prot · H009128 · 2013-06-25 00:00:00 — Problemet är om de missbrukas eller om det blir oseriösa och osunda förhållanden och inte alls som vi hade tänkt med lagstiftningen. tror inte jag heller att det är så många som säger: Jag har en funktionsnedsättning. Men jag vet att enskilda personer känner sig stressade till att säga: Okej, jag har en diagnos och därmed en funktionsnedsättning. Vi ska tänka på att alla diagnoser inte medför att man har en nedsatt arbetsförmåga, men ibland kan det vara lätt att lyfta fram någon diagnos för att lyckas. Jag ska ge två exempel. Det ena är taxibranschen. I min och säkert i många andras värld är en taxichaufför en frisk person som är fullt kapabel och lämplig att framföra ett fordon med passagerare. Att företag införskaffar en taxibil, sätter den i trafik och bemannar den med hjälp av lönestöd tycker jag är både underligt och fel. Att sedan höra att dessa anställda med lönestöd inte får ut den avtalade lönen, inte får lön mellan körningarna och måste hoppa mellan olika fordon för att lura arbetstidsmätningen gör mig upprörd. Den enskilde föraren har i det här läget ingenting att sätta emot, för gör han det får han gå. I en utredning har det sagts att var tionde taxiförare har någon form av lönestöd. De små taxibolagen överlever inte en sådan osund konkurrens. Hunddagis är ett annat exempel. informerades jag om hur det fungerar på vissa av de hunddagis som har poppat upp, speciellt i . Väldigt unga personer med lönestöd kränks och utnyttjas av arbetsgivare som inte har en aning om vare sig arbetsrätt eller arbetsmiljö. Mot detta är företag med sjysta villkor chanslösa. För att rätt personer ska hamna på rätt plats med rätt stöd, bra arbetsförhållanden och rätt lön är ett förslag att Arbetsförmedlingen ska ha en bättre samverkan med de fackliga organisationerna. En väl fungerande dialog behövs. sker den mest bara via samverkansblanketter. Det som Arbetsförmedlingen inte ser, ifrågasätter eller hinner med kan ju facket med sina kunskaper och annan insyn hjälpa till med. Det skulle vara en mycket behövlig resurs och tillgång som skulle gagna alla involverade parter. Jag vet att facken gärna vill ha den dialogen. Jag vill vara tydlig med att jag inte ifrågasätter AF-handläggarnas kompetens. Men jag vet att det lätt blir fel när pinnstatistik och måluppfyllelse går före förnuft. Jag vill nu fråga ministern om hon anser att Arbetsförmedlingen har tillräckliga resurser för att klara av sitt uppdrag i alla dess delar och om hon är nöjd med det sätt som Arbetsförmedlingen verkställer regeringens arbetsmarknadspolitik på. 34 (S): Men anledning av arbetsmarknadsministerns andra inlägg skulle jag vilja ställa två frågor till henne. Jag vill också säga tack till för den här interpellationen. I län fick Arbetsförmedlingen betala tillbaka en ganska stor summa pengar när det gäller just lönebidragsanställning. Det har skett även i andra delar av , så det gäller alltså inte bara län. Vad drar regeringen för slutsatser av att just pengarna för lönebidragsanställningar betalas tillbaka från Arbetsförmedlingen? Man måste ju dra någon slutsats, kanske att man har gett för mycket pengar och att det nu inte finns så många personer som behöver ha lönebidragsanställningar. Eller finns det några andra slutsatser från regeringens sida angående detta? Min andra fråga är: Vad finns det för forskning när det gäller sådana här lönestöd som slår ut olika typer av jobb? Har regeringen tagit del av någon forskning eller initierat någon forskning rörande de här frågorna för att mer konsekvent kunna göra en analys av vad regeringens politik får för effekter? 