prot · H009129 · 2013-06-26 00:00:00 — Mitt fokus har varit att med en höjd ambition se till att vårda och underhålla den järnvägsinfrastruktur som vi har, hitta smartare lösningar med olika incitament enligt fyrstegsprincipen, där just banavgifter ingår som en del. Att börja jobba med kvalitetsavgifter är ett första steg som har prövats för att mer tydliggöra ansvaret för den som de facto stör. Detta täcker inte in allt, utan det är en första början, men ska gå vidare med detta. Man tittar också på av- och påbokningsavgifter. Det är alldeles för många bokade tåglägen som man inte använder. Den kapacitetsutredning som gjorde medgav att vi skulle kunna få ytterligare 510 procents kapacitet på våra spår om vi jobbar med banavgifterna som ett bra incitament. var inne på något som är betydligt mer eftersatt, nämligen informationen. Därför har också fått ett uppdrag och ska nu börja jobba med hela sin trafikledning på ett effektivare sätt. är det egentligen en gräns mellan varje region, där trafikledningarna sitter, och det är svårt att styra över gränserna. Det behövs ett bättre helhetsansvar, så att man kan ge mer och bättre information direkt till de olika operatörerna. Man har påbörjat att byta ut skyltar och annat på perrongerna, inte minst i storstäderna, för att få en bättre och relevant informationskanal för dem som väntar på tåget. Det handlar om att få den mer trafikantvänlig trafikanterna är kanske inte så intresserade av att veta hur många minuter försenat ett tåg är utan är kanske mer intresserade av att veta när tåget de facto kommer. I takt med att sociala medier ökar och används flitigare ser man också över möjligheten att utnyttja dem för att hantera en situation med respekt för människors tid. Det handlar om hur vi får rätt information i rätt tid både för ombordpersonal och för väntande resenärer. Men det är en stor utmaning, och det tar jag själv på mig. Trots att tågen går allt bättre och är allt mer punktliga finns det fortfarande ett förtroendegap människor emellan. Det fungerar på alla ställen. Därför påbörjar nu åtgärder på de ställen där effekten blir som störst. När det gäller förseningar är det där man ska börja med att sätta in sina insatser. 32 (S): Under debattens gång har det trillat in ett sms från i , som halv elva blev strandsatt i . Hon ville att jag skulle ta upp det här. Det var precis samma reflexion. Det var ingen som helst information. Det var ingenting som gjorde att människor kunde veta när de skulle kunna komma vidare. Jag vet inte hur länge man fick sitta i . Men det är rätt intressant att den här debatten i kammaren också följs noga på det viset och att vi kan få inspel på det sättet. Är det inte strukturfrågan om ansvaret som till slut blir tröttsam? Det blir tröttsamt för resenärerna att få höra att den som kör tågen skyller på . Jag har i de diskussioner som jag har haft om den bristande informationen ibland fått veta att Jernhusen äger kablarna till informationstavlorna och har makten över de tavlorna, och därför kan inte operatörerna gå in direkt där. Resenärer ska inte behöva lyssna på förklaringar om vems fel det är eller vem som har gjort det ena eller det andra. Det ska bara fungera. Om det inte fungerar ska man ha en rejäl ersättning. Jag skulle vilja säga att den ska vara så rejäl att det blir ett riktigt incitament både för staten och för andra infrastrukturhållare att faktiskt se till att det fungerar. Ingen annan marknad skulle kunna fungera på det här sättet. När det gäller brevet från om annorlunda ersättningssystem, att de som driver trafiken ska få betalt när infrastrukturen inte fungerar, konstaterar jag att jag inte får svar. Men det lär väl komma ett svar till . Då ska jag läsa det med intresse. 