prot · H00960 · 2013-01-30 00:00:00 — Där finns såklart delar som kunde ha varit mycket starkare och mycket bättre. En fråga som diskuterats mycket i denna kammare , och som anknyter till det som var inne på, är det som arbetsmarknadsutskottet tog upp och gjorde ett tillkännagivande om, nämligen det sociala protokollet. Det har diskuterats intensivt. Där har regeringen tagit emot tillkännagivande. Det är mycket komplicerade rättsliga frågor, och ärendet bereds i . Vi kommer alltså att få tillfälle att komma tillbaka och diskutera det. Utgångspunkten, som för oss är central, är att det måste finnas en väl fungerande arbetsmarknadsmodell. Det har vi i , och den är viktig att värna. Likvärdiga villkor måste gälla för de svenska kollektivavtalen. Där måste man vara klar och tydlig. Regeringen respekterar förstås alltid det som lyfter fram på det sättet. måste vi komma ihåg att vi har 27 medlemsstater, snart 28, och då finns det också nästan 28 olika arbetsmarknadsmodeller. Man har olika syn på den rätta balansen mellan fri rörlighet och arbetstagarskydd. I har vi en mycket säkrare, solidare och bättre modell än på de allra flesta håll i . Det finns också en risk i den diskussion vi nu för. Även jag ser och lider med de utsatta människorna, men vi ser en stor risk när vi öppnar upp för den här diskussionen på EU-nivå, för det är väldigt osäkert om diskussionen skulle gå i svensk riktning. Det är inte säkert. Det är lite grann som att öppna ask. Vi måste ha det i åtanke. har en solid modell där arbetsmarknadens parter tar ett mycket stort ansvar. Den ska vi bevara. 46 HANS (V) replik: Ja, det stämmer när vi diskuterar kommissionens arbetsprogram, men vi diskuterar också hur ska förhålla sig till det arbetsprogrammet. Jag kan nämna, vilket möjligen är av intresse för EU-ministern, att vi inför den genomgång vi hade i utrikesutskottet fick en faktapromemoria från regeringen, Faktapromemoria 24, där det uttryckligen står: Beträffande de prioriterade områdena ligger de i huvudsak i linje med regeringens EU-politik. Man ansluter sig till de prioriteringar som gör. Tittar vi på prioriteringar kan vi ju notera att inte finns mänskliga rättigheter och jämställdhet som några topprioriteringar där. Det gör det inte heller när det gäller löntagarnas rättigheter. Så här lätt kan trots allt inte EU-ministern komma undan när det gäller löntagarnas rättigheter. Det här är knappast ett nytt problem som vi har upptäckt genom rapporteringen i de svenska tidningarna. Det här har varit ett växande problem . EU-ministern pratade tidigare om den långa debatt vi hade om Lissabonfördraget 2009. Jag var nog en av dem som bidrog till att det blev en ganska lång debatt just därför att vi drev frågor om ett bindande juridiskt protokoll, att vi behövde ha undantag för den svenska kollektivavtalsmodellen. Redan då påtalade vi de problem som fanns, och vi påtalade de stora risker som Lissabonfördraget, Lavaldomen och andra domar öppnade upp för. Regeringen har trots det inte gjort någonting för att förhindra den här utvecklingen. säger att det här är en jättekomplicerad juridisk fråga som måste beredas. Det är självklart helt sant. Men jag kan konstatera att det har funnits en lång rad andra jättekomplicerade juridiska frågor där regeringen knappast har vilat på hanen när det gällt att genomföra grundläggande reformer, till exempel det sätt ni har skjutit sjukförsäkringen och a-kassan i sank på. Då var det inte något behov av att bereda frågorna och dra dem i långbänk. Frågan är, : Varför tar det sådan tid att stå upp för löntagarnas rättigheter i och stå upp mot den sociala dumpningen? 