prot · H00959 · 2013-01-29 00:00:00 — Det är klart att jobbskatteavdraget det finns en lång rad utvärderingar av det som Per knappast kan bortse ifrån har underlättat jämställdhet, detta eftersom de största skattelättnaderna, de största minskningarna av marginaleffekterna och de största minskningarna av tröskeleffekter ligger på dem med låga inkomster, och det är framför allt kvinnor som deltidsarbetar och som därmed kan öka sitt arbetsdeltagande. När man ser på statistiken är det också väldigt tydligt att arbetskraftsdeltagandet har ökat för kvinnor . Det är högre än vad det var 2006. Det var högre 2011, som vi har statistik för, än vad det var under de år som till exempel Socialdemokraterna styrde med stöd av bland annat . Är vi nöjda med detta? Vi har ambitiösa mål för jämställdhetspolitiken som brett påverkar samhällslivet och där vi på ett ambitiöst sätt vill minska skillnaderna och kvinnors underordning i förhållande till män. Det här kommer naturligtvis att vara en central del av den ekonomiska politiken och politiken i allmänhet eftersom jämställdhetsintegreringen ju handlar om att det ska vara en del av hela politiken. Det arbetet kommer naturligtvis att fortsätta i regeringens politik, tillsammans med parterna och med samhällslivet i övrigt. Det är helt enkelt så att vi kommer att fortsätta driva en offensiv jämställdhetspolitik tills vi har upphört att ha en underordning av kvinnor i förhållande till män i många delar av samhället. 32 PER (MP): När man hör i talarstolen är det inte utan att man längtar tillbaka till tidigare dagar när det fanns folkpartiföreträdare som hade en aktiv jämställdhetspolitik och en ambition att komma med nya reformer för att öka jämställdheten. Några sådana reformer får vi inte höra från över huvud taget, och jag saknar det. Jag tycker att det är synd att inte är kvar i debatten och kan föra en jämställdhetstalan inom . Det skulle verkligen behövas. Tillbaka till finansministern och grundfrågan: får vi höra att finansministern är nöjd med utvecklingen. Det är ändå positivt att han inte är nöjd med den situation vi har i samhället och att han inte tycker att vi har ett jämställt samhälle. Frågan är då varför finansministern står så passiv och tittar på medan klyftorna ökar i samhället. Trots allt det som finansministern nämner i sitt anförande går det ju inte att blunda för statistiken: Skillnaderna mellan mäns och kvinnors nettoinkomster i ökar med finansminister politik. Det kan inte ens finansministern bortse ifrån. Jag ska personligen lämna över detta utdrag från med rena siffror till finansministern så att han kan studera detta efter debatten och bedöma om han tycker att det behövs nya insatser och nya åtgärder. Om något har regeringens politik faktiskt förvärrat klyftan. För de flesta bedömare som tittar på siffrorna och som ser hur statistiken utvecklas är det uppenbart att regeringens politik inte har fungerat. Den har inte lett till minskade klyftor mellan kvinnor och män. Tvärtom har skillnaderna i inkomst mellan gruppen män i och gruppen kvinnor i ökat. Frågan är då vad finansministern tänker göra. Ska han fortsätta på den inslagna vägen med samma politik som faktiskt inte har visat sig ge några tydliga effekter i form av att kvinnorna i kommer i kapp männen i löneutveckling, eller tänker han hitta nya vägar framåt? Tyvärr låter det mycket på finansministern som om han inte är intresserad av att hitta några nya vägar och nya reformer och försöka utveckla en ny politik. Det är mer av samma sak som kommer från regeringen och från finansministern. Det är spännande att finansministern lyfter fram reformer som han hävdar har minskat klyftorna och hjälpt dem som är mest ekonomiskt utsatta i samhället, när alla utvärderingar som har gjorts av regeringens politik, till exempel från , visar att det tydligt är så att det är de som har högst inkomster som har tjänat mest på regeringens reformer. De ekonomiska klyftorna i har ökat. Den tiondel av svenskarna som