prot · H00981 · 2013-03-20 00:00:00 — Om nu detta, herr talman, var den socialdemokratiska bevekelsegrunden för att föreslå ett tioårigt heltäckande ansvar för den som producerar en bostad för att bostaden inte ska ha någon negativ hälsopåverkan kan man fundera på: Hur resonerade de övriga politiska partierna i dåtidens riksdag? Den stora konflikten stod mellan moderater och centerpartister. ville då, precis som , överlämna allting till marknaden, medan och de övriga riksdagspartierna såg att reglering i någon form ändå var det enda sättet att tvinga marknadens aktörer att ta ett sådant här ansvar. Med tanke på att många partier i dagens riksdag faktiskt fullständigt ignorerar frågan om innemiljöns betydelse för medborgarnas hälsa tycker jag att det kan vara intressant att påminna er om vad era respektive företrädare sade i den aktuella kammardebatten. företrädare avfärdade förslag som ett rent plagiat av ett förslag från Byggentreprenörerna och menade att man i stället borde gå längre än regeringen och stödja förslag om att gå vidare och låta kraven även omfatta daghem, skolor och kontorslokaler. Tillsammans med föreslog även att den då väldigt spretiga, precis som , lagstiftningen kring boendefrågor skulle samlas i en särskild bomiljölag det tycker jag att ni ska ta upp efter förebild från arbetsmiljölagstiftningen. Det var väl ingen dum idé. Folkpartisten är kanske den som har det högsta tonläget i kammardebatten. Så här inleder hon sitt anförande: Herr talman! Sjuka hus, fukt, mögel, dåligt fungerande ventilationssystem, ventilationssystem som inte alls fungerar, klassrum där luften är sämre än i skyddsrum, huvudvärk, trötthet, allergier m.m. Barn, ungdomar och gamla och över huvud taget alltför många människor far illa av att vistas inomhus. Hon hävdar att byggföretagen systematiskt åsidosätter kvaliteten när de bygger och säger exempelvis så här: De attityder som vi har måste alltså ändras, och de problem som finns måste vi ta på allvar. Det måste bli ett slut på allt experimenterande med våra bostäder och lokaler. Experiment skall utföras i laboratorier. Så säger hon. Även kritiserar , om än inte i samma hårda tonläge som . Sedan övergår de till att prata om ventilationssystem. Särskilt pekar folkpartisten på behovet av teknik för bättre luftkvalitet i sovrummen. Vänsterpartisten anförande är kanske det som jag läser med störst behållning, inte bara därför att det innehåller flera konkreta exempel på problem utan även därför att han ger väldigt ingående beskrivningar av hur man såg på de möjliga lösningarna då. Flera av de övriga debattörerna hänvisar även till och , vilket jag tror innebär att det var som då var det parti som hade fördjupat sig mest i inomhusmiljöfrågorna. beskriver det då mest kända exemplet på sjuka hus, som om det skulle vara ett nybyggt daghem där de flesta i personalen hade drabbats av missfall. Han nämner även , som jag tror kanske än är ett av de mest omskrivna skandalområdena när det gäller sjuka hus. Jag skulle, herr talman, kunna underhålla kammaren länge med Strömdahls målande beskrivningar och finurliga formuleringar. Men för att inte bli alltför långrandig nöjer jag mig med en detalj från debatten som så här i backspegeln, med den erfarenhet som vi har , kanske är den intressantaste, tycker jag i alla fall, nämligen frågan om hur långvarigt ett ansvar borde vara. Ni som har lyssnat noga har hört att regeringens förslag var att man skulle införa ett tioårigt ansvar för dem som bygger. hade motionerat och , naturligtvis. argumenterade emellertid i sitt anförande för en 20-årig period som en rimlig kompromiss. Argumentationen som både och miljöpartisten använde var olika exempel på problemmaterial där det hade tagit ungefär innan man hade insett att materialen var skadliga. skulle därför vara i kortaste laget, tyckte man. Självklart måste jag sedan säga några ord om vad föreslog i debatten. ansåg att den som sökte efter information om byggmaterialens egenskaper inte borde