prot · H009101 · 2013-05-02 00:00:00 — Det är väldigt ofta vi nästan passerar förbi de ärenden som är EU-relaterade. Det är lite korta betänkanden, och vi ger dem inte lika stor vikt som många andra. Jag tycker att det är bra att vi börjar bli lite bättre på det, för EU är ändå någonting som påverkar vår tillvaro här i på ett väldigt märkbart sätt. Vi är en del av EU . De påverkas av oss, vi påverkas av dem och det är viktigt att vi tar EU-frågorna på allvar. När jag träffar mina gröna kolleger i andra länder kan jag ibland uppleva att de är mycket mer uppdaterade på allt som händer; det är mycket mer i medierna om vad som sker i EU, vilka beslut som påverkar dem etcetera än det är här i . Det är lite grann en långt-borta-fråga fortfarande, trots att vi nu har varit med i så pass . Jag kan också instämma i sak när det gäller det tog upp om abortfrågan. menar också att abort borde vara en mänsklig rättighet, att det borde anses vara en mänsklig rättighet. får man tolka in den rättigheten i andra rättigheter som finns, både i om de mänskliga rättigheterna och i . Vi menar att det egentligen är inbakat i rätten till liv, i det här fallet. Det kan nämligen inte bara vara rätten till barnets liv som ska beaktas, vilket man nu har gjort på och inte ens det, utan även när det är ett barn som är dött har abortförbudet lett till att mamman också tvingades dö. I sak håller vi alltså helt och hållet med i frågan. Vi tycker att det är bra att debatten nu börjar komma på och att den kommer underifrån, så att det kanske faktiskt blir någonting. Jag tror att det ibland får motsatt effekt när det kommer uppifrån, för då slår alla ifrån sig. Det är alltså väldigt bra att det nu är en diskussion på . Det är nämligen självklart så att varje människa måste ha en okränkbar rätt att bestämma över både sin egen kropp och sin egen tanke. Att förbjuda en av de här delarna är för mig väldigt absurt. Vi delar också uppfattningen att regeringen bör driva frågan att abort är en mänsklig rättighet, alltså att det bör betecknas som en mänsklig rättighet. Däremot delar vi kanske inte uppfattningen att det platsade just i det här betänkandet, vilket ju är ett betänkande som handlar om vår svenska anpassning till det här protokollet som irländarna efter sina folkomröstningar har godkänt och som speglar de frågor irländarna oroar sig över. Vi kan alltså tycka att det är dumt med den oro de har i vissa delar. I andra delar tycker vi att det är bra, som den oro de har när det gäller det gemensamma försvaret etcetera. När det gäller abortfrågan tycker vi dock att det är dumt, men det är ändå ett demokratiskt beslut. Vi tycker att vi ska respektera det. 144 (FP): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut om att godkänna det irländska protokollet. hade samtliga medlemsstater undertecknat det irländska protokollet, som kommer att träda i kraft under förutsättning att samtliga 27 länder ratificerar det. Beslutets innehåll är förenligt med Lissabonfördraget; det krävs ingen förnyad ratificering av fördraget, och protokollet kommer inte heller att ändra förhållandet mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater. Det är mer ett klargörande som inte ändrar innehållet i eller tillämpningen av Lissabonfördraget. har ansett att medlemsstaterna i Europeiska unionen med Lissabonfördraget kan samarbeta och agera effektivare i gränsöverskridande frågor, herr talman. Unionen får bättre redskap att möta globaliseringens utmaningar, till exempel att förebygga och bekämpa brottslighet, skydda miljön, vara en stark aktör för fred och säkerhet i världen och inte minst stödja mänskliga rättigheter. Lissabonfördraget möjliggör en fortsatt utvidgning av EU samt stärker det nationella parlamentets inflytande. Från sida har vi välkomnat alla steg som gör unionen både öppnare och mer effektiv. 