prot · H00972 · 2013-03-05 00:00:00 — Det var en öppen diskussion om det var rätt av att gå in och köpa gammal kolkraft i och östra . Skälet till att gjorde det var att de ansåg att de med ny teknik skulle minska utsläppen av bland annat koldioxid. Men det var en öppen diskussion om det. Regeringen gick inte in och förhindrade den. Att skulle fatta beslut om att avveckla kärnkraften var det väl ingen som kände till då. Jag tror i alla fall inte att man kan beskylla den tidigare socialdemokratiska regeringen för att ha haft den kunskapen i den frågan. Det är alltså en viss skillnad i sak mot vad vi nu diskuterar, där regeringen har gömt undan viktiga pm inför beslutet. Detta har inte oppositionen känt till. har inte känt till det. Det har grävts fram efteråt. Det gör att frågan får en helt annan principiell betydelse. När jag tittar på det skrivna interpellationssvaret kan jag läsa sista meningen från : Beslutet var dock förankrat hos ägaren genom ansvarigt statsråd, och därmed får regeringen anses informerad. Jag måste tolka det så att det har förelegat en allmän beredning. Det brukar ju vara så i regeringar att det alltid finns en allmän beredning, där man tar upp principiellt intressanta och viktiga frågeställningar och då hela regeringen är samlad och har möjlighet att diskutera vad man tycker i en sakfråga. Jag antar att det har varit så i den här frågan, att det har varit en allmän beredning. Då var inte finansmarknadsminister närvarande, eftersom han inte tillhörde regeringen, och då är min fråga: Har finansministern och statsministern informerat finansmarknadsministern om Nuonaffärens ekonomiska problem, eftersom man visste om att det skulle bli ekonomiska problem? Vi har därefter kunnat notera att har gjort nedskrivningar. Jag var själv med på ett sammanträde i näringsutskottet, när dåvarande ordföranden i och vd:n i samt var närvarande. De hade presenterat att de hade gjort en nedskrivning med , 2010. Då var frågan uppe: Hur är det med den här affären? Räcker det med en nedskrivning på ? Ja, sade man från sida, och hade inga invändningar vid det tillfället. Alla uppfattade det så att var det som skulle skrivas ned. Det skulle inte behövas mer, för det var för övrigt en bra affär. vet vi att det inte var en bra affär. har nedskrivningen varit sammanlagt. Dessutom vet vi att regeringen hade information om att det var en mycket riskabel ekonomisk affär. Men ingen har informerat vare sig näringsutskottet eller oppositionen i andra former. Det går därför att ifrågasätta att man kan stå här och säga att det bara är ett statsråd som har varit informerad och att man i övrigt inte har kunnat agera i frågan. Självklart har regeringen haft möjlighet att agera före den här affären. 80 Statsrådet (M): Låt mig först svara på fråga om utförsäljningsrådet. Affärerna passerade inte det rådet. Det var inte meningen med detta råd, utan meningen var att rådet skulle komma med en second opinion för statliga utförsäljningar inte gå in i bolagsaffärer. Sedan tänkte jag gå in på det som Per frågade mig om, hur vi arbetar och om det krävs en ändring i vårt arbete med de statliga bolagen. Beslut på bolagsstämmor och nominering av ledamöter i styrelser är förstås centrala delar i vår ägarstyrningsmodell. Men för en aktiv ägare är också en löpande dialog med bolaget via ordföranden en central komponent. Sedan jag tillträdde har vi aktivt arbetat för att stärka denna dialog, och det är ordföranden som är länken till våra bolag. Vi träffar numera ordförandena i de stora bolagen minst en gång i kvartalet vid fysiska möten och ofta även på telefon. Det är viktigt att slå fast att en aktiv ägardialog inte syftar till att urholka styrelsens roll och ansvar. Det är styrelsen och bolagets verkställande ledning som ansvarar för bolagets operativa verksamhet. Styrelsen har alltid ett juridiskt och affärsmässigt ansvar för bolaget. Oavsett vad en ägare säger eller ger uttryck för bär styrelsen det juridiska ansvaret. Ägaren kan aldrig ha något