prot · H10944 · 2013-12-11 00:00:00 — och har gång på gång anklagat regeringen för att ha misslyckats med integrationspolitiken. är emot varje förslag som ska förbättra situationen för dem som har svårt att bli integrerade. vill ta bort av de anslagen. Man kan fråga sig hur trovärdig en sådan politik är. integrationspolitik, herr talman, är över huvud taget inte integrationspolitik. Vi från sida är mycket stolta över regeringens arbete, men vi är medvetna om de stora utmaningarna vad gäller integration och jämställdhet. Vi kommer inte att vara nöjda förrän alla hindren är borta. De fyra oppositionspartierna vill ta bort en del integrationsåtgärder. Där vill och ta bort hela summan på 197 miljoner medan och Socialdemokraterna vill ta bort 100 miljoner. Det är kanske dags att de fyra oppositionspartierna kommer överens om miljonerna. 75 (SD) replik: Jag håller med Socialdemokraterna att regeringen har misslyckats. Om man som har gått till val på att minska utanförskapet, om man som har gått till val på att minska integrationsproblemen, och utanförskapet och integrationsproblemen i stället ökar eller ligger kvar på exakt samma nivå, måste väl det betraktas som ett misslyckande. Då har man svikit ett vallöfte. Speciellt har gjort ett stort nummer av dessa frågor. Men ni har inte lyckats. Skolresultaten för utlandsfödda elever är fortfarande katastrofalt låga. De ser till och med ut att försämras. Regeringen pratar ofta om hur många fler utlandsfödda som har fått ett jobb . Men det är bara att lägga ut en dimridå om man inte också tar hänsyn till hur många nya utlandsfödda som har tillkommit . Förvärvsfrekvensen har inte förbättrats. Ni har totalt misslyckats. När det gäller påståenden om att vi är emot alla integrationsåtgärder måste det verkligen nyanseras. sprider en myt till exempel om att skulle vilja avskaffa sfi. talar om att vi vill dra ned på mycket av integrationspolitiken. Men det handlar om att vi vill ha en mer ansvarsfull invandringspolitik. Vi vill anpassa nivåerna till våra grannländer och . När det kommer färre invandrare blir också den totala kostnaden betydligt lägre eftersom det blir färre nyanlända här som behöver ta del av integrationsåtgärder . I realiteten förstärker vi i detta budgetförslag resurserna framöver till sfi per capita, per elev. Jag vill bara göra detta klargörande. 76 (FP) replik: Vi har av olika skäl haft ett misslyckande när det gäller integrationspolitiken. Sedan alliansregeringen tog över 2006 och efter 2010 med etableringsreformen har det handlat om att man ska minska bidragsberoendet och ha fokus på arbete. Det har vi gjort. tog det innan man kom i kontakt med Arbetsförmedlingen. kommer varannan i kontakt med Arbetsförmedlingen . är det mycket kvar, men det har skett stora förbättringar. tog det i genomsnitt för en kvinna att få sitt första arbete i . Det tog sex för en man att få sitt första arbete. I genomsnitt tog det sju . har det gått ned till fem . Vi har satsningar på dem som läser svenska. blandade man högutbildade med lågutbildade inom sfi, och det kunde ta . går det mycket fortare. När vi har sett att vi inte har nått effekt med en del av de reformer som vi har genomfört har vi ändrat på dem. Sfi-bonus är en sådan. Regeringens förslag har handlat om att man ska göra det lättare för dem som kommer till vårt land. Vi ska ta vara på deras resurser eftersom de har kompetens. Jag har inte en enda gång som jag har suttit i arbetsmarknadsutskottet och i sett att har kommit med ett enda förslag där man vill göra det bättre för dem som finns i vårt land. 77 (SD) replik: Att tala om att regeringen har valt att nu skrota sfi-bonusen, som var en satsning som var ett fiasko, kan jag inte se som en del i en framåtsyftande integrationspolitik. Som du säger, , har integrationspolitiken varit ett misslyckande . Det har inte spelat någon roll om det har varit en rödgrön regering eller en borgerlig regering. Varje gång har man presenterat nya inslag av social ingenjörskonst, och