prot · H009124 · 2013-06-17 00:00:00 — Det här är en flytt från en post till en annan. Även om man skulle göra en räkneövning på det sätt som Per förordar och inte räkna med de här insatserna landar vi ändå på en nivå som ligger , alltså en bra bit över 0,7. är fortfarande ett föredöme även om man skulle välja att bortse från den del av biståndet som Per av någon anledning tycker inte borde räknas in. Det är inte en uppfattning som delas av till exempel . Det är en allmän definition där det ska räknas in. Då landar vi på , sannolikt strax över. Utvecklingen har gått tydligt i positiv riktning med tanke på hur biståndsbudgetarna har sett ut . Biståndet var på en betydligt lägre nivå tidigare; det har legat någonstans kring strax . Efter det att alliansregeringen tillträdde 2006 har det legat , ibland något under, ibland något över. Vi håller oss kring den nivå som det är sagt att vi ska ha. Om man som går fram med kraftiga skattehöjningar är det väldigt enkelt att säga att det finns mer pengar till allting. Om man belastar folk med kraftigt höjda skatter har man mer pengar till allting. Vi har valt en annan väg, där vi tror på andra prioriteringar. Vi tror att det inom biståndet finns plats och utrymme att både ge hjälp på plats ute i världen och ta emot dem som behöver hjälp här. 127 (SD) replik: Jag vill börja med att beröra den kanske största utgiftsökningen i vårändringsbudgeten, nämligen EU-avgiften som för del har ökat med som ett resultat av regeringens oförmåga att budgetförhandla i EU. Det kan vi lämna därhän, men jag vill ändå markera att det är ett faktum. Det som jag återigen vill vända mig emot är att ni tar från FN pengar som man i det här läget behöver mer än någonsin för att lägga, som du själv säger, på asylmottagningen i för det ökade asyltrycket från framför allt . använde själv de orden. Det är 4 022 asylsökande från . Jag kan inte annat än undra om det är kostnadseffektivt och väl använda svenska skattepengar. FN uppger att lite drygt 10 miljoner människor alltså betydligt fler än hela befolkning behöver deras stöd i det här läget i och kring . De har angett att den summa de behöver är . Då anser ni att det är påkallat att i det här läget ta från just FN för att klara asylmottagningen av de 4 022 individerna. Till vilken kostnad? Min enkla matematik säger att de 709 miljonerna, med hänvisning till behovet av , hade räckt till 200 000 människor i området i och kring . Är det väl använda pengar, ? 128 (M) replik: Jag säger som jag sade i det tidigare replikskiftet att jag tror att det är viktigt att vi från svensk sida ska kunna göra både och. Det handlar inte om antingen eller. Det handlar inte om att vi måste välja. Vi måste klara av att både göra internationella insatser på plats där det behövs och ta emot människor som kommer hit och behöver hjälp. Vi vet att den springande punkten och det stora problemet för er sverigedemokrater är att ni vill stänga dörren för de människor som kommer hit. Ni vill dra in pengarna så att dessa människor inte ska få den hjälpen. Det kan också låta som att tycker att bistånd är något som man kan satsa hur mycket som helst på, men faktum är att i ert budgetförslag föreslår ni att vi ska dra ned biståndsbudgeten till . Vad ni egentligen säger är att vi ska stänga dörren för dem som kommer hit som ni vill dra ned biståndsbudgeten, så det fagra talet tycker jag inte riktigt stämmer överens med de förslag som ni har lagt fram i verkligheten. Sedan har jag uppgiften att det är 9 900 syrier som har sökt asyl i . Det handlar inte bara om människor som flyr från , även om det är det som är allra mest på agendan just . Den viktiga principen här är att i ska vi vara stolta över det stora bistånd som vi trots allt klarar av att leverera, och som vi har kunnat leverera även i tider av stor finansiell kris runt om i världen. När de flesta länder måste spara och dra in på allting kan vi både hjälpa människor som kommer hit och göra insatser ute i världen på plats. Det är något som jag tycker att vi ska vara stolta över. Det är möjligt att inte delar den bilden. Det är i så fall bara att beklaga. 