prot · H10941 · 2013-12-06 00:00:00 — Det är ingen liten princip, för den försöker säga att vi inte har någon yrkesförsäkring i . Om man drabbas av någonting i sitt nuvarande yrke men skulle kunna ha ett annat yrke ska man ha rimlig tid på sig att komma tillbaka. Men man ska inte förbli sjukskriven i eget yrke om man kan arbeta med någonting annat. Det var ju det som hände utan tidsgränser. Det finns ett skäl till att nästan hela världen har tidsgränser. Det finns ett skäl till att de flesta är överens om att tidsgränser är viktiga i andra viktiga välfärdsarrangemang. Annars tar det . Vi lärde oss snabbt att efter sex månaders sjukskrivning ökar riskerna dramatiskt att inte komma tillbaka över huvud taget. Tidsgränser är jätteviktiga. Tidsgränser är stödjepunkter. Det samlade ohälsotalet sjunker. Den samlade sjukfrånvaron i sjunker. Det är viktigt att ha det klart för sig. Det förminskar inte vår oro för en del saker som ökar. Men den samlade sjukfrånvaron sjunker. De långa sjukfallen är mycket färre. Det finns skäl att titta närmare på exakt varför korttidssjukfrånvaron nu ökar, och det finns säkert variationer av orsaker. Det varierar till exempel mycket mellan olika yrken och olika branscher. Vi ser en stor variation där. Jag tror att många av arbetsgivare nu ägnar mycket möda åt den frågan, och jag följer det också mycket noga. Föräldraförsäkringen: Jag undviker den diskussionen av det enkla skälet att det alltid är det mest självklara svaret på frågan om ojämlikheter i sjukförsäkringen. Jag tror inte att det är på det sättet. Jag tar gärna i andra sammanhang en diskussion om föräldraförsäkringen i sig. Men tro inte att det är föräldraförsäkringen som styr hela sjukfrånvaron! 65 (V) replik: Nej, jag tror förstås inte att det är en enskild faktor som föräldraförsäkringen som styr hela sjukfrånvaron. Det gör jag inte. Däremot tror jag att det vi föreslår skulle minska kvinnors sjukfrånvaro. Vi vet hur det ser ut när man föder barn. Det var ett trist besked, men inte helt oväntat. När det gäller tidsgränserna skriver vi om dem i vår motion, och det har vi gjort tidigare också. Men vi ser nog på tidsgränserna och vad de är till för på helt olika sätt. De är till hjälp och stöd för den enskilde. Det är självklart att ingen ska lämnas vind för våg för att man blir sjuk. fanns det anpassningsgrupper, och det finns avstämningsmöten. Men det händer ingenting hos den arbetsgivare som ger sjutton i att anpassa så att jag kanske skulle kunna gå tillbaka till min arbetsplats. Det är ett jättestort problem att det inte finns några sanktionsmöjligheter. Det kostar inte en spänn om man inte gör någonting. Det vill vi ändra på. Vill ni det? Nej, det har jag inte sett. När det gäller lättare psykisk sjukdom eller diagnos ställde jag frågan till ministern också huruvida det är så som sade. Det var önskan. Är det så att regeringen kommer att göra någonting åt det? Kan man erbjudas någonting annat än kognitiv beteendeterapi? Vi tror inte att en storlek passar alla. Vi tror inte att en åtgärd passar alla sjukdomar, inte heller vid lättare psykisk sjukdom. Jag skulle vilja veta: Hur blir det med den saken? 66 Statsrådet (M) replik: Jag ska ta upp tre saker. För det första är jag rätt övertygad om att de allra flesta svenska arbetsgivare tar ett stort ansvar. Det är min grundläggande ståndpunkt. Arbetsgivare tar ett stort ansvar när människor kommer tillbaka från sjukskrivning till arbete, i anpassningar, i beredvillighet, i empati och i förståelse. Sedan finns det, som i alla verksamheter, undantag från detta, offentliga som privata. Men de flesta arbetsgivare tar ett stort ansvar. För det andra vet vi att det är lättare att ta det ansvaret – av kunskap, av rädsla eller av andra skäl – när det gäller somatiska sjukdomar än vid psykisk ohälsa. Där har vi en stor utmaning framför oss, att vi alla som arbetskamrater, som chefer och som arbetsgivare möter människor som kommer tillbaka vid psykisk ohälsa på samma fina sätt som vi ofta