47 Statsrådet (FP) replik: Det som komplicerar är förstås att det är frågor som handlar om europeisk nivå, där det är två väldigt centrala värden som ibland kan kollidera. Det ena handlar förstås om den fria rörligheten som jag tror att de flesta av oss i denna kammare, i alla fall alla nu närvarande, tycker att det är viktigt att stå fast vid. Den har också inneburit fantastiska möjligheter för människor, inte minst från fattigare delar av Öst- och , att kunna jobba runt om i och få en bättre framtid för sina egna familjer. Det är väldigt viktigt att se. Men myntet har också baksidor. Människor utnyttjas på ett cyniskt sätt. Det är det man måste lägga fokus på. Som jag sade tidigare bereder frågan just , och vi kommer att komma tillbaka. Det kommer att bli bra möjligheter att diskutera det. Jag tycker ändå att det är viktigt när vi för en diskussion om just arbetsmarknadens roll när det handlar om lönebildning att betona att i är det framför allt en fråga för arbetsmarknadens parter, och så vill vi att det ska förbli. Vi kan också konstatera att i andra medlemsstater har lagstiftningen mycket större betydelse, och parterna har en annan roll. Men vi tycker att det är viktigt att ha fokus på arbetsmarknadens parter och att den modell vi har är jätteviktig, inte minst när det gäller lönebildningen. Inom EU samordnar medlemsstaterna sin sysselsättningspolitik på många sätt. Det har man gjort sedan sysselsättningsstrategin kom. Den kom 1997, om jag inte missminner mig. Den innehåller skrivningar om lönebildning. Det är inte heller något nytt. Det har gjorts , och det har gjorts tidigare. Men det är viktigt när vi lyfter upp frågorna på europeisk nivå att veta att det inte är säkert att det är den svenska linjen med respekt för arbetsmarknadens parter som vinner i en sådan diskussion. Det är lite som att öppna ask. 48 (MP) replik: Jag tänkte tala lite grann om något som jag upplever som en motsättning i kommissionens arbetsprogram. Det är styckena om ett säkert och tryggt och det ökade EU-inflytandet på den globala arenan. Jag gör det utifrån det som tidigare tog upp om till exempel och det minskade bistånd som går till med grund i den sämre ekonomiska situationen i . Lägren har ju fått väldigt mycket bistånd från och från de spanska biståndsorganisationerna, men ser det helt annorlunda ut. Jag besökte lägren också och träffade då bland annat väldigt många spanska familjer som var där och träffade sina sommarbarn. Men det här är ju någonting som också har minskat , särskilt efter den ekonomiska krisen. Kommissionen skriver att om man kan använda både EU:s och medlemsstaternas resurser på ett effektivt och konsekvent sätt utanför EU:s gränser kan vi få större vikt och inflytande i vår omgivning. Det som jag menar är ett motsatsförhållande är ju att när biståndet går ned, som till exempel till och många andra ställen också, ökar migrationen. När vi kan påverka i demokratisk riktning eller utöva fattigdomsbekämpning etcetera kommer fler till . Då sätter vi stopp därför att vi inte vill ha in dem här. Det där med fri rörlighet som ministern tog upp är jättebra, men det gäller ju bara vissa. Ministern tog också upp den gemensamma värdegrund som vi har. Jag upplever att den står i rätt bjärt kontrast till mycket av det som återfinns i Stockholmsprogrammet, som jag också upplever är mycket av en eftergift till de populistiska partier som ministern tidigare talade om. Jag skulle vilja höra ministerns syn på det. 49 Statsrådet (FP) replik: Situationen i är djupt sorglig. Jag tror att många kan skriva under på att vi verkligen längtar till den dag då det västsahariska folket får hålla en folkomröstning om sin framtid, för att kunna ta ställning till landets framtida status. Tittar vi på Europeiska unionen kan vi konstatera att EU är världens största biståndsgivare när det handlar om den finansiella situationen, men det finns mycket att eftersträva vad gäller innehållet i biståndet. Jag önskar ju att vi skulle ha en större värderingsdebatt i Europeiska unionen om biståndspolitik , med mer fokus på demokrati, mänskliga rättigheter och frihetsfrågor. Där borde man göra en reformering på samma sätt som vår regering har gjort sedan vi kom till makten . Det vore bra. Det är sorgligt om har fått en sämre situation med tanke på den ekonomiska krisen, men det kan jag säga att också flera ställen