har lägst inkomster har halkat efter med regeringens politik och har inte fått det bättre. Regeringen behöver hitta nya politiska reformer som på allvar minskar de ekonomiska klyftorna mellan män och kvinnor i . Jag har några tips som jag gärna vill dela med mig av till finansministern, och han kanske kan låna några av dem. Det skulle jag verkligen uppmuntra till. Vi anser att man ska använda sin makt som arbetsgivare. Vi har i förslag till statsbudget avsatt resurser för att minska lönegapet mellan kvinnor och män. Det är sammanlagt som vi har avsatt för att minska löneklyftan mellan kvinnor och män i statlig tjänst. Jag tycker att man ska ge myndigheter, till exempel , i uppdrag att aktivt motverka löneklyftorna och komma fram med strategier kring hur man kan minska klyftorna mellan män och kvinnor. Vidare tycker jag att man behöver gå vidare med åtgärder för att få fler män att ta ut föräldraledighet i större utsträckning. föreslår en tredjedel av föräldraledigheten. Det skulle ge stor effekt för att öka jämställdheten i arbetslivet. Vi anser att man behöver göra jämställdhetskonsekvensbeskrivningar av alla reformer som kommer från regeringen. Det gör man inte i tillräcklig utsträckning. talar om att man jämställdhetsintegrerar. Men tittar vi på hur utomstående bedömare som Kvinnolobby ser på regeringens budget är det tydligt att de anser att regeringen fortfarande inte lever upp till sina ambitioner att jämställdhetsintegrera alla beslut. Budgetpropositionen är i stora delar helt könsblind, säger . Det vore intressant att höra kommentar till det. Vi föreslår också att det ska lagstiftas om jämställdhetsintegrering och att man ska ha ett jämställdhetsråd som knyts till eftersom det är uppenbart att man behöver hjälp med kompetensen när det gäller jämställdhetsarbetet inom regeringen. 33 (S): Siffrorna talar sitt tydliga språk. Inkomstklyftan mellan män och kvinnor i har vuxit med . För varje nytt jobbskatteavdrag som införs riskerar denna klyfta att växa ytterligare. Det är alltså inte lösningen på jämställdhetsproblemet. Tvärtom leder det till att problemen växer. I den bästa av världar kan kvinnor som har ofrivillig deltid, och bara därigenom har svårt att försörja sig, gå upp i arbetstid. Men det är inte alla arbetsgivare som erbjuder heltid, och det är ett av problemen. Vi kan exempelvis se det inom den offentliga sektorn och inom handeln. Just inom offentlig sektor finns det många kommuner som inte erbjuder heltid. Det har delvis att göra med kommunernas dåliga ekonomi när regeringen vältrar över kostnader på kommunerna. Men visst är det också så att politisk vilja kan ge resultat. Jag kan ta , som jag kommer från, som exempel. Där har man bestämt sig för att alla som är anställda av kommunen och som vill ha heltid ska få det, och man har nästintill lyckats med det. Det är någon enstaka kvar. Men det är en extrem förändring och förbättring. Det visar att man kan med politisk vilja. Men detta är inom det offentliga upp till kommunerna och landstingen. Inom det privata kan man inte göra någonting åt det om man inte inför en lag om rätt till heltid. Det tror jag verkligen skulle kunna höja kvinnors inkomster och öka jämställdheten. Jag vill säga en positiv sak som regeringen ändå har gjort, och det är att den har tagit mäns våld mot kvinnor på allvar och har satsat på det. Men regeringen har glömt två mycket viktiga delar. Den ena är kvinnors självförsörjning. Om man får sämre ekonomi blir man mer beroende av den man som slår en. Den andra är bostadspolitiken som har havererat. Om man inte har någonstans att bo riskerar man att tvingas stanna hos mannen. Det finns alltså mer att göra. 34 (FP): Jag vill verkligen påpeka att ingen av mina motdebattanter här tog upp de två åtgärder som faktiskt ligger inom politikens sfär där man faktiskt kan göra någonting. Det gäller RUT-avdraget som gynnar kvinnor och särskilt invandrarkvinnor. Ingen av er nämnde det. Förslagen från arbetarrörelsen om att man