prot · H10922 · 2013-11-06 00:00:00 — Inte blev det bättre när vi sedan fick en finanskris som gjorde att många industrier gick på halvfart och därmed släppte ut mindre. På ett sätt skulle vi förstås kunna luta oss tillbaka och tacka finanskrisen för att den löste våra utsläppsproblem – till och med effektivare än vad vi trodde att vi kunde göra själva. Men det funkar bara om man tror att vi kommer att ha en lågkonjunktur hela vägen till dess att vi har löst klimatfrågan. Jag tror inte att det är så många som tror det, och definitivt är det inte många som vill det. Om vi tänker oss att vi vill ha en annan klimatpolitik, som funkar både när ekonomin går på högvarv och när den tvärbromsar, så måste vi styra upp utsläppshandeln. varnar nämligen för att de låga priserna på utsläppsrätter inte ger en konkurrensfördel som är tillräcklig för renare produktion. Om det är för billigt att släppa ut finns det stor risk för att de investeringar som görs här och kommer att ske i smutsig teknik i stället för i den renare teknik som vi vet att vi kommer att behöva. Det är inte riktigt så att man byter en masugn , utan det är viktigt att man gör rätt investering redan från början. Annars blir det dyrt i längden. Därför behöver vi egentligen redan nu pressa upp utsläppspriset. På så sätt kan vi få styrverkan och framtidssäkrade investeringar redan från början i stället för att plötsligt få göra om allting. rekommenderar därför att vi inför instrument för att begränsa mängden utsläppsrätter så att vi får ett utsläppspris som är tillräckligt högt för att ge en långsiktig stimulans för utsläppsminskningar. Det är inte bara som har tänkt denna tanke, utan bland andra har varit drivande för att plocka ut ett stort antal utsläppsrätter ur systemet. Tyvärr fick man inget stöd från den , som förhöll sig passiv. Däremot stödde regeringen åtminstone förslag om att skjuta upp auktionering av några utsläppsrätter så att de kommer . Inte ens detta fick dock stöd från vissa moderata EU-parlamentariker i första vändan. Det är lite pinsamt för ett parti som ofta brukar lyfta fram vikten av att vi jobbar internationellt i klimatfrågorna när man säger nej till klimatinsatser i . Nåväl, regeringen säger sig vilja verka för fortsatt analys och diskussion om hur man kan stärka utsläppshandeln. Det är bra, men svagt. Jag skulle önska att regeringen kunde kliva fram, ta initiativ och visa hur man skulle kunna göra. Man skulle kunna göra som , till exempel, och lägga fram förslag på hur man kan få en långsiktig fason på detta. Långsiktigt är det enda som egentligen hjälper att man har ett högre mål för utsläppsminskningarna. Det kommer att sänka taket. Det kan också behövas akutåtärder som är mycket kraftfullare än dem som man har kommit överens om. Att då bara sitta i ett hörn och analysera och diskutera är inte riktigt det jag ser som politiskt ledarskap i klimatfrågan – det politiska ledarskap som vi så starkt behöver . Den situation vi har innebär att av utsläpp, de som kommer från den handlande sektorn, det vill säga industrianläggningar och energianläggningar, i praktiken inte omfattas av klimatpolitik för att utsläppssystemet har havererat. Det funkar inte. Det innebär att vi får jobba på halvfart med klimatpolitiken, att vi bara kan jobba med halva eller av våra utsläpp i . Fast det funkar faktiskt för regeringen, för de har så finurligt definierat bort alla de anläggningar som ingår i den handlande sektorn och alla deras utsläpp i sitt klimatmål till 2020. Man säger att man ska minska utsläppen i , men det gäller av de utsläpp som kommer från den så kallade icke-handlande sektorn, alltså från dem som inte är med i utsläppshandeln. Det är klart att det är mycket lättare än om man ska minska i hela ekonomin. Och det är inte det enda undantaget i regeringens 2020-mål om . En tredjedel av de som man har mål för i säger man att man inte behöver göra någonting åt här. I stället ska man köpa in utsläppsminskningar från andra länder. Två tredjedelar av av är inte ens . Var det någon som hängde med? Nej, och det är inte så konstigt. Det är kanske det som regeringen lever på. Man kan gå ut och säga att man har ett mål på . När någon invänder att man kan räkna på ett annat sätt hänger ingen med, och så framstår det som att allt är frid och fröjd och att det är ett ambitiöst