möter människor som kommer tillbaka efter sjukskrivning av helt andra skäl. Det är en lång väg kvar där. Det är jag den förste att säga. Jag vill också säga att män och kvinnor på goda grunder har höga, ofta lika höga, förväntningar på att bidra i det svenska arbetslivet. Det är min absoluta övertygelse. Därför måste också män och kvinnor ha samma höga förväntningar på att ta ansvar i alla andra av livets viktiga områden. Om vi ska förvänta oss att kvinnor tar lika stort ansvar som män i arbetslivet måste män ta lika stort ansvar som kvinnor för familjeliv, för barn och för allting annat. Där är vi inte. Det enda jag försökte säga var att jag inte alls är säker på att lösningen på detta långvariga och stora problem heter kvoterad föräldraförsäkring. För det tredje, herr talman, gäller det rehabiliteringsgarantins insatser vid psykisk ohälsa och det faktum att vi har anslagit rätt stora summor för att pröva olika insatser med KBT och med multimodala behandlingar. Vi har helt enkelt vilat oss i riktlinjer om var det finns evidens. Vi har inte någon egen ståndpunkt i fråga om vilka medicinska behandlingar som ska användas. Vi har använt de socialstyrelseriktlinjer för evidens som finns. Det här utvärderas , och det kommer en slutrapport . 67 (S): I dagens betänkande om utgiftsområde 10 behandlas också frågan om arbetsskadeförsäkringen. Eftersom så förtjänstfullt har talat om rehabilitering och sjukförsäkringar tänkte jag fokusera på bland annat arbetsskadeförsäkringen. Grundtanken med arbetsskadeförsäkringen är att individer som får en skada eller sjukdom som orsakats av arbete inte ska drabbas ekonomiskt. Dess värre är det en försäkring som många inte längre uppfattar som vare sig jämställd, jämlik eller rättssäker. Inspektionen för socialförsäkringen har tidigare rapporterat att i ärenden där prövade om sjukdom orsakats genom skadlig inverkan i arbetet bifölls färre ansökningar från kvinnor än ansökningar från män. I sin rapport konstaterar ISF: Det förekommer att yrkestitel och diagnos är avgörande för rätten till livränta. Den försäkrade saknar information om för vilka yrken och besvär det inte görs någon individuell prövning. Därmed blir beslutet om livränta oförutsägbart och rättsosäkert för den försäkrade. Vi har alltså en rättsosäker arbetsskadeförsäkring. Antalet individer som ansöker om och beviljas livränta på grund av arbetssjukdom har minskat markant sedan sjukförsäkringen förändrades. Vi anser därför att det är viktigt att granska hur förändringarna i sjukförsäkringen har påverkat både ansökningar om ersättning och handläggning av arbetsskadeförsäkringen. Är man utförsäkrad betraktas man ju inte som sjuk längre. När det visar sig att inte längre gör några arbetsplatsutredningar mer än i undantagsfall är det inte så konstigt att många upplever att arbetsskadeförsäkringen inte tas på allvar. Arbetsskadeförsäkringen ska ju ge ersättning till den som drabbas av en skada på eller på väg till eller från arbetsplatsen. Det verkar ju märkligt om då inte besöker arbetsplatsen för att se vad som har orsakat skadan. Försäkringen ska ersätta kostnader eller inkomstförlust som beror på olycksfall eller skada som på annat sätt orsakats av arbetet. Det kan vara livränta, kostnader för tandvård, särskilda hjälpmedel eller vård utomlands. Även efterlevande kan få ersättning. Alla som förvärvsarbetar omfattas av arbetsskadeförsäkringen, oavsett om man är anställd, uppdragstagare eller egen företagare. Men som sagt, många upplever att försäkringen inte är rättssäker när man trots skada inte får den godkänd. har i många avseenden valt att fokusera på konkurrerande orsaker i stället för att titta på grundorsaken till sjukfrånvaron. Om någon har haft ont i ryggen tittar man på vad den gör i stället för att faktiskt besöka arbetsplatsen. För kvinnor som jobbar inom vården är det närmast omöjligt att få en arbetsskada eller arbetssjukdom godkänd. Arbetsskadeförsäkringen kan alltså knappast uppfattas som jämställd när skador som