ska ha en annan organisation av välfärdsföretagen som gör dem närmast olönsamma trots att de ska ta en viss risk kommer också att slå mot kvinnors arbete. Ingen av er tog upp detta. Jag tror att nämnde sänkningen av restaurangmomsen. Eftersom andelen kvinnor inom denna bransch är större än andelen män gynnar denna sänkning kvinnor mer än män. Dessa helt centrala politiska frågor RUT-avdrag, icke vinstdrivande vårdföretag, sänkningen av restaurangmomsen förbigår ni helt och hållet när ni talar om de åtgärder som ni föreslår. Jag tar tillbaka en sak. är för en sänkning av restaurangmomsen. Men ni i ska ändå göra upp med Socialdemokraterna om ni ska bilda regering tillsammans. Men dessa problem och frågor som diskuteras mycket inom den ekonomiska politiken går ni helt förbi. De har en avgörande inverkan på kvinnors arbete. Men, och andra, det som på lång sikt höjer kvinnors löner och förbättrar deras situation är högre produktivitet genom bättre utbildning och att kvinnor arbetar inom mer kvalificerade yrken. De utbildningssatsningar som har gjorts i och som kvinnor har tagit mer till vara än män har just denna långsiktiga effekt. Låt oss hoppas att det går fort med utbildning, produktivitet och bättre villkor för kvinnor tack vare utbildningssystemet. 35 Finansminister (M): har en offensiv jämställdhetspolitik. Vi är ett av världens mest jämställda länder. Om man jämför oss när det gäller kvinnors plats på arbetsmarknaden, kvinnors roll i ekonomi och kvinnors roll i andra delar av samhället är , tillsammans med de andra nordiska länderna, ett föregångsland. Vi har varit bättre än många andra länder på att bryta upp gamla strukturer som har hindrat kvinnor att ta sin rättmätiga plats i samhället. Detta har på många områden förbättrats över tiden, både när det gäller politiskt deltagande och när det gäller hur arbetslivet är uppbyggt, hur vi fördelar hemarbetet och hur fördelningen av föräldraförsäkringen ser ut. Det är också självklart att det har berott på att vi har genomfört politiska förändringar tidigare och för att stärka jämställdheten. är det fortfarande sant att har ett betydande jämställdhetsproblem. Det är alldeles uppenbart att och alla andra länder har en väg att vandra innan vi har en jämn fördelning i hushållen, i arbetslivet och när det gäller den politiska och den ekonomiska makten. Men vi är på rätt väg därför att vi år har vidtagit olika typer av åtgärder för att förbättra jämställdheten. Jag nämnde tre som jag tror har varit avgörande . Vi har tagit krafttag mot mäns våld mot kvinnor. Det är på många sätt det kanske yttersta beviset för den underordning som kvinnor drabbas av i den typ av struktur som vi har i vårt samhälle. Vi har gjort betydande insatser på fördelningssidan. Medan många andra länder har fått skära ned och minska sina stöd har vi kunnat gå fram med förstärkta bostadsbidrag för unga och gamla. Vi har också förbättrat i föräldraförsäkringen, infört jämställdhetsbonusar och gjort en lång rad andra saker. Vi har också förstärkt arbetslinjen. Jag delar perspektiv här. Den bästa jämställdhetspolitiken är naturligtvis den som leder till en växande ekonomi där fler människor arbetar, där människor inte fastnar i bidragssystem, där vi har ett företagsklimat som gör att konkurrens och nyföretagande också är någonting som sprudlar och växer bland kvinnor och där företagsamhet blir en central del av att lösa samhällsproblemen. Sedan måste vi också titta på hur det ser ut på lönesidan. Enligt statistiken har vi haft framsteg under dessa år när det gäller kvinnors månadslön som andel av männens. När vi tillträdde 2006 var skillnaden , och den är . I statistik tar man hänsyn till utbildningsskillnader, åldersskillnader och andra faktorer som gör att man får ett bättre mått på den del av löneskillnaden som kan bero på till exempel diskriminering. Även där ser vi dock att vi har haft en minskning av löneskillnaderna , när vi har statistik. Det har alltså skett förbättringar såväl när det gäller fördelningen av hemarbetet och nyttan av föräldraförsäkringen som när det gäller kvinnors löner som andel av männens. Detta beror på att vi för en offensiv jämställdhetspolitik i . Det har vi gjort . Denna regering har tillfört någonting positivt till den, nämligen dynamik och arbetslinjen. 