33 Statsrådet (M): Ja, det är helt riktigt, . Jag brukar göra så. Den som har skickat brev är den som kanske bör få svaret först. Men en av de frågeställningar som fanns där var: Ska det vara dyrare för den som orsakar störning? Ja, det är det som är lite grann tanken med kvalitetsavgifter. Ska det finnas förutsättningar att kanske ha en annan avgift när det gäller vissa banor där man har sämre kvalitet? Det är det som kanske skulle kunna ingå i begreppet differentierade banavgifter. Detta är någonting som , som ansvarig myndighet, de facto arbetar med. var inne på att man skyller på varandra. Ja, det är möjligt att det fortfarande finns kvar. Men min bestämda uppfattning är att alla aktörer talar mer med varandra än om varandra. Jag träffar alla dessa olika aktörer just för att se: Vad mer kan man jobba med? Där har just information varit en av de viktigaste frågorna, utifrån att människor förväntar sig att kunna få relevant information. Det ska vara både rätt information och i rätt tid. Jag skulle vilja gå tillbaka till den del som jag inte kommenterade förut och som egentligen gäller passagerarrättigheterna och regressrätten. Det är någonting som hör till område. Vi har det på flyg, och vi har det på sjöfart. Det är inte fullt ut färdigt på järnvägens område. Det var det som avsågs i slutet av mitt svar i den skriftliga delen. Det är en utmaning att veta vad det är som man kan ersätta och till vilka nivåer. Detta är inte minst intressant utifrån godstransportörernas behov. De jobbar i andra, tredje och fjärde led när det gäller att kompensera. Men med den ordning som regeringen nu tar det handlar om att ta rejäla tag för att underhålla den järnväg som vi har ska tågen också kunna gå . Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2012/13:473 om ökad och säker cykeltrafik 34 Statsrådet (M): har frågat mig om jag avser att verka för: 1.tillåtelse att cykla mot enkelriktat genom ändring i vägmärkesförordningen så att tilläggstavla för cykeltrafik undantagen vid förbjuden infart med fordon, alltså enkelriktat, införs, 2.statligt anslag så att en komplett NVDB nationell vägdatabas med avseende på cykelinfrastruktur kan genomföras, 3.ändring i trafikförordningen så att cykeltrafikanter själva kan avgöra vad som är säkrast och lämpligaste väg, körbana eller parallell cykelbana, vid till exempel brist på halkbekämpning eller ojämnheter samt 4.en statlig cykelpott där enskilda kommuner direkt kan söka medfinansiering för utbyggnad av cykelinfrastruktur. Låt mig först säga att jag delar syn på cykelns fördelar som transportmedel. För resor till och från arbetet inom våra tätorter är cykeln oslagbar; man kommer fram snabbt, smidigt och billigt som man får motion och bidrar till minskad klimatpåverkan. Också cykling på lite längre avstånd verkar öka, även om det finns ganska få uppgifter som med säkerhet visar hur cyklandet utvecklas. Regeringen, som sedan valet i olika sammanhang lyft fram cykelfrågorna och stärkt synen på cykel som ett eget trafikslag, tillsatte en särskild cykelutredare med uppgift att se över de regler som påverkar förutsättningarna för att cykla. Det är tråkigt om cykelorganisationerna haft andra förhoppningar på utredningen, men utredaren redovisar slutsatsen att de flesta problem kopplade till trafikregler och cykling inte har sin grund i reglerna i sig. Utredaren föreslår därför relativt få författningsändringar. Val av lämpligaste väg är en av dem, medan utredaren inte lägger fram något förslag om cykling mot enkelriktat. Remissutfallet är blandat. Ofta förekommer diametralt olika åsikter om utredarens förslag, och beredningen av utredningsbetänkandet pågår. Jag är därför inte beredd att ge några definitiva svar på hans frågor om regeländringar. När det gäller den nationella vägdatabasen, , arbetar med att lägga in cykelvägarna längs det statliga vägnätet i basen. Naturligtvis vore det en fördel för användaren av basen om den även innehöll samtliga kommunala cykelvägar, eftersom det nätet är så mycket mer omfattande än det statliga. Eftersom databasen är frivillig kan vi dock bara vädja till olika väghållare att rapportera in sina anläggningar. Enskilda kommuner kan söka statlig medfinansiering till utbyggnad av cykelinfrastruktur via länsplanerna för regional transportinfrastruktur. En anledning till att prioriteringen av vissa åtgärder sker i länsplanerna är att man har gjort bedömningen att behoven bäst bedöms på den nivån, alltså närmare användarna. Regeringen gav länsplaneupprättarna i uppdrag att ta fram förslag till trafikslagsövergripande länsplaner för perioden 20142025. Förslagen ska redovisas . Regeringen ska därefter bereda förslagen och fatta beslut om definitiva ekonomiska ramar för länen . Länsplaneupprättarna ska därefter fastställa sina planer. 