35 Arbetsmarknadsminister (M): Jag delar inte analys av vad problemet är. Det stora problemet är att det finns för få företag, för få statliga bolag, för få kommuner och för få organisationer som över huvud taget vill anställa en person som har haft det lite tufft, som har en funktionsnedsättning med nedsatt arbetsförmåga, som har ett handikapp, som kanske har suttit i fängelse, som har en bakgrund i missbruksvården eller som har en psykisk funktionsnedsättning. Det, , är den allra största utmaning som vi har framför oss, för i dagens samhälle vill många arbetsgivare ha den perfekta arbetskraften gärna ung, gärna högskoleutbildad och med lång erfarenhet och ett fläckfritt förflutet. Vi vet att den psykiska ohälsan ökar i samhället. Vi vet att fler barn går i grundsärskolan och i gymnasiesärskolan. Vi vet också att fler barn väldigt mycket tidigare får en diagnos. Det är säkert bra för honom eller henne, som då kan få relevant vård, omsorg, hjälp och stöd. Men vi vet också hur det kan påverka den här personens möjlighet att få en förankring på arbetsmarknaden. Därför skulle jag vilja säga att vi behöver fler sjysta företag som öppnar dörren. Jag delar inte heller uppfattningen att människor känner sig frestade, som säger, att lyfta fram en diagnos. Det här ska ju bedömas. Man får inte ge en lönebidragsanställning i första hand. Först och främst ska man försöka med andra åtgärder, till exempel arbetshjälpmedel eller personlig assistent. Det är tydligt i regelverket. Det är inte heller så att en lönebidragsanställning gäller för alltid. I princip ska den maximalt vara , och det första beslutet omfattar . Man följer upp det med arbetsplatsbesök, om arbetsförmedlarna följer regelverket som finns, vill säga. Många arbetsgivare tycker till och med att man följer upp det för mycket, att man drar tillbaka och sätter ned bidragsdelen från samhället. Jag tycker att faktiskt får sätta sig in lite mer i hur det här går till i praktiken. Jag tycker också att det inte känns okej att ta taxibranschen som exempel. Vi vet att man där kanske inte behöver högskoleutbildning eller gymnasieutbildning, och man kanske inte heller behöver ha de perfekta kunskaperna i det svenska språket. Är det då inte ganska bra att det finns företag som anställer människor som kanske har svårt att få andra typer av arbete? Är inte det positivt? En person som har suttit i fängelse och är berättigad till nystartsjobb kanske kan få jobb som taxiförare men inte inom förskolan eller åldringsvården, eftersom det kan krävas registerutdrag. Jag tycker att vi ska uppmuntra företag som anställer personer som har haft det lite tufft och vars väg har varit krokig. När det gäller frågor och att Arbetsförmedlingen i fick betala tillbaka pengarna ligger misslyckandet i att det finns för få företag i län kommun, , organisationer och ideella sektorn som har velat öppna dörren och ta del av de här anställningsstöden. Det är inte för få personer som är berättigade till dem. Regeringen har avsatt mycket pengar för att hjälpa människor att komma in, men företagen behöver också öppna dörren. När det gäller frågan om subventionerade anställningar finns det ganska mycket erfarenhet av att supported employment i olika former fungerar väl, och man har det i olika delar av världen. I de länder som har råd med en aktiv arbetsmarknadspolitik försöker man subventionera arbetsgivarnas kostnader. I är vi noga med att personer som får de här stöden ska ha en kollektivavtalsenlig lön eller en lön liknande den som finns i branschen, och det ska finnas försäkringar tecknade för den anställde. I grunden tycker jag att det här systemet fungerar bra, men fusk ska beivras. 36 (S): Vi kanske inte möter samma personer, , och vi har säkert olika tolkningar. Jag har inte skäl att ifrågasätta de personer som drabbas av det här systemet när de vittnar om hur de upplever det när de tvingas använda en diagnos. Jag vet hur regelsystemet är. Jag vet också att det inte alltid fungerar, just för att Arbetsförmedlingens handläggare sliter hårt under pinnstatistik och måluppfyllelse ibland så hårt att det sunda förnuftet rent har gått åt skogen. Arbetsförmedlingarna har en tuff arbetssituation, och jag förstår att det blir fel. Men jag tycker att det vore lite väl märkligt om jag skulle stå här och hitta på saker. blev Sänkta trösklar, högt i tak och sedan tilläggsutredningen om arbetshjälpmedel. I den första föreslogs en höjning av lönestöden , och min sista fråga är om vi kan förvänta oss att dessa utredningar kommer att leda till konkreta förslag från och i så fall när vi i kan behandla dessa eventuella förslag. 