prot · H10921 · 2013-11-05 00:00:00 — var det av de arbetssökande som klassades med en kod för arbetshinder. Det är en betydande ökning. Det finns flera förklaringar. Den ena är att arbetslivet ställer ökade krav. En annan förklaring kan vara att det är en direkt följd av att många har utförsäkrats ur sjukförsäkringen och går rundgång i Arbetsförmedlingens system med sina dokumenterade medicinska arbetshinder. I en artikel i tidskriften beskrivs det bedömningsarbete som ligger till grund för funktionsnedsättningskoden. Två arbetslivsforskare har intervjuat specialister inom Arbetsförmedlingen, specialister som just arbetar med funktionshinderskodning. Deras analys ger en tredje förklaring till varför antalet personer med funktionshinderskod ökar. Det visar sig att allt fler arbetssökande får en kod som står för ett socialmedicinskt funktionshinder. Det är en kod som egentligen inte finns enligt WHO:s internationella funktionshinderslista. Det har man själv skapat på för att kunna hjälpa allt fler att ta del av de öronmärkta pengar som går till människor med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Det kan gälla lönebidrag, lönestöd och andra skyddade anställningar. Jag förstår verkligen att man gör så. Men det som bedöms vara ett socialmedicinskt hinder på arbetsmarknaden går numera mycket utanför vad vi anser att det egentligen är. Alkohol, missbruk och stora brister i den sociala kompetensen har vi köpt . Men problemet är att det nu är saker som att ha ett avvikande utseende, att man är lite mysko, överviktig, piercad och så vidare. Är man på något sätt synligt olik den stora massan kan man numera få funktionshinderskod. Det handlar inte längre om sjukdomar eller skador som bedöms påverka arbetsförmågan och möjligheten till arbete. Det får mig att undra vem eller vad det är som sätter för normalitet. Naturligtvis har arbetsgivaren en stor del i det, och tyvärr har vi medmänniskor också det. I allt tuffare tider i kombination med en arbetsmarknadspolitik som inte fungerar är det naturligt att arbetsgivare vill ha dem som förutom att de har rätt yrkeskompetens kan jobba i 120 och är flexibla och användbara i många andra sysslor. Allt fler hamnar alltså utanför. Min fråga till ministern är: Tycker ministern verkligen att de åtgärder och resurser som står till buds räcker för att stötta individer som står utanför och knackar på dörren till arbetsmarknaden? 124 (M): Den här interpellationen handlar om att personer med funktionsnedsättning ska kunna få en chans på arbetsmarknaden och en chans till arbete och egen försörjning. Att se till att fler personer med funktionsnedsättning får en möjlighet att komma in på arbetsmarknaden är en viktig uppgift. Att ha ett arbete att gå till är något väldigt viktigt och för de allra flesta någonting som är positivt, möjligheten till egen försörjning, gemenskap, en arbetsplats och så vidare. Vi vill ha en arbetsmarknad där alla får plats och ingen lämnas utanför. Regeringens arbetslinje handlar just om att kunna delta i arbetslivet utifrån sin förmåga och sina förutsättningar. Därför prövas arbetsförmågan. Arbetsförmedlingen har en viktig roll i att utröna de möjligheter som finns. Apropå det här med koder används koder för att registrera och göra en kontroll för att man ska kunna göra en adekvat bedömning och sätta in insatser tidigt i processen för den arbetssökande. Detta ska förhoppningsvis leda till att man tidigare får ett arbete och att söktiden kan förkortas. I den här processen finns det många aktörer. Man ska komma ihåg att det också ska till ett läkarutlåtande. Det är viktigt att påpeka att även Arbetsförmedlingen har möjlighet att göra arbetslivsinriktad rehabilitering – man har många specialister inom en rad olika områden. Det är viktigt att individen får rätt stöd och rätt insatser från början. Vi tror alltså inte på att gå tillbaka till det gamla, då man i ett tidigt skede förtidspensionerade bort människor från arbetsmarknaden. Vi ska i stället se vilka