145 (KD): Genom Lissabonfördraget har de nationella parlamentens inflytande över EU:s beslutsprocess stärkts. Makten i har flyttats närmare väljarna. Med Lissabonfördraget flyttar den politiska makten närmare unionens medborgare, och det gör därför Europasamarbetet mer demokratiskt. Vi kristdemokrater ser Europeiska unionen och det svenska medlemskapet som givet. Samarbetet mellan unionens länder är absolut nödvändigt för att öka den europeiska konkurrenskraften och ta krisländer ut ur krisen, liksom för att förmå mildra det globala klimathotet och bekämpa världsfattigdom. EU är ett fredsprojekt byggt på tanken att hållbar säkerhet och fred bäst skapas genom samarbete ett samarbete som förutsätter ett gemensamt ansvarstagande både i ljusa och i mörka tider. Det handlar om ett gemensamt ansvarstagande för det gemensamma bästa. Lika självklart måste det dock vara var gränserna för unionens beslutsmandat går. Europeiska unionen ska inte ägna sig åt lagstiftning och detaljstyrning på områden där unionen saknar beslutsmandat. Subsidiaritetsprincipen, att beslut ska fattas nära de människor besluten berör, måste fortsätta att vägleda inriktningen på och riktningen för vårt europeiska unionssamarbete. Social-, familje- och utbildningspolitik ska medlemsstaterna och inte Europeiska unionen besluta om. Abortlagstiftning, föräldraledighet och skolreformer är och måste förbli nationella frågor. EU bygger på medlemsstater och deras vilja med unionen och bör också finansieras direkt av medlemsstaterna. I detta ligger även en form av kontroll över att unionen som institution inte gör mer än medlemsstaterna bemyndigar den att göra. som den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken är en fundamentalt viktig del av egen säkerhets- och försvarspolitik ger inte Lissabonfördraget EU mandat att påtvinga medlemsstaterna deltagande i unionens militära och civila krishanteringsinsatser. Om genom konsensus inte beslutar annorlunda finns inget gemensamt EU-försvar, utan varje medlem deltar efter vilja och förmåga till unionens gemensamma insatser. Så länge vi inom Europeiska unionen fattar beslut inom de ramar som Lissabonfördraget tydligt definierar är fördraget ett kraftfullt verktyg för ett mer kraftfullt EU, inte bara inom utan också bortom unionens gränser. Ju fler länder som gynnas av utvecklingssamarbete och handelsutbyte med Europeiska unionen världens främsta biståndsgivare och världens största handelspartner desto mer konkurrenskraftiga blir dessa länder. Ju bättre det går för världen, desto bättre går det för Europeiska unionen och därmed . EU är byggt på demokratins, de mänskliga fri- och rättigheternas och solidaritetens grundvalar och ska fortsätta vara den starkaste globala rösten för grundläggande fri- och rättigheter, en demokratisk utveckling och en fredligare värld. vill se en mer konkurrenskraftig, öppnare, mer utvidgad och globalt tongivande, europeisk union. vill inte att EU lägger sig i frågor som unionen inte ska besluta om. Vad vi vill ha är ett EU där roll är lika självklar som stark och ett EU där solidariteten mellan medlemsstaterna och omvärlden stärks, en union byggd på solidaritet och subsidiaritet, såsom det står fastslaget i Lissabonfördraget. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 146 (C): Jag hade inte trott att jag skulle kunna delta i den här debatten, så därför hade jag valt att inte anmäla mig i förväg. Men fanns det en möjlighet så här på slutet. Det är en märklig debatt, herr talman. Det låter som att det här lilla betänkandet rör hela och att vi talar om framtid och om EU av eller kanske EU av i går, inte vet jag, det beror på vilka man lyssnar till. Det handlar, som har framgått av tidigare inlägg, inte om annat än att vi ska godkänna ett protokoll som ska föras in i Lissabonfördraget, ett protokoll från . Den irländska befolkningen, den irländska regeringen och det irländska parlamentet har fattat ett fullt demokratiskt beslut, och det ska vi genom ett beslut i denna kammare foga till Lissabonfördraget och godkänna. Det är för mig ett mycket enkelt beslut, därför att det bygger på respekt för vad andra länders befolkningar har tyckt