ansvar för enskilda styrelsebeslut. Detta hindrar förstås inte att styrelsen kan och bör lyssna på sin ägare. Men ansvarsförhållandena förändras inte. Bara om styrelsen vilket händer då och då väljer att hänskjuta en fråga till en bolagsstämma eller om ägaren på eget initiativ ger en anvisning om beslut på stämman kan styrelsen bli skyldig att följa ägarens anvisning. Styrelsens roll som ansvarig för förvaltningen av bolagets angelägenheter innebär att ägaren lägger stor vikt vid styrelsens förmåga att fatta kloka beslut. Det är inte rimligt att fatta detaljerade bolagsbeslut utan tillräcklig kunskap om bolagets verksamhet. När exempelvis beslut om förvärv ska förankras är det rimligt att ägaren i stor utsträckning litar på sin egen styrelse. I den aktuella Nuonaffären gjorde styrelsen bedömningen att köpet av Nuon skulle stärka bolaget strategiskt och bidra till god lönsamhet. Det är då naturligt att ägaren efter en seriös prövning i stor utsträckning accepterar bolagets bedömning. Styrelsen svarar, som jag tidigare nämnde, för förvaltningen av bolagets angelägenheter. Det var styrelsen för som fattade beslutet att köpa Nuon, ingen annan. Det är därför relevant att påminna om att den styrelse som fattade beslut om Nuonaffären hade åtta ledamöter samt arbetstagarrepresentanter. Hälften av de åtta ledamöterna var utsedda av en socialdemokratisk regering och hälften av en alliansregering. 81 PER (MP): Det var i denna kommentar som vi skulle få svar på våra frågor. Delvis fick jag svar på frågan om organisationen kring stora företagsköp, och det välkomnar jag, även om jag inte välkomnar svaret. Det verkar som om allting är frid och fröjd, att allting går precis som det ska göra och att det ska fortsätta att hanteras på samma sätt som man har hanterat Nuonaffären. Så tolkar jag finansmarknadsministerns svar. Det tror jag få egentligen är nöjda med. Om det är någonting som har framkommit i alla medieturer som har varit i denna affär är det att det finns enormt många oklarheter. Det är ingen som har lyckats förklara var det formella beslutet har fattats. Det är ingen som har lyckats förklara var någonstans som ägaren egentligen har gett sitt godkännande till denna affär. Det talas om att styrelsen kan och bör lyssna på ägaren. Men har ägaren gett ett godkännande eller har man inte gjort det? Vem har i så fall gjort det? Är det som näringsminister som har gett det på egen hand? Eller har det, som framkommit av papper som har läckt ut från , varit partiledarna i regeringspartierna som har fått information och också gett sitt godkännande, vilket faktiskt har framgått av de papper som har kommit fram i denna affär? Det kan inte vara en acceptabel situation att det ska få finnas så stora oklarheter kring en så stor affär. I en demokratisk organisation och i ett demokratiskt land måste man kunna ställa människor till ansvar för stora affärer. Det är ganska häpnadsväckande att ägaren i detta fall vägrar att ta det ansvar som man måste ta. har fått ta mycket stryk i denna affär, och regeringsföreträdare har försökt knuffa över ansvaret på henne. Men om det är någonting som ska ha en eloge för i efterhand är det att hon faktiskt pekade just på ägarens ansvar, både för hur ett bolag drivs och för beslut om stora affärer. Därför bekymrar det mig mycket att ministrar i den nuvarande regeringen försöker undvika detta ansvar och försöker ducka för detta ansvar. Det försöker att inte ta något ansvar för denna stora affär. Jag tycker att det är oacceptabelt när vi ändå har en demokrati där vi väljer företrädare i regeringen som ska företräda alla oss ägare av till exempel att de inte vill ta detta ansvar. 