prot · H009113 · 2013-05-29 00:00:00 — Jag ska dock börja med att säga något om uppföljningen, vilket var inne på. En kriminalisering på det område som är aktuellt måste begränsas till verkligt klandervärda beteenden. Det är så det har utvecklats sedan man började titta på frågan 1974. En straffbestämmelse mot kränkande fotografering måste därför ges en restriktiv utformning så att den bara blir tillämplig i situationer då det framstår som stötande för rättskänslan att en persons integritet inte respekteras. Därför föreslås att tillämpningsområdet begränsas till olovlig fotografering som sker i hemlighet. Det stämmer överens med vad som också gäller för olovlig avlyssning. Ett exempel på fotografering som får anses ske i hemlighet är så kallad paparazzifotografering av någon som befinner sig inomhus i en bostad och fotografering av någon som sover. nämnde också exempel tidigare. Däremot faller integritetskränkande fotografering som sker helt öppet utanför tillämpningsområdet. Ett sådant förfarande kan dock vara straffbart som ofredande eller sexuellt ofredande. Den föreslagna lagstiftningen bör följas upp och utvärderas. Det är helt klart. Enligt förslaget kriminaliseras ett beteende som i vissa avseenden har varit straffritt, och utformningen av en sådan straffbestämmelse rymmer då frågor om en avgränsning av det straffbara området och avvägningar i förhållande till om andra befogade intressen har blivit utformade på det mest optimala sättet. Det beror på att synen på vad som är accepterat i samhället förändras och utvecklas över tiden. Det är också så att de tekniska möjligheterna förändras. Det har hänt ganska mycket . Det är också viktigt att lagstiftningen fångar upp ett sådant beteende som kan anses vara så klandervärt att det ska vara straffbelagt. Det innebär att man måste kunna se att detta är något som fordras över tiden för att det ska bli kontinuitet. Det finns också skäl att fortlöpande följa utvecklingen för att vara uppmärksam på om tillämpningen av lagstiftningen stämmer överens med syftet. Det kan finnas skäl att utvärdera om straffbestämmelsen är lämpligt avgränsad när det gäller de platser som omfattas av kriminaliseringen. Regeringen har uttalat att man kommer att följa upp tillämpningen av de föreslagna lagändringarna och hur praxis har utvecklats. Det förutsätter att det finns tillräckligt med praxis att ta ställning till. Det kan ta innan det bildas sådan praxis. Det går därför inte att säga tidsmässigt exakt när det bör ske, men är väl utgångspunkten. Jag ska också gå in något på det som sade. Jag börjar med exemplet med en oidentifierad person på en bild. Jag har svårt att se att det skulle vara något större problem med tanke på hur brottet har utformats. Först och främst är det ett angivelsebrott. Finns det ingen angivelse finns det inte skäl för åklagaren att göra något om det inte är påkallat ur allmän synpunkt. Men om målsäganden är okänd och inte går att identifiera saknas det en målsägande. Då kan man fråga sig om det är påkallat ur allmän synpunkt när man inte kan identifiera varifrån bilden kommer. Det kanske inte ens går att fastställa var bilden är tagen och under vilka förutsättningar. Jag har därför svårt att se att det är ett praktiskt problem. Ett annat exempel ur verkligheten som nämndes var frågan om företagsledaren. Där har jag också svårt att se att det skulle vara något verkligt problem, inte minst med tanke på att det om det är straffbart ska bedömas med hänsyn till samtliga relevanta omständigheter. Frågan om förverkande är inte heller något konstigt i sig eftersom ett förverkande följer allmänna regler i en sådan här situation, och det tillämpas i alla de fall där det finns anledning att ta ställning till något sådant i ett brottmål. En tidsbegränsning av lagstiftningen är olämplig när det gäller straffrättslig lagstiftning. Då är inte jämförelsen med lagen om hemlig rumsavlyssning heller relevant, för det är lagstiftning som reglerar tvångsmedelsanvändning. Det