prot · H10916 · 2013-10-22 00:00:00 — Det kan även vara aktuellt för personer som uppbär ekonomiskt eller annat bistånd och är i behov av rehabilitering. Sysselsättningsinsatser i olika former är således vanliga inom olika områden, och då inkluderar jag även insatser enligt LSS. , men inte alltid, är syftet att underlätta möjligheten till arbete. Det är bra, och jag anser att dessa verksamheter kan utvecklas mer. Jag ställer mig dock ytterst tveksam till att staten ska finansiera och reglera om och när ersättning ska utgå i samband med att rättigheter i form av bistånd eller stödinsatser enligt LSS beviljas enskilda människor. Det blir en konstig ordning, och den är inte heller problemfri. Som exempel kan nämnas inlåsningseffekter, som kan hindra människor att närma sig arbetsmarknaden. Det kan också vara problematiskt att dra en gräns när det ska utgå ersättning respektive när det inte ska utgå för människor som deltar i olika former av sysselsättningar. Jag anser däremot att det är viktigt att personer i daglig verksamhet kan komma ut i arbetslivet på olika sätt. Det kan exempelvis vara fråga om olika typer av arbetsmarknadsåtgärder, , trygghetsjobb och liknande. Regeringen har gjort stora satsningar inom dessa områden. har även på uppdrag av regeringen tagit fram en vägledning för hur den dagliga verksamheten enligt LSS kan utformas, så att den grupp som står nära arbetsmarknaden får ökade möjligheter till arbete. genomförde uppdraget i samråd med Arbetsförmedlingen och . Syftet med vägledningen är att genom olika exempel stimulera till lokala diskussioner och aktiviteter, för att den dagliga verksamheten ska fortsätta att utvecklas i samarbete med de arbetsmarknadspolitiska aktörerna i landet. 11 (S): Jag tackar statsrådet för svaret. Möjligtvis beklagar jag att det inte kom några besked om några framtida initiativ. Det hade jag nog nästan förväntat mig. Jag träffade för inte så länge sedan och uppe i . De båda deltar i daglig verksamhet. De tycker att de i princip går till jobbet. För dem är det en väldigt viktig del i deras vardag. För dem är habiliteringsersättningen viktig. Ekonomiskt är den viktig eftersom den utgör den enda extraersättning de har utöver den sjukersättning som de uppbär. Habiliteringsersättningen täcker inte ens kostnaderna för resor till och från den dagliga verksamheten. Den är också viktig utifrån den bekräftelse som det innebär och den betydelse det har för självkänslan att få en ersättning när man deltar i den här formen av aktiviteter. De driver den här kampanjen. De tycker att habiliteringsersättningen borde öka, och jag har respekt för deras krav. Jag har här med mig en namninsamling med ett antal underskrifter från uppropet, som de själva organiserat, som jag lovade att överlämna till statsrådet, så den kan du få efter debattens slut. Jag tror att när presenterade propositionen om LSS , 1992/93:159 vill jag minnas, var det ganska höga förväntningar. Allt har inte infriats, men det fanns riktlinjer från ersättning som fanns. är det kommunerna som hanterar verksamheten, och vi kan konstatera att var femte kommun inte betalar ut någon ersättning alls. En del kommuner tar ett stort ansvar och andra gör det över huvud taget inte. De resekostnader som man har när man åker till en daglig verksamhet är inte ett inslag i den dagliga verksamheten eller i den insats som beviljar, utan det är något som man själv får stå för. Det är också därför det inträffar som berättar, att bussbiljetten faktiskt kostar mer än de som han får i habiliteringsersättning. Detta har regeringsrätten också konstaterat. Och det är det som är bakgrunden till att jag ställer frågan till och regeringen: Är det inte dags för en översyn när det är så pass stora skillnader som det är i olika delar av landet? Jag tittade på den vägledning från som statsrådet hänvisar till i svaret. Den är välgjord och beskriver hur man på många orter har ordnat en bra verksamhet och hur man på många ställen också anstränger sig för att komma ännu