82 (S): Statsrådet svarade på en av frågorna, men han svarade inte på den som finns med i interpellation: Har eller har inte statsministern haft kännedom om och godkänt affären? Det är den fråga som vi förväntar oss att få svar på här . I budgetpropositionen 2008/09 kan man läsa regeringens bedömning: Regeringen noterar i sin fortsatta förvaltning av bolaget att synpunkt att innebörden i bolagsordningens tillägg bör klargöras. Det visste regeringen redan då. Regeringen aviserade i sin höstproposition till 2008 att man tänkte göra någonting åt styrningen. Sedan röstades det förslag som Socialdemokraterna genomförde ned. Min fråga återkommer: Vad visste statsministern? kommer vi alla i att uppmärksamma alla starka kvinnor som står upp för vad de tycker och tänker. Vi kommer att manifestera just dessa kvinnor som finns runt om i hela världen och också i . Kvinnor tar stort ansvar. Vi har sett hur kvinnor har fått lämna regeringen när de har begått mindre förseelser, men männen är kvar. Det som jag tycker är häpnadsväckande är att den enda som står upp för den affär som regeringen gjorde är den kvinna som inte längre sitter kvar i regeringen. Dagens regering vill inte låtsas om detta beslut. Man negligerar det, och man överlåter till en tidigare minister att ta hela ansvaret. Jag tycker faktiskt att det är lite skämmigt. 83 (S): Det har nog framgått att regeringen inte bara har fått information utan att man också aktivt har skaffat sig ett eget underlag. Man har alltså med godkännande lagt någon miljon på att köpa en värdering från . Sedan verkar det också klarlagt att frågan har diskuterats på möten där högsta politiska tjänstemän har närvarat. Det är uppenbart att frågan också har förankrats hos statsministern och partiledarna. Men det är inte det som jag har frågat om. Jag har frågat om vad finansministern visste och vad han gjorde med den information som han eventuellt hade. Men det verkar inte gå att få något svar på dessa frågor. Det är förstås beklagligt med tanke på att vi i denna kammare faktiskt använder interpellationsverktyget som ett sätt att utkräva ansvar av statsråden och av regeringen. Det är en viktig del i demokratin. Men här kan man inte få besked om mycket enkla och basala saker. Detta kommer naturligtvis att fortsätta diskuteras i . Här verkar det inte meningsfullt att fortsätta så mycket mer. Men i har vi naturligtvis en uppgift framöver att reda ut hur det egentligen gick till och vem som gjorde vad och när. Men det är olyckligt att regeringen inte är tydligare med hur detta hänger ihop bara för att man inte vill ta ansvar för en affär som man inte tycker blev så bra. Vi har hört att det finns många argument som man kan ta till för att diskutera frågan på ett helt annat sätt om man vill ha den typen av politisk debatt. Men inte ens det gör regeringen, utan man väljer att i så stor utsträckning som möjligt passa från sitt ansvar. Just när det handlar om ansvar och vad han visste då ekar det tyst i kammaren. Det är tydligen ingenting som ska nämnas här, och han kommer inte att lämna denna typ av besked. Det beklagar jag. 84 (S): Det är uppenbart att det är finansmarknadsministern som får ta denna diskussion. Men interpellanterna har ställt frågor till statsministern och till finansministern eftersom de var med i den regering som gav tillåtelse att köpa Nuon. Av det skälet blir debatten lite märklig. Det är lite tråkigt eftersom en interpellationsdebatt är en del i vår demokrati för att kunna skapa debatt om viktiga politiska frågor och skapa en ökad tydlighet för människor så att de får veta vad som egentligen har skett i en regering. Vi får inte veta det . När man lyssnar på finansmarknadsministern och läser interpellationssvaret undrar man om det verkligen kan vara så att regeringen är så oerhört passiv i så stora affärer. Det förvånar mig. Jag kunde inte drömma om att en regering skulle vara så passiv i en affär i 100-miljardersklassen. Det kan också vara precis som har sagt i någon tidningsintervju, nämligen att om man skulle ha agerat från regeringens sida skulle man ha behövt byta ut hela styrelsen men att det hade varit så jobbigt. Därför ville man inte göra det. Luften känns inte så fin när det gäller denna fråga. Det finns säkert mycket mer att gräva fram framöver. Det kommer naturligtvis att ske i andra organ i eftersom det är mycket viktigt att vi får klarhet och att vi lär av de misstag som begås. Här är det uppenbart att regeringen har begått ett misstag. Man har inte fullt ut tagit till sig den information som har funnits, och man har inte agerat som den ägare som man är till ett av de absolut största statliga bolagen. Det borde man ha gjort . Då hade vi sluppit denna debatt och en dålig affär för . 