37 (S): Svaret och slutsatsen från arbetsmarknadsministern var alltså att Arbetsförmedlingen lämnade tillbaka pengar för lönebidrag i län och på andra ställen därför att det var för få som anställde. Så kan man tolka det. Man kan också tolka det som att Arbetsförmedlingen inte tillräckligt hårt har jobbat med den här gruppen, inte haft tid, haft för många andra parametrar eller, just som man pekar på, har blandat ihop olika typer av lönestödsmodeller. Oavsett vilket kan jag hålla med arbetsmarknadsministern om att det är bedrövligt att inte fler kommuner och landsting tar sitt ansvar, att inte staten tar sitt ansvar och att inte fler arbetsgivare ser det här som en möjlighet att få in personer på arbetsmarknaden som kan vara med och bidra efter sin förmåga. När det gäller forskningen blev jag lite osäker. tog det lite svepande, men finns det någon forskning på den arbetsmarknadspolitik vi har i nu? Har ni gjort några djupare analyser över den bidragsflora som finns i systemet? Min bild är i alla fall att Arbetsförmedlingen har sagt att väldigt många arbetsgivare tycker att det är ett väldigt krångligt system och att det finns för många typer av stöd att söka. Då måste man rannsaka sig själv och fundera över om man kan underlätta för de arbetsgivare som faktiskt vill vara med och bidra till att anställa personer med funktionsnedsättning. 38 Arbetsmarknadsminister (M): Jag tror inte att hittar på, men jag tror att hon drar slutsatser av enstaka händelser som uppmärksammats i medierna och sedan generaliserat dem till att det ser ut så generellt. Jag fick en fråga tidigare om jag har förtroende för Arbetsförmedlingen. Jag vill säga att där jobbar drygt 13 000 medarbetare, och jag tror att de allra flesta brinner för sitt arbete och även gör ett gott arbete. Jag tror inte att deras så kallade sunda förnuft har gått åt skogen. Jag tror att de är ansvarstagande och duktiga medarbetare. Men på alla ställen finns det någon som utmärker sig genom att inte göra rätt och inte följa regelverket. Generellt sett har jag alltså förtroende för Arbetsförmedlingen. Jag är ganska säker på att man försöker få fram arbetsgivare, men jag tror också att det finns många fördomar i samhället mot just personer som har det tufft. Man tror att har en person en gång råkat illa ut, till exempel varit långtidssjukskriven, så kommer han eller hon inte att sköta sitt arbete. Där har vi ett viktigt arbete att göra med att ge människor en andra, tredje eller för den delen en fjärde chans. När det gäller är det en utredning som bereds, och där handlar det, precis som säger, om att höja stöden ännu mer. Enligt analys skulle det kunna riskera att slå ut ännu fler ordinarie jobb. Det är en fråga som vi tittar på, och det får vi återkomma till. Generellt sett tycker jag att det kanske finns lite för många lönestöd. Även detta tar upp. Det finns en mängd olika stöd och en mängd olika resurser, och det finns goda skäl att se över om det vi har är mest effektivt eller om vi kan förenkla det ytterligare så att fler arbetsgivare kanske blir intresserade av att anställa personer som har haft det svårt. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2012/13:475 om arbetsmarknadspolitikens roll i samhället 39 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig vilka insatser som jag avser att vidta för att ompröva den ensidiga synen på arbetsmarknadspolitikens roll i samhället. Den globala finanskrisen är nu inne på sitt femte år. Den svaga internationella konjunkturutvecklingen påverkar genom lägre tillväxt och högre arbetslöshet. Dock vill jag betona att har utrymme för den aktiva arbetsmarknadspolitik som regeringen föreslog i budgetpropositionen och i vårpropositionen, detta tack vare att vi, till skillnad från flera skuldtyngda länder som tvingas till nedskärningar, har haft ordning och reda i de offentliga finanserna. Målet för regeringens politik är full sysselsättning. Alla som kan och vill ska kunna arbeta utifrån sin egen förmåga. Sedan regeringen tillträdde 2006 har en rad reformer genomförts för att förstärka arbetslinjen. Detta har medfört att sysselsättningen har ökat och att utanförskapet har minskat. Arbetslinjen ska genomsyra arbetsmarknadspolitiken och är grundläggande för utformandet av en långsiktigt hållbar arbetsmarknadspolitik. Tvärtemot vad hävdar anser regeringen inte att synen på arbetsmarknadspolitiken är ensidig utan att det bedrivs en aktiv arbetsmarknadspolitik som är under ständig utveckling. I vårpropositionen föreslog regeringen ytterligare förstärkningar inom utbildning, praktik, infrastruktur och regional utveckling för att dämpa krisens effekter och för att motverka att den höga arbetslösheten biter sig fast. Det handlar vidare om att rusta genom investeringar i infrastruktur och forskning, att förbättra företagens villkor samt att genomföra ytterligare arbetsmarknadspolitiska insatser. Regeringen prioriterar en aktiv arbetsmarknadspolitik och tillväxtskapande reformer så att fler kan komma i arbete. 40 (S): Jag tackar statsrådet för svaret, men jag hade faktiskt väntat mig lite mer från ministern, som har ett av regeringens viktigaste uppdrag. Jag hade ärligt talat förväntat mig mer ödmjukhet inför det faktum att arbetslösheten är högre än när den borgerliga regeringen tillträdde, då det samlande ordet var massarbetslöshet. Jag säger inte att det nödvändigtvis var bättre . Men det är sämre . Av svaret framgår att arbetsmarknadsministern inte har för avsikt att reflektera och ompröva den förda politiken. I stället talas det om den ekonomiska krisen, att sysselsättningen ska ha ökat och att utanförskapet skulle ha minskat. anser regeringen inte att synen på arbetsmarknadspolitiken är ensidig, utan den är i stället, som det heter, under ständig utveckling. Men i praktiken har tåget redan gått. Vad menas egentligen med det som arbetsmarknadsministern tar upp i sitt svar? Visst vore det märkligt om , som det exportberoende land vi är, inte på något sätt skulle ha påverkats av den omfattande finanskris som har grasserat , och visst är det bra att har en starkare ekonomi än flera mycket hårt drabbade länder inom vår europeiska gemenskap. Men det avspeglas ju inte i siffror som rör arbetslösheten. Att komma på sjunde plats efter länder som , , , , och kan knappast vara någonting att jubla över. Ordning och reda i ekonomin är viktigt. Det är bra att den borgerliga regeringen delar det synsättet. statsfinanser är någonting som skapar förutsättningar för att till exempel bedriva en offensiv arbetsmarknadspolitik. När det gäller det där med sysselsättning och utanförskap sägs det i svaret att sysselsättningen har ökat. Det har den i absoluta tal självklart. Men är det samma sak som att utanförskapet verkligen har minskat? Det är inte självklart. För det första har vi en befolkningsökning . För det andra har vi kunnat se hur den försämrade a-kassan och sjukförsäkringen gjort att många fler har en mycket besvärligare privatekonomisk situation än tidigare, för att inte tala om de kostnader som staten har skjutit över på kommunerna. För det tredje kan vi konstatera att arbetslösheten i sig faktiskt är högre än när regeringen tillträdde 2006. Visst finns det, som jag nämnde tidigare, länder som har det mycket värre än vi. Men det är ingen tröst för den som är arbetslös och som kanske har fallit igenom det allt glesare skyddsnätet i form av arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkring, personer som kanske är hänvisade till det allra yttersta av skyddsnät, nämligen kommunernas försörjningsstöd. Det sägs i svaret att målet är full sysselsättning och att det enligt arbetsmarknadsministern kan definieras som att alla som kan och vill ska kunna