bli hänvisad till kemikalielagstiftningen det är en för de flesta ganska svårgenomtränglig materia. ville införa en husprovning efter modell från . Man ville också införa ett 25-årigt hälsoansvar för den som bygger, man ville införa tuffare krav när det gällde radon, och man ville i likhet med införa en byggfuktavgift, liksom att utöka ansvaret så att det gällde även andra lokaler än bostäder. är skåning och hänvisade till att skåningarna visste hur man byggde för att skydda sig mot klimatets härjningar, och så beskrev han hur det moderna byggandet trotsar alla dessa erfarenheter. Det är väldigt mycket intressanta saker som avhandlas i debatten. Jag kan verkligen rekommendera er, om ni är intresserade av hur det kommer sig att vi bygger som vi gör, att läsa debatten. Det är väldigt nyttigt med ett 22-årigt perspektiv, att läsa om hur man resonerade då. Vad är det då vi har åstadkommit ? Eller kanske rättare sagt: Vad är det vi inte har åstadkommit på dessa ? Det kan man läsa om i det aktuella betänkandet, CU9, om man studerar majoritetens redovisning och motiven för att avslå de förslag som behandlas. I civilutskottets betänkande redovisas de 22 årens återkommande utredningar och justeringar av lagstiftningen kring konsumenternas skydd mot hälsoskador och ekonomiska skador på grund av dåligt byggd miljö. Trots det är det förmodligen fler människor som lider av undermålig inomhusmiljö än . Vi har alltså, trots den insikt som jag ändå tycker att debatten 1991 präglades av, fortsatt att bygga hälsovådligt. Min bild av och våra välfärdssystem är att polisen, ambulansen, räddningstjänsten, miljöinspektören, arbetsmiljöinspektören, djurskyddsinspektören och så vidare reagerar och till och med ingriper när de kommer till en plats där det är problem. Visst händer det att man avstår från att försöka släcka ett hus som brinner och inriktar sig på att försöka hindra elden att sprida sig till de intilliggande byggnaderna. Men man hjälper naturligtvis de som är instängda att komma ut om man kan, utan att fråga om de vill bli räddade eller om de möjligen har varit ovarsamma med elden och kanske kan anses ha anstiftat branden. Lika självklart tar ambulanspersonalen hand om de skadade vid en bilolycka utan att fråga om armen var bruten före olyckan. Vi vet att det finns exempel på miljöinspektörer som gör vad de kan för att följa lagen och ställer tuffa krav på dem som släpper ut föroreningar men som tyvärr får sparken från jobbet för att de vågade stå på lagstiftarens sida. Och det finns exempel på stadsarkitekter och kulturansvariga på länsstyrelser som också har fått sparken därför att de har försökt rädda byggnader som enligt gällande lagstiftning inte får rivas. Men trots sådana plumpar i protokollet förväntar vi lagstiftarna oss i huvudsak att våra myndigheter, tjänstemän och kommunala förvaltningar ska säkerställa att de demokratiskt tagna besluten följs. När det gäller den byggda miljön tycks det emellertid inte spela någon större roll vad riksdag och regering anser om kvalitet. Årtionde efter årtionde går, och riksdag efter riksdag, liksom regering efter regering, uttalar betydelsen av att det som byggs inte får skada hälsan för dem som ska verka och bo i det byggda. Men inte blir det bättre snarare sämre. Är det rimligt att ha det på det viset? Flera rättsfall under dessa liksom det omtalade rättsfall som ni säkert kommer ihåg som handlade om enstegstätade fasader pekar tydligt på att den som bygger inte anses ha något ansvar på grund av den olämpliga byggmetoden om en stor del av byggbranschen tillämpar metoden . En metod blir alltså godkänd enbart därför att den används. Tänk er tanken att alla kunder i affärerna skulle sluta betala för varorna! Skulle det då bli en erkänd metod för att handla bara för att alla använder sig av den? Jag brukar använda mig av exemplet med fortkörning. Blir det lagligt att köra för fort om tillräckligt många kör för fort? Som den byggfelsförsäkring vi har är konstruerad är det helt