35 (V): Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Vi behöver inte gå längre än till för att se att intresset för att cykla minst sagt är enormt. Det är bra. Genom att vi cyklar mer kan vi minska utsläppen från bilismen. Det är bra för klimatet. Det är bra för folkhälsan om folk rör på sig mer och cyklar mer. I storstäder, som , märks det på trängseln. Om folk cyklar mer blir det mindre trängsel i biltrafiken. Men det måste vara enkelt att cykla, och det måste också vara säkert att cykla. Här tror jag att det finns mycket att göra, genom en del ändringar i våra regler och förordningar och inte minst genom särskilda statliga anslag. Jämför man cyklandets utveckling med andra länder ser man att tyvärr ligger mycket långt efter. I länder som , och har man öronmärkt pengar för att få upp volymerna på cyklandet. Man har också gjort ändringar i sina lokala lagar för att se till att underlätta för cyklisterna, ibland kanske på bekostnad av bilisterna. Vi kan jämföra med . Det är som vanecyklar, det vill säga som tar cykeln till jobbet eller skolan i . I är det ungefär fyra gånger så många som gör det. Vi vet att ungefär två tredjedelar av alla bilresor i är kortare än 1 mil. Det talar för att potentialen för att folk ska ställa bilen hemma och i stället ta cykeln är mycket stor. Jag tycker att den utredning som har kommit om ökat cyklande är bra på det stor hela. Men jag saknar en del konkreta förslag. I synnerhet saknar jag från regeringens sida en finansiering för att vi ska få ett ökat cyklande. Vi kan titta på den nationella planen för den framtida infrastrukturen, som kom från . De har en investeringsplan för infrastrukturen på . Den absoluta merparten av det går till byggande av nya vägar. Jag tittade i bil. 1, där alla de stora infrastrukturprojekten radas upp, och sökte efter konkreta cykelsatsningar. Den bilagan är mycket omfattande. Det är sju sidor och hundratals infrastrukturprojekt runt om i hela landet. Vet du hur många konkreta satsningar för cykeltrafik som jag hittade? Det var två: en satsning på i och en satsning på Täbystråket, inte så långt från . Det är väl bra med de två satsningarna. Men det behövs väldigt mycket mer. Det behövs mer pengar. I cykelutredningen pratar man om . Det tror vi i är alldeles för lite. Man kan titta på vad cykelorganisationerna säger om det framtida behovet av cykelinvesteringar. De pratar om . Då handlar det om att man ska ha cykelbanor längs de statliga vägarna och i extra anslag till cykelvägar. Kommuner och Landsting pratar om att det behövs extra i cykelsatsningar . Hur mycket tänker regeringen satsa på ökat cyklande ? 36 Statsrådet (M): Jag tror att det är oerhört viktigt att vi har kommit så långt dit vi inte hade nått tidigare att befästa att cykeln är ett eget transportslag. Det är faktiskt en viktig förutsättning för att den inte ska glömmas bort. I har vi, där staten på olika sätt är inblandad, väg. Det är klart att man måste se var någonstans och hur man kan ta sig fram säkert med cykel. En viktig del bygger på hur kommunerna, som har det fysiska planmonopolet, planerar, inte minst i våra tätorter och framför allt i våra större städer. Det är ju riktigt att vi behöver ha fler som har attityden men också vill och kan cykla av flera olika skäl, kanske inte minst trängsel och luftkvalitetssituation. Det handlar också om hur vi kan få fler att vara med på hur man underlättar själva cyklandet. Det handlar inte minst om kollektivtrafikentreprenörer, hur