möjligheter som kan finnas och försöka utgå från dem. Det finns möjligheter till tidiga insatser eller rehabilitering och att delta i olika program och insatser. Det kan vara det första steget till att göra ett inträde på arbetsmarknaden. Utöver alla generella arbetsmarknadspolitiska program och insatser finns det ett stort antal arbetsmarknadspolitiska insatser som riktar sig till arbetssökande med en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Det är anställningsstöd, arbetslivsinriktad rehabilitering, subventionerad sysselsättning, lönebidrag, utvecklingsanställning, trygghetsanställning och stöd till hjälpmedel. Arbetsgivare kan få stöd till att anpassa arbetsplatser. Det finns syokonsulenter och så vidare för dem som har omfattande behov. Man kan få ett personligt biträde. Det finns en rad olika insatser och stöd som man kan få om man har en funktionsnedsättning. Arbetsförmedlingen har fått i uppdrag att implementera ett praktikprogram i staten för personer med funktionsnedsättning. Man tycker att det rimligtvis borde vara så att de offentliga arbetsgivarna är ett föredöme i att anställa personer med funktionsnedsättning, men så är det inte. Stat, kommuner och landsting kan bli mycket bättre. Ofta är det privata företag som är bäst på att anställa personer med funktionsnedsättning. Detta är en huvudfråga, som har diskuterats : Hur ska vi nu kunna se till att fler arbetsgivare anställer personer med funktionsnedsättning? Erfarenheten visar att om man bara har anställt en blir det ofta fler. Det handlar också om en attitydförändring i samhället, att se möjligheterna i stället för att ensidigt fokusera på svårigheterna. 125 (S): Det är en viktig interpellation som har ställt, och arbetsmarknadsministerns svar innehåller många vackra ord. Problemet är verkligheten. Sysselsättningsgraden för personer med funktionshinder fortsätter att sjunka. Jag ska ärligt säga att den sjönk och var låg också under socialdemokratisk regering. Det är ett mycket allvarligt problem. När det gäller personer med funktionsnedsättning som söker sig till Arbetsförmedlingen därför att de vill ha arbete, och tar upp diskussionen om de här problemen, är det lite grann som att man nästan dränks i välvilja men lämnas i sticket när det gäller konkreta åtgärder. Det är oerhört många människor som vittnar om att de aldrig kommer först i kön på Arbetsförmedlingen och att det alltid är fokus på funktionshindret och koden, inte på kompetensen och människan. Det är oerhört många som vittnar om att det aldrig finns resurser när det verkligen kommer till kritan i fråga om det som behöver göras. Vi vet att resurserna finns, men det verkar alltid så svårt att använda dem till det som faktiskt kan lösa problemen. Vi vet också att de insatser som görs för personer med funktionsnedsättning på arbetsmarknaden är könsuppdelade. Kvinnor får tillgång till billigare insatser än vad män får. Det finns ingen rimlig förklaring till denna könsdiskriminering inom myndigheten . Jag vill bara vädja till statsrådet att göra allvar av de vackra orden. Jag vill också ställa en fråga som har stark koppling till möjligheterna på arbetsmarknaden: När kommer regeringen med en proposition som gör bristande tillgänglighet till en diskrimineringsgrund? 126 Arbetsmarknadsminister (M): Som jag sade inledningsvis är utgångspunkten för regeringens politik att alla människors kompetens ska tas till vara. Regeringens mål har varit och är fortsatt full sysselsättning. Alla som kan och vill arbeta ska också ha möjlighet att göra det utifrån sina förutsättningar. En av anledningarna till att antalet personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga har ökat är en kraftig nedgång i ekonomin i samband med finanskrisen. Det innebar att många personer, både med och utan funktionsnedsättning, förlorade sina jobb och har det svårare i konkurrensen på väg tillbaka. Ytterligare en anledning till att antalet personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga har ökat är att fler personer som var långtidssjukskrivna men som har en arbetsförmåga nu finns inskrivna hos Arbetsförmedlingen. Det är i grunden någonting positivt att sjukförsäkringsreformen har medfört att personer nu står närmare arbetsmarknaden. Inte desto mindre är utmaningen väldigt stor. Antalet personer som tar del av stöd inriktade på denna grupp har ökat . kom Arbetsförmedlingen med ett pressmeddelande som löd: Vanligare att personer med funktionsnedsättning får jobb. – – – gick totalt 19 700 personer med en dokumenterad funktionsnedsättning till arbete med eller utan stöd, nystartsjobb eller reguljär utbildning. Jag tycker att det är gott, men vi behöver se ännu mer av detta. För att öka möjligheterna för dessa personer att få anställning föreslår regeringen ytterligare reformer i budgetpropositionen . Bland annat handlar det om den särskilda satsningen på utvecklingsanställningar. Vi permanentar det förstärkta handledarstödet inom det särskilda anställningsstödet, men vi förlänger också det stödets längd från ett till längst . Sedan har Arbetsförmedlingen fått ett uppdrag att genomföra ett praktikantprogram för personer med funktionsnedsättning inom de statliga myndigheterna. Vi har också skjutit till medel och ökat möjligheterna för Arbetsförmedlingen att mer flexibelt använda stödformerna för att minska arbetslösheten för denna grupp. Mycket måste göras. Jag ska säga någonting kort om kodningen. Det är Arbetsförmedlingen som sköter den delen. Det är viktigt att komma ihåg att en funktionsnedsättning ska styrkas genom ett läkarutlåtande eller underlag från andra myndigheter eller specialister. Det är en av grunderna för kodningen – det är viktigt att ha med sig. Det är också viktigt att det tillämpas. 127 (S): Jo, den här kodningen består av två delar. Visst ska det finnas ett läkarutlåtande, , men inte för alla. Det gäller medicinsk funktionsnedsättning, sjukdom, skador eller psykiska sjukdomar. Men det gäller inte dem som betraktas som lite mysko eller har ett udda utseende. Det visar utredningen, som har haft kontakt med handläggare på Arbetsförmedlingen. Ökningen är oroväckande, eftersom det är just dessa personer som slussas runt i olika arbetslivsinriktade projekt och korttidsanställningar. Allt fler fastnar hos Arbetsförmedlingen, och risken är stor att de hamnar i ett långvarigt utanförskap. Det har blivit en rundgång i systemet, där personer som inte anses anställbara klassas som funktionshindrade och funktionshindrade anses som inte anställbara. Det som beskrivs som ett avvikande utseende, lite mysko, vad kan det vara? Är det övervikt eller piercning? Kan det bedömas som funktionshinder? Ja, jag kan förstå det, men jag funderar: Var går gränsen, och hur kommer den att förflytta sig ? Finns det risk för att beskrivningen av normalitet flyttas framåt – eller bakåt? Ett avvikande utseende, vad är det? Och motsatsen: Vad är ett icke avvikande utseende? Hur många kilos övervikt gör att en person verkligen är funktionshindrad och har svårt att röra sig? Eller är det det faktum att personen ser fet ut som gör att arbetsgivaren inte vill ha den? Jag kan ge många exempel. En annan aspekt är att fler som bedöms vara funktionshindrade i arbetet i sin tur hamnar i så kallad egen konkurrens, där fler och fler funktionshindrade av olika slag ställs mot varandra. Det ena slaget är de rent medicinska bedömningarna. Det andra är de här lite mystiska, mysko bedömningarna. De hamnar hela tidens längst bak i möjligheternas kösystem. Till vill jag säga att jag inte tycker att det är fel med kodning om det är nödvändigt för att få adekvat hjälp. Men jag blir lite orolig när vi gör bedömningar som mysko, udda utseende och sådant. Då undrar jag vart vi är på väg att flytta oss. Min fråga till ministern är: Ser ministern någon fara i att det blir allt större konkurrens i den här gruppen av personer som har funktionshinder i arbetslivet, och vad avser ministern i så fall att göra åt detta? 