och sagt i folkomröstning och hur det har tolkats av regeringar och av parlament och hur man har hanterat sitt eget val. Det är självklart i ett EU som bygger på mångfald, som bygger på respekt och tolerans, som bygger på mellanstatlighet, att vi respekterar varandra. Därför tycker jag, herr talman, att det är ett enkelt beslut. Jag har hört i debatten hur vi försöker övertolka vad den irländska befolkningen och regeringen har sagt och en rad andra saker som vi tycker att de borde göra. Jag tror att vi får all anledning att återkomma till diskussionen om framtidens EU i andra sammanhang än i frågan om ett protokoll som ska godkännas, ett protokoll om vad det irländska folket önskar. Detta är inte rätt forum för att diskutera vare sig rätten till den egna kroppen eller andra perspektiv som tagits upp i denna debatt. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen, herr talman. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 18 § Utbildning för barn som vistas i landet utan tillstånd Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2012/13:UbU12 Utbildning för barn som vistas i landet utan tillstånd (prop. 2012/13:58). 147 (SD): Jag vill börja med att yrka avslag på propositionen. Jag ska försöka förklara varför jag menar att förslaget i mina ögon är fullständigt galet, ogenomtänkt och riskerar att skapa fler problem än vad det löser. Det är ett känsligt ämne att debattera barns rättigheter, särskilt när det handlar om barn som vistas illegalt i . Jag vill dock poängtera att barn naturligtvis aldrig är ansvariga för sina föräldrars handlingar och inte heller ska straffas för vad föräldrarna gör. Barn som på grund av sina föräldrars val befinner sig illegalt i lever ständigt med risken att utvisas, vilket gör att många barn mår väldigt dåligt. De lever gömda, de lever i hopplöshet, extrem osäkerhet och ovisshet. Det är dock viktigt att poängtera att det i någon mening faktiskt är föräldrarnas oansvariga agerande som gör att barnen mår dåligt. Jag tycker att det är orimligt att lämpa över ansvaret för barn som mår dåligt på en redan hårt pressad lärarkår. Lärarna hamnar i en situation där lojalitet, moral och civilkurage sätts på spel. Att ge barn vars familj befinner sig illegalt i skolgång riskerar, som jag sade, att leda till nya problem. Hur ska skolan hantera konflikter som fordrar att polis tillkallas? Vilka konsekvenser kan det få migrationspolitiskt men också ekonomiskt? Om lärarna misstänker att ett barn far illa, hur ska de då agera? Jag kan nämna massor av frågeställningar som detta förslag ger upphov till. En del av frågorna besvaras naturligtvis i betänkandet, men inte helt sällan med rena antaganden. I propositionen står följande angående fördelarna med att låta barn till illegala ha rätt till skolgång: Att barnen går i skolan innebär dessutom att de får en kontinuerlig kontakt med vuxna personer utanför den egna familjen, som har möjlighet att upptäcka om barnen far illa och i så fall gripa in och vidta nödvändiga åtgärder. Det är naturligtvis jättebra, men det är väldigt lätt att glömma bort det dilemma som skolpersonalen utsätts för. Ringer de polis och meddelar myndigheter och påtalar sina misstankar riskerar kanske barnet och familjen att utvisas. Konsekvensen av detta blir någon form av moment 22. Det riskerar att leda till att bedömningar kanske görs annorlunda än om det var ett barn som har legal rätt att vistas i landet. Man kanske i någon mening lägger ribban lite högre, vilket i sin tur leder till ökat lidande för barnet. Vi hinner inte agera . Detta är en farhåga som har tagits upp tidigare. Jag tycker att det är bra att dessa barn får kontinuerlig kontakt med vuxna utanför den egna familjen, jag tycker verkligen det. Men vi får inte heller glömma bort att dessa barn får rätt till skolgång, men de kommer inte att omfattas av skolplikten. Jag tänker fortsätta på temat antagande, så jag antar att det är just de barn som vi verkligen behöver hjälpa som inte kommer att komma till