och på vilket sätt man kan ta med sig cykeln ombord på en buss eller ett tåg. Om vi tittar på det danska exemplet och särskilt , som nämnde, handlar det om förutsättningen att kunna cykla till en bytesplats där man sedan byter färdmedel och kan ta med sig cykeln, för att sedan använda den när man kommer in centralt, vilket är mycket mer optimalt än att behöva köra in. Där har vi som ett exempel, som jobbar just med pågatågen kopplade till cykelparkeringar, ett ansvar som man har på lokal och regional nivå. Vi har avsatt pengar tidigare, inte minst för turism- och näringslivsutveckling, med exempelvis Kattegattleden. Det nämndes att det är många som cyklar i . Här har kommunen själv föreslagit en cykelmiljard för att underlätta. Som vi har pratat om i tidigare interpellationsdebatter är det viktigt att man tänker över kommungränserna och kanske till och med länsgränserna. Nere i knyter man ihop ett antal kommuner med snabbcykelvägar. Det är ett utmärkt exempel för att kunna ta sig fram där avstånden kanske inte är så stora men där kommuner går ihop. Det tror jag är jätteviktigt. Det finns en del som är en liten utmaning i sig. Den berör en del av de frågeställningar som har tagit upp i interpellationen. Alla trafikanter det gäller även cyklister måste iaktta den varsamhet och aktsamhet som situationen kräver. Man måste anpassa hastigheten och visa hänsyn. Jag känner ibland att det nästan är den största konflikten, när trängseln blir allt större. har vi kanske gång- och cykelvägar där allt fler ska samsas, där man både går och cyklar och där det ibland finns en konflikt mellan gående och cyklister. Där börjar vi snart kanske inte minst med elcykeln, där jag tror att det blir en stor utveckling få en konfliktyta mellan dem som cyklar långsamt och dem som cyklar snabbt. Sedan har vi nästa konfliktyta mellan andra fordonsinnehavare, typ bil, buss och lastbil. Den utmaning som vi har , när vi tittar utifrån trafiksäkerhetsaspekter, gäller att det är just de oskyddade trafikanterna som sticker ut mest. Det är singelolyckor på cykel. När jag var på den senaste resultatkonferensen, som hade, lyfte man in cykeln som en komponent när man tittar på hur kommunerna jobbar. Det kan handla om när man utför vinterröjning börjar man med vägen eller med cykelvägen? Flera kommuner tar nu initiativ för att börja med cykelvägen, eftersom bilen kanske kommer fram ändå. Det är olika sätt hur vi kan följa upp att kommunerna jobbar utifrån cykeln och cyklistens perspektiv. Detta är faktiskt något nytt. Sedan har vi andra delar som vi kan återkomma till när det gäller huruvida man ska göra det möjligt eller inte att cykla mot enkelriktat, kanske utifrån ett trafiksäkerhetsperspektiv. 37 (V): Vi kan börja med det sistnämnda, att cykla mot enkelriktat och också att kunna cykla mot rött till höger om det är rött för bilisterna och det finns en cykelbana kan man svänga åt höger utan att korsa en väg. Det är två konkreta förslag som diskuteras i cykelutredningen. Där hänvisar utredaren till att det skulle strida mot . är en FN-överenskommelse som handlar om att våra trafikmärken i så stor utsträckning som möjligt ska överensstämma med varandra. Om man åker till ett annat land ska man förstå vad trafikmärkena säger. Men det finns en mängd länder i som just har infört möjligheten att cyklister ska kunna köra mot enkelriktat, eftersom det blir lättare för cyklisterna att komma fram, och att man ska kunna svänga till höger vid rött. Jag förstår inte varför regeringen tvekar i det här avseendet och inte lägger fram ett konkret förslag, så att det blir tydligt för cyklisterna att man får göra på det här sättet. nästan tvingas en massa människor att bryta mot lagen eftersom det inte är riktigt utrett. Som sagt: En mängd länder i har redan infört detta. Beträffande finansieringen tyckte jag inte att jag fick ett riktigt bra svar från infrastrukturministern. Jag tog upp bil. 1 från den nationella planen. Det handlar om i investeringar i den framtida