närmare arbetsmarknaden. Det finns exempel på goda arbetsgivare som gör väldigt bra insatser. Men faktum är att hur jag än läser vägledningen ser jag inte att ordet habiliteringsersättning nämns någonstans. Jag får gå tillbaka ända till 2007 för att hitta någon form av dokument som nämner habiliteringsersättning, och då är det återigen som i en tidigare granskning säger att den är väldigt viktig. Den är viktig för den enskilde, och den har ekonomisk betydelse för den enskilde med den låga ersättning man har. Jag ställer mig också lite frågande till en del i statsrådets svar, och det är resonemanget om inlåsningseffekter. Jag har svårt att se att inlåsningseffekter av en habiliteringsersättning är så förekommande. Riktigt så låga löner har vi inte på arbetsmarknaden . Jag skulle vilja att statsrådet förklarade begreppet inlåsningseffekter i det här sammanhanget. Är det inte dags att göra en översyn? Är det inte dags att regeringen tar ett initiativ och ser till att vi får en mer likartad hantering av de här frågorna i hela landet? Det ska ju inte vara vilken kommun man råkar bo i som avgör om man ska få en habiliteringsersättning eller inte. 12 FINN (M): Jag tackar för en viktig interpellation och statsrådet för ett uttömmande svar. Den bakgrundsgenomgång och den djupa analys som statsrådet har presenterat är verkligen viktiga. Betydelsen av att människor har ett arbete eller annan meningsfull sysselsättning kan knappast överskattas. Det är inte minst viktigt för att överbrygga klyftor i levnadsvillkor och bidra till en ökad delaktighet för personer med funktionsnedsättning. Det är därför glädjande att sedan lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, infördes och trädde i kraft har den dagliga verksamheten blivit den enskilt största insatsen. Den utnyttjas av drygt 30 000 personer, och det har varit en successiv ökning över åren. Det är helt korrekt som säger. Tittar man på utvecklingen och framåt ser man att den habiliteringsersättning som utgår minskat med jämfört med vad utgångsläget var när gav vissa riktlinjer för vad som skulle vara en optimal ingång för denna ersättning. Det kan dock vara viktigt att poängtera att ersättningen är skattefri. Frågan om den skulle beskattas togs upp och analyserades av . Då drog man slutsatsen att så som den är utformad, att det tydligt inte rör sig om ett arbete utan en möjlighet att komma in i samhällsgemenskapen utan att ha ett löneersatt uppdrag, ska den vara skattebefriad. Det är också viktigt att den förblir skattebefriad. Statsrådet anger i svaret att det primärt är en angelägenhet. skriver om en vägledning i sin rapport och poängterar vitsen av att detta instrument utvecklas inom regi och att det är viktigt att kommunerna behåller en verksamhet som är fortsatt skattefri. Jag vill poängtera att det finns ett problem här. Den sista delen i statsrådets svar är viktigt. Hon säger att syftet med vägledningen är att genom olika exempel stimulera till lokala diskussioner och aktiviteter för att den dagliga verksamheten ska fortsätta utvecklas. Det övergripande syftet med den dagliga verksamheten har varit att få fler människor som har rätt att utnyttja denna verksamhet att komma in i löneanställning. Från konstaterar man dock att detta mål inte har uppfyllts. Låt mig fästa er uppmärksamhet på med aktivitetsersättning. Det handlar om de unga som har förtidspension. Här har man haft en verksamhet som heter aktivitetsersättning. Analysen visar att det var 13 000 personer i åldrarna 20–som kunde lämna aktivitetsersättningen och gå över i lönebidragsanställning, trygghetsanställning eller annat offentligt skyddat arbete med flera insatser. Av dessa var det – hör och häpna – endast 155 personer som hade en sådan anställning i statliga myndigheter eller landsting. Det är en förfärande låg siffra. De flesta som hade denna typ av anställning var alltså anställda i privat sektor, till exempel i mindre, enskilda företag. Jag föreslår statsrådet att man vid en eventuell översyn också tittar på hur det är med utformningen av daglig verksamhet inom stat och landsting. Här borde man föregå med gott exempel. 