man ska lappa och laga. Men man vägrar konsekvent att titta på orsakerna till att vi har stora integrationsproblem, nämligen att vi har en betydligt större invandring än vad vi som samhälle klarar av att hantera. Det stämmer, som sade, att vi inte har en invandring för att den ska vara ekonomiskt lönsam. Det har i och för sig varit mycket svårt att få er att erkänna att invandringen är en stor kostnad för samhället. Ni har hittat på en massa olika förklaringar, den ena mer krystad än den andra, och låtsats att så inte är fallet. Det är ändå befriande att det nu börjar komma sådana typer av erkännanden. Men vi har invandring till viss del, men inte bara, av humanitära skäl. Det är åtminstone en betydande minoritet som kommer hit av humanitära skäl av olika slag. Men det är också ett feltänk. Om vi ska ha en invandringspolitik för att hjälpa människor i nöd undan krigs- och krissituationer på olika sätt är det mycket mer effektivt att hjälpa dem på plats. Då kan vi hjälpa många fler människor till en mindre kostnad. Vi kan undvika de integrationsproblem som vi står här och diskuterar , och vi kan dessutom få pengar över till välbehövliga satsningar inom landet. Jag tror att den bästa integrationspolitiken är att föra en sund skolpolitik, en sund företagarpolitik och en sund sysselsättningspolitik i största allmänhet. Jag tror inte att vi i varje enskilt läge behöver ha särlösningar på basis av etnisk bakgrund, vilket tyvärr både regeringen och Socialdemokraterna ofta hemfaller till. Det är inte ett handikapp att ha en utländsk bakgrund. 78 (FP) replik: Jag tror att det är dags för att gå från ord till handling. Ni vill ta bort integrationsåtgärder – minus 197 miljoner. Ni vill ta bort kommunersättningar – minus 662 miljoner. Ni vill ta bort ersättningen till etableringslotsar – minus 1 . När det gäller finansiering och annat i EU-budgeten vill ni inte ta bort någonting. Men ni vill ta bort 97 miljoner från . Ni vill ta bort åtgärder mot diskriminering och rasism – minus 42 miljoner. Ni vill ta bort särskilda jämställdhetsåtgärder – minus 130 miljoner. Så fortsätter det. Det räcker inte med ord, . Ni måste komma med förslag. Vi har folk som har kommit till vårt land. Vi ska ta hand om dem. Alla är inte parasiter. En del av dem har hamnat i utanförskap. Återigen: Jag har inte en enda gång sett ett enda förslag från om att man ska göra det lättare för dem som har hamnat i utanförskap och att man ska ha en bättre integrationspolitik och om att man ska göra det lättare för kvinnor som har hamnat i svåra omständigheter. Det gäller att gå från ord till handling. har blivit rikare genom att vi har öppnat våra gränser och tagit hand om dem som har kommit hit och som behöver vår hjälp. Då behöver vi också vidta åtgärder för att hjälpa dem att lämna utanförskapet och bli en del av det svenska samhället så att vi alla tillsammans kan utveckla det. 79 (C): Vad debatterar vi här ? Det kan man fundera på. Det är såklart ett budgetbetänkande. Men vi debatterar också vilket vi vill ha. Med invandring kommer att växa och kunna ha en ekonomi för den välfärd som vi alla vill ha. Det finns partier som säger att ökad invandring leder till ökad arbetslöshet och högre sociala utgifter. Därför ska svenskarna först få jobben. lever på denna myt och detta påstående. Det är oroväckande att även Socialdemokraterna ansluter sig till det. Så är inte verkligheten. Forskningsrapport efter forskningsrapport visar att kommuner och regioner som har en hög grad av invandring och lyckas med sin integration har högre tillväxt än de som inte attraherar invandrare. till fakta och befolkningsutvecklingen borde diskussionen handla om hur ett samhälle med en befolkning som blir allt äldre ska kunna fortsätta utvecklas, växa och klara välfärden. Den utmaning som identifierar är, enkelt uttryckt, att bättre lyckas ta vara på invandringen genom att alla i arbetsför ålder som kommer hit också arbetar. Paradoxalt nog har de kommuner som har störst