129 (SD) replik: Först och främst: Ja, vi skär ned i utvecklingsbiståndet. Utvecklingsbistånd och katastrofbistånd är, som vet, helt skilda saker. Utvecklingsbistånd är något som historiskt sett i har gått till att stötta diktaturer i , och , inte sällan socialistiska sådana, med mycket klent resultat. Där gör vi våra nedskärningar, men inte på katastrofbiståndet och inte på det bistånd som går till nödställda. Tvärtom budgeterar vi för innevarande budgetperiod 5,5 miljarder mer än alliansregeringen. De 5,5 miljarderna i det läge då vi vill ge UNHCR mer än alliansregeringen hade motsvarat av det behov som finns i och kring , enligt den appell som har skickats ut. Det hade räckt till 1,6 miljoner människor, enligt beräkningarna. säger att det går att göra både och. Ja, det kanske går. Inte ens i vår värld stänger vi helt dörren för flyktingar, även om vill påskina det eftersom det blir enklare för honom att debattera med den typen av retorik. Men det är inte så att du kan göra de till , utan du har 709 miljoner som du ska använda på bästa sätt för skattebetalarna men framför allt för de nödställda i världen. Då vill jag att du förklarar för mig hur du kan komma fram till att de effektivast används för 4 022 asylsökande i när samma pengar räcker till 200 000 hjälpbehövande i och kring . 130 (M) replik: Jag konstaterar till att börja med att redan är en väldigt stor givare till UNHCR, den fjärde största, så vi gör rätt stora insatser. Vi var också tidigt ute i och var en av de största givarna av humanitära insatser på plats. gör alltså väldigt mycket i den delen, vilket är viktigt. Det har jag också understrukit. Men jag tror som sagt att vi ska kunna göra både och. De människor som kommer hit och som flyr från krig, till exempel i det kan också vara andra områden, men det är det som är mest aktuellt just nu behöver få hjälp. Jag tycker att vi ska ta det ansvaret här, och vi klarar av att göra båda delarna. Det är lite så med matematiken här att om svaret på alla frågor från delar av oppositionen från Vänstersidan är att man kan höja skatten och ta in en massa extra pengar så räcker det till allting, finns ett motsvarande svar från som säger att man ska stänga dörren för människor som kommer hit, så ger det en massa pengar över som man kan använda till en massa annat. Jag delar inte den bilden. Jag tror att vi kan ha en balanserad syn på detta, att pengarna, i detta fall för bistånd, räcker till att hjälpa både människor på plats och de som kommer hit. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 16 § Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2012 Föredrogs finansutskottets betänkande 2012/13:FiU34 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2012 (skr. 2012/13:102). 131 (S): Ett tillfälligheternas spel, skulle man lite bryskt kunna benämna kommunsektorns bokslut . bestod tillfälligheten av en sänkt kalkylränta för beräkning av pensionsskulden som påverkade bokslutet negativt. stavades tillfälligheten återbetalning från Försäkring, vilken påverkade bokslutet positivt och gav det rekordhöga resultatet . Till dessa tillfälligheter ska läggas de tillfälliga statsbidragen på 20 miljarder som infördes under och även 2010 men som har dragits tillbaka med motiveringen att krisen faktiskt är över. Detta spel av tillfälligheter får kommuner och landsting att pendla mellan hopp och förtvivlan, men framför allt försvåras de långsiktiga planeringsförutsättningarna som krävs för att klara de demografiska utmaningar som väntar runt hörnet. Ett resultat på 19 miljarder borde få kommunal- och landstingsråden att jubla av glädje, men man håller sig för skratt. Pengar av tillfällig karaktär omvandlas inte till fler lärare i skolan eller mer bemanning inom sjukvården, trots de ökade behoven. Den välfärd som finansieras av kommuner och landsting är av stor betydelse för hela vår ekonomi och arbetsmarknad, men