okej om det som byggs inte fungerar, bara tillräckligt många hinner använda metoden innan det upptäcks att den inte fungerar. Det är nämligen tillåtet att kalla sådant för utvecklingsfel, och enligt lagen är det tillåtet att göra utvecklingsfel åtminstone enligt domstolspraxis så här långt utan att ta något ansvar. Tänk bara tanken om det var sådana regler som gällde för flyg- eller bilindustrin! Som det uttrycktes i kammaren : Experiment skall utföras i laboratorier. Byggindustrin satsar mindre än av sin omsättning på forskning och utveckling. Andra branscher lägger av omsättningen på forskning och utveckling. Läkemedelsindustrin är ett specialfall med . Kanske, herr talman, är det en överdrift, men det brukar sägas att vi i genomsnitt vistas av veckans timmar inomhus, varav i bostaden. Det varierar säkert över livet. Men det gör ändå att frågan om kvaliteten på inomhusmiljön är en av de viktigaste hälsofrågorna. Trots det lyser riksdagsledamöter med sin frånvaro på seminarier i det ämnet. Hur har då problemet med de sjuka husen sett ut ? Det är inte bara hus med enstegstätade fasader som har haft problem. Vi har exempelvis haft ett antal fuktskadade polishus runt om i landet, där problemen har varit så svåra att stora, starka poliser krupit ut ur husen på alla fyra för att rädda sig undan gifterna. Trots upprepade saneringar tvingades man exempelvis till slut ge upp i och bygga ett nytt polishus. Vi har sjukhusen i och , där luftfuktigheten var så hög på vissa avdelningar att det rann vatten på väggarna och man fick riva och bygga om hela block av sjukhuset. Vi har gymnasieskolan i , som renoverades på ett väldigt misslyckat sätt efter en brand. Resultatet blev ett statistiskt orimligt högt antal cancerfall, 17 i stället för 4 , vilket hade varit rimligt med den personalstyrka som fanns där. Vi har förvaltningshuset i , där till och med miljöchefen till slut fick erkänna att han kunde använda sitt arbetsrum per dag för att stå ut. Där hade man fyra fem gånger så många cancerfall som det vore statistiskt rimligt med den personalstyrkan. Sedan har vi söder om , där många lägenheter har sanerats, flera av dem utan någon som helst framgång. Listan kan göras väldigt lång. Exemplen på sjuka hus tycks aldrig ta slut. Börjar man fråga finns det nästan ingen ort i landet som inte har egna exempel. På i har man gjort långtidsstudier för att se vad som händer med personer som drabbas. Jag lovar er: Det är ingen rolig läsning. Men som vanligt är motiveringen till att regeringspartierna avstyrker de förslag som läggs att ett stort antal utredningar pågår. Man kan faktiskt undra varför. Vad är det vi inte vet? Är det inte dags att i stället inse att det handlar om att våga, att politiken måste våga sätta ned foten? Den byggda miljön representerar enorma värden, tusentals miljarder. Att erkänna och åtgärda kostar därför självklart väldigt mycket pengar, och visst kan frågor om skadestånd fälla även stora bolag. Men människors hälsa är faktiskt viktigare än så. I tidigare debatter här i kammaren om planering och byggande har jag lagt tyngdpunkten på betydelsen av att ta ökad hänsyn till det förändrade klimatet när man planerar och bygger. Att jag nu i den här debatten inte tar upp den frågan innebär naturligtvis inte att den frågan är mindre viktig för . På liknande sätt förhåller det sig med förslag om transportplanering, kollektivtrafik, cykelfrågor, buller och energihushållning, som betänkandet också behandlar. Det är självklart viktiga frågor, och jag borde naturligtvis ha ägnat ett antal minuter åt vart och ett av dessa ämnen. Jag anser att frågan om inomhusmiljön och dess betydelse för folkhälsan är så viktig att jag valde att göra på detta sätt, alltså att visa av misslyckanden samt att försöka beskriva följderna av politiskt ointresse eller politisk oförmåga, om man så vill. Det kanske är det som det handlar om. Vi har i vårt samhälle en mycket omfattande skoldebatt där partierna tävlar om att komma med ständigt