätten att ta del av offentliga handlingar är avgörande på flera sätt: för att granska den politiska makten och de enskilda beslutsfattarna, för att få fram kunskap om vad som fungerar bra och dåligt i stat och förvaltning, för att upptäcka om beslut har fattats på felaktig grund och för att motverka vänskapskorruption och allmänt slöseri med skattemedel. Det är naturligtvis av största vikt att är en förebild för andra myndigheter vad gäller att hantera förfrågningar om att få allmänna handlingar utlämnade. Inget onödigt dröjsmål ska tolereras, utan en begäran ska alltid hanteras skyndsamt. är en komplex verksamhet, och många förfrågningar är av sådan art att uppgifter kan behöva sammanställas från många olika håll. I samband med utlämningen måste också i många fall en sekretessprövning göras. Uppgifter som var för sig kan verka oskyldiga kan om de läggs bredvid varandra avslöja saker om den centrala statsledningen och dess arbete.