prot · H009125 · 2013-06-18 00:00:00 — Vi har menat att i anslutning till de föreskrifter i sekretesslagen som gör det möjligt att hemligstämpla material har det på det sättet framträtt förhållanden som visar att processen, särskilt under vissa perioder, har varit av det slag att det i sin förlängning har lett till skada för rikets internationella relationer. 22 PER (M) replik: Jag har bara läst Saudiärendet, så jag känner inte till detaljerna. kommer att debattera detta . Man kan ändå konstatera framför allt om man lyssnade på partiledardebatten som vi hade i den här kammaren att roten till allt det onda är det som den socialdemokratiska regeringen skrev den hade makten. Det var alldeles för långtgående, och det lovade alldeles för mycket. Jag skulle vilja säga att det är roten till det onda. Sedan har det skett minst sagt konstiga saker på FOI. Detta skulle man kunna skriva en dålig agentroman om pengar i plastpåsar och startande av misslyckade företag. Men det är inte någonting som regeringen vare sig har känt till eller på något sätt medverkat i. Det är till och med så om jag läste rätt i handlingarna att inte ens generaldirektören för FOI visste om att några personer startat ett bolag med konstiga syften. 23 (S) replik: Även under den fas som ledde fram till formella regeringsbeslut finns oklarheter. Vid våra utfrågningar av statsråd och statssekreterare fick vi inte fram vem eller vilka som läst eller tagit del av FOI:s förslag. Det berörde bland annat SSTI. Vi har också konstaterat att beredningsordningen hos och har varit ostyrd och närmast okontrollerad från regeringens och statsrådens sida. Här ligger förhållanden som i sin förlängning har lett till skada för rikets internationella relationer. Det är just detta att regeringen har försökt hålla denna fråga borta. Den gick inte in med en tydlig riktlinje för hur skulle hanteras. Det gäller särskilt . I verkligheten blev situationen den att förklarade att den kommer att motsätta sig ett genomförande på det sätt som hade föreställt sig. Här hade det varit önskvärt att regeringen hade gått in och varit den instans som tog i denna frågeställning och såg till att det inte blev den otydlighet, ovilja och misstänksamhet som skapades på den andra sidan. Det är detta som i sin förlängning har lett till skada för rikets internationella relationer. 24 PER (M) replik: Att regeringen har försökt hålla frågan borta är en spekulation, återigen. Det har inte visats, och vi har inte kunnat läsa det i några slutsatser. Det har skett en del konstigheter på FOI. Men vi tittade på bolaget och tog in årsredovisningarna. Företaget har haft i omsättning . Det är inte mycket bomber och granater man kan sälja för . Vi har haft en generaldirektör som säger att hon inte visste om att bolaget har funnits. Hur skulle försvarsministern, även om han hade ätit frukost, lunch och middag med generaldirektören , ha kunnat få reda på att bolaget fanns om generaldirektören själv inte visste om det? 25 (FP): Granskningen av årets anmälningar till är klar. hölls , och många medier toppade nyheterna med KU:s resultat. Det är förstås glädjande att granskningen anses viktig och intresserar många. I grunden handlar KU:s granskning om att utveckla svensk demokrati. som gick lärde jag mig ett nytt uttryck, lixmåttet. Det är ett mått på läsbarhetsindex där lägre tal betyder lättare text. bedöms enligt detta mått vara den mest lättförstådde partiledaren. Jag funderade då på vad KU:s granskningsbetänkande kan ha för lixmått. KU-text är ofta krånglig och kanske lite torr. Det är som om det utvecklats ett KU-språk . Varför har det blivit så? Går det att göra KU:s slutsatser mer lättillgängliga? Är det önskvärt? lyckas medierna skapa uppmärksamhet kring KU:s slutsatser. De använder ofta starka ord. Påpekanden av utskottet kan bli tolkade som att KU rasar. En slutsats om att något har brustit blir till att ministern prickas. För den som lyssnar på debatten kan det vara bra att bli upplyst