nya förslag för att eleverna i den svenska skolan ska bli de bästa, eller i alla fall nästan de bästa, i världen. Tänk om den effektivaste åtgärden är att se till att ventilationen i skollokalerna blir så effektiv att eleverna slipper huvudvärk, illamående, klåda, andningsbesvär, nästäppa och så vidare och i stället verkligen kan koncentrera sig och få riktiga förutsättningar för att kunna ta sig an en arbetsuppgift. Barn som har vuxit upp i kemikaliemolnen vet inte ens hur ett friskt huvud känns. Situationen är så dålig att vi inte kan skylla på barnen när det gäller skolan. Massor av skollokaler är så skadade att de borde klassas som sanitär olägenhet och stängas. Närmare hälften av alla skolbarn har hälsoproblem på grund av hälsovådliga bostäder eller hälsovådliga arbetsmiljöer. Jag inser att jag inte kan få stöd för de förslag som finns i betänkandet. Det är mycket långt kvar tills vi får höra företrädare från alla partier tala så engagerat om innemiljöfrågor som de gjorde . Det beklagar jag. Men jag uppmanar er ledamöter att gå på föreläsningar om innemiljö, till exempel . Lyssna på skyddsombuden i skolorna, prata med miljöinspektörerna och saneringsföretagen. Lär av exempel från andra länder, exempelvis , och där man erkänner problemen och lägger ned stora pengar på åtgärder. 190 (FP): Jag får börja med att tacka för en intressant återblick. Sedan vill jag instämma i anförande. diskuterar vi åter . Det gör vi, som någon sade, . Det är inte så konstigt eftersom det handlar om en process som de flesta indirekt eller direkt är engagerade i. Det handlar om en öppen process, och det handlar om en avvägningslag där det är en demokratisk och rättssäker process som många i sitt liv har deltagit i. Dessutom finns kopplingen som har nämnts här, nämligen att en bra och fungerande plan- och bygglag är en förutsättning för att det ska byggas i den omfattning som behövs i landet. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet under punkterna 215 och avslag på reservationerna 211. Efter en lång process som startade med tillsättandet av en parlamentarisk kommitté 2002 trädde en ny plan- och bygglag i kraft , det vill säga . Det är naturligtvis, som har nämnts här, en mycket komplex lagstiftning. När man gör en sådan stor förändring är det förpliktande att man följer upp att detta fungerar som vi har avsett när vi fattade beslutet. I syfte att ytterligare förbättra och förfina lagstiftningen har regeringen därför sedan lagen trädde i kraft gett ett antal uppdrag till särskilda utredare och myndigheter. Det finns en ganska lång lista, och den finns med i betänkandet. Det handlar om tillämpning av tekniska egenskapskrav. Det handlar om genomförande av detaljplaner, inte minst i form av exploateringsavtal. Det handlar om kommunala markanvisningar. Det handlar om behovet av konsumentskydd vid småhusbyggande. Det handlar om hur man ska kunna förkorta plan- och byggprocesserna ännu mer, se över detaljplan och bygglov och möjligheten att använda enkelt planförfarande som en metod. Sedan handlar det om regelverk vid byggande av student- och ungdomsbostäder. Där finns det en speciell bristsituation i många städer. En annan viktig punkt är att man ska få till en samordning mellan PBL och , alltså tillstånd enligt PBL och tillsyn enligt så att de går i takt, speciellt när det gäller buller. När det gäller buller vill man få fram vägledning. Det finns många statliga myndigheter som är inblandade i just bullerfrågan, och staten måste gå i takt i dessa frågor. tog här upp att man bedömer buller olika beroende på till exempel vilka källa det är. Till detta kan man nu lägga den avsikt som regeringen har meddelat om att man vill tillsätta en parlamentarisk kommitté för att utvärdera system för regionplanering i , det vill säga kap. 7. Det har man inte tittat på förut. I de områden där det är stort tryck på byggande har man sett att detta kan vara ett problem, inte minst i . Varför räknar jag upp allt detta? Jo, det är för att ge