kvinnor oftare än män råkar ut för är svårare att få ersättning för än skador som män traditionellt drabbas av. De förändringar som gjordes i lagstiftningen 2002, med mildrad bevisbörda i syfte att det skulle bli enklare att få en arbetsskada godkänd och att kvinnors skador skulle omfattas i högre grad, har inte fått det genomslag som vi i tyckte att det skulle få. Förutom rapporten från visar och granskningar av handläggningen av arbetsskadeförsäkringen att det finns tydliga brister i rättssäkerhet och att kvinnor missgynnas vid bedömning av arbetsskadeanmälan. Det är alltså tre viktiga instanser som har konstaterat det, och vi har lyft fram frågan. Det man nu har valt att göra från regeringens sida är att lägga in det i för att slippa hantera politiska förslag här i . Det tycker jag är tråkigt. Vår slutsats är att dagens arbetsskadeförsäkring behöver förändras för att bli jämställd, rättssäker och bättre anpassad arbetsliv, bland annat när det gäller psykisk ohälsa på grund av arbete. Det behövs en reformering av arbetsskadeförsäkringen. Problemen med handläggning och tillämpning av arbetsskadeförsäkringen måste tas på allvar, och förslag om en reformerad arbetsskadeförsäkring bör tas fram skyndsamt. Det bör alltså ske omgående! Jag tänker gå vidare till ännu en fråga som hanteras i betänkandet och prata om förrehabilitering. Förrehabilitering är till för att personer som har en lång sjukskrivningsperiod bakom sig ska få bättre förutsättningar att klara arbetslivsinriktad rehabilitering. För att nå dit måste man nämligen få möjlighet att stärka sig själv. Detta har prövats på ett antal folkhögskolor runt om i landet. En utvärdering av projekt på tio folkhögskolor som skett i samverkan med och Arbetsförmedlingen visar ett positivt resultat. Vi anser att frågan om hur verksamheter liknande förrehabiliteringsprojekt ska göras mer permanenta ska utredas. Jag träffade , som prövat förrehabilitering efter mycket lång sjukskrivning. Det är slående hur positivt det har varit för henne och många andra – något som även och Arbetsförmedlingen sett i sina utvärderingar. Därför är det inte så konstigt att Arbetsförmedlingen skickade in en begäran till regeringen om önskade förändringar av regleringsbrev och förordningar. Arbetsförmedlingens begäran kom efter att frågan beretts gemensamt med och . Goda erfarenheter från studiemotiverande folkhögskolekurs och ett EU-finansierat projekt med förrehabilitering gör att Arbetsförmedlingen vill kunna erbjuda liknande insatser för en vidgad målgrupp. Arbetsförmedlingen bedömde att de här två förslagen skulle kunna rymmas inom beviljade anslag till arbetsmarknadspolitiken. Man kan tycka att det här borde vara enkelt för regeringen att göra. Döm om min förvåning när de borgerliga partierna nöjer sig med ett torftigt svar från arbetsmarknadsministern och en interpellationsdebatt och när de med hänvisning till det anser att vår motion är tillgodosedd. Jag har nämligen uppfattat att det har funnits en bred enighet här i kammaren om att förrehabilitering är en bra verksamhet. För inte så länge sedan – någon timme sedan, tror jag att det var – sade att hon vill ha det här på plats . Då blir frågan varför man inte stöder vårt förslag om förrehabilitering. Om menar allvar borde man få regeringen att agera nu och inte nöja sig med att arbetsmarknadsministern står i kammare och säger att Arbetsförmedlingen kan upphandla det här. vill ha en ändring i sitt regleringsbrev tycker regeringen att den i stället ska upphandla en metod som är unik för folkhögskolor. Om det är folkhögskolorna själva som gör projektet och är duktiga på sitt arbete, hur ska man då kunna upphandla det? Och om Arbetsförmedlingen hade tyckt att det gick att upphandla hade den naturligtvis valt att göra det. valde den i stället att vända sig till regeringen och säga: Gör en ändring i vårt regleringsbrev, så kan vi hjälpa fler personer som står långt från arbetsmarknaden att komma tillbaka. Min fråga till , , Finn och är alltså: Hur tänker ni? Hur tänker ni informera regeringen så att den förstår vad förrehabilitering egentligen handlar om? Jag har överlämnat till arbetsmarknadsministern de projekt och forskningsrapporter som fanns och som vi i socialförsäkringsutskottet har fått ta del av. Men jag hoppas att även andra får ta del av detta, för det räcker inte att har fått ta del av dem. Det kanske är socialförsäkringsministern eller finansministern; vad vet jag. Det kanske Finn kan svara på. Jag ser att de uppenbarligen är intresserade av diskutera sinsemellan. Men, herr talman, det vore intressant om åtminstone någon av dem kunde bemöda sig att svara på min fråga. Jag hoppas att de borgerliga ledamöterna snabbt sätter sig med ansvariga ministrar och försöker lösa frågan om förrehabiliteringens fortsättning. Frågan är alldeles för viktig för att slarvas bort. Människor som behöver hjälp och stöd för att komma tillbaka till arbetet ska också kunna få det. 68 (C) replik: Givetvis ska få svar på sina frågor. Det är faktiskt av artighetsskäl man ska ge svar. tar upp arbetsskadeförsäkringen och säger att man måste göra någonting åt den. Det är ju precis det vi gör i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Vi har den på våra bord just nu; den är i allra högsta grad oerhört aktuell. Vi är inne i ett förhandlingsläge, för vi har ju olika ingångsparametrar i den här frågan. Men alla är vi överens om att vi ska få en arbetsskadeförsäkring som bättre tar till vara alla arbetsskador som finns. Vi är väl medvetna om de brister när det gäller arbetsskadeförsäkringen som tar upp i sitt anförande, inte minst när det gäller kvinnor och de sjukdomar som kvinnor uppvisar. Jag undrar, : Skulle du mitt under en förhandling ställa dig och blotta dig inför alla och tala om exakt vad du tycker och avser? Skulle du vilja att vi har en förhandling här i kammaren? Det är ju inte så det går till när vi ska skapa bättre förutsättningar. När det gäller förrehab är det minst tre ministrar som är involverade. Det är utbildningsministern, arbetsmarknadsministern, socialförsäkringsministern och säkert fler. Då är det viktigt att vi lyssnar på vad säger om olika rehabiliteringsmetoder. Detta får vi återkomma till, eller vill du att vi bara ska ta saker rätt upp och ned utan att ha definitiv evidens bakom metoderna? 69 (S) replik: Vi ska nog inte stå här och förhandla. Däremot finns det en rapport från mig som har lämnats över till , och det finns en rapport från om arbetsskadeförsäkringen. I vissa avseenden delar jag och synen på hur vi borde förändra arbetsskadeförsäkringen. Det vi vill få på plats är en rättssäker och jämställd arbetsskadeförsäkring. Den förändring som gjorde 2002 har ju inte resulterat i det vi vill åstadkomma. Jag har inte tålamod att vänta . Det är detta jag försöker säga. Jag hoppas att och de andra i ska komma till rätta med den här frågan, men jag är inte säker på att ni kommer att lyckas med det. Precis som du säger är det en förhandlingsfråga, och jag vet att det finns de som vill privatisera försäkringen. När det gäller förrehabilitering vet jag att det är flera ministrar som är inblandade, men jag tog upp det specifika fallet där Arbetsförmedlingen sade att man kunde göra något jättebra av detta och lämnade in en skrivelse till regeringen . Det är märkligt att inte kan svara på frågan. När vi hade en debatt sade arbetsmarknadsministern: kan inte Arbetsförmedlingen upphandla frågan? Då har man ju inte ens förstått vad det handlar om! Jag vill påminna om att vi tillsammans träffade projektet om förrehabilitering, och jag har uppfattat att är genuint engagerad i frågan och verkligen tycker att detta är viktigt. Men att då skjuta det hela och försätta verksamheten i en svår situation tycker jag inte är hållbart. Min fråga till är därför: Är du verkligen nöjd med hur regeringen har hanterat frågan? 