85 Statsrådet (M): Låt mig börja med att notera att det möte i näringsutskottet som och även jag deltog handlade om nedskrivningen av Nuon med 4 ½ miljard. Jag minns det också. Däremot låter det som om tycker att jag borde överpröva detta beslut. Då tror jag att man är inne på en mycket farlig väg. Jag tycker att bolagets revisorer ska göra en så god bedömning som möjligt i fråga om vilket nedskrivningsbehov som finns. Det vore orimligt om ministern eller någon annan lade sig i detta. Det ska vara så bra som möjligt. Det var det ena. Sedan har ganska målande beskrivit vad som hände när Socialdemokraterna hade makten. satsade på stora kärnkraftsinvesteringar i . Dessa investeringar har tillsammans med investeringar i transmissionsnäten också genererat en nedskrivning på , vilket som av en slump råkar vara lika mycket som Nuoninvesteringen. Det kan man ha i åtanke. Dessutom satsade på en väldig mängd kolkraft, av de skäl framför. var antingen planeringschef för statsrådsberedningen eller statssekreterare på . Jag undrar en sak. Vi har försökt hitta anteckningar om huruvida det fanns någon samordning mellan och dess ägare vid dessa förvärv. Eftersom investeringar i tysk kol- och kärnkraft innebar omfattande investeringar samt en delvis ny inriktning framstår den uteblivna samordningen som anmärkningsvärd. Vi hittar ingenting. Om det ändå förekommit samordning på informell väg vet inte vi. Den frågan kan bara besvaras av dåvarande ansvariga statsråd. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2012/13:256 om upprustning av flerfamiljshus 86 Statsrådet (KD): Amineh Kakabaveh har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att påskynda upprustningen av bostäder i miljonprogramsområden och hur det ska ligga till grund för en positiv social utveckling. Amineh Kakabaveh frågar även vilka åtgärder jag avser att vidta för att bruksvärdesprincipen och besittningsskyddet ska respekteras samt hur hyresgästernas inflytande kan förbättras i samband med renoveringar. Frågan om upprustning och renovering av miljonprogrammets bostäder är högaktuell för många bostadsföretag, och de som inte har underhållit sitt bestånd står inför en stor utmaning. Jag anser inte att det är statens uppgift att genom subventioner gynna de fastighetsägare som inte levt upp till sitt underhållsansvar. Staten har däremot en viktig roll i att dels bistå de individer och hushåll som behöver hjälp, dels främja forskning som kan stärka en hållbar utveckling. Regeringen har exempelvis höjt bostadsbidraget för barnfamiljer och unga, sänkt skatten för pensionärer och höjt deras bostadstillägg. Regeringen har också genom forsknings- och innovationspropositionen föreslagit kraftigt ökade resurser för forskning om hållbart samhällsbyggande. Vad gäller den sociala utvecklingen i miljonprogramsområdena krävs det en mängd samverkande åtgärder. Det handlar bland annat om satsningar på arbete, utbildning och stävjande av kriminalitet. Fastigheternas skick är endast en del av en större problematik. När det kommer till bruksvärdesprincipen, besittningsskyddet och hyresgästernas inflytande vill jag påminna om att hyressättningen regleras i hyreslagen, och i enlighet med lagen ska hyran för en lägenhet vara skälig med beaktande av bruksvärdet. En ombyggnation kan innebära att hyresgästen får en bättre standard och därmed också en högre hyra. Bruksvärdessystemet innebär ett skydd mot hyreshöjningar som inte är standardförbättringar. De nya hyrorna är vanligtvis framförhandlade med , men om hyresgästen anser att hyreshöjningen är oskälig kan han eller hon vända sig till . Jag vill även tillägga, i likhet med vad jag tidigare framfört under höstens interpellationsdebatter, att en ombyggnadsåtgärd i regel berör flera generationer av hyresgäster. I enlighet med hyreslagen anses hyresvärden ha ett beaktansvärt intresse av att till exempel vid en stamrenovering göra om badrummet så att det får en normal standard, det vill säga en standard som de flesta hyresgäster förväntar sig av en modern lägenhet. Det är normalt inte enbart den enskilde hyresgästens intresse som ska beaktas utan också ett mer allmänt hyresgästintresse. Fastighetsägarens intresse av att långsiktigt bedriva en rimlig fastighetsförvaltning måste också tas hänsyn till. Avslutningsvis vill jag påpeka att upprustningen av miljonprogrammet på flera håll har pågått och kommit igång. Jag har besökt ett flertal bostadsområden och kan konstatera att det finns goda exempel på åtgärder som har vidtagits för att involvera och värna hyresgästerna. och har till exempel arbetat fram en modell som reglerar hyressättningen efter ombyggnation. Det är något som skulle kunna spridas och användas på flera håll i landet. Jag delar interpellantens uppfattning att en god dialog med de boende är av vital betydelse. 87 AMINEH KAKABAVEH (V): Jag tackar statsrådet för svaret. Det är naturligtvis positivt att statsrådet delar min uppfattning i vissa av frågorna det är alltid positivt men jag måste också säga att svaret är väldigt defensivt. I står vi inför stora utmaningar. En betydande andel av det som går under beteckningen rekordårens allmännytta, särskilt det som byggts före och , har stora upprustningsbehov. beräknas 300 000 av lägenheterna i beståndet ha upprustningsbehov. Kostnaderna uppskattas till någonstans mellan 50 och 275 miljarder enligt såväl Sabos som och beräkningar. Till detta projekt kommer staten inte att bidra med pengar; det har regeringen och Attefall klargjort. En stor del av kostnaderna kommer i stället att finansieras genom hyreshöjningar, det vill säga betalas av hyresgästerna. Jag undrar verkligen vad som händer med hyrorna och vad som händer med de hyresgäster vars hem byggs om. Vart ska de ta vägen under och efter ombyggnationen? Vilket inflytande har hyresgästerna över själva processen? Vad blir konsekvenserna för individerna, familjerna och samhället? Ska de bo kvar eller tvångsflyttas? Jag reagerar också väldigt starkt mot att statsrådet hänvisar till att man har höjt bostadsbidragen. Det är fråga om några hundralappar, medan hyreshöjningarna efter ombyggnaden kan röra sig om . Jag undrar verkligen om har någon idé om vart hyresgästerna ska flytta om de inte kan bo kvar på grund av hyreshöjningar. Tycker han ändå inte att det verkligen är märkligt, och också knepigt, att lägga 14 miljarder på ROT-avdrag men inte ge något stöd till vare sig nybyggnation eller upprustning? Det är en ekvation som jättemånga, däribland jag, inte kan få ihop. Varför finns det så många miljarder till detta men inte till upprustningsområdena, där det är väldigt akut? forskning har visat att tvångsflyttningar, som är en vanlig följd av kraftiga hyreshöjningar i samband med renoveringar och ombyggnation, naturligtvis oundvikligen mest drabbar fattiga som har mindre ekonomiska medel att klara de hyreshöjningar de tvingas till. är hyresfastigheterna liksom bostadsrättsföreningarna undantagna från regeringens ROT-avdrag. Trots att renoveringar av flerfamiljshus är en alltmer akut nödvändighet är renoveringsåtgärderna inom dessa områden missgynnade av regeringens politik. Både ur ett socialt och ur ett ekonomiskt perspektiv är det brådskande ett statligt initiativ måste tas. Det har både forskning och olika institutioner påpekat, och det vet Attefall om. 88 Statsrådet (KD): Det är självklart en stor utmaning vi står inför när vi har byggt så många hus och de kommer in i den tidsepok då man måste börja rusta upp dem. Vi måste dock som riksdagspolitiker och regering inta en principiell hållning. Ett hus kan inte särbehandlas bara för att det