en klar bild av att regeringen gör en massa saker för att utveckla just med syftet att få den att fungera utan krångel och garantera och säkra öppna och demokratiska processer och rättssäkerhet. Det handlar mycket i om att man faktiskt säkrar de demokratiska processerna och rättssäkerheten. Effektiviteten har alltså ibland ett pris just på den punkten. Den samlade oppositionen i lite olika nyanser Socialdemokraterna, föreslår i betänkandet ett tillkännagivande om att en parlamentarisk kommitté ska tillsättas igen, nu med ett brett uppdrag att föreslå ändringar i PBL som kan leda till en snabbare och enklare plan- och byggprocess. På något sätt känns det som att vi då ska börja om. Så kan vi egentligen inte arbeta. Vi har arbetat och ändå satt en lag i sjön . I den motion som Socialdemokraterna har väckt och som ligger till grund för detta tillkännagivande beskrivs detta uppdrag i mycket svepande ordalag. Det sägs att lagen ska moderniseras, förenklas och förtydligas. Det är väl bra, och det är ett gott syfte. Men och övriga allianspartier ifrågasätter om det verkligen är ändamålsenligt att tillsätta en sådan kommitté utan klart formulerade uppgifter. hade man en klart formulerad uppgift att man skulle se över hela . Det kan väl ändå inte vara det som man nu menar. Då kommer detta att pågå ytterligare . lyfte fram ett antal frågor där det inte fungerar. Det är bara att hålla med om att det finns en del som inte fungerar. Men jag kunde egentligen inte notera och identifiera någon som inte är uppmärksammad och som finns med i dessa utredningar där man jobbar vidare. Då kan arbetsmetoden inte vara att backa. borde rimligen det lämpligaste vara att utifrån de utredningsresultat som finns på bordet och som kommer att finnas på bordet utan dröjsmål ta fram förslag till förändringar, remissbehandla dem och sedan gå vidare med lagstiftning. Det är inte någon speciellt kvalificerad gissning att en parlamentarisk kommitté i detta läge kommer att fördröja denna process . Vad ska man annars göra om man ska ha ett brett uppdrag att se över allt detta i detta läge? Detta innebär absolut inte att det inte framgent kan dyka upp frågor, som den aktuella frågan om regional planering, där en parlamentarisk utsedd kommitté är en alldeles utmärkt arbetsform just med syfte att få en bred politisk förankring som nämns i reservationen. Det finns tillfällen då det är en bra metod. Men arbetsmetoden får aldrig bli ett självändamål, så att den blir det viktiga och inte resultatet. är en parlamentarisk kommitté mycket bra i dessa beslutsprocesser, men ibland är det inte lämpligt. Just i detta läge har vi haft en parlamentarisk kommitté som har jobbat och tagit fram lagstiftning . pågår en process för att rätta till och förfina sådant som inte riktigt fungerar. Då är en parlamentarisk kommitté inte en lämplig arbetsform. I betänkandet behandlas också ett antal motioner som handlar om samhällets anpassning till klimatförändringar som kan ske. Det är mycket viktiga motioner. Precis som sade är detta någonting som vi naturligtvis ska diskutera. Dessa motioner har resulterat i ett antal reservationer med krav på regelförändringar eller regelskärpningar. Jag vet inte riktigt vad man ska kalla det. Men det är i alla fall förändringar. Jag vill dock påstå att är väldigt ändamålsenlig på denna punkt sedan regelverket ändrades från . Det är ett regelverk som sedan fördes över till den nya lagen, som gäller från . Det står väldigt tydligt i 2 kap. att enligt ska hänsyn tas till bland annat miljö- och klimataspekter. Man införde alltså det väldigt tydligt. Bebyggelse ska lokaliseras till mark lämpad för ändamålet med hänsyn till bland annat risken för olyckor, översvämning och erosion. Det var det som infördes då, just när det gäller ökade vattennivåer och sådant. Kommunen har alltså en väldigt viktig roll att faktiskt ta hänsyn till detta. Om det sedan inte görs överallt är det en tillsynsfråga, och här har länsstyrelserna en viktig roll. När kommunen