klimatmål. Det är lite otacksamt för oss som ska komma med den här lilla matematiska övningen och säga att det inte är fullt så enkelt. skulle vara bra om det verkligen vore här hemma och i hela , om det vi gjorde i andra länder, och som vi ska göra, skedde utöver det vi gör här hemma, i stället för att vara en ursäkt för att göra mindre här. Självklart ska vi som ett rikt land som byggt upp vårt välstånd till priset av stora utsläpp inte bara göra vår hemläxa här. Vi har också ett moraliskt ansvar, och vi har lovat andra länder att vi genom att bidra med teknik och reda pengar ska stödja fattiga länder att utvecklas ekonomiskt på ett mindre klimatskadligt sätt än vi en gång gjorde. Vi i avsätter reda pengar utöver biståndet för att göra just det. Men det enda som den här regeringen gör utöver biståndet är att köpa in utsläppsminskningar från andra länder för att vi ska kunna göra mindre här. Särskilt den statsminister som så ofta säger att är så litet att det inte spelar någon roll vad vi gör på klimatområdet – ungefär som att människor som bor i små länder skulle ha större rätt att förstöra klimatet än människor som bor i stora länder – borde fundera på vad vi egentligen kan göra som spelar roll. Det stämmer förvisso att våra utsläpp är ganska små, eftersom vi helt enkelt är ett litet land. Men även små länder kan påverka genom exemplets makt. Vi kan visa att det går att ställa om, att det går att minska utsläppen i kraftfullt utan att hota vare sig jobb eller välfärd. Då kan man också få fler länder att följa efter. Men ett land som bara utlokaliserar utsläppsminskningarna till andra länder har inte så himla mycket att visa upp. Vill vi vara föregångare på klimatområdet, vill vi ge fart åt klimatförhandlingar genom att visa att det är möjligt, då duger det inte att dribbla bort de nödvändiga utsläppsminskningarna genom kreativa sätt att räkna. Det skulle vara helt oacceptabelt i budgetpolitiken. Där har vi ett ramverk som helt enkelt går ut på att plus och minus ska gå ihop. Ingen får tricksa med siffrorna. Vi vill inte äventyra det långsiktiga målet om budget i balans. Sedan får partierna såklart ha väldigt olika ekonomisk politik i övrigt, men man får inte fiffla med siffrorna. Ett sådant ramverk som vi har i finanspolitiken skulle vi behöva också i klimatpolitiken. Det har man i . Där har politikerna över partigränserna enats om ett långsiktigt mål – inte bara någon liten diffus vision – och en utsläppsbana på vägen dit med utsläppstak som man inte får överskrida. Vilka åtgärder man väljer är såklart upp till partierna, och där kan man definitivt slå varandra i huvudet med vad som är de smartaste åtgärderna. Men ingen får tumma på att utsläppen måste ned i slutändan. Detta behöver vi här också. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 7. 28 (V): Kära åhörare och tv-tittare! presenterade FN:s klimatforskare inom IPCC sin femte rapport om klimatförändringarna. I den understryks med all önskvärd tydlighet att väldigt mycket mer måste göras för att vi ska förhindra att vi får en temperaturhöjning där egentligen hela vår överlevnad äventyras. Just nu befinner vi oss på en utsläppsbana som snarare pekar mot en fyragradig temperaturhöjning . Om jorden blir fyra grader varmare blir stora delar av jorden helt obeboeliga. Civilisationen som vi känner den kommer helt enkelt inte att finnas. Jag tror att alla vi här är överens om att väldigt mycket mer måste göras för att vi snabbt ska minska utsläppen av växthusgaser. I detta sammanhang är det otroligt viktigt att granska det som EU kallar för den enskilt viktigaste åtgärden för att minska utsläppen inom EU, nämligen EU:s utsläppshandelssystem, EU ETS. har föredömligt tillsammans med motsvarande myndigheter i de övriga nordiska och baltiska länderna granskat hur utsläppshandelssystemet fungerar i våra länder. Man kan sammanfatta det som att det fungerar sisådär. konstaterar att ett av de absolut största problemen med dagens system är att vi har ett överskott av utsläppsrätter. Det är ingen slump att det är på det viset. Man tilldelade helt enkelt företag och enheter för mycket utsläppsrätter som en del av utsläppshandeln. Överskottet på utsläppsrätter har lett till att priset på att släppa ut har rasat. Som tidigare anförde konstaterade EU vid starten av utsläppshandelssystemet att