problem på papperet också de bästa förutsättningarna i verkligheten för att lyckas. De små svenska landsbygdskommunerna har i de allra flesta fall starka lokala nätverk som inkluderar näringsliv och ideella organisationer. Det är faktorer som vi alla vet är viktiga för att nyanlända ska komma in på arbetsmarknaden. Vi har en utmaning i hur vi ska locka människor hit. Det är en motsats till go home. En annan utmaning är nationellt strukturella åtgärder för att underlätta en snabb och lyckosam integration. En avgörande faktor är att hela samhället bidrar till att välkomna och öppna sina mötesplatser för dem som kommer hit. Utan personliga möten blir det ingen integration. Det handlar inte om att vara generös och snäll. Det handlar inte heller om omvänd rasism och att ursäkta brister och fel med kulturell eller etnisk bakgrund. Det handlar om motsatsen. Det handlar om dina och mina moraliska val som var och en av oss som individer står för. Man kan önska livet ur ensamkommande barn, eller hälsa dem välkomna. Varje ensamkommande barn och varje människa som flytt undan krig, förföljelse eller fattigdom är individer med drömmar och potential. De blir här en del av oss som kommit från världens alla hörn för att bidra, kanske för att bygga svenska bilar, kanske för att skriva svenska böcker eller kanske för att rädda svenska liv. Ytterst handlar det om värdighet. Det jag lever och vill leva i är ett öppet land som med optimism och nyfikenhet möter världen, med kärlek till andra människor och deras historia. Det är mitt land, och det tänker jag slåss för att det ska fortsätta vara. Integrationspolitikens mål är lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. Målet ska främst uppnås genom generella insatser, men de generella insatserna ska kompletteras med riktade åtgärder för att stödja och underlätta nyanländas etablering i . Alliansregeringen har skruvat om etableringen så att fokus är på arbete och egenmakt i stället för som tidigare att bli omhändertagen. Vi har gjort ett första omtag, men mer behövs. Regeringen har sänkt trösklarna in till arbetsmarknaden och infört nystartsjobb och instegsjobb. Dessa åtgärder har gjort störst nytta för dem som behöver det allra mest och som har svårast att ta sig ut på arbetsmarknaden. Enligt statistik från var 758 000 utrikes födda sysselsatta . Det är en ökning med 34 500 personer från . Men det är högre arbetslöshet bland utrikes födda än bland dem som är födda i , och där har vi en utmaning. Vi kan se att det rör sig i rätt riktning, men det rör sig för sakta. Därför är uppdraget i BP14 till berörda myndigheter att effektivisera och förbättra etableringsarbetet. Det handlar om mer målgruppsanpassade insatser, ökade ersättningar till kommunerna som tar emot och effektivare bosättningsverksamhet. Den överenskommelse regeringen har med kommuner och landsting och idéburna organisationer inom integrationsområdet är mycket välkommen. Syftet är att stärka samarbetet mellan staten, kommunerna, landstingen, regionerna och det civila samhället i arbetet med nyanländas etablering. Det ingår också att utveckla former och metoder för att idéburna organisationer bättre ska kunna medverka i detta arbete. Vi har redan ett fyrtiotal som har anslutit i arbetet. Målet är att finna mer effektiva vägar för att människor ska komma in i vardagen i . integrationsutmaningar bottnar i systemfel som finns , med exkludering på arbetsmarknaden. Vi måste bli bättre på att ta vara på den kompetens och företagsamhet som finns hos de människor som kommer till oss. Att snabbt kunna få tillgång till språk, utbildning eller arbete är en grundförutsättning. Men ansvaret ligger också på arbetsgivare och på arbetsmarknadens parter att inte placera dem som har sämre språkkunskaper eller annan etnisk bakgrund, och som inte etablerat sig fullt ut i , i underläge. Det är inte gränserna som ska stängas utan arbetsmarknaden som ska öppnas. Vi ska ha ett samhälle som är tillgängligt för alla. vill att bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning ska betraktas som en diskrimineringsgrund och omfattas av diskrimineringslagstiftningen. Kultur och fritidsintressen ska också vara tillgängliga för alla. Detsamma gäller självklart skolan. I regeringsformen, som är en av de fyra grundlagarna, står att det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden, samt värna den enskildes privatliv och familjeliv. Det allmänna ska också verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet, samt motverka diskriminering. I kommunallagen slås fast att kommuner och landsting ska behandla sina medlemmar lika om det inte finns sakliga skäl för något annat. Lagen ställer även krav på att förtroendevalda med funktionsnedsättning ska kunna delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. Jag tar en lag till: I ställs övergripande krav på bebyggelsemiljön. Lagen säger att miljön inom områden med sammanhållen bebyggelse ska utformas så att personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga kan använda området. Trots att det jag just läste upp från tre olika lagar inte är några nyheter – och trots att det är fundamenta – kan vi konstatera att personer med funktionsnedsättning utestängs i samhället. Därför saknas det fortfarande – och därför krävs det – ett skydd mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet för alla de områden som diskrimineringslagen täcker. Därför är det bra att regeringen har aviserat att den kommer att komma med ett lagförslag när det gäller bristande tillgänglighet. De lagar, förordningar och andra regelverk med krav på tillgänglighet som finns räcker bevisligen inte. har varit drivande i det arbetet. Efter gårdagens avslöjande i där nätskribenter fick sin anonymitet röjd framstår det arbete med att förstärka arbetet mot främlingsfientlighet som regeringen startat som än mer viktigt. Det är en treårig satsning på kunskapshöjande insatser för barn och ungdomar. Å andra sidan kan man efter gårdagens avslöjande konstatera att känns för kort och för lite. Det musikläraren i , ledamot i , ger uttryck för är en inhuman och oerhört grym syn på sina medmänniskor. En regeringsinsats står faktiskt inte emot det, hur mycket vi än skulle vilja och hur värdefull den än är. Det som krävs i de här fallen är civilkurage av många människor som visar att vi står upp för motsatta värderingar som bygger på medmänsklighet. I debatten har vi två rundor. Den ena berör i huvudsak integration och den andra i huvudsak jämställdhet. Eftersom jag är ensam talare för kommer jag också att gå in på jämställdhetsområdet. När alliansregeringen tillträdde 2006 tiodubblades anslaget till jämställdhetsområdet. Det handlar om stora strukturella satsningar på ökad kunskap, systematik och att arbeta fram arbetsmetoder för att stärka kvinnor, stödja utsatta och fortare få stopp på hot, våld och förföljelse. Vi har låtit kommuner och landsting vara spjutspetsar på olika områden för att finna nya arbetsformer och i den vardagliga verksamhet som bedrivs få upp ögonen för att kvinnor och män ska få samma bemötande, synliggöras och behandlas likvärdigt. Med ökad kunskap och med synliggörande kan det ibland se ut som att det blir värre både när det gäller anmälningar och uttryck för upplevd utsatthet. Det är dock en naturlig följd av synliggörandet och den ökade kunskapen, och det är därför viktigt att vi fortsätter arbetet med att stärka bemötandet, lagstiftningen och medvetenheten i frågorna. En av många viktiga aktörer på området är Nationellt centrum för kvinnofrid vid . Där arbetar man med metodutveckling, information, utbildning, kunskapssammanställning och forskning. Man arbetar på regeringens uppdrag med att höja kunskapen på nationell nivå om mäns våld mot kvinnor och med att utveckla metoder för omhändertagande av våldsutsatta kvinnor. ingår också uppdraget att även omfatta våld i samkönade relationer samt hedersrelaterat våld och förtryck. Dit kommer åklagare, poliser och domare från rättsväsendet, men