statens påverkan gentemot kommunsektorn spelar också roll. fick kommunsektorn sammanlagt 132 miljarder i statsbidrag. Av dessa var 50 miljarder specialdestinerade. Trots att statsbidragen utgör en mindre del av kommunsektorns totala intäkter märks ett minskat anslag med 7 miljarder, som blev fallet . När regeringen drar tillbaka statsbidrag tvingas allt fler kommuner och landsting att höja skatten för att nå målen om en anständig kvalitetsnivå i skolan, vården och omsorgen. Det visar hur skört det faktiska ekonomiska utrymmet är i kommunsektorn. har närmare hälften av landets kommuner inte lyckats nå målet om det som vi kallar god ekonomisk hushållning, det vill säga ett överskott på av skatteintäkter och generella statsbidrag. Bara fyra landsting nådde ända fram. Det spretar betänkligt, främst mellan storstadskommuner och kommuner i glesbygd, men även mellan de olika landstingen. Därför är det oerhört viktigt att förändringar av det kommunala utjämningssystemet kommer på plats, men någon proposition från regeringen har vi ännu inte sett skymten av. Att enbart låta krassa siffror illustrera den kommunala sektorns tillstånd ger vare sig en uttömmande eller rättvisande målbild av läget. Vad döljer sig bakom siffrorna? Hur har verksamheterna egentligen utvecklats? Enligt regeringens skrivelse har andelen genomförda läkarbesök ökat, och det är positivt, liksom de minskade väntetiderna inom specialistvården och att fler har beviljats hemtjänst. Men sedan är det ganska dyster läsning. Förutom att statsbidraget har minskat med 7 miljarder har det långvariga biståndsmottagandet ökat, tillgängligheten för barn och unga med psykisk ohälsa försämrats och barngrupperna i förskolan blivit större, och dessutom går färre elever i gymnasieskolan nu ut med fullständiga betyg. Det här, fru talman, är en mycket oroväckande utveckling som inte enbart kan belastas ansvariga inom kommuner och landsting. Staten, det vill säga regeringen, spelar en viktig roll och påverkar onekligen utfallet. Det märks inte minst när det gäller de många övervältringar som sker från staten till kommunsektorn där finansieringsprincipen har lämnats därhän. Finansieringsprincipen, fru talman, innebär att kommuner och landsting inte ska behöva höja skatten eller prioritera om annan verksamhet för att finansiera statliga uppgifter. Det mest påtagliga exemplet är arbetsmarknadspolitiken. I ett läge där jobbpolitiken har havererat, trygghetssystemen dramatiskt försämrats och arbetslösheten rakat i höjden tvingas kommunerna träda in som räddare i nöden. Inte nog med att skatteunderlaget har försämrats har antalet långvariga socialbidragstagare ökat . Mer än var fjärde bidragsmottagare anger arbetslöshet som den främsta orsaken till att de behöver bidrag. Kommunernas nota för socialbidrag landade på drygt 11 miljarder . Det är pengar som skulle förstärka skolan och förbättra vården och äldreomsorgen men som i stället får täcka upp för regeringens tillkortakommanden inom det arbetsmarknadspolitiska området. Dessutom satsar de allra flesta kommuner egna medel på arbetsmarknadsåtgärder, totalt 3 miljarder, enligt uppskattningar från SKL, utan att bli kompenserade med en enda krona. , fru talman, visar den statliga årsredovisningen att statens utgifter för arbetsmarknadspolitiken blev 4 miljarder lägre än budgeterat. Det är pengar som skickas tillbaka till . Detta sker i där 428 000 människor går arbetslösa. Staten sparar och låter kommunerna betala. I skrivelsen påstås att det genomsnittliga meritvärdet för elever i har ökat, dock med brasklappen att det nog beror mer på betygsinflation än på någon faktisk kunskapshöjning. Internationella studier visar de facto att svenska elever tappar i kunskaper, främst i läsförståelse och i matematik. Vi socialdemokrater är djupt oroade över den utvecklingen. Regeringen lovade att kunskapsresultaten skulle höjas men har misslyckats även där. Oroande är att allt fler ungdomar går ut gymnasieskolan utan fullständiga betyg. I var tionde kommun var det bara sex av tio elever som fick slutbetyg från gymnasiet , och det är främst elever från studieovana hem som inte får slutbetyg. Det här duger inte. Som lök på laxen kommer regeringen att skära bort ytterligare resurser motsvarande 2 500 lärare. Hur politiskt begåvat är det, fru talman, i tider när en gymnasieexamen är ett absolut måste för att över huvud taget komma in på arbetsmarknaden? 