om att det är medierna som delar ut prickar, inte KU. KU:s roll är att i efterhand se om regeringen och dess företrädare fullgjort sina konstitutionella förpliktelser. Med förmånen att kunna vara efterklok kan KU också ta fasta på om det finns något att säga för att ge vägledning för framtiden. Att lixtalen för KU-betänkandena blir så höga kan nog ha sin förklaring i att KU måste vara precist. Jag gick tillbaka till de rapporteringar som skedde i det som då kallades för Saudiaffären. Man kan där hitta formuleringar som inte är tillräckliga för KU:s syfte. Det kunde stå: svenskarna diskuterar ett upplägg. Men exakt vem av dem med svensk nationalitet som var med i diskussionerna är en fråga som KU behöver få ett svar på. Det skrivs i medierna att myndigheten gjorde något. För KU:s ställningstagande är det avgörande om det var några medarbetare vid myndigheten som hade gjort något eller om det var myndigheten. Fanns det mandat från regeringen, och vad bestod det av? Detta gör att KU-granskningens lixtal ökar, och det måste vi leva med för att utskottet ska kunna fullgöra sin uppgift, nämligen att inte bara väcka uppmärksamhet utan också kunna stå för noggranna slutsatser om hur statsråden har skött sin tjänsteutövning och hur handläggningen gått till i regeringsärendena. Även har vi fått en diskussion om huruvida KU klarar sin roll att hålla isär den konstitutionella granskningen och partiernas olika intressen och åsikter i sakfrågor. Jag läste protokollet från den förra riksdagsdebatten, och den diskussionen fördes även då. Är det rimligt att tro att politik inte letar sig in i KU-granskningen? Det går inte att komma ifrån att vi alla är politiker. Det är väl just detta att vi kommer med olika bakgrund och perspektiv som gör att vi ser på verkligheten med olika ögon. Men några saker har vi ändå att hålla oss till. Ställningstaganden bör baseras på vad vi kan belägga. Vi ska bedöma ärenden utifrån vad vi vet och inte vad vi tror. KU:s ledamöter måste vara noga med att de uttalanden som de gör ligger inom det område som lagen anger är KU:s uppgift. Påpekanden om vad regeringen ska och inte ska göra ska kunna hämta stöd i lagen. Under årets granskning har vi fått en hel del överskottsinformation, men om den information som framkommit inte är konstitutionellt relevant har KU ingen anledning att ha åsikter om detta. KU:s ledamöter måste hålla sinnet öppet och inte ta ställning innan processen är färdig. Anmälningarna utgår från att något kan vara fel och måste granskas. Inte sällan är anmälan en mediehändelse i sig själv. Då kan det vara mer medialt spännande att kunna bekräfta att fel verkligen begåtts, men att komma fram till att det inte finns något att anmärka på ur ett KU-perspektiv kan vara lika viktigt. Det kan ge lika mycket konstitutionell vägledning som ett påpekande att ett fel har begåtts. Det är faktiskt också en nyhet om KU kommer fram till att saker inte har varit så som många har trott. En hel del information har varit sekretessbelagd. Det handlar om utrikessekretess och försvarssekretess. KU har mycket långtgående befogenheter att begära in uppgifter, och det har vi använt oss av i Saudiärendet. Dokument på säkert totalt 1 000 sidor har begärts in, varav vissa hemliga. Tio personer har frågats ut i sluten utfrågning, varav två på skyddad telefonlinje för att möjliggöra utfrågningar med personer som befunnit sig utomlands. Vi har under granskningens gång gemensamt försökt att släppa på sekretessen för att vara så öppna som möjligt. återstår en del sekretessbelagt material, och i vissa fall spelar den informationen roll för våra ställningstaganden. I stora drag återspeglar dock betänkandet väl vad granskningen har fått fram. har det varit 22 anmälningar, varav 20 lett till granskningar. I de allra flesta ärendena finns det inget att anmärka mot regeringen. Det är vi överens om. I några fall har vi ansett det vara värt att ge en kommentar eller ett medskick. I två ärenden står KU samlat