70 (C) replik: Låt mig komma tillbaka till detta med arbetsskadeförsäkringen. Jag har uppfattat det som att är okunnig i frågan. Vi har haft massor med olika synpunkter på hur vi ska lösa detta. Det är många utredningar och rapporter som har skrivits. Vi har delgivits enormt mycket material. Jag kan lova att ingenting har gått oss förbi. Vi är positiva till att göra en förbättring, givetvis, men jag kan här inte stå och lova vad resultatet kommer att bli. får tala med sina representanter i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen och fråga dem. För inte ska väl de behöva gå upp i debatten och bemöta det säger och förklara för henne i kammaren vad Socialdemokraterna har för ingång i arbetsskadeförsäkringen och det vi ska komma fram till? Jag tror att jag å allas vägnar kan lova – förbjude om jag gör fel – att vi alla har en ärlig avsikt att komma fram till ett bra förslag. När det gäller förrehab har jag varit med sedan den diskussionen började. Jag tycker att det är ett bra förslag. Jag har tagit del av den evidens som finns på området. Men jag och kan ju inte stå här och tala om vad det är för olika metoder som ska gälla. Eller ska vi i utskottet peka ut exakt vilka metoder som ska föreligga när det gäller sjukförsäkringen i betänkanden här i ? Det kan väl ändå inte mena? 71 (S) replik: Jag blev politiskt aktiv just på grund av arbetsskadeförsäkringen. Att jag skulle vara okunnig i frågan stämmer inte alls. Han och jag och övriga socialdemokrater här i kammaren har skrivit en motion där vi pekar på att vi vill ha en förändring av arbetsskadeförsäkringen, och vi vill att hanterar det . Vi har dessutom skrivit en motion och påpekat att vi vill ha en verksamhet med förrehabilitering. Det besvarar med att vi har fått ett interpellationssvar från arbetsmarknadsministern, och det ska vi nöja oss med. Det är helt häpnadsväckande! Som politiker tycker jag att det är viktigt att vi tar ställning till politiska förslag. Vi vill ju åstadkomma någonting. Annars skulle vi inte väcka motioner här i . På samma sätt som regeringen lägger fram förslag kommer vi att svara på förslagen och säga vad vi vill åstadkomma. Sedan vill vi ge myndigheten uppdrag utifrån den politiken. Om tycker att det är konstigt tycker jag att det är ännu konstigare att hon vill vara politiker om hon inte vill vara med och styra och påverka samhället. Jag vill göra det, och det är därför vi lägger fram förslag här i . 72 (M): Mycket har sagts här . Detta är ett stort och viktigt utgiftsområde. Under anslaget Bidrag för sjukskrivningsprocesser finns bland annat ett anslag till aktörer i sjukskrivningsprocessen, till exempel och Arbetsförmedlingen, som får över 700 miljoner plus 280 miljoner till samverkan enligt lagen om finansiell samordning, den så kallade Finsam. Jag brukar kalla dessa olika samverkansformer för tvåsam och fyrsam för att hålla dem isär. Det jag vill prata om här är Finsam, eller fyrsam. Lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser infördes , och syftet är att ge ytterligare möjligheter till samverkan inom rehabiliteringsområdet. Det är viktigt att samarbete sker mellan olika myndigheter i akt och mening att kunna ge rehabilitering på ett bra sätt och i ett tidigt skede. Samarbetet sker mellan , Arbetsförmedlingen, respektive landsting och kommuner och fick 2012 ett eget anslag, vilket förbättrade kontinuiteten och överblickbarheten. Förut utgjorde anslaget av sjukpenninganslaget, och det varierade och gick dessutom ned, och då blev det mindre pengar till Finsam. 