och diskuterar både översiktsplaner och detaljplaner är det en av huvuduppgifter att se till att man följer detta. Man ska verka för att det inte kommer till bebyggelse som bland annat skulle kunna utsättas för översvämning och erosion. Det finns olycksrisk och hälsa och sådant också, men just översvämning och erosion nämns väldigt specifikt. Över huvud taget när det är kommunala beslut har rätt att överpröva den typen av beslut. Jag vill alltså påstå att lagstiftning finns på plats just när det gäller klimatanpassning. Sedan kan man jobba vidare med kompetensfrågor och tillämpningsfrågor i detta, men vi ska inte in och ändra lagstiftningen så fort det inte riktigt fungerar. Man måste ändå göra en analys av var felet ligger. Här är det naturligtvis många statliga myndigheter utöver som är inblandade. Det är , och även och sådant som jobbar med dessa frågor. Även planering av cykelvägar tas upp i en reservation. Det är naturligtvis viktigt att cykeltrafiken har en central plats i den kommunala planeringen; det har ju med den hållbara staden och allt detta att göra. Det är vi också överens om. Det gjordes en forskningsöversikt för som visade att en av de nyckellösningar som fanns var att öka förutsättningarna för gång- och cykeltrafiken. För att man i den kommunala planeringen ska börja ta hänsyn till cykeltrafiken behövs dock inga lagändringar. Det finns naturligtvis inom den plan- och bygglag vi har . Det finns alla möjligheter för kommunen att planera för cykelbanor, cykelparkeringar etcetera. Även i den cykelutredning som överlämnades till regeringen säger man att det inte finns något skäl att ändra i , just på grund av att kommunerna har bra möjligheter att planera för cykling . Eftersom vi jobbar med lagstiftning här i finns det en tendens att det är den enda lösning vi föreslår. Samma sak gäller den reservation om parkeringsnormer och så vidare. Det är också kommunala beslut. Lagen ger kommunen möjligheter att reglera detta, men den säger inte hur man ska reglera det. Vi kan väl en gång för alla konstatera att parkeringsnormer det kommer upp i riksdagsdebatten gång på gång är någonting kommunen själv beslutar om. Alla kommuner har det inte. Det är en vägledning man har för sina egna beslut. De är inte rättsligt bindande. Naturligtvis ska man anpassa kravet till vilken typ av bostäder det är och till lokala förutsättningar över huvud taget. Även där fungerar alltså om man hanterar den riktigt. Det finns många saker som egentligen fungerar bra men där det kommer upp gång på gång att vi ska ändra i lagstiftningen, och jag anser att det inte alls är nödvändigt. Det finns saker som inte fungerar lyfte till exempel fram detta med sanktionsavgifter, och det är bara att konstatera att det inte fungerade. Det finns dock ingen anledning att tillsätta en kommitté; det är ett uppmärksammat problem som är på väg att få en förändring. Så är det nog egentligen på punkt efter punkt som har tagits upp tidigare i debatten. 191 (C): Jag befinner mig på en bostadsturné där jag har förmånen att resa runt och träffa fastighetsägare, byggföretag och samhällsplanerare i små och stora kommuner i hela landet. Det är intressant att höra deras synpunkter på det som ska diskuteras här den nya och förenklade , byggbromsen som ligger på och vad det är som gör att det ofta tar så att gå från idé till färdiga lägenheter och hus. Om man läser den motion som ligger bakom majoritetens förslag till tillkännagivande får man lätt intrycket att nya ensam bär skulden till att det byggs så få bostäder. Bostadsbyggandet har dock med få undantag varit lågt i jämförelse med de andra nordiska länderna och i jämförelse med vad det hade behövt vara. Hur enkel ska en plan- och bygglag behöva vara för att inte i debatter som denna ständigt utpekas som det stora hindret mot bostadsbyggandet? Det är ju en fråga man skulle kunna ställa till dem som , mindre än efter att den nya lagen har trätt i kraft, säger att lagen behöver reformeras och förändras.