och kräver bättring av regeringens företrädare. Det handlar om kulturministern, som skrivit brev till landshövding, och om hanteringen av besparingar inom försvaret. Låt mig kort säga något om ärendet som gäller kulturministern. Det visar hur noga en minister måste vara när det gäller hur han eller hon kommunicerar. En minister ska förstås kunna vara en varm personlighet, men det går inte att bortse från att ministern alltid bär med sig sin statsrådsroll, med den makt det innebär, och därför måste tänka sig för i sina kontakter. Detta gäller inte minst med representanter i offentlig verksamhet. Det finns några reservationer i betänkandet. I vissa fall handlar det om skilda syner på vad KU ska uttala sig om eller på vilket sätt. Det gäller exempelvis i ärendet om . Våra olika skrivningar handlar inte om vem som vill vara mest för öppenhet. Vi är alla överens om att offentlighets- och sekretesslagen måste följas. Vi ger inte heller olika kraftig kritik mot de fel som faktiskt begåtts. Det handlar i stället om att vi tycker att partier låter de rättesnören jag tidigare talat om få för mycket resår, det vill säga att vissa partier tänjer på eller går utanför ramarna för vad KU bör göra. Jag tänkte stanna med inledningen där. Debatten återkommer till de olika granskningsärendena. Enligt lagboken ska KU, minst en gång , meddela vad utskottet har funnit värt att uppmärksamma vid sin granskning. Därmed anmäler jag årets KU-granskning till kammaren. 26 (C): Det väckte viss uppmärksamhet när jag vid presskonferens efter justeringen av vårt granskningsbetänkande kritiserade Socialdemokraterna i utskottet för att deras gruppledare, , inte deltog i beslutet i fråga om den nuvarande regeringens och agerande i Saudiarabienärendet. Jag tycker att denna fråga är principiellt viktig och vill ta upp den här ytterligare. Frågan kom upp på sammanträde när ordföranden tog upp den kritik jag riktade mot Socialdemokraterna. Jag har stor respekt för erfarenhet och det sätt på vilket han aktivt deltagit i utskottets arbete vid ett tjugotal sammanträden och vid ett tiotal utfrågningar, de flesta hemliga av sekretesskäl, för att utreda om den nuvarande regeringen skött frågorna om vapenexport till på ett acceptabelt sätt. erfarenhet som tidigare försvarsminister hade ett särskilt värde vid granskningen, som jag ser det, eftersom han väl känner till de förutsättningar som en försvarsminister och en regering har i sådana här situationer. Eftersom hans tid som försvarsminister ligger var vi i utskottet vid granskningens påbörjande överens om att han inte var att betrakta som jävig i det här ärendet. Det som orsakat min reaktion är att var närvarande på justeringssammanträdet men att Socialdemokraterna vid justeringen av det här ärendet ersatte med en ersättare som inte tidigare deltagit i sammanträdet och inte till någon del deltagit i granskningen av detta ärende. Ytterligare en socialdemokratisk ledamot hade vid justeringssammanträdet en ersättare som inte hade deltagit i granskningen. Jag är väl medveten om att det enligt regler är möjligt att som ordinarie ledamot i utskottet låta sig ersättas av en suppleant vid behandlingen av ett visst ärende i utskottet. Men jag anser att man bör fråga sig om det är lämpligt att göra det, speciellt när det gäller prövning av ansvarsfrågor. I detta fall handlar det om prövningen av tidigare försvarsministern ansvar för hanteringen av vapenexport till . Som jag ser det framstår det för personer utanför som märkligt att en ersättare som inte alls deltagit i en mycket omfattande granskning får fälla avgörandet när det gäller ansvar. Visst, det är ett politiskt beslut och inte ett domstolsbeslut. I en domstol som prövar ansvarsfrågor måste de som beslutar ha deltagit i hela ärendets behandling. Annars blir domen ogiltig. Men även politiska beslut behöver, som jag ser det, tas på ett ansvarsfullt sätt. Jag tycker att det känns provocerande mot det statsråd som får kritik om beslutet