skolan. Som jag sade tidigare besvaras många av frågorna med antaganden och ganska så svävande svar, till exempel när det gäller vår fråga om de migrationspolitiska och ekonomiska effekterna. När jag började titta lite närmre på källhänvisningar och utredningar som ligger till grund för betänkandet insåg jag att allting spricker som troll i solsken. I utbildningsutskottets betänkande står det: I motionen nämns migrationspolitiska och ekonomiska effekter av förslagen i propositionen. finner ingen anledning att ifrågasätta regeringens bedömning att förslagen i propositionen får små eller inga konsekvenser för det antal personer som vistas i landet utan tillstånd. De två utredningar (SOU 2007:34, SOU 2010:5) som ligger till grund för propositionen har kommit fram till att det inte finns något säkerställt samband mellan en ökad rätt att ta del av sociala förmåner och antalet personer som vistas i landet utan tillstånd. Utskottet lutar sig således mot regeringen som hänvisar till två tidigare utredningar. Och det är i sak ingenting konstigt, men som den nya ledamot jag är i utskottet blev jag lite nyfiken på vad dessa utredningar verkligen kommit fram till och vad de säger, så jag grävde lite vidare. Mycket riktigt står det att det inte finns någon undersökning eller något säkerställt underlag som visar att det finns ett samband. Med det borde då saken vara klar. Men för mig som är lite vetgirig öppnar det för frågan varför det inte finns något säkerställt material. Är det så att man kanske inte vet huruvida det får några konsekvenser eller inte? Då fortsätter jag att anta att så är fallet. Man vet egentligen inte vilka konsekvenser detta kommer att få. Jag har full förståelse för att det är svårt, om inte på gränsen till omöjligt att säkerställa sambanden. Men då är frågan: Varför skönmåla och vilseleda och inte bara skriva att går det inte att räkna ut det. Jag läser vidare i texten som utredningen hänvisar till och hittar ett citat som bekräftar mitt antagande. Där står stå här: Avsaknaden av statistiska uppgifter om målgruppens storlek och åldersstruktur har inte möjliggjort några exakta beräkningar av de kostnadsmässiga konsekvenserna av förslagen. Av denna anledning får de uppgifter som anges och används av utredningen närmast ses som grova uppskattningar. Då kan man ställa sig frågan om det bara är jag som tycker att det är aningen oansvarigt att hänvisa till saker som egentligen är helt utan grund. Två minus blir inte ett plus i politiken, och att vara dubbelt så moralisk är inte att vara dubbelt så bra utan snarare tvärtom. Det blir många citat , och jag slänger på ett till: I tillämpas reglerad invandring. Det innebär att personer som lever och arbetar i landet ska ha tillstånd för att göra detta. Om en person får ett avvisnings- eller utvisningsbeslut är det också viktigt att detta beslut faktiskt verkställs. Att uppehålla sig i utan föreskrivet tillstånd är i vissa fall straffbart enligt 20 kap. utlänningslagen. Och så långt är allting bra. Att barnet eller barnets föräldrar i vissa fall kan göra sig skyldiga till brott genom att vistas i landet utan tillstånd bör dock, med hänsyn till de påtagliga fördelar rätt till utbildning medför för de berörda barnen, inte hindra att barnen ges en sådan rätt. Ni hör själva hur det låter. Det kan vara brottsligt, och det kan vara straffbart, men fördelarna är så många. På vilka andra områden ska vi då tillämpa detta synsätt? I vilka andra situationer ska vi i stället för att upprätthålla lag och ordning se genom fingrarna på detta sätt? Enligt min mening är lag och ordning till för att följas, och det är just därför som jag har invändningar mot detta förslag. För mig är det helt orimligt att vi har en myndighet vars uppgift är att utvisa personer som befinner sig i landet illegalt som vi har politiker som säger att barn till illegala ska ha rätt till skolgång. Det är ganska uppenbart att olika lagar står i konflikt med varandra. Kartan stämmer helt enkelt inte överens med