är någonting annat än straffrättsliga regler som skulle kunna leda till uppenbara tillämpningssvårigheter i anslutning till att en tidsbegränsad lag upphör. har denna fråga varit föremål för prövning i . Det finns därför ett tryck på att göra något åt frågan. Då måste man genomföra en lagstiftning som är så hållbar att man inte behöver göra den tidsbegränsad, och jag menar att detta förslag är sådant. När prövade frågan var det ett avgörande som ledde till att inte fälldes, med fyra röster mot tre. sköts frågan till ett avgörande i stor sammansättning i där det sitter 17 domare och dömer i målet. Huvudförhandlingarna har ägt rum, men jag känner inte till om dom har meddelats. Under alla förhållanden pekar detta på att det helt uppenbart finns brister i den svenska lagstiftningen , och det verkar vi vara överens om. Frågan om tidsbegränsning är alltså inte ett bra förslag utan tvärtom ett mycket dåligt förslag. Det är positivt att vi har kommit så långt som vi har gjort i detta lagstiftningsärende. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 7 (FP): Det är lätt att bli som en papegoja här . Alla verkar vara överens om att detta är bra. Det är viktigt att vi i skyddar integriteten för människor i när tekniken blir alltmer omfattande och möjligheterna att fotografera, i dess bredare begrepp, växer. talar vi om ett antal ärenden som nästan går i varandra. talar vi om hur vi ska skydda oss mot , det vill säga det faktum att människor kan springa runt med kameror och kränka vår integritet i de stunder då vi tror att vi är helt privata. Det allmänna rättsmedvetandet är helt tydligt med att vi har rätt att skydda vår person och integritet. ska vi tala om Storebror, det vill säga när kanske till och med staten sätter upp kameror och vilka regler vi ska ha då. Då handlar det om helt andra syften, nämligen att skydda oss mot angrepp på vår integritet från en tredje person i form av kriminella som ägnar sig åt brott. Då har vi kanske nytta av övervakningskameror på ett offensivt sätt. Det är som sagt en välutredd fråga. Balansen är dock svår. Å ena sidan har vi meddelar- och anskaffningsfrihet. Alla har vi träffat representanter från medieindustrin som känner att detta skulle inskränka deras absoluta frihet. Vi ska komma ihåg att denna absoluta frihet är kännetecknet för vår demokrati och något som vi liberaler har slagits för . Denna frihet har byggt , och tack vare denna styrka är vi ett mycket öppet land där det är svårt att ägna sig åt oegentligheter. Å andra sidan har vi sett hur människor har kränkts i det lilla. Det har räknats upp ett antal väl kända rättsfall. Men, herr talman, tänk på alla de fall som inte är kända. Tänk på alla människor som blivit filmade som vi inte har läst om i tidningarna och som inte finns med i något domstolsutlåtande från vare sig tingsrätt eller hovrätt och som inte heller finns med i något juridiskt arkiv. Jag hörde om det senaste fallet. Det var en körskola som hade en intensivkurs. Det är populärt, och det är bra att ungdomarna har körkort, för då kan de lättare bli anställda till exempel. Man var någon vecka på någon mindre ort och bodde i alldeles närheten av körskolan, faktiskt ovanpå körskolan, där det fanns lite lokaler med en gemensam dusch. Där står en av de kvinnliga deltagarna och duschar och tittar plötsligt på blomkrukan och tittar närmare och närmare. Så ser hon att det i solrosen som är målad på blomkrukan sitter ett litet optiskt öga, i duschen. Vilket äckel, kan man väl konstatera att gubben som hade bilskolan var. Jag vet inte hur det har gått med detta. Jag kan förstå att personerna där kände sig ganska kränkta. I det fallet var det ofredande, när man kommer på detta. Men för alla dem som inte har sett detta och inte kommit på det och där det inte har konstaterats att det är ett brott har deras integritet blivit kränkt å det grövsta. Detta skyddar vi nu straffrättsligt, inte minst därför att det också är påkallat av . Vi stärker