är byggt ett visst år. Oavsett om det är byggt , 1965, 1975 eller 1985 måste politiken ha samma förhållningssätt. Det förhållningssätt jag försöker ha är att varje fastighetsägare har ansvar för sin fastighet oavsett när den byggdes. Det är det grundläggande förhållningssätt man måste ha i dessa frågor. Man måste ha stor respekt för att fastighetsägaren måste få sköta om sitt hus, rusta upp det, se till att de har en standard som tål ytterligare kommande 20, 30 och av fastighetens livslängd. Vi får ha stor respekt för att människor känner stor oro. Vad händer exakt nu när min lägenhet eller mitt område ska rustas upp? Vi måste självklart ha stor respekt för människors oro för den egna privata ekonomin. Den grundläggande principen måste vi ändå hålla fast vid: Det är fastighetsägaren som har ansvar för sina fastigheter. Vi måste betona vikten av dialogen, och det står i lagstiftningen. Det är en sak som kan genomföras på lite olika sätt, men dialogen är oerhört viktig. Jag har rest runt i och träffat på många goda exempel där det har fungerat väl och där man har haft en omfattande dialog mellan fastighetsägare och de boende. Som man brukar säga krävs det mycket spring i trapporna, inte bara formella möten utan också samtal kring köksborden. Vi har regelverk. Om man inte är överens om upprustningen kan man pröva det i hyresnämnden. Sedan kommer man tillbaka och har en nästa diskussion: Vad blir hyran i den nyupprustade lägenheten? Det kan också bli en prövning. Efter förhandlingar med blir det prövning i hyresnämnden. I en del av diskussionerna om höga hyror handlar det ofta om de första budens förslag, inte förslag efter den slutliga prövningen och förhandlingen. Vi ska komma ihåg att i de här upprustningssituationerna talar man om hyreshöjningar på kanske mellan och, som skräckexempel, , med hela spannet däremellan beroende på i vilket skick fastigheten är, hur den har skötts om tidigare och vilken grundstandard det var på fastigheten när den byggdes . Olika förutsättningar gör att det är olika situationer i olika fastigheter. Vi har ett instrument som heter bostadsbidrag och som vi har höjt. Det innebär mer i bostadsbidrag för exempelvis en ensamstående förälder med barn. Vi har förstärkt bostadstilläggen för våra pensionärer och sänkt skatten för pensionärer och dem som har inkomst av arbete. Det är ett instrument som vi måste titta vidare på för att se hur vi kan hjälpa till. Sedan har vi områden som har särskilda problem. Vi har pekat ut 15 områden i där det är speciella omständigheter. Där genomför och diskuterar regeringen ytterligare åtgärder för att hjälpa till. Det är 15 områden där problematiken är mer komplex. Det handlar om att skolorna inte fungerar särskilt väl, det handlar om hög arbetslöshet, det handlar om att det saknas trygghet ute på gator och torg och det handlar om att det finns fysiska upprustningsbehov. Där har regeringen en del program på gång och en hel del utredningsarbete som ytterligare åtgärder, och vi diskutera hur vi kan gå vidare. Likaså görs forskningsinsatser, och vi måste sprida de goda exempel som finns runt om i . Det är på den nivån vi måste jobba som en ansvarsfull regering. Jag vet inte riktigt vad som är alternativet till den politiken. 89 AMINEH KAKABAVEH (V): Tack, statsrådet, för resonemanget! Det finns olika vägar för vad man ska göra utifrån olika ideologiska skiljelinjer. Det som regeringen har valt är de som redan har möjlighet att påverka sitt boende, var man ska bo och så vidare. Fastighetsägarna har lyfts fram här. Problemet är att fastighetsägare inte har samma etiska och moraliska ansvar som staten har, eller hur? Den hyreslag vi nu har stöder dem. Där ställs affärsmässighet kontra samhällets ansvar. Det är väldigt problematiskt. Vi har en rapport från och den forskning som statsrådet hänvisar till, både internationell och nationell. Om vi ska beakta dessa måste vi ta hänsyn till de sociala och ekonomiska konsekvenserna för individerna i de 15 bostadsområdena.