runt om i världen har fått. Jag är för oinsatt i detaljerna kring frågan, men det är såklart en naturlig följd av att alltför många länder under krisen, även de som inte är i mest akut ekonomisk kris, har valt att dra ned på biståndet. tillhör den handfull av EU-medlemsstater som lever upp till FN:s rekommendation om ens i bistånd. Vi ligger ju på . Jag tror att vi tillsammans med är de enda som når den nivån. Det är också en konsekvens av att när ekonomin blir tung i ett land sparar man ofta på dem som inte kan rösta. Det handlar om världens flyktingar och utsatta som lever i diktaturer, fattiga människor. Tack och lov har vi inte följt den principen från den sida utan valt att ha kvar ett generöst och solidariskt bistånd. Men det är klart att det behövs reformer, och jag hoppas att den här debatten kan fortsätta, kanske inte minst med biståndsminister som är mer insatt i detaljerna. 50 (MP) replik: Jag tror att även lever upp till enprocentsmålet. De räknar inte heller av lika mycket som vi gör. Det är sant att EU är världens största biståndsgivare, men det biståndet minskar ju också. Dessutom är det ingen samordning mellan de olika länderna. När ett land drar sig ur borde ett annat kunna fylla upp det tomrum som uppstår. Jag är egentligen ute efter motsättningen mellan den minskande biståndspolitiken och att vi stänger gränserna mot alltmer. Där är ändå det land som i alla fall ska stå för en human flyktingpolitik etcetera, men sedan har vi ett antal länder som har en helt annan uppfattning. Det var det som jag i mitt inlägg menade med att våra insatser blir som en droppe i den djupa ocean av mörka krafter som omger oss. Utifrån den värdegrund som ministern talade om, hur får man ihop det med Stockholmsprogrammet och med ökad övervakning? Det handlar ju inte bara om att stänga gränser. Det handlar om ökad övervakning. Det handlar om ett närmande av straffrätten. Det handlar om väldigt många olika frågor. Var någonstans ligger vi , och är det inte en eftergift till de krafter som vi faktiskt försöker motverka? Det är bara det att de är starka i och de får då också en påverkan på politiken. Det är så med demokratin. Men någonstans är det ju bra om vi verkligen kan stå upp för den gemensamma värdegrunden. Sedan tänkte jag på en annan sak också. Vi talade om , om mänskliga rättigheter och annat. Det är ju så att så länge länderna inte är medlemmar i unionen kan man ställa krav på att de ska leva upp till de mänskliga rättigheterna, men det finns inte samma rättsliga grund att göra det när de väl är medlemmar. Det är också en sak som det verkligen borde arbetas med på EU-nivå så att det blir möjligt att också ställa krav på medlemmarna. 51 Statsrådet (FP) replik: Jag börjar med det avslutade med. Just frågan om årliga granskningar av uppföljningen av respekten för mänskliga fri- och rättigheter inom unionen är en central fråga. Jag kan säga att det har hänt mycket. När jag lyfte upp frågan första gången för på ett möte var jag ensam runt bordet om att tycka att det var en bra idé. Det har hänt mycket . Kommissionens ordförande tog upp frågan i sitt State of the Union-tal . utrikesminister driver frågan passionerat. Det har blivit ett helt annat tryck, vilket gör att kommissionen måste leverera. Det är ohållbart. Det är tuffa krav för att komma med men vad händer när man väl är medlem? Situationen i är väl det mest oroväckande som sker just nu vad gäller pressfrihet, minoriteters rättigheter med mera. Här är det viktigt att vi får ett bra och robust regelverk. De andra frågorna har också med detta att göra. Om vi inte lever upp till kraven på fri- och rättigheter på hemmaplan, hur kan vi vara den klara rösten globalt? Det gäller oavsett om det handlar om flyktingpolitik, mänskliga fri- och rättigheter eller att stå upp för de värderingar som unionen har som grund. Det är viktigt att walk the talk, det vill säga att leva som man lär. Stockholmsprogrammet är en del. Där har vi diskuterat halvtidsutvärdering med