integriteten för enskilda. Det är integritet mot öppenhet, och jag tycker att vi hittar en bra avvägning. Att det har tagit tid är ett bevis på att det är svårt att hitta balansen. Vi har hört invändningar från och om att det finns svagheter och oklarheter. Jag är den första att erkänna: Exakt så är det. Det är en ny lagstiftning. Det är en svår balansgång. Jag ser ingen annan utväg än att vi som alltid låter detta växa fram i praxis. Vi ska se hur detta kommer att tillämpas självklart. Vi har visat vägen och angivit vad vi finner vara det som kan utgöra kränkande fotografering. Det är väl avgränsat. Jag tycker att det ramar in det skyddsvärda. Men det kan tänkas att det behövs en utvidgning, och det kan tänkas att det kanske ska tas bort. Poängen är att all lagstiftning i ständigt är satt under granskning. All lagstiftning är per definition tillfällig. Den kan tas bort av oss , om vi vill. sker den granskning som efterfrågas. Detta med tillfällig lagstiftning tycker jag att vi svarar väl på. Särskilt frågor som gäller yttrandefrihet och andra grundlagsskyddade rättigheter granskas särskilt noga. Man kan lätt konstatera att vi har hållit med detta. Vi lägger nu in en vettig balans mellan motstående intressen för att i det här fallet skydda integriteten för enskilda. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. 8 (KD): Det har funnits ett kryphål i lagen som gjort det möjligt att fotografera en naken sovande kvinna, smygfilma sin hyresgäst i badrummet, ta bilder på kunder som provar kläder och montera upp dolda kameror i sovrummet hos sin före detta partner. Visst låter det osannolikt, men alla dessa fall har förekommit i verkligheten, och i alla dessa fall har domstolen inte kunnat döma någon för den hemliga och olovliga fotograferingen. Det pågår dessutom ett mål i mot just med anledning av denna lucka i lagen. kom för med ett betänkande där de belyste hur den personliga integriteten kan stärkas. I sitt slutbetänkande lämnade kommittén förslag på lagstiftning och andra åtgärder som syftar till att stärka skyddet för den personliga integriteten. Ett av förslagen handlade just om frågan om fotografering i privata miljöer och att den i princip ska vara förbjuden utan samtycke. Det är det vi debatterar . Det är Alliansregeringens förslag att införa ett nytt brott i : kränkande fotografering. Brottet tar sikte på sådan fotografering som innebär ett intrång i den fredade sfär som enskilda bör ha rätt till i förhållande till andra enskilda. Den fotograferade ska dessutom befinna sig på en plats som tillhör hans eller hennes privata miljö eller som annars är avsedd för särskilt privata ändamål, exempelvis omklädningsrum och toaletter. Fokus är att värna fotoobjektets integritet. Därför är det viktigt att förbjuda fotografering i privata miljöer samt spridning av dessa fotografier utan samtycke. Begreppet information förknippas ofta med fakta och ord. Men även en bild kan innehålla information om en person. Den tekniska utvecklingen ställer oss inför nya situationer. Det är viktigt att lagstiftningen hänger med. Filmer och bilder kan spridas i realtid. Man kan titta på dem direkt genom mobiltelefon eller internet eller i nära anslutning till att bilderna har tagits. Vi kan se från domar som har kommit att det inte har varit möjligt att döma för själva filmningen utan endast för spridningen. I detta fall innebär spridningen brottet förtal. Detta gör att personer inte har ett tillräckligt skydd för den personliga sfären. Jag vill understryka att fotografering som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarlig ska undantas från straffansvar. Det handlar om en avvägning mellan att skydda den enskildes integritet och den grundlagsskyddade yttrande- och informationsfriheten. Förslaget är utformat just utifrån en sådan avvägning. Det är uppenbart att den enskilde har för svagt skydd. införs lagen med en rad begränsningar för att inte gå för långt på yttrandefrihetens område. För det första måste