13 Statsrådet (KD): , och alla de andra är ofta glada när de går till jobbet. De har något kul att göra och får en struktur . De utför dessutom något som är meningsfullt. Det största problemet är att , och många fler inte kan få en reguljär anställning och få det de gör omvandlat till en anställning med olika typer av arbetsmarknadsstöd. Det är dock denna väg vi har försökt inrikta arbetet på, och vi gör det på flera sätt. De vill ju ha en lön för sitt arbete, och det borde vara möjligt i mycket större utsträckning. För några få sker det att denna typ av daglig sysselsättning leder till anställning med olika typer av lönesubventioner och givetvis med en högre ersättning än vad de får i habiliteringsersättning. Det här är den väg som vi gemensamt borde slå in på och arbeta för. Vi har förberett för detta genom att ta reda på hur det fungerar . Det gör vi genom öppna jämförelser. Vi kan se att av kommunerna har aktuella överenskommelser med Arbetsförmedlingen och om samverkan för personer med LSS-insatser. Det är nycklarna. Man måste ha en samverkan på orten med Arbetsförmedlingen och för att kunna komma framåt. Dessa myndigheter är centrala aktörer när det handlar om personer med funktionsnedsättning och sysselsättning. Andelen kommuner som följer upp samtliga beslut, som alltså tittar på hur det fungerar och om det finns skäl att ompröva och kanske omvandla det de gör, har ökat från . Det sker alltså något, men det går fortfarande alldeles för långsamt. Det är av kommunerna som uppger att de har en skriftlig rutin för att pröva möjligheten till arbete eller praktik. Vad gör de andra ? Alla borde göra detta och ha som rutin att regelbundet följa upp om det är dags att pröva en anställning. I av kommunerna har man haft personer som gått från daglig verksamhet till någon form av arbete eller praktik. Det sker alltså, men min poäng är att det sker i för liten utsträckning. har vi öppna jämförelser och vet hur läget i kommunerna är och kan börja trycka på. Vi vet vilka som gör uppföljningar och vilka som inte gör det. Glädjande nog har av alla enheter upprättat genomförandeplaner för samtliga deltagare. Det är en positiv siffra. Denna plan är utgångspunkten för att kunna göra mer och tänka vidare på nästa steg. Det finns mycket utvecklingspotential. Några företag är aktiva och går före. Ica har visat det, också i reklamen, och hamburgerrestaurang är ett annat exempel. Det finns ett antal aktörer som går före och anställer personer med funktionsnedsättning av olika slag. Vi behöver fler, men vi behöver också en offentlig sektor som visar att det är fullt möjligt. Kommunerna och staten som arbetsgivare har sin del att göra i detta arbete. Annat vi har gjort är att ställa en rad olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder till förfogande och att ta fram vägledningen med goda exempel till gagn för kommunerna. Jag återkommer till det i nästa inlägg. 14 (S): Jag tackar statsråden för svaren. Vi riskerar att dra i väg i en vanlig arbetsmarknadspolitisk debatt. Då skulle jag säga att har 400 000 arbetslösa och 70 000 utförsäkrade som Arbetsförmedlingen skickar tillbaka 17 miljarder i oanvända medel. Stödet för människor och inte minst för funktionshindrade att komma in på arbetsmarknaden är extremt begränsat. Fler med funktionshinder står längre bort från arbetsmarknaden . Men denna debatt tänker jag inte föra här , utan jag tänker tala om dem som har habiliteringsersättning och går i daglig verksamhet. För dem där det är möjligt att närma sig arbetsmarknaden är det utmärkt att vi utvecklar sådana verktyg, men för många är det inte möjligt. För dem är vardagen en habiliteringsersättning på 30–. Deras vardag är kompisar som gör likartade arbetsuppgifter men som inte har någon ersättning eftersom de råkar bo på andra sidan kommungränsen. Min stillsamma fråga i interpellationen handlar precis bara om detta. När