2 500 lärare gör skillnad, och det inser kommunerna och försöker täcka upp med egna medel för att rädda det som räddas kan. Det här är ännu en statlig besparing som hamnar i knät på kommunerna. Det är också av intresse att utvärdera vilken träffsäkerhet de specialdestinerade statsbidragen har haft, det vill säga de här 50 miljarderna. Men några sådana utvärderingar finns inte att hitta, trots påpekanden från utskottet. Statskontoret fick uppdraget att granska de riktade bidragen men konstaterade att det var svårt att göra, eftersom det saknas bra utvärderingsmetoder, och regeringen tycks nöja sig med den förklaringen. Ingen vet om de miljarder som anslogs till läsa-skriva-räkna-satsningen inom har haft effekt på elevernas resultat, för den frågan har aldrig ställts. Ingen vet, fru talman, om miljarderna som anslogs till lärarlyftet eller till matematiksatsningen har haft effekt på elevernas resultat. De frågorna har aldrig ställts. Det här är högst anmärkningsvärt. Skattemedlens effekter måste alltid kunna utvärderas, oavsett om de är generella eller specialdestinerade. Metoder går att utveckla. Är det tillfälliga statsbidrag som skjuts till det ena året och dras tillbaka som landets kommuner och landsting även fortsättningsvis kommer att få planera utifrån? Är det tillfälliga återbetalningar av typen Afaförsäkringspengar som ska få kommunal- och landstingsråden i landet att hämta andan även framledes? Är det tillfälligheternas spel som är kompassen in mot de stora utmaningar som kommuner och landsting står inför och som kommer att ställa allt högre krav på välfärden? Stabilitet, långsiktighet och likvärdighet är de spelregler som krävs för att garantera hela svenska folket hög kvalitet i skola, vård och omsorg. Men det kräver en regering som tar sitt fulla ekonomiska och politiska ansvar över arbetsmarknadspolitiken och andra statliga åtaganden och som inte vältrar över ansvaret på kommunsektorn utan en enda krona i medskick. 132 (M): Det här betänkandet handlar alltså om regeringens årliga skrivelse med en redogörelse för verksamheten i kommuner och landsting och hur den har utvecklats . Redovisningen av den kommunala ekonomin innefattar i huvudsak resultatutvecklingen för kommuner och landsting, sysselsättningsutvecklingen samt utvecklingen av statliga bidrag till den här sektorn. Redovisningen av utvecklingen i den kommunala verksamheten omfattar i första hand de obligatoriska verksamheterna inom skola, vård och omsorg. Redovisningen avser i huvudsak förhållandena till och med . Inledningsvis kan det kanske vara klokt att påminna om det som vi alla vet, nämligen att vi har ett tydligt kommunalt självstyre här i som är reglerat i grundlagen. Det innebär att det är politiker i lokala och regionala folkvalda församlingar som har friheten och ansvaret att utforma verksamheterna på det sätt som de finner bäst utifrån de behov och förutsättningar som gäller på varje plats. Det innebär en begränsning när det gäller vilka beslut som kan fattas av oss här i rörande det som är kommunernas och landstingens ansvar. Det innebär också att debatter och mer detaljerade och konkreta diskussioner om verksamheterna naturligtvis i första hand måste föras lokalt, medan vi här får hålla oss på en mer övergripande nivå. Låt oss då gå in på den ekonomiska delen. redovisade kommunsektorn ett rekordhögt resultat med ett plus på . Detta berodde dock till stor del på tillfälliga intäkter i form av återbetalning av som tidigare betalats in till Försäkring. Det handlar om drygt 11 miljarder. Även om man räknar bort den posten har resultatet förbättrats med