mera. Frågorna skär in i varandra på flera fält. Men jag skulle också vilja se att vi har två instrument som kan bli starkare. Det ena instrumentet handlar om uppbyggnaden av , EU:s nya utrikestjänst. Där driver vi hårt från den sida att just demokrati och mänskliga rättigheter måste bli tydligare, inte bara i de fält man bevakar utan också i de fält man anställer. Personer ska ha en bakgrund så att de förstår frågorna och har en stark passion att driva på frågorna. Det andra instrumentet är förstås , det vill säga vår svenska kommissionärs huvudfråga asylpolitiken. Om vi kan få ett så pass långtgående resultat som möjligt med mer öppen politik där fler länder tar ett större ansvar så att fler människor i nöd kan komma till kan det bli en bra plattform. Det är tufft. Det är få länder i som står upp för en generös flyktingpolitik. Det beklagar jag oerhört mycket. 52 (S): Jag begärde ordet mest för att kommentera det som inte har tagits upp här eller har gått lite fel. Jag kan konstatera att alla deltagarna har nämnt den inre marknaden. Ändå finns det stora problem. Det stora problemet är inte att man inte har diskuterat frågor om den inre marknaden. Inremarknadsakten I är avslutad. Den är inte till fullo avslutad i , men genomförandet går långsamt. Vi kan konstatera att riksdag inte har hunnit gå igenom regeringens frågor på grund av den beredningskultur som finns i . Därför blir det så underligt när man tar itu med Inremarknadsakten II. Jag har inget emot förslagen i Inremarknadsakten II, men apropå legitimitet riskerar detta att få EU att mer likna en samtalsklubb än att man verkligen vill ha en inre marknad. Många saker är bra, men måste man stanna upp och tänka på vad som händer när akten genomförs. Det är ett allvarligt problem att man bara pratar om frågorna om den inre marknaden i EU, och sedan tar de att genomföra. Det finns ett motstånd i vissa länder. Jag saknar i det här dokumentet en text om genomförandet av Inremarknadsakten I och även frågorna om tjänstedirektivet. Det är inte heller till fullo implementerat i medlemsstaternas lagstiftning. Den andra frågan jag vill ta upp gäller att det ska finnas en gemensam energimarknad i EU. Det är bara kommissionen som fortfarande tror att vi kommer att ha en gemensam energimarknad. Energiinfrastrukturen är viktigast för att det ska bli en gemensam inre marknad. Där kan vi konstatera att det finns stora problem nationellt i EU:s medlemsländer med energiinfrastrukturen. Det gäller alltifrån att den helt enkelt är undermålig, och har varit så länge, till att man tillför nya energikällor, till exempel vindkraft och solenergi. Då räcker inte energiinfrastrukturen till. Här finns inga förslag. Man pratar om att bygga för framtiden. Det låter bra. Men den gemensamma energimarknaden ska finnas . Sedan finns energieffektiviseringsdirektivet. Det är snyggt och prydligt. Men hur ska det genomföras? Det finns oerhört många frågetecken när det gäller redan fattade beslut och hur de ska genomföras. Det hade varit önskvärt om det hade varit mer fokus på genomförande i kommissionens arbetsprogram än att lägga fram nya fräscha förslag som får EU att mer likna en diskussionsklubb än att vara en kraft för att forma ett gemensamt . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 11 § Granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning Föredrogs betänkande 2012/13:KU10 Granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. 