vägledning inte ens nämner något om ersättning borde man kanske idka lite självkritik. Jag tror nämligen att det finns skäl att göra en översyn av detta. Stora partipolitiska skillnader kommer vi att ha på alla andra områden när det gäller arbetsmarknadspolitik och liknande, men i denna fråga tror jag att det finns ett gemensamt engagemang för att politiken måste se till att det finns likartade villkor och tydliga riktlinjer för kommuner. Kommuner sparar ofta på detta när det är dåliga tider, vilket det är . Många kommuner har ont om pengar till följd av att ekonomin har försämrats på grund av hög arbetslöshet. Då ligger inte precis habiliteringsersättningen först i kön för att ökas, utan den har legat stilla eller i många kommuner till och med sänkts. Då infinner sig frågan igen: Är det inte dags för regeringen och att ta något initiativ? Om översyn låter för avancerat kanske det kan bli en analys eller ett internt beredningsarbete så att man påbörjar en process där man diskuterar vad som kommer att hända med habiliteringsersättningen framöver. Jag tror nämligen att det vore utgångspunkten för en diskussion framöver. Sedan är det viktigt att det är en verksamhet med kvalitet. Det är viktigt att det är verksamheter där man får en bra handledning. Men det är svårt att i längden förklara för individer som uppbär sjukersättning, som är en låg ersättning, varför de ska delta i aktiviteter när resan dit kostar mer än den dagliga ersättning som de får. Jag tycker att vi har ett pedagogiskt bekymmer när vi själva uppskattar människor som engagerat deltar i dagliga aktiviteter, som vill utvecklas och som vill vara med. Då bör vi kunna understödja en sådan utveckling. Jag vill ändå att i sitt nästkommande inlägg säger någonting om inlåsningseffekter. Den delen i svaret från förvånade mig nämligen. Jag kanske missuppfattade det, men jag har svårt att se att argumentet skulle vara inlåsningseffekter på arbetsmarknaden om habiliteringsersättningen skulle justeras något eller om det i varje fall skulle bli likartade riktlinjer över hela landet. Jag ser fram emot en förklaring. Återigen: Vad är det som är så farligt i att göra en översyn av habiliteringsersättningen? Den har onekligen legat still , och detta är en återkommande diskussion i både kommunala församlingar och här i . 15 FINN (M): Jag kan föregripa det svar som efterfrågar hos statsrådet, nämligen detta med inlåsningseffekter. Redan i sammanfattningen av den vägledning som har tagit fram varnas det just för problemet med inlåsningseffekter, som kan vara ett hinder mot att man övergår i ett lönearbete, vilket är huvudsyftet med daglig verksamhet i den långa visionen. Därtill vill jag påtala regelverk. Om jag läser deras rekommendation rätt menar de att den ersättning som utgår och som är skattefri ligger på runt , vilket motsvarar av ett prisbasbelopp. Jag känner lite grann att det inte finns alldeles för stora marginaler när det gäller att justera detta om man vill bibehålla skattefriheten. Jag vidhåller det som ministern har påtalat, nämligen att detta primärt är daglig verksamhet som ska orienteras nära individen i regi, i landstingsregi eller i det lokala näringslivet. Då är det rimligt att det primärt är en fråga att beakta detta. Avslutningsvis tror jag att jag har en samsyn med ministern på att inte minst stat och landsting måste gå före här. Jag blev bekymrad av de 12 935 unga vuxna som har kunnat komma från en aktivitetsersättning över i någon form av program inom Arbetsförmedlingen eller lönebidragsanställning, trygghetsanställning och så vidare. Av dessa 13 000 individer fanns nämligen bara 155 inom statlig myndighet eller landstingen. Om man ska stimulera den dagliga verksamheten att utvecklas, precis som ministern vill, måste vi analysera om staten och landstingen verkligen tar sitt ansvar. Hur ska annars dessa människor kunna komma över i sådan verksamhet, som de inte verkar kunna göra? 16 Statsrådet (KD): Tack för debattinläggen! Det gläder mig att vi är