ungefär 1 miljard. Det råder naturligtvis viss spridning i resultaten mellan olika kommuner och landsting. Man kan dock konstatera att 271 av 290 kommuner, , når ett positivt resultat eller nollresultat. Samma sak gäller för 17 av 20 landsting, alltså av landstingen. har Alliansen arbetat aktivt för att stärka välfärden och säkerställa hög kvalitet och god tillgänglighet. Genom en ansvarsfull ekonomisk politik har vi från Alliansens sida trots krisen kunnat öka resurserna till den svenska välfärden. Totalt i alla kommuner och landsting, oavsett politisk majoritet, har resurserna till välfärdstjänster ökat med 100 miljarder . Totalt har nivån på statsbidrag till kommunsektorn ökat med , inklusive de tillfälliga stöd som getts under finanskrisen. Eftersom är ett litet, öppet och handelsberoende land påverkas vår ekonomi i hög grad av händelser i vår omvärld. Till följd av finanskrisen föll bnp kraftigt , vilket fick direkta effekter på hela ekonomin, även inom kommun- och landstingssektorn. Efter viss återhämtning i ekonomin ser vi att den svenska ekonomin åter har bromsat in. Verksamheten i kommuner och landsting är högt prioriterad av regeringen eftersom dessa ansvarar för den offentligt finansierade välfärd som vi alla vill värna om. Inom sjukvården finns en särskild kömiljard som används för att korta köerna och göra sjukvården mer tillgänglig, vilket också har fungerat. I stort sett samtliga landsting fick dela på dessa pengar . satsar vi på att utveckla vårdvalssystemet, där framför allt specialistvården och sammanhållna vårdkedjor prioriteras. Inom primärvården har antalet vårdcentraler ökat som öppettiderna blivit mer generösa. satsas drygt 4 miljarder på att få vård och omsorg om de mest sjuka äldre att fungera bättre. För att stärka kompetensen och utvecklingsmöjligheterna för dem som arbetar i äldreomsorgen har Omsorgslyftet och en nationell satsning på enhetschefer införts. För att förstärka kommunsektorn under krisen föreslog regeringen i den ekonomiska vårpropositionen ökade statsbidrag på hela 17 miljarder . Syftet med det extra stödet var att mildra effekterna av konjunkturnedgången och att säkerställa att välfärden skulle kunna upprätthållas. finns möjlighet för kommuner och landsting att själva genom kommunala utjämningsreserver utjämna intäkter . Det ger möjlighet att spara pengar under goda år för att användas i kristider. Statsbidragen uppgick till . I detta ingår både de generella statsbidragen och de specialdestinerade statsbidragen. Sammantaget handlar det om i storleksordningen , alltså nästan en femtedel av kommunsektorns intäkter. De generella bidragen uppgick till 82 miljarder och de specialdestinerade bidragen till nästan 50 miljarder. Här förtjänar det att påpekas att de specialdestinerade bidragen fortsätter att öka bland annat till följd av de reformer som sker inom migrations- och utbildningsområdena. I de nämnda beloppen ingår anslaget för kommunalekonomisk utjämning med . Det är en liten minskning jämfört eftersom den tillfälliga höjning av bidraget som tidigare funnits nu har upphört. Det är ändå värt att nämna, tycker jag, att utjämningssystemet faktiskt huvudsakligen finansieras med statliga pengar. Sex kommuner av 290 och ett landsting av 20 betalar till systemet. I övrigt finansieras systemet helt via statsbudgeten. Som de flesta känner till har regeringen aviserat att det i samband med höstens budgetproposition kommer ett förslag till ändringar i utjämningssystemet. Förslaget har presenterats i en lagrådsremiss, och vi lär som sagt återkomma till frågan . För oss i Alliansen är det prioriterat att säkerställa att välfärdsverksamheterna får förutsättningar att fungera på bästa sätt även i tuffa tider. Jag har redan nämnt att regeringen därför under finanskrisen kraftigt ökade statsbidragen till kommunsektorn för att säkerställa fortsatt god kvalitet i välfärdssektorerna. Vi ser fortsatt förbättrad tillgänglighet och minskade väntetider i vården. Antalet läkarbesök genomförda i primärvården