arbeta utifrån sin egen förmåga. Detta är en definition som jag faktiskt tror att de allra flesta håller med om. Problemet är bara att regeringens politik inte riktigt speglar den goda ambitionen. Det som borgerligheten kritiserade som stelbent och oflexibelt innan de tillträdde 2006 är paradoxalt nog ännu mer stelbent nu och saknar allt vad flexibilitet heter. På tal om satsningar: Att först ta bort en stor bit och sedan lägga tillbaka en skärv av den och hävda att det är en satsning är inte trovärdigt. Tydligt blir det när det till exempel gäller förstärkningen av utbildningsplatser. Jag konstaterar att regeringens ensidiga syn på arbetsmarknadspolitikens roll i samhället är kvar och att deras så kallade jobbpolitik fortsätter att ensidigt fokusera på att svenska folket borde sänka sina löneanspråk. För mig som socialdemokrat är arbetsmarknadspolitiken det kitt som får saker och ting att hänga ihop och fungera bättre. Därför är jag glad över att vi i vår budget och vårmotion har lagt fram flera förslag som har effekt på både kort och lång sikt och som gör det möjligt för att åter ta täten när det gäller kampen mot arbetslösheten och för jobben. Jag måste avslutningsvis ändå fråga arbetsmarknadsministern, nu när regeringen uppenbarligen tänker hålla fast vid sin initiala idé: Varför har en högre arbetslöshet än jämförbara länder? Varför har antalet långtidsarbetslösa nästan tredubblats ? 41 Arbetsmarknadsminister (M): Tack för frågan! Att Socialdemokraterna tycker att det är sämre nu med alliansregeringen är föga överraskande. Den kritiken har vi hört ganska . Det som jag tror är viktigt jag har försökt ha de här debatterna ganska , men Socialdemokraterna kanske inte är så intresserade av att lyssna på svaren är att det inte finns någon automatisk koppling till högre sysselsättning bara för att befolkningen ökar. Vi kan när det till exempel gäller utrikes födda se att sysselsättningsgraden har ökat bland dem, vilket är ganska fantastiskt under rådande omständigheter. Där har det betydelse att vi har sänkt trösklarna in på arbetsmarknaden, till exempel genom ROT- och RUT-sektorn, där Socialdemokraterna vill försämra avdragsmöjligheterna, genom den halverade restaurangmomsen och genom att göra det billigare och mindre krångligt att anställa. När det senast var riktig kris, , förlorade man en halv miljon jobb i . var i och för sig lite ödmjuk också och sade att allting kanske inte var bättre under Socialdemokraternas tid. Men låt mig ta upp några saker som jag tycker är angelägna när det gäller att öka sysselsättningen ännu mer. Det handlar om att faktiskt rusta människor så att de kan ta lediga arbeten. Det har aldrig gått så många på högskolor och universitet som det gör just . Vi har ökat antalet platser inom den reguljära utbildningen och även inom arbetsmarknadsutbildningen. Under en normal månad är det runt 10 000 personer som går en arbetsmarknadsutbildning. Vi har kunnat stimulera våra ungdomar att gå tillbaka till skolan genom folkhögskolesatsningen, som har visat sig vara så positiv att vi nu har ändrat reglerna så att ännu fler ungdomar ska kunna komma in på folkhögskolan på den här motiverande utbildningen . Förhoppningsvis leder det till att de unga tar ett steg tillbaka till skolan och inser att det är ganska bra att ha en fullgjord grundskoleutbildning och allra helst också gymnasium. Där har vi också kunnat satsa på det förhöjda studiebidraget, som gör att en ungdom under vissa förutsättningar får ett studiemedel på 6 500 i bidragsdel för att inte hon eller han ska behöva skuldsätta sig för rena grundskole- eller gymnasiestudier, vilket jag är väldigt stolt över att kunna medverka till. var jag i . Där tog vi beslut om Employment Performance Monitor, det vill säga det som mäter de olika europeiska länderna. Det var faktiskt med stor stolthet som jag kunde åka till ministermötet och se att låg i topp, allra högst upp, när det gäller flera olika och viktiga parametrar, till exempel kvinnors