verkligheten. Vi har således en myndighet som ska besluta om familjen har rätt att stanna eller inte. Vi har en annan myndighet som ska se till att de lämnar landet. Och vi har en tredje myndighet, eller i varje fall politiker, som säger att om du väljer att bryta mot vår lag ger vi åtminstone ditt barn rätt att gå i skolan, och då räknas du per automatik som bosatt i landet. Jag menar att det vore ärligare att i stället säga att man inte längre vill tillämpa reglerad invandring utan öppna gränserna helt och låta alla ta del av den välfärd som våra förfäder har byggt upp, för det är i någon mening dit vi ändå är på väg. 148 (V): I finns människor som lever gömda och utan papper. De kallas papperslösa, vilket betyder att de saknar formell rätt att vistas i landet men att de likafullt är här. Utan tillgång till de vanliga strukturerna för sjukvård, skola och arbete är denna grupp helt ställd vid sidan av det skyddsnät som de flesta av oss tar för givet. Papperslösa lever i ett slags skuggvärld utan trygghet och säkerhet. De tvingas arbeta svart för att överleva och bygga nätverk med sina landsmän och andra papperslösa eftersom de inte har tillgång till samhällets ordinarie strukturer. Ofta talas det från myndigheters sida om att dessa människor är illegala, vilket ger sken av att det rör sig om brottslingar och bedragare. Det är helt felaktigt. Ingen människa är illegal. Regeringen har också gett sitt tydliga besked till dem som lever papperslösa i : Ni har er själva att skylla för er situation och borde omgående åka härifrån, för ni har inget att frukta vid hemresa. Men regeringen blundar för att många av dem som lever gömda aldrig prövats i den mer rättssäkra asylprocess som har införts sedan lades ned och överprövningen av asylärenden sköts i vanliga domstolar. Många har rotat sig i efter många års vistelse. Den flyktingpolitik som förs i skapar orättvisor och villkor som ingen människa ska behöva leva med. Så länge dessa orättvisor består kommer människor som får avvisningsbeslut inte att kunna resa tillbaka till sina hemländer. Då förvisas man till ett liv som gömd och papperslös i utan alla sociala trygghetssystem, bortom allt det som vi som bor här tar som självklara delar av vår välfärd. Man har ingen rätt till sjukvård eller till skola för sina barn, och man saknar rättigheter på arbetsmarknaden. kämpar för de papperslösas rättigheter. För oss är det självklart att de mänskliga rättigheterna gäller för alla. Vi har därför kämpat för att också papperslösa ska få rätt till vård och barnen rätt att gå i skolan. Enligt ska staten ge varje barn som befinner sig i landet tillgång till utbildning. Det innebär att även barn som lever gömda ska ha den rätten. avgörs skolgången för dessa barn från fall till fall och av hur mycket solidaritet det finns vid varje enskild skola. för barnets rättigheter har kritiserat för de här förhållandena. Man bör komma ihåg att oavsett vad man anser om föräldrars skäl att hålla sig och sina barn gömda måste barnen tillförsäkras så goda uppväxtvillkor som möjligt, och att vistas i skolan med struktur och kamrater kan bli en livlina för dessa barn. anser därför att den rätt till skola som gäller barn till asylsökande också ska gälla barn som lever gömda utan papper. Detta ska gälla från förskola till gymnasiet inklusive särskola. slutfördes den utredning som efter krav från skulle se över vilka regleringar som var nödvändiga för att se till att skolgången ska ske under trygga former. Dess värre innebar utredningens förslag inga som helst förbättringar när det gäller sekretessfrågan, vilken var själva orsaken till att frågan över huvud taget behövde utredas. Utredningens förslag innebär att polisen ska ha rätt att gå in i skolan och hämta barn för att verkställa avvisning. Därigenom bidrar utredningen enbart med att göra en tydlig markering att förskolan och skolan inte ska vara några frizoner för barn till papperslösa. Fram till nu har barnens rätt till skola legat i händerna på enskilda