representanter från tre partier som diskuterar frågan. För och skull, och för alla andras skull, är det inte bara jätteviktigt vad vi diskuterar och gör här. När vi har kartläggningen med öppna jämförelser är det också viktigt hur vi och våra medaktörer i de olika politiska partierna agerar ute i kommunerna. Det är där vi kan göra den stora skillnaden. Jag har för övrigt inte hört eller sett något förslag från Socialdemokraterna om en statlig habiliteringsersättning. Jag har inte sett några sådana budgetförslag. Jag har kanske inte har studerat er budget tillräckligt, men jag ser ingenting sådant. Det får ni gärna berätta om. När det gäller inlåsningseffekten svarade Finn alldeles utmärkt på frågan. Det är precis det som man pekar på i vägledningen. Läs en gång till lite noggrannare så ser du att det står tydligt där! Det handlar också om att när man väl har placerat någon i vad man tycker är en fungerande daglig sysselsättning kanske man lägger ned vapnen. Man fortsätter inte att anstränga sig. Det är därför jag tror att vägen med öppna jämförelser och med en konkret analys av vad varje kommun har för sig är mycket mer verksam som redskap i arbetet. Jag har vägledningen, som heter På tröskeln – Daglig verksamhet med inriktning på arbete och som har tagit fram till hjälp för kommunerna, här i fysisk form. I titeln står alltså: daglig verksamhet med inriktning på arbete. Hur kommer man vidare? Det är en möjlighet för betydligt fler – inte för alla, men för många – att få en lön i handen i stället för en habiliteringsersättning. Här finns en rad lysande exempel. , , jobbar nu i stallet där han får ta hand om hästarna och köra traktor. Han har hittat sin nisch. Han har en individuell placering, och den går ganska enkelt att omforma till ett arbete med någon form av anställningsstöd. Vi har exempel som handlar om att kommun har startat en stiftelse där landsting och kommun är huvudmän och där man jobbar med att förmedla anställningar på den öppna arbetsmarknaden. Det kan vara i form av en praktikanställning först och bli till en anställning. Sedan starten har 600 personer fått anställning genom detta arbetssätt. Här finns också en beskrivning av socialt företagande, som inte bara skolar in i ett arbete utan också skolar in i medbestämmande, demokrati och delaktighet. Det är utmärkta exempel som skulle kunna användas i betydligt fler av kommunerna som inte uppvisar så bra resultat. Låt oss gemensamt bestämma oss för att agera ute i kommunerna, ställa frågorna där och se till att det sker ett aktivt arbete med dem som finns i daglig sysselsättning. Så kan fler få en habiliteringsersättning som omvandlas till lön. 17 (S): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag lämnade nu över namninsamlingen så att den är officiellt överlämnad till . Jag valde att ta med vägledning digitalt. Fördelen med det är att man kan skriva Inlåsningseffekter och sedan trycka på Sök. Jag hittade inte ett enda ord om det. Skälet till att jag frågar är att jag undrar hur en habiliteringsersättning på kan skapa inlåsningseffekter i förhållande till den öppna arbetsmarknaden. Det har jag svårt att se. Återigen: Det är dock inte kärnfrågan. Jag tyckte bara att argumentationen var konstig. Det är klart att vi alla ska hitta bättre sätt för att människor ska kunna komma in även på den ordinarie arbetsmarknaden. Men grunden för detta är att var femte kommun inte utger någon habiliteringsersättning. Sjukersättning är en mycket låg ersättning, och detta är en grupp som har det tufft ekonomiskt. och drömmer precis som alla andra unga gifta par om att kunna ha en framtid, kunna göra resor och kunna tjäna lite pengar. Ingen längtar efter eller önskar naturligtvis mer än de själva efter att få komma in på den öppna arbetsmarknaden med lön. Men det är inte här och . Här och är det habiliteringsersättning. Det är därför de engagerar sig i frågan. Jag tror att vi måste fundera politiskt. Är det i längden en hållbar lösning i landet att ha så olika förutsättningar? Vi