53 (MP): I regeringsformen, den kanske mest centrala av våra grundlagar, står det i 13 kap. om kontrollmakten: ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Vi brukar göra så att vi lägger fram ett betänkande till om utskottets granskning, ett och ett . Det blir två betänkanden. Betänkandet brukar handla om de mer generella frågorna om regeringsärendenas handläggning, regeringens organisation, hur styrs och så vidare. Betänkandet brukar handla mer om vad riksdagsledamöterna har anmält olika statsråd för. Det är en granskning som vi gör av de statsråden. är det ett tjockt betänkande som handlar om regeringsärendenas handläggning. Som ni har märkt är det mer vinter än höst och betänkandet är alltså lite försenat. Det beror på att vi i något fall har upptäckt lite större problem än vanligt. Vi har granskat ett antal olika frågor. I många fall har det visat sig att det fungerar relativt väl i . Det finns små saker som vi kan anmärka på och tycka att det är bra om regeringen förbättrar och effektiviserar verksamheten, men i något fall har vi också hittat större problem. Jag tänker ta upp två frågor. Det är dels hanteringen av hemliga handlingar, där vi har gjort en speciell granskning. Det är dels lite grann om hur myndigheterna styrs. I alla de frågor som vi har tagit upp har vi lyckats bli överens. Ett enhälligt utskott lägger fram sitt betänkande. Det har fördelen att betänkandet blir lite grann tyngre. En viktig anmärkning till regeringen finns i de fall där det inte fungerar och där regeringen måste se till att det blir en förändring. I frågan om hantering av hemliga handlingar har vi valt ut , och Landsbygdsdepartementet. Det är ingen slump att vi valde just . Där har det faktiskt varit en del problem som vi själva har uppmärksammat , nämligen att det tar tid att få ut handlingar även för från . Ett antal journalister har också märkt att det tar väldigt veckor och ibland upp till månader att få ut handlingar från just det departementet. Det fanns alltså särskilda skäl för att vi valde . När det gäller de två övriga departementen har vi inte hittat några stora problem. Man kan säga generellt att utskottets slutsats i dessa frågor är att det tycks vara så att regeringen försöker lämna ut handlingar till medborgarna så mycket som möjligt och att det görs på ett korrekt sätt. Men just på UD finns det större problem. Jag ska läsa några rader ur betänkandet: konstaterar att huvuddiarium inte motsvarar kraven i offentlighets- och sekretesslagen (OSL). Enligt 5 kap. 2 § OSL ska det i fråga om handlingar som registreras i ett diarium framgå datum för när handlingen kom in till myndigheten eller när den upprättades och vilket diarienummer handlingen har fått. Vidare ska uppgifter om avsändare eller mottagare och vad handlingen gäller framgå. Lite längre ned säger vi: Utskottet konstaterar således att UD:s huvuddiarium i praktiken inte kan anses ha varit allmänt tillgängligt . Detta är inte en godtagbar ordning och utskottet utgår från att det inom påbörjade arbetet med att möjliggöra att uppgifter i UD:s diarium enklare och lättare ska kunna göras tillgängliga för allmänheten påskyndas. Det är kanske en lite byråkratisk skrivning, men det är ett väldigt allvarligt påpekade. Det visar att man från en av regeringens centrala enheter, från regeringen själv, inte klarar av att uppfylla lagen, alltså att man bryter mot lagstiftningen genom att man inte har ett öppet och tillgängligt diarium och inte har haft det . En effekt är just den att man inte heller kan följa en annan del av den viktiga offentlighetsprincipslagstiftningen, att man skyndsamt ska lämna ut handlingar. Detta att man inte har ett öppet diarium som är tillgängligt och att man inte kan lämna ut handlingar skyndsamt gör att vi har en mycket allvarlig kritik mot . Det är någonting som man måste åtgärda mycket snabbt. Det är helt oacceptabelt att det får fortsätta på detta sätt. Det är en grundläggande del, som vi är väldigt stolta över i , att vi har en öppenhet, en transparens, som är lite större än i många andra länder. Det är en grundläggande del att allmänheten har tillgång till handlingar, att man snabbt kan få ut handlingar, att vi har en offentlighetsprincip som fungerar. Då duger det inte att vi har en departementschef som åker runt i världen och twittrar om hur vädret är eller bloggar om vilka människor han möter. Det kan inte uppväga det faktum att vi på hemmaplan inte har en fungerande organisation för att hantera papper, arkiv, handlingar och diarier och för att lämna ut handlingar till