också personal från sjukvård och socialtjänst, som behöver spetskompetens på området. Kunskapsbanken med samlad kunskap, forskning och erfarenhet finns tillgänglig på nätet för alla som möter frågorna i sitt jobb. När det gäller jämställdhet finns det många olika sätt att diskutera det – en korv kan man skära på många olika sätt, och så även jämställdhetsfrågan. Vi har en utredning om män och jämställdhet som ska redovisa sitt uppdrag . De ska beskriva och analysera mäns livssituation i . Det finns ett antal stora varningssignaler som oroar. Pojkar har lägre betyg, vilket långsiktigt påverkar livschanserna. Män är överrepresenterade i statistik när det gäller missbruk, brottslighet och självmord. Vi kan också se att män ofta har mindre kontakt med sina barn och ett sämre socialt nätverk. Det är viktigt att vi lär oss mer om detta och förstår mer, så att vi kan möta det. Män är överrepresenterade i samhällets topp, men de är också överrepresenterade bland de mest utsatta. Även om man ofta lyfter fram problemen finns det en utveckling som tickar på åt rätt håll. jämför länder i jämställdhetsfrågor. I jämförelsen kan vi se att har det bästa resultatet 2013. Det är mycket glädjande, men det är inte nog. Siffran 100 innebär att ett land anses jämställt, och ligger på 74,3. Det låter alltså som att vi har en bit kvar. Vi kan dock jämföra med övriga EU, som ligger på 54, och konstatera att vi har gjort en del av resan. Det finns mycket kvar att göra när det gäller löneskillnader, karriärmöjligheter, sjukskrivningar, uttag av föräldrapenning och underrepresentation i ledande befattningar – alla tillsammans och var för sig ett uttryck för att kvinnors och mäns verklighet i arbetslivet skiljer sig åt. Därför tillsatte vi Delegationen för jämställdhet i arbetslivet 2011 som ska redovisa sitt uppdrag . Uppdraget är att stimulera debatt men också att lämna förslag på insatser som kan främja jämställdhet i arbetslivet och minska lönegapet mellan kvinnor och män. Att vilja mycket är politikens livsluft på många sätt. För att säkerställa att positionerna flyttas framåt och att våra beslut blir verklighet krävs ett uppföljningssystem, vilket regeringen nu satsar på. Det ska bidra till en kontinuitet och struktur för jämställdhetspolitiken. Det kommer i sin tur att ge bättre förutsättningar för att ta till vara resultat och erfarenhet utifrån den förda politiken, och det främjar kvalitet och långsiktighet. Jag började med att ställa den retoriska frågan: Vilket vill vi ha? Ytterst handlar det om värdighet – antingen det handlar om invandrare, minoriteter, funktionsnedsatta, kvinnor eller män. Det som jag lever och vill leva i är ett öppet land, där vi med optimism och nyfikenhet möter varandra, med kärlek till andra människor och till deras historia. Det är mitt land, och det tänker jag slåss för att det ska fortsätta att vara. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande AU1. 80 (KD): har jag en klänning på mig som jag mest använder vid festliga tillfällen. Därför tänkte jag att den passar bra – vi får ju debattera både jämställdhet och integration på samma gång. Vilken kombodebatt vi har ! Klänningen symboliserar två olika saker. Det ena är att den symboliserar en fest för de nya svenskar som får en i vårt land. De får vara här, och vi får ta del av deras kunskaper och olika kulturer. Men klänningen är svart, och det symboliserar en sorg över att jämställdheten går så pass långsamt i många avseenden som den faktiskt gör. Det är självklart att vi tycker att kvinnor och män ska ha likvärdiga villkor, både formellt och informellt, för att kunna utveckla sin fulla potential. Jämställdhet innebär att man, oavsett kvinna eller man, ska ha makt över sitt liv och ha makt att forma sitt liv utifrån vad man själv vill. Empowerment är ordet. Men det är lättare sagt än gjort. Det är inte alla som verkligen upplever att man har den makten över sitt eget liv, att känna att jag verkligen kan välja vad jag vill göra, hur