2014 är förslaget till anslag 280 miljoner. Denna summa utgör av resurserna, då enligt lagen respektive landsting och kommun ska bidra med lika mycket, så den totala satsningen på samordnad rehabilitering i landet uppgår till 560 miljoner. Av statens avsatta medel på 280 miljoner har 2013 fördelats mellan de olika förbunden, och 7 miljoner har använts för olika administrativa kostnader hos . Finansiell samordning bedrivs av samordningsförbund och är en frivillig samverkan. finns 82 samordningsförbund i 222 av landets 290 kommuner. Målgruppen är individer som är i behov av samordnade rehabiliteringsinsatser och som ofta befinner sig långt från arbetsmarknaden. En prioriterad grupp är unga med aktivitetsersättning. Ett samarbete mellan olika myndigheter på statlig nivå, landstingsnivå och nivå har sina sidor i början, när man startar sådana här förbund, men när det väl fungerar är mycket vunnet. Inspektionen för socialförsäkringen påpekar i sin rapport rehabiliteringsinsatser i samverkan att detta skapar förutsättningar för att kunna erbjuda fler personer stöd och aktivitet samt att insatser kan ske i ett tidigare skede. Detta ser jag på nära håll, då jag har varit med om att starta upp ett samordningsförbund där jag än är kvar som ordförande. Inspektionen för socialförsäkringen menar – och utskottet håller med – att det är viktigt att den här modellen fortsätter att utvecklas. Ett problem som måste lösas är hur utvärdering och uppföljning ska ske. Det är svårt att rent statistiskt påvisa vad som hade hänt med deltagarna om de inte hade deltagit i en insats, det vill säga det finns ingen kontrollgrupp, som det heter på statistikspråk. Det är också så att en del förbund är ganska små, det vill säga att det är svårt att få relevant statistik, då antalet deltagare per insats är för litet för att man ska nå en statistisk säkerhet. Men samverkansmodellen fungerar väl på de allra flesta håll och är väl värd att fortsätta att utveckla. Då nya förbund fortlöpande startar upp blir det mindre pengar per förbund vid samma anslagssumma. I budgeten förtydligas det nu att hela anslaget i fortsättningen ska fördelas till förbunden, men begränsas de administrativa kostnaderna till 3 miljoner. Detta innebär ett tillskott till förbunden, och pengarna gör god nytta där. Jag välkomnar att vi är överens över blockgränserna på den punkten. Jag välkomnar alltså utskottets förtydligande på denna punkt och ser fram emot ett fortsatt utvecklande av samverkansmodellen, som jag tror på. Jag tror att den är bra för de inblandade myndigheterna samt för de personer som nås av rehabiliteringsinsatserna via samordningsförbunden. Jag noterar med glädje att regeringen avser att genom uppdrag till säkerställa att detta samarbete fortsätter att utvecklas. 73 SHADIYE HEYDARI (S): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 7, 12 och 14. Sjukförsäkringen bygger på den grundläggande principen att alla är med och bidrar till en gemensam försäkring, och alla har samma rätt att få del av den när man behöver den. Vi finansierar den gemensamt genom arbete och avgifter på lönen, och alla kan lita på att den träder in när man behöver den. Sjukkassan och arbetslöshetskassan har varit viktiga för utveckling som välfärdsland. Välfungerande socialförsäkringar bidrar till en förbättrad omställningsförmåga på arbetsmarknaden. I är det alltför många som står långt från arbetsmarknaden på grund av ohälsa. Som sagt: Ingen önskar sig att drabbas av cancer eller råka ut för en olycka. De flesta av oss har förmånen att få vara friska och ha ett arbete under den största delen av vårt liv. Ohälsa är faktiskt en klassfråga. Det finns olika faktorer som spelar roll: var man bor, var man är född, vilken utbildning man har och självklart vilken typ av arbete man har. Men för den som har oturen att bli sjuk vill vi ha en sjukförsäkring som ger både snabb rehabilitering tillbaka till arbete och ett gott ekonomiskt skydd det tar. Vägen tillbaka till ett arbete är väldigt lång på grund av reformens misslyckande. Många kommer aldrig tillbaka till ett eget arbete och en egen försörjning. Vi kan alla vittna om de senaste årens berättelser om att mycket svårt sjuka människor har utförsäkrats. En av våra distriktsläkare, , säger att man faktiskt har skickat döende patienter till Arbetsförmedlingen. Det är inte acceptabelt. Man kan inte behandla människor på det sättet. Regeringen hävdar att syftet med de nya reglerna är att föra människor tillbaka till ett arbete. Frågan är: Hur många av dessa människor har fått rehabilitering och gått tillbaka till ett arbete?