infrastrukturen . Om jag summerar de två projekten för ökat cyklande i , Kattegattleden, och Täbystråket norr om blir det några . Det är verkligen bara en droppe i havet. Tycker att detta är väl avvägt utifrån perspektivet att både du och jag vill att fler ska cykla? Om både du och jag vill att fler ska cykla måste vi investera mer i cykelbanor, bra cykelöverfarter, skyltning, cykelställ mängder med saker. Jag instämmer i att mycket av detta ligger på det kommunala planet och att kommunerna ska göra det. Men kommunerna säger att de behöver en statlig medfinansiering. Min fråga är: Av de 522 miljarderna, hur mycket kommer till cyklingen? Är det väl avvägt som det ser ut nu? Du har alla chanser i världen, , att förändra så att vi får investeringar som gynnar ett ökat cyklande. Jag tycker också att det är bra att infrastrukturministern tar upp frågan om möjligheten att ta med sig cykeln i kollektivtrafiken. Det är otroligt viktigt. Tyvärr kommer inte cykelutredningen med några konkreta förslag, utan den uppmanar bara SJ och andra parter att samarbeta mer på det här området. Jag vill fråga infrastrukturministern, eftersom vi äger SJ tillsammans: Kommer du att lämna några konkreta förslag så att det blir lättare att ta med sig cykeln på tåget? Jag vill också fråga om den nationella vägdatabasen. Infrastrukturministern säger att det är ett frivilligt system. Men det är otroligt viktigt för den framtida planeringen, för att vi ska få en bild av hur mycket cykelvägar som finns, att allt rapporteras in till den nationella vägdatabasen. Då behövs det lite extra finansiering från staten, så att det blir så. Man kan inte bara förvänta sig att våra kommuner spontant ska rapportera in, utan man måste ta ett aktivt grepp för att lyfta fram frågan. Är ministern beredd att anslå extra medel till den nationella vägdatabasen? 38 Statsrådet (M): När det gäller de 522 miljarder som vi har fattat beslut om ska gälla för tiden 20142025 pågår, inte minst för dem som upprättar länsplaner, nu ett uppdrag som de ska komma in med till regeringen . Det exakta och slutgiltiga svaret kan jag alltså ge först när vi fastställer planen. Men det är just i länsplanerna som mycket av det som handlar om cykel finns med. nämnde tidigare att väldigt mycket går till vägar. Tittar vi på den delen som handlar om att utveckla transportsystemet som ingår bland de 522 miljarderna är det som går till järnväg och som går till vägar. I den del som handlar om bland annat trimningsåtgärder finns sådant som kan vara med och göra när man bygger och bygger vidare på två-plus-ett-vägar. Det är oftast där, framför allt i tätortsnära områden, som problematiken uppkommer med på vilket sätt man kan få plats med cykeln. Man måste då även planera cykelvägar eftersom man ofta tar vägrenen i anspråk när man gör två-plus-ett-vägar. Det ligger alltså med i den delen. Jag delar uppfattning om hur man ska tolka eller tillämpa . Vi har en hel del diskussioner även på departementet. Det är naturligtvis en bra och viktig förutsättning att skyltar känns igen vart man än kommer. Jag har själv besökt . Där har man vid enkelriktatskyltar en tilläggsskylt som visar en cykel, och det står frei. Uppenbarligen pågår en diskussion även där, eftersom någon har satt upp klisterlappar över f och r så att det bara står ei. Diskussionen pågår alltså. Jag tycker att man ska ha full respekt för diskussionen därför att man ska kunna känna igen sig i alla sammanhang, både när man kommer med ett motorfordon och när man kommer på cykel. När man kommer in på en enkelriktad väg förväntar man sig inte mötande trafik. Det finns också funderingar utifrån säkerhetsskäl på vad som händer om man svänger höger vid rött. Detta kan man säkert hantera, till exempel som man har gjort i där man har särskilda filer för dem som ska svänga till höger. Man kan också ha tydliga skyltar. Och med redan befintliga regler kan man anpassa hastigheter på vissa gator där det kanske är bilisterna som får anpassa sin hastighet