sysselsättning, sysselsättningen bland äldre och sysselsättningen bland dem med låg eller medelhög utbildning. Vi hade ganska få rekommendationer från när de jämför oss med andra länder i EU. Det vi har som rekommendation och det är en stor utmaning handlar om de personer som är födda utanför . Där är vi inte tillräckligt bra. Där är inte företagen tillräckligt intresserade av att anställa, även om det är personer som har en bra utbildning. Vidare föreslår att vi borde sänka ersättningarna i så att det lönar sig ännu mer att jobba. Det är egentligen det de skriver i sin rekommendation. Det menar regeringen är en rekommendation som vi inte ska anpassa oss efter. Vi tycker att det ska vara sjysta ersättningar i såväl a-kassa som sjukförsäkring och ekonomiskt bistånd. Vi ligger bland de främsta länderna inom EU, så jag delar inte analys. Sedan är vi också bland de allra bästa när det gäller just långtidsarbetslösheten. Vi kan se att människor är arbetslösa en period, men de kommer ändå i arbete därför att de förmår att ta till sig av den hjälp som Arbetsförmedlingen kan ge. Man är ganska väl . 42 (S): Några nya saker i sig kommer inte från statsrådet. Rälsen är som sagt lagd, och det är bara att följa den för det han eller hon kan och mäktar med, så långt det nu funkar. Det är klart att står väl rustat i relation till många andra länder när det gäller enskilda delar av arbetslösheten. Men att har en högre sysselsättningsgrad när det gäller kvinnor tror jag inte att vi har regeringen att tacka för. Det är ju en effekt av ett långt och medvetet arbete för att skapa en mer jämlik arbetsmarknad. Detta med hög ålder är nog inte heller någonting som enbart regeringen kan ta åt sig äran av. Jag ska villigt erkänna att jag inte längre riktigt förmår hålla räkning på alla de personer som jag har mött som faktiskt börjar tappa hoppet, trots alla de saker som görs. Det har gjorts en del bra saker, till exempel folkhögskolesatsningen. Det var inte någon dum idé. Däremot kan jag inte riktigt hålla med statsrådet beträffande ökade satsningar på utbildningsplatser, för vi kan ju se att man har tagit bort en stor mängd utbildningsplatser och sedan återfört en liten del, och det är det man nu kallar för satsningar. Jag möter som sagt människor som man faktiskt får idka ett visst övertalningsarbete med för att de inte fullkomligt ska tappa hoppet om att antingen göra sig gällande eller åter kunna göra sig gällande på en arbetsmarknad som ständigt blir tuffare. Det är människor som kämpar med att få tillvaron att gå ihop, där många lider av att ständigt också bli ifrågasatta. Vi kanske ska vara glada för att regeringen säger att vi inte har att vänta några ytterligare försämringar när det gäller a-kassa och sjukförsäkring. Jag hade verkligen inte hoppats att statsrådet skulle komma och säga, att vi ska försämra a-kassan ytterligare. När det gäller arbetslinjen och arbetsmarknadspolitiken sade man tidigare att ett av Arbetsförmedlingens viktigaste uppdrag var att rusta och stärka den enskilde. Det är det alltjämt. Det är också så att Arbetsförmedlingen har ett viktigt uppdrag i att understödja hur arbetsmarknaden i sig fungerar. Utifrån ämnet för min interpellation, synen på arbetsmarknadspolitikens roll i stort, kan man fundera på sättet att betrakta alla intressenter utanför som olika typer av särintressen. Det skapar inte riktigt förutsättningar för att kunna ta den breda ansats och ha den breda acceptans som behövs för att kunna få arbetsmarknadspolitiken att fungera. I en tidigare interpellationsdebatt talades det om behovet av flera arbetsgivare som är villiga att ge människor en andra, en tredje och kanske en fjärde chans. Problembeskrivningen av det behovet delar arbetsmarknadsministern och jag, men det förutsätter också att man från regeringens sida väljer att inkludera olika typer av intressenter för att skapa just den breda acceptansen för arbetsmarknadspolitiken och dess roll i samhället. Sunt förnuft nämndes också.