tas av personer vilka inte till någon del deltagit i den mycket omfattande granskning som ligger till grund för beslutet, särskilt när den ordinarie ledamoten, som utfört granskningen, finns med på sammanträdet utan att delta i beslutet. Som sagt: Jag har stor respekt för , men jag anser att bör tänka igenom om våra arbetsformer i ett ärende som det här är i överensstämmelse med vad folk förväntar sig av oss som riksdagsledamöter. Det fanns en mediebild av att dåvarande försvarsministern, , var ansvarig för de missförhållanden inom FOI som då, genom läckor av hemliga handlingar, blev kända. När vår granskning nu visat att han inte varit inblandad i FOI:s interna arbetsmetoder, med bolagsbildning och hemlig finansiering, har han i stället genom KU:s majoritet fått ta ansvar för att han inte engagerat sig tillräckligt mycket i myndighetens arbete. Vår arbetsform där det ingått medieintervjuer efter varje hemlig utfrågning har, som jag uppfattat det, lett till att det gjorts tidiga uttalanden och mycket spekulationer som byggt på en granskningsmässigt och av sekretesskäl mycket ofullständig bild av vad som framkommit vid granskningen. KU ska värna meddelarfriheten, men uttalanden i ett tidigt skede av en granskning leder lätt till att det blir politiskt svårt att senare ändra sig när nya uppgifter kommer fram. Som jag ser det har det här bidragit till att tidigare försvarsministern fått en orättvis kritik från utskottets majoritet. Utskottets majoritet har, som jag ser det, varit fångad i sin egen retorik. Är det inte fel på det ena sättet måste ministern ha gjort fel på ett annat sätt. Vi bör, som jag ser det, överväga om de arbetsformer vi använt i utskottet i samband med de hemliga utfrågningarna varit lämpliga och dra slutsatser av detta. 27 (SD): Jag tänkte säga några ord om utskottets arbetsmetodik. Vi är en demokrati. Vi är inte en meritokrati. Vi sitter här som ledamöter för att vi har fått ett politiskt förtroende. Men vi behöver tillgång till kvalificerad personal, och det har vi. De som arbetar på kansliet finns där uteslutande för att de verkligen har meriter. När det kommer in en granskningsanmälan och vi börjar arbeta är det ett slags växelverkan mellan kansliet och ledamöterna. Vi kommer överens om vilka frågor som ska ställas, vilka som kanske inte ska ställas och hur de ska bedömas. Under arbetets gång sammanställs en berättelse om det här, den så kallade reciten. Den växer fram utifrån det sätt som den föredragande har uppfattat ärendet på och ska naturligtvis spegla vad som har framkommit under granskningen på ett så korrekt sätt som möjligt. För att berättelsen ska vara väl avvägd och sammanhållen är det nästan en förutsättning att den har en och samma upphovsman och författare. Jag vill naturligtvis väldigt gärna se en berättelse som jag i alla delar känner igen och som jag i alla delar förstår och som på ett lättfattligt och logiskt sätt leder fram till det ställningstagande som jag själv tycker är lämpligt. Det är någonting som vore optimalt och möjligt om vi hade ett parti i . har vi inte det. har vi åtta. Jag kan tänka mig att när den här berättelsen, reciten, utformas på kansliet kan säkert allihop av oss tycka att den i stort sett väl speglar vad som har framkommit under granskningen. Möjligtvis skulle företrädare för ett parti gärna vilja lyfta fram ett område. Företrädare för ett annat skulle kanske vilja lyfta fram ett annat område. Och någon skulle kanske vilja se saken klädd i en annorlunda språkdräkt. Men den här berättelsen ska också kunna läsas av folk som inte alls har varit med i det här. De ska kunna förstå den, och de ska kunna bedöma det här utifrån förhållandet mellan reciten och ställningstagandet. Då är det viktigt, när någon läser den här reciten, att begreppen används konsekvent. Det förutsätter nästan att man har en och samma författare. Jag tycker att de arbetsformer som vi har här är väldigt bra. Vi kan fullgöra vårt politiska uppdrag, och vi har tillgång till mycket kvalificerad personal. Därför, som jag ser det, är det synnerligen önskvärt att den här arbetsmetodiken får vara kvar och att den avvikelse vi såg i ett av årets ärenden var just ett undantag. 