journalister och allmänhet. Den andra frågan som jag tänkte ta upp kort är hur styrs och hur myndigheterna styrs. Här kan jag inte säga att vi har hittat några stora problem, några stora lagbrott eller sådant som i fallet med . Jag vill mer uppmärksamma att det pågår ganska stora förändringar i fråga om hur styrs, hur regeringen styr myndigheterna. Man har gått över till att styra på ett mer övergripande och mindre detaljerat sätt. Man har mindre detaljstyrning och lämnar över mer av styrningen från regeringen till myndighetscheferna själva. Man sätter i mindre utsträckning upp mål för verksamheterna i regleringsbrev och har mindre detaljerade krav och återrapporteringskrav. Man skriver in lite mer i de övergripande instruktionerna och betydligt mindre i regleringsbreven. Det här är en tendens som vi pekar på, en spaning, kan man säga, som är ganska väl i enlighet med de senaste utredningarna på detta område. har till exempel för utrett hur styrs, och han pekade på att man nog borde ha mindre av detaljregleringar och mindre av mål därför att styrningen av myndigheterna då var så omfattande att myndigheterna själva i praktiken kunde bestämma vilka av dem man skulle satsa på och bry sig om och vilka man kunde lägga åt sidan. Att koncentrera styrningen mer på ett mindre antal mål kunde göra den mer effektiv. Det här är en förändring som möjligen går i ett slags decentralistisk riktning. Men för att demokratin ska upprätthållas måste vi utgå från att det är regeringen som styr riket. Man kan inte lämna styrningen av myndigheter till myndigheterna själva och tro att demokratin och regeringens ansvar därmed är löst. Även om utvecklingen går mot att myndigheterna styr sig själva i större utsträckning och att mål, anvisningar och regleringsbrev blir lite mindre detaljerade kvarstår regeringens och ministrarnas ansvar. Det är en viktig sak som vi påpekar i detta betänkande. Det är regeringen som styr . Hur man gör det kan man bestämma i stor utsträckning själv, men man kan inte frånsäga sig det grundläggande ansvaret. Bakgrunden till regeringens förändrade styrning var bland annat att styrsignalerna, som jag sade, i form av mål och återrapporteringskrav i praktiken hade gett myndigheterna utrymme att själva bestämma vilka av dessa som skulle vara vägledande för myndighetens verksamhet. När nu regeringen väljer att minska antalet ord och antalet mål och att göra det mer övergripande gäller det att vara väldigt tydlig och effektiv i fråga om vilka mål man väljer och hur man ber myndigheterna att återrapportera. Det är en fråga som vi från tillsammans med finansutskottet och hade ett seminarium om i Förstakammarsalen här. Jag tycker att det var mycket intressant. Det finns väldigt mycket att fundera kring hur myndigheterna ska styras i , hur politiken ska fungera och vara effektiv, inte abdikera i ett system som blir mer decentralistiskt och mindre detaljstyrt. De frågorna kommer vi säkerligen att fortsätta att arbeta med och ägna oss åt i framtida betänkanden. Jag vill bara yrka bifall till utskottets förslag i betänkande 10 om granskningen av statsråden och regeringsärendenas handläggning. 54 (S): De socialdemokratiska representanterna i har arbetat med ärendet i alla dess delar, och vi är positiva till att utskottet är enigt i detta betänkande. Det ger naturligtvis en ökad vikt åt betydelsen av utskottets ståndpunkter ju fler som är med om det. Det handlar om nio granskade områden i regeringen och regeringens och ansvar. Jag vill fokusera på två frågor som vi från den socialdemokratiska sidan anser är mer allvarliga. Det ena är det som utskottets värderade ordförande har tagit upp, frågan om diariet och tillgängligheten till handlingar inom , och det andra är frågan om hur regeringen och UD hanterar internationella överenskommelser. Offentlighetsprincipen är viktig i vår demokratiska process. Det handlar också om den gamla principen, införd 1766, om att allmänna handlingar ska vara öppna för allmänheten och för medierna.