skolledares välvilja och solidaritet. Det är välkommet att regeringen nu äntligen fått tummen ur för att barn som vistas här utan tillstånd också ska ha rätt till utbildning. Rätten till utbildning kan dock endast förverkligas fullt ut om barnen och deras familjer känner att det är tryggt att delta i verksamheten. Till skillnad från utskottsmajoriteten ser vi en risk för att de berörda barnen och deras föräldrar inte kommer att våga utnyttja rätten till utbildning på grund av rädsla för polisingripande. Nuvarande reglering och praxis på området är inte tillräcklig för att de berörda barnen ska kunna känna sig trygga i skolan. Därför vill vi se en ändring i polislagen så att polisen inte ska få eftersöka de här barnen på väg till eller från eller i skolan eller förskolan. Först då kan även barn till papperslösa få utbildning på samma villkor som alla andra barn. Vidare anser vi att även barn med tidsbegränsade uppehållstillstånd som vistas i landet än ska ha rätt till utbildning. Det finns inget behov av ytterligare analys av den här frågan. Alla barn i landet ska också omfattas av rätten till pedagogisk verksamhet i förskola, fritidshem och öppen förskola. Jag vill passa på att ställa en fråga till Socialdemokraterna och . Ni har båda kritiserat jakten på papperslösa . Ändå ställer sig inget av dessa partier bakom krav på att barn inte ska kunna hämtas av polis i skolan. Menar Socialdemokraterna och inte allvar med sin kritik av jakten på papperslösa? Därmed vill jag yrka bifall till reservation 2. 149 (M): Enligt mitt sätt att se det finns det tre sätt att ta sig an den här propositionen. Det handlar om tre olika synsätt när det gäller att angripa problemet. Det ska jag strax återkomma till, men jag vill först läsa upp några tänkvärda rader från en bok, en internationell bestseller: Pappa, jag kan väl få gå i skolan, hade han frågat , när de bodde i . älskade sin pappa, men även på den punkten hade fadern varit för vek. Han hade sagt att eftersom farbror krävde att barnen gick på gatan fick det bli så. var nämligen klanens obestridde och tyranniske ledare. Men ville lära sig saker, och då nästan alla Umbriens byar hade en liten skola stod han ofta utanför och sög i sig som en svamp. Så när morgonsolen börjat värma ställde han sig tätt intill ett av den lokala skolans fönster i , intensivt lyssnande med örat mot rutan, innan han traskade vidare för att skrapa ihop dagens förtjänst. hände det att en lärare kom ut för att bjuda in honom, men då stack och kom aldrig tillbaka. Om han hade tackat ja skulle han ha blivit slagen gul och blå där hemma. I det hänseendet var det en fördel att de flyttade runt och att skolorna och dess lärare byttes ut. En lärare lyckades få tag i honom och överlämnade en smärtingkasse med 15 böcker. Så tillbringade han alla kvällar och dagar när de vuxna hade annat för sig än att hålla barnen under uppsyn. hade han lärt sig räkna och läsa på både italienska och engelska, och som en konsekvens av detta vände han sin nyfikenhet mot allt det i världen som han ännu inte lärt sig eller förstått. som de nu bott i var han den ende i gruppen som lärt sig tala språket i det närmaste flytande. Av den enkla anledningen att han var den ende som varit tillräckligt vetgirig. Alla sparvarna i flocken visste att om inte syntes till satt han förmodligen djupt försjunken i en bok någonstans. Detta är från en trevlig internationell bestseller som jag kan avslöja sedan. Det här, herr talman, är visserligen fiction, men det kan gälla vilket utsatt barn som helst i världen. Vilket ansvar har vi som vuxna att hjälpa utsatta barn som själva inte kan påverka sin situation? Som jag nämnde finns det tre sätt att förhålla sig till propositionen. 1.Man kan se problemen framför lösningen. Man kan vara principfast, låta lag gå före rätt och som lagklok avvisa ett förslag som detta. Det gör man om huvudet är skilt från hjärtat. 2.Man kan gå väg, välja intoleransens väg, den hårda vägen och se bort från det verkliga problemet.