28 SKÅNBERG (KD): Denna dag i är vikt för granskningsdebatten, det som kallades för dechargedebatten, av franskans décharge, som betyder avlastning, om det är någon som tycker att det är avlastande den här dagen. Ordet decharge betyder i detta sammanhang beviljad ansvarsfrihet för fullgjort uppdrag och betecknar en av parlamentet beviljad ansvarsfrihet för regeringens medlemmar. Det är alltså den på detta sätt vunna ansvarsfriheten som benämns decharge. I denna betydelse förekommer ordet decharge riksdagsordning, § 76, där det står: Allt hvad efter granskning godkänt eller lämnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande, granskning af ny riksdag i samma mål vara tillåten. I den nu gällande regeringsformen 13 kap. 1 § föreskrivs att KU ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. KU:s lilla gröna, som det har refererats till tidigare, RFR14, Konstitutionella kontrollfunktioner, fungerar som en i denna granskning. På s. 11 nämns det att KU 1968 framhöll och det har vi att följa att grundtanken är att granskningen ska vara administrativ och inte politiskt inriktad. Enligt grundlagspropositionen 1973:90, s. 415 är granskningen numera inriktad på en rättskontroll och administrativ praxis. Granskningen ska i första hand vara inriktad på att kontrollera om statsråden i sin tjänsteutövning och vid sin handläggning av regeringsärendena har följt gällande regler och vedertagen praxis. Vid underlåtenhet att handla prövas frågan om skyldighet att handla förelåg enligt regler och praxis. De bakgrundsregler som i första hand åsyftas när det gäller granskningen är procedur- och kompetensreglerna i regeringsformen och riksdagsordningen, det vill säga reglerna om lagrådsremiss, normgivningskompetens och propositionsavlämnande. Men det kan också vara fråga om materiella lagbestämmelser som regeringen tillämpar vid beslut i förvaltningsärenden, till exempel bestämmelser i utlänningslagen, och sekretesslagen. iakttar stor försiktighet med att uttala sig på ett sådant sätt att det blir fråga om en överprövning i sak av ett enskilt ärende. Normalt sett lägger sig KU inte i den materiella bedömning som regeringen har gjort. Vi prövar alltså inte om regeringen har gjort rätt, och vi kan inte, varken i förväg eller i efterhand, gå in och göra en politisk bedömning och anvisa en politisk väg. Det är givetvis verklighetsfrämmande att bortse från att är ett politiskt organ. Det är sammansatt av valda ledamöter som alla har ett politiskt uppdrag. Vi har som ledamöter politiska motiv för vårt handlande i . Det måste man räkna med även när det gäller vår granskning. Att de ledamöter som tillhör ett regerande parti under granskningens gång kan sträva efter att tillföra ärendet uppgifter som talar till förmån för det statsråd som granskas är legitimt och fullt begripligt. Så har det varit under alla år som jag har haft inblick i KU:s arbete. Det har varit i två omgångar under den här mandatperioden och en tidigare. Partilojaliteten behöver inte vara något problem förrän vid själva bedömningen. När vi begär in material, när vi ställer frågor, när vi försöker få ett sådant material som också tar upp det som talar för ett statsråds oskuld, då är det legitimt. Men vid bedömningen finns det inget utrymme alls för partipolitiska avväganden. Enligt regeringsformen ankommer granskningen på utskottet. Det finns därför grund för att hävda att granskningen utförs av utskottets ledamöter och att deras roll som företrädare för sina partier i detta sammanhang inte utan vidare sammanfaller med vad en sådan roll i övrigt kan innebära. Det är inte förvånande om det även vid en konstitutionell granskning från rättsliga utgångspunkter, så som det ska vara, görs särskilda bedömningar det sker ju också vid våra