128 (M): Vad gäller kodning är i de allra flesta fall läkare inkopplad; det ska vara ett läkarutlåtande. Men jag vill också erinra om att Arbetsförmedlingen har tillgång till specialister inom hela det socialmedicinska området: psykologer, kuratorer och sjukgymnaster. Det finns väldigt mycket expertis som ska finnas runt den enskilda individen. Det är viktigt att man kommer rätt. Sedan kan jag tycka att det ibland kan ta innan man är klar med just detta, men vi ska ha respekt för att många aktörer är inblandade. ska säga sitt och Arbetsförmedlingen har huvudansvaret, men allt ska ju bli så bra som möjligt för att man ska få adekvat vård och rätt insatser. Attitydförändringen vill jag gärna säga någonting mer om. Det handlar mycket om att man gärna ser problem och svårigheter men sällan ser vad en person med funktionsnedsättning kan utföra. Jag har sett många bra exempel på vad man kan göra om har en funktionsnedsättning. Det finns också bra exempel på arbetsgivare, framför allt privata. Många är småföretagare. Det finns också exempel på kommuner och även något landsting som har tagit det här på stort allvar. Med rätt insatser och en attitydförändring i samhället och om vi kan få fler att anställa tror jag nog att det ska kunna bli en bättre situation för personer med funktionsnedsättning. Det hänger naturligtvis mycket på att det förs en politik för jobb och tillväxt. Det är det som är grunden för vår välfärd, och det är också grunden för att det kommer till fler arbetstillfällen som också – det är jag övertygad om – kan gynna personer som har en funktionsnedsättning. Jag ser just de människorna som en väldigt stor resurs när man nu talar om behov av arbetskraft . 129 Arbetsmarknadsminister (M): Jag glömde svara på fråga. Svaret på den är att en proposition väntas . Arbetsförmedlingen har en viktig roll i arbetet med att ge personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga möjlighet att få ett arbete med eller utan stöd. frågade om jag ser någon fara i konkurrensen. Men faran är ju, , att inte tillräckligt många arbetsgivare tar del av de här stöden, öppnar dörren för fler personer och ser mångfalden. Det är den stora utmaningen. Som i flera av frågorna handlar det om att arbetsgivarna är de som öppnar dörren. Det är de som anställer. Där kan vi göra – och gör vi – mycket för att stöden ska finnas och för att sänka trösklarna. Arbetsförmedlingen måste vara ute och stärka arbetsgivarkontakterna. Men kan inte själv lösa uppdraget om det inte i samhället i stort finns ett mer inkluderande synsätt som leder till att fler personer med funktionsnedsättning får anställning. För att lyckas med det behöver man bland annat god och tillgänglig information om de stöd som Arbetsförmedlingen erbjuder den här målgruppen. Men som jag har varit inne på tidigare behöver också Arbetsförmedlingen jobba mer med sina arbetsgivarkontakter. Vi vet att det fokus man haft på ökade kontakter med arbetsgivarna har gett resultat, men för att stödja de här personerna, som har en svag förankring på arbetsmarknaden, behöver Arbetsförmedlingen ständigt jobba med de här frågorna och utveckla dem. 130 (S): Ja, som du beskriver, , finns det här med läkarutlåtanden. Men det finns också de här luddiga situationerna där läkare inte är inblandad. Ja, , det finns många bra exempel, men gruppen ökar . Jag håller med om att fler statliga arbetsgivare bör anställa personer med funktionsnedsättning i arbetslivet. Jag vill avsluta med en fråga till ministern om vad som har hänt eller händer med betänkandet Sänkta trösklar – högt i tak, alltså . som har tittat på arbetstekniska hjälpmedel och försäkringslösningar är också klar, och jag väntar. Har ministern någon avsikt att komma med någon proposition när det gäller någon av dessa utredningars förslag ? 