36 PER (MP): Till att börja med: verkar tycka att det är alldeles utmärkt om fler kvinnor utbildar sig men att det är helt okej om de får lägre lön än vad män får när de sedan kommer ut i arbetslivet. Det är det som är kontentan av resonemang, och därmed tycker jag att han definierar ut sig själv ur debatten och kanske inte behöver så många fler kommentarer än så. När det sedan gäller finansministern: Om det vore så att ord räckte för att skapa ett jämställt samhälle skulle finansministern redan vara framme, kan man säga. Det låter som att det är en fantastiskt reforminriktad politik regeringen för, som snabbt skulle leda till att vi får ett jämställt samhälle. När man sedan hör de siffror finansministern själv lyfte fram ser man ju tydligt att det inte är några stora steg framåt, utan det är små steg. Skulle vi följa den takt finansministern själv utpekar som den stora reformvägen skulle det dröja innan vi når ett jämställt samhälle när det gäller löner. Finansministern väljer att titta på viktade siffror där man tar hänsyn till en massa olika faktorer. Tittar vi bara helt krasst och rakt av på skillnaden mellan gruppen män i och gruppen kvinnor i ser vi dock att inkomstskillnaden har ökat under finansminister . Den har inte ökat lite heller, utan den har ökat då denna regering tillträdde. Det är siffror inte kan slå ifrån sig och inte blunda för. Kallar man sig feminist det brukar finansministern göra; det är ännu ett ord han använder sig av tycker jag att man har ett ansvar att också bemöta denna utveckling. Man kan inte bara försöka hitta de siffror som passar en själv, utan man måste se på hela gruppen män och hela gruppen kvinnor: Hur är utvecklingen för dessa två grupper jämfört med varandra? Det är en 40-procentig ökning. Är nöjd med denna utveckling? Tycker han att det räcker med att fortsätta på den inslagna vägen och fortsätta med samma politik som har fört oss fram till denna situation? Jag skräms av den synen, och jag tycker inte att det går att som ge sig själv godkänt när man ser denna utveckling framför sig. Tittar man på vad andra bedömare säger, som Kvinnolobby som har bedömt regeringens budgetproposition, ser man att det blir kraftfullt underkänt i betyg. Det borde finansministern ta till sig. 37 Finansminister (M): Det är viktigt att vi använder bra och väl användbara siffror, till exempel dem har tagit fram för att de ska fungera som jämförelsenorm. Det är oftast det som är det bästa. Sedan kan man naturligtvis be räkna som man själv vill. Det är nämligen så de räknar de räknar på det sätt man beställer siffrorna. Om vi tittar på de siffror vi har från , som alltså är en oberoende myndighet som gör denna typ av granskningar, ser vi i den långa tidsserien detta: hade vi en skillnad mellan män och kvinnor på . Det har alltså skett en kraftigare förstärkning under de år vi nu har haft än vad vi hade tidigare. Jag vill inte använda detta som den enda utvärderingsnormen av den jämställdhetspolitik som Per bedrev, men det är alldeles uppenbart att vi har haft en väg där inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor minskar. Det är i grund och botten bra. Vi har också under dessa år, trots den värsta ekonomiska krisen sedan depressionen, sett att arbetskraftsdeltagandet bland kvinnor ökar. Det är den i grund och botten säkraste och bästa vägen till ett jämställt samhälle. Makten i samhället grundar sig i arbetslivet, och har vi fler kvinnor som är i arbetslivet och fullt ut deltar om fler arbetar heltid får vi också en större jämställdhet. Där gör framsteg. Jag ska villigt erkänna att har haft bättre jämställdhet än många andra länder. Det ska vi naturligtvis vara glada för, fru talman. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2012/13:181 om egenvärde av jobbskatteavdrag 38 Finansminister (M): har frågat mig om jag anser att jobbskatteavdraget haft liten effekt när det gäller att bekämpa arbetslösheten samt ifall jag nu har målsättningen att ta bort skillnaden i beskattning mellan lön och andra ersättningar. Jobbskatteavdraget är den viktigaste av regeringens jobbskapande åtgärder. Flera studier har visat att jobbskatteavdraget är ett effektivt sätt att öka den varaktiga sysselsättningen och att effekten per satsad krona är större än för alternativa åtgärder. Regeringen avser inte att höja trösklarna in på arbetsmarknaden eller göra det mindre lönsamt att arbeta. Det finns fortsatt behov av ytterligare stimulanser för fler i arbete. Fler steg i jobbskatteavdraget är effektiva åtgärder för ökad sysselsättning. Det är korrekt att regeringen inte ser något egenvärde i att beskatta lön och uppskjuten lön som pension olika. Däremot finns ett egenvärde av att det ska löna sig att arbeta. Därför har regeringen också infört det förhöjda jobbskatteavdraget, som gör det extra lönsamt för personer att stanna kvar i arbetslivet. Som ett led i att förbättra pensionärernas välfärd har regeringen sänkt skatten för äldre vid fyra tillfällen. Pensionärer med lägre inkomster har gynnats särskilt genom det förhöjda grundavdraget. Även avser regeringen att återkomma med ytterligare förslag om sänkt skatt för pensionärer under förutsättning att de offentliga finanserna så tillåter. 39 (S): Jag skrev denna interpellation efter att under den senare delen av ha sett en debattartikel där alla fyra borgerliga partiledare skrev under på att de inte såg något egenvärde i att ha en skillnad i beskattning av pension och den lön man får när man arbetar. Därför tänkte jag det kunde vara intressant att höra om de nu hade insett att den politik de har fört kanske inte var så smart och om de nu kunde se att de skulle ta bort skillnaden. Så var alltså inte fallet. Jag vill tacka finansministern för det klarläggande han ändå gör i sitt svar. Det råder ingen som helst tvekan om att den enda möjligheten för oss att slippa betala högre skatt på en pension man får när man blir pensionär, i förhållande till vad man betalar i skatt när man arbetar, är att se till att man inte har en borgerlig regering. Det är nämligen precis det finansministern skriver i sitt svar. Vi är alltså de enda i världen som beskattar våra pensionärer högre än vad vi beskattar löntagare. Det är anmärkningsvärt, och det är orättfärdigt. I regeringens budgetförslag använder man 16 miljarder det är otroligt stora pengar för att sänka skatten för bland annat de stora bankerna. Om man använde hälften av detta till att ta bort skillnaden i beskattning av pension och lön skulle man kunna ta bort den helt och hållet. I stället ger finansministern till pensionärerna och ett antal miljarder till bankerna. Så prioriterar alltså en borgerlig finansminister. Varför skulle rättvisa skatter äventyra arbetet med att skapa nya arbetstillfällen och bekämpa arbetslösheten, ? 40 (S): När det gäller jobbskatteavdraget kan man för det första se att det inte har uppnått det som sades vara syftet när det infördes, det vill säga att lösa arbetslöshetsfrågan. Arbetslösheten har i stället ökat vi har haft jobbskatteavdraget. Alla de olika steg där det har varit ytterligare skattesänkningar har inte lett till en ytterligare effekt, och ändå har stegen fortsatt. Det är alltså det första man kan ifrågasätta, om det verkligen var detta det handlade om eller om det handlade om att förstärka inkomsterna för dem som har relativt bra villkor. Om det faktiskt handlade om att hjälpa dem som helt står utanför arbetsmarknaden att få ett jobb hade det kunnat vara ett argument för detta, men det har inte fungerat tyvärr. Den andra delen är inkomstklyftan mellan dem som arbetar och dem som inte arbetar. Den inkomstklyftan när det gäller själva beskattningen kan man