domstolar. Det kan vara lekmän som gör en annan bedömning än vad den juridiskt utbildade gör och tvärtom. Inte heller är det förvånande om sådana skiljaktigheter visar sig utfalla efter partilinjerna. Ju mindre entydigt ett rättsligt beslutsunderlag är, desto större blir utrymmet för den beslutandes eget omdöme. Detta, herr talman, är alltså gränserna för KU:s granskning. Det är viktigt för egna ledamöter att veta om dessa gränser, för då slipper vi se anmälningar till KU som ligger utanför vårt kompetensområde. Vi tror att detta och regelverket i den lilla gröna har inneburit att antalet KU-anmälningar har minskat. Vi noterar att nära hälften kommer från ett enda parti som råkar ha ordförandeskapet i KU. Annars har det varit en stor minskning och genomgående en bättre kvalitet bland anmälningarna. Så till två saker som ska lyftas upp här och annat som får skjutas längre fram i debatten. I granskningsärendet Brev från kulturministern till landshövding anför utskottet att det framstår som klart att kulturministerns avsikt inte var att försöka påverka . Det finns emellertid utrymme för en ökad tydlighet från kulturministerns sida i fråga om åtskillnad mellan det privata agerandet och agerande i tjänst. Den opinionsyttring som ärendet gäller har, konstaterar utskottet, hanterats enligt en annan ordning än den ordinarie. Med detta hoppas vi att inte få se fler brev på KU:s bord. I granskningen av utrikesministerns agerande med anledning av ärende om verkställighetsåtgärd mot rysk egendom i gör utskottet bedömningen att orienteringen av myndigheterna om sakens utrikespolitiska betydelse i enlighet med 10 kap. 13 § regeringsformen faller under förbudet mot ministerstyre såsom vi finner det i 12 kap. 2 § regeringsformen. Vid en sådan orientering måste således en viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Om avsikten är att påverka myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reglerna vi finner i 12 kap. 2 § regeringsformen. Det är inte godtagbart från konstitutionella utgångspunkter. faller det, menar vi i utskottet, inom ramen för orientering av myndigheten att utrikesministern eller i förekommande fall uttalar sin bedömning av om förhållande till en annan stat, i det här fallet , eller till en mellanstatlig organisation skulle påverkas av det aktuella ärendet. I dessa orienteringar finns det vidare en viss marginal för utrikesministern eller att lämna sin bedömning av en aktuell sakfråga. tog upp frågan om reciten, alltså den bakomliggande sammanställningen av material och texter som vi har för vårt ställningstagande. Han menade att reciten hade politiserats så förstod jag honom, han får själv förklara sig genom att vi från Alliansen ville ha in mer text i reciten. Reciten är alltså en förhållandevis kort text. Den måste för att kunna rymmas i vårt betänkande vara så pass innehållsrik så att vi kan göra ett ställningstagande utifrån den. Men den får inte vara så lång att den helt enkelt blir opraktisk. Man måste koka ned dessa hundratals, kanske tusentals sidor som vi har haft till vårt förfogande. Här påstår att reciten skulle ha varit kortare. Vi i Alliansen tycker att det var bra att vi fick med en del saker som annars inte skulle ha kommit till allmänhetens kännedom. Det är inte hemliga uppgifter. Det är inte uppgifter som är känsliga, men likväl bör de lyftas med. Det är ett enigt utskott som lägger fram den här texten, och även har alltså satt sitt namn under den. Jag vill vidare, tillsammans med , säga att det är hedervärt att inte satte sitt namn under utskottets betänkande i delen om . Vad hans skäl är och varför han gjorde detta får han själv utveckla. Vi kan notera att han var med under hela granskningen men sedan valde att inte göra det. Det är hedervärt och ingenting han ska kritiseras för. Däremot är det anmärkningsvärt att det vid justeringstillfället kommer in sådana som inte alls har deltagit i granskningen. Det vore önskvärt om så inte var fallet i fortsättningen.