131 Arbetsmarknadsminister (M): Jag vill avslutningsvis tacka för denna viktiga interpellation. Att få in fler personer med en funktionsnedsättning som innebär nedsatt arbetsförmåga är en viktig fråga. Vi har skjutit till mer resurser och prioriterat om de resurserna till just de grupper som står längst bort från arbetsmarknaden. är vi, som jag tidigare sade, i behov av att fler både privata och offentliga arbetsgivare är beredda att öppna dörren för den här målgruppen. Den så kallade bereds i . Det får avsluta mitt svar den här gången. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellationerna 2013/14:61 och 67 om aktivitetsrapporter till Arbetsförmedlingen 132 Arbetsmarknadsminister (M): har ställt fem frågor till mig: 1.Kan jag och regeringen tänka oss att specificera regelverket för de arbetslösa så att kvalitet betonas framför kvantitet vad gäller aktiviteter för att få jobb? 2.Kan jag och regeringen tänka oss att utvärdera kontrollsystemet för arbetslösa för att avgöra om det verkligen leder till arbete? 3.Vad är enligt mig och regeringen viktigast att satsa på: mer tid och resurser för ökad kontroll av arbetslösa eller mer tid och resurser för kvalificerad hjälp för att öka jobbchanserna? 4.Vad är mitt och regeringens budskap till de arbetsgivare som redan översköljs av jobbansökningar och som inte vill ha ännu fler? 5.Vad gör jag och regeringen för att uppmuntra fler arbetsgivare att annonsera ut jobb, och därmed öka jobbchanserna för alla de arbetslösa som saknar kontakter? har frågat mig vilka initiativ regeringen avser att ta för att aktivitetsrapporterna inte ska stjäla resurser från det viktiga arbetet att bekämpa arbetslösheten. Jag svarar på interpellationerna i ett sammanhang. Inledningsvis vill jag framhålla att god kvalitet i arbetssökandet är av största vikt. För att bland annat motverka långa arbetslöshetstider och öka sysselsättningen har ett nytt arbetssätt införts hos Arbetsförmedlingen. Ökad uppföljning för att förbättra matchningen är en del av det nya arbetssättet. Införandet av aktivitetsrapporten innebär att arbetslösa regelbundet och på ett strukturerat sätt redogör för vilka åtgärder den sökande har vidtagit för att ta sig ur arbetslösheten. Det ger Arbetsförmedlingen bättre förutsättningar att identifiera arbetssökande med särskilda behov av hjälp och stöd i sitt arbetssökande och därmed anpassa förmedlingsinsatserna för att därigenom på ett bättre sätt öka de enskildas jobbchanser. Arbetslöshetsförsäkringen ska understödja matchningen. Forskning visar att förmedlingsinsatser kan öka sysselsättningen, i synnerhet om de kombineras med kontroll och uppföljning av individens olika aktiviteter för att söka arbete. När det gäller utvärdering av det nya regelverket inom arbetslöshetsförsäkringen och införandet av aktivitetsrapporten vill jag framhålla att regeringen följer implementeringen noga. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) har i regleringsbrevet fått i uppdrag att följa och redovisa resultat avseende Arbetsförmedlingens och arbetslöshetskassornas arbete med att implementera de nya reglerna. Arbetsförmedlingen har i regleringsbrevet fått i uppdrag att i samband med årsredovisningen redogöra för införandet av de nya reglerna. Det kommer naturligtvis även framöver vara viktigt att följa och utvärdera reformen. Här kan nämnas att utvärdering (IFAU) löpande utvärderar effekter av arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadens funktionssätt. När det gäller Arbetsförmedlingens relation till arbetsgivare vill jag framhålla att det är viktigt att Arbetsförmedlingen har förtroende och legitimitet bland arbetsgivare och arbetssökande för att kunna bidra till att förbättra matchningen. Ett ökat förtroende bör leda till att fler arbetsgivare vänder sig till Arbetsförmedlingen för att få stöd i sin rekryteringsprocess samt till att fler arbetssökande väljer att ta del av myndighetens service. Bland de arbetssökande som står långt bort från arbetsmarknaden saknar många egna kontaktnät och har därmed sämre chanser att hitta arbete genom informella kontakter. För dessa är det särskilt viktigt att skapa ingångar på arbetsmarknaden. Av de arbetsgivare som anmälde en ledig