till de mer långsamma trafikanterna. Allt detta förutsätter dock att alla, oavsett vem man är, som tar sig fram är varsamma och anpassar sig till den hastighet som gäller och följer lagar och regler. Annars spelar det egentligen ingen roll vad vi gör. Min mycket tydliga uppfattning är att vi ska göra det mer enkelt att kunna använda cykeln. Detta gäller på gator och vägar både i tätortsnära och i landsbygdsnära områden. Därför är det uttryckt att cykeln ska tas med som ett särskilt transportslag och finnas med i planeringen. Detta måste kanske göras inom kommun- och länsplanerna som är närmast användaren. När det gäller vad som kommer att hända i övrigt framöver tittar vi på alla remissinstanser. Som jag nämnde är det fascinerande hur diametralt olika uppfattningar det finns om vad som ska gälla eller inte. Men jag kan säga till att vi kommer att landa på någon uppfattning. 39 (V): Jag kan utgå från mig själv. Jag tillhör en minoritet eftersom jag tar cykeln till . Det är jag och av invånare som tar cykeln . I är det fyra gånger så många som gör det. Jag tror att ett av skälen till att det är så i är att många känner sig osäkra när de cyklar. Det handlar om att vi har cykelfält som ligger i princip mitt ute i vägbanan. Man cyklar utanför parkerade bilar, och rätt som det är slänger någon upp en dörr. Bilar dubbelparkerar i cykelfälten. Plötsligt tar cykelbanan slut, och man kastas ut mitt i vägen. är det dåligt snöröjt på vägarna. Men där kan man cykla eftersom det röjs där. Men det görs inte på cykelbanorna. Hade jag varit turist hade jag kanske cyklat vilse i och hamnat i Nackareservatet eller någon annanstans eftersom det är så dåligt skyltat. Om jag skulle parkera cykeln skulle jag kanske inte veta var jag skulle göra det och tvingas parkera på till exempel en trottoar eftersom det finns så få cykelparkeringar i denna stad. Så ser det ut i de flesta städerna i . Det är otroligt mycket som behöver göras. Jag visar respekt för att inte kan ge en exakt siffra på hur mycket som måste investeras . Men du har ett inlägg kvar. Du kan väl i alla fall berätta om du, utifrån dessa som kommer att satsas på infrastrukturen, tycker att det som finns i bil. 1 känns rimligt och väl avvägt, det vill säga att det bara är två projekt på som handlar om att satsa på cykeltrafik. Förtjänar inte cyklandet mer pengar ? Jag vill tacka infrastrukturministern för denna debatt. I grund och botten tror jag att vi är överens om att fler måste cykla och att fler vill cykla . Men då måste det vara bekvämt, enkelt och framför allt säkert. Då behövs det mer resurser, och det hoppas jag att vi kan återkomma om . 40 Statsrådet (M): Det finns inget område som är så roligt och så utmanande att jobba med som just infrastruktur. Det finns nog inte något trafikslag eller någon typ av transportsätt där det inte finns mer som borde kunna göras. järnväg kostar ungefär, mellan tummen och pekfingret, . Många vill också ha mer järnväg, och det satsar vi på. Flera vill också ha bra, trafiksäkra och framkomliga vägar. Det kostar också pengar. Motorvägar kostar ungefär 400 miljoner per mil. Men vi kan bygga smartare och effektivare med till exempel trafiksäkra två-plus-ett-vägar för att använda pengarna på ett bra och vettigt sätt där det behövs. Men det behövs också bättre cykelinfrastruktur. Just därför har vi pekat ut att cykeln ska vara ett eget transportslag, så att det finns med i den planering som kommer att göras främst i de enskilda länsplanerna. Där har tagit fram en gemensam handbok men också jobbat tillsammans med SKL, Kommuner och Landsting, om hur man gör detta på ett bra och begåvat sätt. Jag delar helt och hållet den upplevelse som beskrev på ett bra sätt om hur det kan vara här i . Men just därför tycker jag att det är viktigt att här tar ett ansvar med sin cykelmiljard just för att kunna tillgodose en del av dessa behov. frågade mig hur jag kan påverka alla som kör i kollektivtrafikens tjänst när det gäller möjligheterna att ta med sig cykeln.