fotograferingen ha skett olovligen. För det andra ska personen som blir fotograferad befinna sig på en plats som är hennes privata miljö eller som är avsedd för privata förhållanden. För det tredje ska fotografering som är försvarlig till syfte och omständigheter undantas. Utgångspunkten måste alltså tydligt vara att det sker inom den privata sfären. Det handlar inte om något generellt förbud mot att filma i allmänhet. Det finns situationer när det finns berättigade skäl att filma även personer som inte vet om att de blir filmade. Det är därför det sker en prövning om gärningen kan anses vara försvarlig. Detta är en ny lagstiftning, och den bör därför självklart följas upp. Alliansen tycker dock inte att lagstiftningen ska vara tillfällig. Det kan vara rimligt att utvärdera lagen , då vi förhoppningsvis har en bild av utvecklingen och ordentligt ser om lagen har gett det resultat som vi hoppas på. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 9 i (S): Som ledamot i vill jag ta i anspråk av justitieutskottets debatt. Det är en rätt unik lagstiftning som vi beslutar om . Den ändrar lite på principerna för hur regelverket i har fungerat. Förslaget är betydligt bättre det har många av er sagt än det förra förslaget. Remissinstanserna var mycket eniga. Speciellt Lagrådet var mycket tydlig med att det förslag som kom tidigare skulle avslås. Regeringen har i stort sett ändrat det Lagrådet pekade på, vilket är mycket bra. Men det finns ändå en brist, tycker jag. Detta förslag borde ha gått på remiss, för det ändrades så pass mycket. Det hade varit till gagn för lagstiftningen om man hade skickat även detta förslag på remiss. Våra grundlagar skyddar både och. Det är därför det är så viktigt att det blir rätt balans i denna lagstiftning. Grundlagarna skyddar fri- och rättigheter och även den personliga integriteten, som vi har en unik och stark yttrande- och tryckfrihet. När vi i KU har diskussioner med övriga länder i om Europalagstiftningen märker vi hur vi får slåss för våra yttrande- och tryckfrihetsgrundlagar. Det ska vi fortsätta med, och jag upplever en enighet över alla partier att detta är något som vi ska värna mycket hårt. Vad som händer i denna lagstiftning är att vi förändrar en av grundbultarna i yttrande- och tryckfriheten. Det är att ansvaret går över från den ansvariga utgivaren jag pratar nu om det grundlagsskyddade området, inte totalt till den enskilde fotografen. Det är en ganska stor ändring just inom det området. När vi i lämnade vårt betänkande arbete var vi eniga om att vi inte behövde göra några förstärkningar inom det grundlagsskyddade området. Vi gjorde en grundlig undersökning och utredning. Vad hade hänt? Hur var publikationerna? Fanns det sådana kränkande fall som man befarade? Även andra länder i tryckte på oss att vi i vissa fall skulle ha en förändring inom det grundlagsskyddade området. Nej, vi såg inte det. Vi såg ändå att vi hade ett system för medierna som innebar att ansvarig utgivare tog ansvar för vad som publicerades och vad som spreds. Däremot såg vi ett starkt behov av ett skydd på det icke grundlagsskyddade området. Det skickade vi också med i utredningen och bad regeringen titta på. Denna lagstiftning slår över hela bredden, både det grundlagsskyddade och det icke grundlagsskyddade området. Vi ska vara medvetna om att ingen av oss har skrivit någon reservation mot lagstiftningen. Vi ser ändå att regeringen har försökt att plocka upp dessa områden och att det ska finnas särskilda omständigheter. Finns det ett syfte med detta blir det inte möjligt att lagpröva. Meddelarskyddet faller också ut, och det går inte att inleda förundersökningar på detta område. Men det gäller att fotografens namn inte sätts ut. Om fotografens namn sätts ut i grundlagsskyddade medier är fotografen inte skyddad. Meddelarskyddet gäller inte eftersom det då är uppenbart vem som har tagit fotografiet. Här finns alltså en rädsla. Medierna, som några av er har nämnt tidigare