har ökat från 2012. Även inom specialistvården har tillgängligheten blivit bättre. Kommuner och Landsting genomför patientenkäter för att mäta den patientupplevda kvaliteten. Resultatet års enkät inom den specialiserade vården visade att patienterna fortsätter att vara nöjda med bemötandet inom vården. Det viktiga för oss inom Alliansen är att säkerställa kvaliteten. I den debatt som återkommande förs om välfärden och möjligheterna att driva företag i den sektorn är det många som fokuserar på form, närmare bestämt ägandeform, snarare än på innehåll. För oss är det en underordnad fråga. För oss ska kvaliteten vara i fokus. En viktig faktor för att öka den upplevda kvaliteten i välfärden är att ge människor möjlighet att välja men också att välja bort. Den gamla tidens välfärdsmodell av typen one size fits all, eller kanske snarare one model fits all, svarar dåligt mot de behov som människor har . Det finns inte en enda skolform som passar alla. Människor är olika och måste få välja skola och omsorg efter sina egna, personliga behov och önskemål. En undersökning från Vårdföretagarna visar att sju av tio svenskar tycker att det är viktigt eller mycket viktigt med valfrihet inom vård och omsorg. är det viktigt att kraven på dem som vill driva företag i välfärdssektorerna är tydliga. Vi vill ställa tydliga krav på alla aktörer och accepterar inte att kvaliteten åsidosätts, oavsett om det beror på dålig professionell ledning i verksamheten, om det beror på att någon väljer att plocka ut för stora vinster eller om det beror på dålig styrning från exempelvis kommunpolitiker. Det spelar ingen roll vad det beror på. Vi accepterar inte dålig kvalitet. Flera steg har tagits för att bland annat åstadkomma skärpt tillsyn, tydligare kvalitetskrav, bättre medarbetarutveckling, stärkt upphandlingskompetens och ökad valfrihet. En ny inspektion för vård och omsorg inrättades . En utredning jobbar för tillfället med att se över kraven på ägande av bolag i välfärdssektorn. Syftet är att säkerställa att ledningar och ägare har långsiktighet och tillräcklig kompetens för sitt uppdrag. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag, det vill säga att skrivelsen läggs till handlingarna. 133 (S) replik: drar en lans för inställning att man ska säkerställa välfärden. Jag blir därför lite fundersam när utvecklingen enligt regeringsskrivelsen visar någonting helt annat. Socialbidragstagandet ökar, framför allt det långvariga. Grundskoleeleverna har det sämre. De har sämre betyg och färre klarar kurserna. Antalet gymnasieelever som går ut med fullständiga betyg minskar. Ändå säger att de ska säkerställa välfärden, säkerställa kvaliteten. Jag får inte den ekvationen att gå ihop. Är det möjligtvis så att har någon helt annan förklaring till varför socialbidragsnotan landar på 11,2 miljarder för kommunsektorn? Är det så att vi har oansvariga kommunpolitiker som inte kan hantera detta? Ser regeringens ansvar i denna problematik? 134 (M) replik: Det är med den här frågan som med många andra, att det utanförskap som finns måste hanteras genom att människor kommer i arbete. Det är där de främsta insatserna måste sättas in. Det är också där som alliansregeringen har gjort de stora insatserna för att få bukt med arbetslösheten och få bukt med utanförskapet. är 200 000 fler sysselsatta än när vi tog över. Det ska förstås inte tolkas som att vi är nöjda eller tycker att vi är färdiga. Alltför många står fortfarande utanför arbetsmarknaden. Man ska se detta i ljuset av att vi gått igenom en rejäl lågkonjunktur, den värsta . Om det är som det blir påfrestningar på den offentliga ekonomin, såväl på den nationella som på den lokala och regionala, torde det vara i ett läge där hela världen befinner sig i gungning. Vi har i goda och välskötta finanser. Vi har kunnat göra stora satsningar och också skickat extra pengar till kommunerna så att de ska kunna möta de problem som uppstår i krislägen. Regeringen har även gjort stora insatser för att få fler i arbete.