föreslår ingen statlig habiliteringsersättning; där har alldeles rätt. Det är inte heller det jag efterfrågar. Jag har respekt för frågan – den är svår. Vi föreslår en översyn, och den behöver däremot vara statlig eftersom man inte kan göra den i varje kommun. Det är regeringen som är den instans som står till förfogande. Gör en översyn av habiliteringsersättningen! Vad innebär detta för de funktionshindrade? Vad innebär det för självkänslan och för ekonomin? Vad är egentligen en rimlig nivå framöver när vi talar om det? Det behövs ett bättre grundmaterial än den vägledning vi fick från , där man inte ens nämner frågan om habiliteringsersättning. 18 Statsrådet (KD): Jag tackar för diskussionen och debatten. En bra verksamhet med god kvalitet när det gäller daglig sysselsättning är vad vi behöver se på fler ställen. Det har hänt saker i positiv riktning, men återigen: Det händer för lite. Det finns säkert möjligheter till förbättringar, framför allt från kommunernas sida, i arrangemangen och i de individuella planerna för att peka ut nästa steg i utvecklingen. Detta är en bland tio rättigheter som de som tillhör gruppen ges möjlighet att använda sig av. Det kommunala självstyret sträcker sig långt i vårt land. Det finns en mycket stor makt förlagd ute i kommunerna när det gäller ersättningar eller avgifter. Det gläder mig att höra att vi är överens om att det bästa sättet inte vore en statlig habiliteringsgaranti och att inte är inne på den linjen. Vad skulle en översyn leda till? Jag ska naturligtvis fundera vidare på vad som kan gagna den här saken bäst i längden, men låt mig säga att det finns en rad gränsdragningsproblem på det här området som inte är alldeles lättlösta. Jag är också orolig för att om man skulle gå den här vägen, , och börja fokusera väldigt mycket på habiliteringsersättning skulle det andra som vi nu med kraft försöker göra, nämligen att fler ska få en riktig lön, kanhända avstanna. Det ser jag som en stor och betydande risk i den här diskussionen. Tack för en vitaliserande debatt! Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2013/14:23 om 19 Statsrådet (KD): har frågat mig hur det kommer sig att remissvar har plockats bort från proposition 2011/12:160 om ersättning från staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården. Hantering av remissvar är en mycket viktig del i regeringens beredande av förslag. Remissopinionen sammanfattas dock av läsbarhetsskäl alltid mycket kort i propositioner genom en summarisk jämförelse med kommittéförslaget. Jämförelsen ska i stort sett bara ange om remissinstanserna instämmer i kommittéförslaget eller inte och vilka de viktigaste invändningarna är. Det remissvar som efterlyser behandlas och bemöts i propositionen under . Remissvaret i sin helhet finns i arkiv och är tillgängligt för allmänheten. 20 (SD): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag hör att statsrådet själv säger att remissvaren är en mycket viktig del i regeringens beredande. Trots det tycks statsrådet fullständigt okunnig om vad som händer i hennes eget departement. Remissvaret, som påstår ska finnas under rubriken i propositionen, finns inte. Det säger är därför inte sant. Inte ens de överväganden som ligger till grund för remissvaren finns med, utan det nämns bara lite kort under regeringens bedömning att system inte är bra. Jag har inte kunnat se ett ord om vad remissinstanserna tyckte om modell. Hur stämmer det då med ditt svar, , att remissvaren är en viktig del av beredningen, när du inte ens vet vad du svarar i det här interpellationssvaret? Jag ska säga att det är fler som har uttryckt sig mycket märkligt i den här frågan. på statsrådets departement påstår att anledningen till att remissförslaget plockats bort är att man har haft förslag som avviker från propositionen, och då måste ju det här beredas på nytt. Jag blir inte riktigt klok på det svaret. De propositioner som jag har läst har handlat om remissinstanser som tillstyrker eller avstyrker utifrån argument.