ifrågasätta. Framför allt tycker jag att man kan ifrågasätta pensionärsskatten, att vi nu som enda land i världen beskattar våra pensionärer betydligt hårdare än löntagare. Det kan röra sig om en tusenlapp för en pensionär, och det är mycket pengar när man inte har så hög inkomst. Det ligger i sakens natur att man får en sänkt inkomst när man blir ålderspensionär. är var fjärde i befolkning pensionär. Pensionärsgruppen är en stor och växande grupp. Jag tycker att det känns väldigt tråkigt att vi ska diskriminera den här gruppen. Har vi råd att sänka skatten för löntagare så mycket som vi har gjort borde vi också ha råd att sänka det för pensionärer eller åtminstone minska gapet mellan löntagarna och pensionärerna. Dilemmat är att även om regeringen har tagit ett par små steg för att sänka skatten för pensionärerna innebär det inte att gapet krymper. Det finns bakom hörnet att införa nya jobbskatteavdrag, och för varje jobbskatteavdrag växer klyftan. Det sägs att jobbskatteavdraget finns för att vara ett incitament för att arbeta. Då undrar jag: Vilket incitament är det till pensionärer? Är verkligen budskapet till landets pensionärer att de ska ut och arbeta? Jag säger inte att ingen pensionär kan arbeta. Det finns en och annan som vill arbeta lite högre upp i åldern, men ska vi vara medvetna om att det finns stora grupper som går i pension redan . Vid 58 är väldigt många slut, inte minst bland LO-grupperna, det vill säga att de redan har det problemet att de inte kommer upp till 65 eller , vilket innebär att de får en sämre pension. Dessutom blir det en straffbeskattning för att man är pensionär. Jag tycker att det är ett märkligt budskap att sända ut, för de allra flesta pensionärer varken kan eller vill arbeta. Jag tycker att de förtjänar att få ta det lite lugnt på ålderns höst. Många är dessutom så utslitna av villkoren i arbetslivet att de helt enkelt inte kan jobba. Jag tycker att det är väldigt märkligt med jobbskatteavdraget. Man borde åtminstone ha lite med grupper som inte kan arbeta, och pensionärerna tycker jag är en sådan grupp. kommer bromsen att slå till, och då är det risk att pensionärerna får sänkt pension. Det är ett hot som finns med dagens pensionssystem. Det gör det ännu viktigare att få en rättvisare beskattning, att vi beskattar lön och pension likadant. Det finns en villfarelse som jag inte hört på mycket länge tack och lov, men jag har tidigare hört att pension skulle vara ett bidrag. Det är verkligen inget bidrag, utan pension är uppskjuten lön. 41 (FP): Jag är glad att få stå här som företrädare för den grupp som kallade diskriminerad. Jag är nämligen pensionär, och jag arbetar. Jag måste säga att jag blir lite häpen när jag hör de två socialdemokratiska företrädarna här. Man skulle kunna tro att Socialdemokraterna, som ändå har suttit vid makten huvuddelen av tiden efter 1930-talet, hade sänkt pensionärernas skatt gång på gång på gång. Sanningen är att socialdemokratiska regeringar aldrig, aldrig, har sänkt skatten särskilt för pensionärer. Det har däremot den här borgerliga regeringen gjort. Den har sänkt skatten för pensionärer fyra gånger, två gånger med särskild inriktning på pensionärer. Det har gett en extra månadsinkomst för pensionärer. Det låter för mig väldigt egendomligt, för att uttrycka sig snällt, när och talar så väldigt varmt om pensionärer men företräder en rörelse som inte alls har sänkt någon skatt för pensionärerna i modern tid. Rättvisa för er är att man ska höja skatten för dem som arbetar. Då får ni likställighet. Men de som arbetar är de som via skatterna ska finansiera vård och omsorg bland annat för pensionärerna. talar om hotet som kommer från att bromsen i pensionssystemet slår till, det vill säga att om produktionen i landet utvecklas dåligt ökar inte pensionerna så mycket som de annars skulle göra. Risken för att bromsen slår till ökar om man straffar dem som är i arbetsför ålder så att de inte arbetar så mycket som vi skulle hoppas att de gör.