tidningsutgivarna, radio och tv och flera medieområden är lite rädda för detta, eller känner en osäkerhet. Därför tycker jag att det är bra att vi ändå gör en tidsbestämd uppföljning och utvärdering av detta. I propositionen säger regeringen att det ska följas upp, men inte att det finns en tidsbestämd uppföljning och utvärdering. Vi tycker att det är bra. Därför skrev S, V och MP en reservation i . Vi tycker också att det är bra att detta redovisas för . I KU ser vi hur det är, speciellt nu när vi håller på med skrivelse 75 där olika utskott får redovisa vad som har hänt med de lagar och, som i detta fall, tillkännagivanden som har fattat beslut om. Hur kommer detta tillbaka till så att verkligen ser att det har hänt något, via propositioner och andra förslag eller förändringar eller som fyra fem rader i budgeten? Det är i och för sig också en redovisning till , men det finns risk att den så att säga glider undan. Värre är det om detta redovisas bara för utskottet. Då kommer det inte hela till del. Därför har vi sagt att det är viktigt att detta redovisas för . Medierna har, som sagt, en rädsla för att detta ska leda till att fotografen , när bilden ska tas, drabbas av en osäkerhet och undrar om han eller hon vågar ta denna bild eftersom det kan leda till åtal och straff. Vi får låta lagen ha sin gång och se vad som händer. Jag hoppas inte att de fotografer som finns i seriösa medier och som har en uppgift att granska makten kommer att känna det som ett hinder utan ändå känna att det finns ett ordentligt syfte, ett mål och en tanke med detta. Men ibland tar fotograferna bara en bild, och fotograferingen är ju en av mediernas stora metoder och verktyg. Det får inte bli så att fotograferna börja tveka om de ska ta en bild eller inte på grund av att de ibland inte vet vad bilden leder till. En fotograf kanske ser något och känner i ryggmärgen att detta kan vara något som är på gång och klipper till med ett foto. Sedan börjar fotografen gräva och ser att det faktiskt fanns något bakom den händelse som man uppmärksammade. Det finns ett antal osäkerhetsfaktorer: bostad, i hemlighet, försvarligt, klandervärt. Men med en övergripande syn på hela lagstiftningen har vi ändå beslutat oss för att ställa oss bakom den med det särskilda yttrandet om att vi vill ha en tidsbestämd utvärdering och uppföljning som ska redovisas för . 10 (M) replik: Jag funderade länge på om jag skulle begära replik, men jag tyckte ända att jag var tvungen att göra det. Av anförande kan man nämligen få uppfattningen att anskaffarfriheten är ett ansvar för den ansvarige utgivaren. Men anskaffarfriheten är inte total. Det finns ingen journalist eller fotograf som får begå brott för att skaffa material, vilket är mycket viktigt att framhålla i detta sammanhang. Men finns det en meddelarfrihet. Man måste därför mycket noga skilja på dessa saker. Detta lagförslag handlar om fotograferingen i sig och också, vilket är viktigt i detta sammanhang, om förberedelse till brott. Det har nämligen hänt att man har kunnat konstatera att det har monterats upp kameror på toaletter och så vidare. Det talas om att detta skulle vara någonting som framkallar en omfattande osäkerhet. Med tanke på pressetiska regler och annat det gäller både journalister och fotografer som arbetar åt etablerade medier tror jag att det finns diskussioner kring detta. Många bilder som i och för sig är tillåtna att ta skulle man som fotograf kanske avstå från att ta av moraliska skäl därför att man inte tycker att det finns några skäl att ta dem. Jag har därför mycket svårt att se att detta skulle framkalla någon mer omfattande osäkerhet. Å andra sidan är det som på alla andra områden, nämligen att när det kommer ny lagstiftning får man sätta sig in i den, vara klar över vad som gäller och rätta sig efter det. Konstigare än så är det inte. Detta kanske främst tar sikte på den typen av medier som inte har någon egentlig ansvarig utgivare och där det publiceras bilder som är mycket kränkande. 