jag vill jobba och hur det ska gå med hemarbetet eller vad det nu kan handla om. Men i politiken handlar det om att ett jämställdhetsperspektiv ska genomsyra alla politikområden för att klarlägga möjliga konsekvenser för kvinnor och män. Förutsättningarna för det och för bra politiska beslut är naturligtvis att vi har en jämn representation av kvinnor och män i de beslutande församlingarna. Vi har ett supervalår framför oss. tog beslut om att kvinnor respektive män ska finnas i partiets alla beslutande organ och att det ska vara en jämn könsfördelning på alla valsedlar. Vi var också först med att ha en kvinna på partisekreterarposten. Att vara med och påverka samhällets utveckling kräver förstås kunskap och intresse men även en medvetenhet om vilka härskartekniker som en del personer använder för att vidmakthålla sina egna positioner eller ståndpunkter. Att osynliggöra, förlöjliga, undanhålla information, bestraffa eller påföra någon annan en känsla av skuld och skam, är inte bra vare sig för ett demokratiskt sammanträdesklimat eller i det stora samhällsklimatet. Där har politiska ledare ett stort ansvar på alla nivåer för att fostra nya ledare i praktisk jämställdhet, särskilt inför den valrörelse vi alla har framför oss, och för att skola in kvinnor och män i politiska uppdrag. Kvinnor och män ska vara jämställda och ha samma möjligheter i familjen liksom i samhället i övrigt. Jag anser att jämställdheten ska börja naturligt i hemmet, där barnen lär sig av sina föräldrars könsroller på ett bra sätt. Då är det naturligtvis viktigt att dessa roller förändras , så att män och kvinnor delar ansvar och praktiskt arbete i hem, familj och samhälle. Vi vill underlätta för föräldrar att göra medvetna val och menar att valfrihet är en förutsättning för jämställdhet. Familjer är olika och har olika behov. Det offentligas stöd till barnfamiljer ska utformas så att det blir ekonomiskt möjligt för såväl kvinnor som män att prioritera sin tid med barnen. Där kommer vi in på det totala familjeläge som finns . Några andra talare har också varit inne på det området. Det handlar inte bara om att ha ett utbud av olika former av barnomsorg så att det passar familjerna, utan också om äldreomsorg. Det är en väsentlig del av jämställdhetsutvecklingen . När man kommer upp i min ålder har man förmodligen både gamla föräldrar och barn, kanske inte små barn men äldre tonåringar, och till och med barnbarn. Det handlar om att kombinera en hel familjesituation så att man orkar med på olika sätt. En viktig faktor som vi politiker kan påverka är naturligtvis hur arbetstiden är förlagd och vilken omfattning den har. Men det handlar inte minst om vilka attityder som vi möter i arbetslivet, oavsett om vi vill ta hand om vår gamla pappa eller mamma eller om vi vill ta hand om barnbarn eller barn. Ett gott exempel på detta är i min hemkommun. Han har tagit sig an både sin gamla dementa mamma och sin bror som har funktionshinder. är ett levande exempel på en person som aktivt arbetar med att hans nära och kära ska få den bästa omvårdnad och omsorg som går att finna. Han har stått som ett gott exempel på en äldrevårdskonferens här i , där mamman fick följa med. Han kunde visa på teknisk utveckling som han hade gjort i hemmet för att underlätta för sig själv, sin bror och sin mamma, så att omvårdnaden skulle bli så god som möjligt. har satsat sin så kallade karriär på att ta hand om dem som han har närmast. Ett annat exempel från min hemkommun är , som har tagit tjänstledigt från sitt verkstadsjobb för att kunna vara familjehemspappa. Vad sade de på hans jobb? Hur förstod de att det var en viktig insats, inte bara för den lille pojke som han tog hand om i familjen utan också för samhället? Vad fick han för goda reaktioner från sina arbetskamrater och chefer? Vad var deras attityd? Tyvärr måste jag säga att detta får tjäna som ett dåligt exempel på attityder och bemötande. Däremot fick han goda reaktioner från många i omgivningen i övrigt.