plats till Arbetsförmedlingen var nöjda med hanteringen. angav att de hade fått tillräckligt med lämpliga sökande för att kunna anställa, vilket är i nivå . Arbetsförmedlingens ökade fokus på arbetsgivarkontakter avspeglas även i att antalet arbetsgivarkontakter och antalet överenskommelser med arbetsgivare har ökat. I sitt arbete med nationella arbetsgivare gjorde Arbetsförmedlingen även överenskommelser med ett tjugotal företag och branscher. Det är viktiga steg i Arbetsförmedlingens arbete med att utveckla och förbättra sina arbetsgivarkontakter och därmed öka möjligheterna för arbetssökande som saknar kontakter att få ett arbete. 133 (S): Många arbetslösa som jag har pratat med vittnar själva om att de tvingas söka jobb som de inte har en chans att få och där det till och med står i annonsen att det krävs en viss utbildning som de arbetslösa inte har. har det tillkommit krav på aktivitetsrapport en gång som de arbetslösa måste fylla i. fick arbetslösa träffa arbetsförmedlare som noterade vad de arbetslösa hade gjort för att få jobb. Då skedde det muntligt – man redovisade vad man hade gjort på det sättet. Aktivitetsrapporterna ökar administrationen för den enskilda arbetslösa, för Arbetsförmedlingen och för a-kassorna. Det som är en risk med detta är att arbetsgivarna annonserar ut färre jobb. Många drar sig för att annonsera jobb hos Arbetsförmedlingen därför att de blir översköljda av jobbansökningar. I och med att många känner sig tvingade att söka jobb som de inte har kvalifikationer för är det många arbetsgivare som upplever att de får hundratals ansökningar varav bara ett fåtal är relevanta för arbetsgivaren och gäller personer som de faktiskt skulle kunna anställa. Det har minskat antalet arbetsgivare som annonserar via Arbetsförmedlingen. Tillsättningen via kontakter – sociala medier, rekryteringsföretag och bemanningsföretag – har i stället ökat. Väldigt många företagare har hittat andra vägar än just Arbetsförmedlingen. Det är ett stort problem för de arbetslösa som saknar kontakter. De flesta jobb tillsätts ju via kontakter. Därmed finns det en risk att aktivitetsrapporterna späder på problemet ytterligare, det vill säga att det finns en risk att ännu fler arbetsgivare slutar att annonsera ut jobb och i stället till exempel använder kontakter och bemanningsföretag. Man kan titta på utvärderingar, som det redovisas en del av. Men om man ser till de faktiska resultaten av kontrollsystemet för arbetslösa kan man se att det inte har lett till jobb, utan arbetslösheten har ökat. Jag hade också en fråga om vad som är viktigast, att satsa tid och resurser på att kontrollera arbetslösa mer eller att satsa tid och resurser på att hjälpa dem mer. Hela administrationen med aktivitetsrapporter riskerar att uppta arbetsförmedlarnas tid. Någonstans får man göra ett vägval, om man inte vill förstärka Arbetsförmedlingen med många fler anställda. Vad är viktigast att satsa på? Jag är helt övertygad om att det viktigaste att satsa på är kvalificerad hjälp att få jobb. Jag tycker att vi redan har mycket kontroll. Det intressanta vore att ringa in de jobb som den arbetslösa har chans att få. Arbetsförmedlingen skulle kunna lägga mer tid just på att söka efter de jobben, självklart i jobbannonser men också genom kontakter med arbetsgivare och göra en bättre matchning mellan arbetslösa och jobb och hjälpa arbetslösa med det. Den andra delen handlar om utbildning. En anledning till att många inte får de jobb som de söker är ju att de inte har rätt kompetens. Det finns ett matchningsproblem där många arbetsgivare inte hittar rätt utbildad personal. Det är ett givet område. får inte ens de som saknar grundskole- och gymnasieutbildning hjälp av Arbetsförmedlingen att skaffa sig det. Det borde naturligtvis ingå. Arbetsförmedlingen skulle kunna satsa mycket mer på det. 134 (S): Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Vi socialdemokrater vill se en fungerande matchning och en smidig omställning på arbetsmarknaden.