11 i (S) replik: Mitt inlägg baseras på de grundlagsskyddade medierna och yttrande- och tryckfriheten i den delen. Jag talade om att det skapar en osäkerhet. Precis som sade här är det så med varje lagstiftning att innan man har sett om det kan bli någon praxis eller om det kan leda till några händelser skapar det en osäkerhet. Känslan hos medierna är säkert att de har haft den totala friheten och att ansvaret för publicering och spridning har legat hos den ansvarige utgivaren. Fotograferna har kunnat ta vilka bilder som de har velat. Sedan kommer de till redaktionen och den ansvarige utgivaren säger att man inte tänker publicera detta. Jag håller helt med om att de episoder och händelser som vi har tagit som exempel här är fullständigt oacceptabla. Detta måste vi försöka hitta en lösning på. Jag tror ändå att denna lagstiftning kan vara en lösning på detta. Detta får tiden utvisa. Det finns också begränsningar för fotografer och journalister i lagen när det gäller hur de får anskaffa sitt material. Men vad vi tog sikte på i Yttrande- och tryckfrihetskommittén var framför allt publiceringstillfället och spridningstillfället. Jag tycker fortfarande att det är en brist att spridningen inte finns med eftersom den gör den största skadan. 12 (M) replik: När det gäller spridningen är det i så fall förtal, och det faller under vanliga tryckfrihetsrättsliga och yttrandefrihetsrättsliga regler. Jag ska inte framföra några mer omfattande synpunkter på vad som har sagts. Men jag ska avslutningsvis säga att problemet med denna debatt delvis har varit att den inte alltid har handlat om just det förslag som har lagts fram här och eftersom denna diskussion har pågått så . Man har delvis diskuterat sådant som kanske inte ens finns i detta förslag. Jag har mycket svårt att se att det skulle vara problematiskt i någon del såsom det slutligen har utformats. Jag upprepar att det sammantaget såvitt vi kan se är väl avvägt och därför positivt. 13 i (S) replik: Jag kan hålla med om att debatten inte blir vad den borde vara. Man kan kanske lägga ett litet minustecken till att inte också detta förslag gick ut på en remiss. Det hade kanske tagit extra, men jag tror inte att det hade varit något problem att få den tidsutdräkten. Vi hade kanske fått en annan mediebild av det. Man hade kanske läst det på ett noggrannare sätt, lyssnat på vad Lagrådet hade sagt och kunnat yttra sig på ett lite annorlunda sätt. Vi har fått yttranden från framför allt Datainspektionen och där det finns farhågor. Men det finns med många lagstiftningar, som jag sade innan. Det blir ändå en liten förändring i en av grundbultarna. På det grundlagsskyddade området går ansvaret över från ansvarig utgivare till enskilda journalister om det skulle vara på ett sådant sätt att man publicerar en bild som någon uppfattar som så kränkande att den vill anmäla. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 17 §.) 12 § Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning Föredrogs justitieutskottets betänkande 2012/13:JuU25 Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning (prop. 2012/13:108) 14 (MP): Vi går över till att debattera justitieutskottets betänkande JuU25 Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Det behandlar regeringens proposition, två följdmotioner och dessutom två motioner från allmänna motionstiden. Jag vill från början yrka bifall till vår reservation nr 2 som vi har tillsammans med . Brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning har en konstruktion som är ganska annorlunda i vår lagstiftning eftersom bestämmelserna inte fokuserar på de enskilda brotten utan på upprepade kränkningar i form av vålds-, frids- eller sexualbrott. I propositionen föreslås att man vidgar de delar i en brottsmeny som kan ingå för att få ihop det totala grova brottet. Förutom brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och frid och sexualbrott ska även skadegörelsebrott och överträdelse av kontaktförbud ingå.