priset på ett ton koldioxid måste ligga en bit , alltså . Vad kostar då ett ton inom EU:s utsläppshandel ? Jo, det kostar , mindre än att köpa en pizza på stan. Detta kan man jämföra med vad ett ton koldioxid kostar att släppa ut inom , där det omfattas av koldioxidskatten: . Det är alltså en skillnad i effektivitet mellan att ha koldioxidskatt, som , och att ha ett handelssystem, som EU. Vad leder det då till i praktiken att priset på utsläpp är så otroligt lågt? Det leder självklart till att man fördröjer den viktiga omställning som FN:s klimatforskare säger måste äga rum här och . Det fortsätter att vara otroligt billigt med utsläpp från förbränningsanläggningar som drivs med till exempel kol eller olja, det fortsätter att vara förhållandevis billigt att köra bil som drivs med fossila drivmedel och så vidare. Det fördröjer hela omställningen. Det är det första: Vi måste komma till rätta med det låga priset. Ett annat problem som tar upp är hur man tilldelade företagen utsläppsrätterna som en del i systemet. Här har olika länder använt olika modeller. I , konstaterar , har och huvudprincipen varit auktionering, alltså att man redan vid tilldelningen sätter ett pris på utsläppsrätten. I har däremot gratistilldelning varit huvudprincipen. Det har lett till att våra företag fått mängder av utsläppsrätter, i många fall mer än vad man kunde släppa ut, helt gratis. konstaterar att det handlar om i förmögenhetsöverföring till företagen i form av utsläppsrätter. Man har fått gratis i form av utsläppsrätter. Det borde självklart vara tvärtom; det måste kosta pengar att smutsa ned. Det borde vara en självklarhet. Regeringen har i en skrivelse svarat på utredning. Då är man ju lite intresserad av hur regeringen hanterar det här oerhört komplexa och svåra problemet. Ja, jag hittar faktiskt inte ett enda konkret förslag i regeringens skrivelse om utredning. Det finns inget förslag på förbättring av utsläppshandelssystemet, och det finns inget konkret förslag om begränsning av antalet utsläppsrätter – kanske ett minimipris på utsläppsrätterna. Det finns inget förslag om att auktionering ska vara huvudmetod vid tilldelningen. Det finns inget om vad man ska göra med intäkterna, som att säkerställa att intäkterna går till klimatåtgärder och inte till att sänka skatten för redan väldigt rika människor. Inte ett enda sådant förslag finns. Jag är väldigt besviken på regeringen. Som tur är fungerar det så i en demokrati att alla partier kan lämna motioner. Vi kan föreslå konkreta förbättringar av regeringens politik, och det har gjort i det här sammanhanget. Vi har lämnat en motion som handlar om konkreta förbättringar och förändringar av utsläppshandelssystemet. Det första förslaget vi har är helt enkelt att vi måste skärpa EU:s minskningsmål för utsläpp. Ifall man som föreslår skärper upp EU:s minskningsmål, som ligger på , till 2020 måste man inom EU föra en mycket mer ambitiös klimatpolitik. Det skulle också leda till att priset på utsläppsrätter skulle stiga. Vi föreslår även att auktionering ska vara obligatoriskt. Det ska alltid ske vid tilldelning av utsläppsrätter; man ska inte dela ut utsläppsrätter gratis. Vi föreslår också att man ska begränsa antalet utsläppsrätter. beslutade EU att man ska fördröja tilldelningen av utsläppsrätter. Man ska inte dela ut dem i det här läget. Det är bra, och vi i vill se mer av sådant. Tyvärr innebär dock förslaget bara att man undanhåller de 900 miljonerna ton utsläppsrätter . Sedan kommer de att släppas ut på marknaden, och då är risken stor att det blir stor inflation i marknaden igen. Man måste helt enkelt ta bort utsläppsrätter från marknaden, så att priset kan gå upp. Vi föreslår också från att intäkterna från utsläppsrätterna ska öronmärkas till klimatåtgärder för att minska utsläppen. I synnerhet vill vi se att pengarna går till klimatbistånd till utvecklingsländerna. Det gör inte regeringen, utan man tar intäkterna och använder dem till att sänka skatten för redan superrika. Det är oacceptabelt. Vi i föreslår även att regeringen ska sluta tillgodoräkna sig sitt klimatmål genom att köpa utsläppskrediter i andra länder. Vi säger att allting ska göras på hemmaplan. Precis som anförde tidigare vill , och Socialdemokraterna också ha ett klimatpolitiskt ramverk och ett utsläppstak för hur stora utsläppen får bli. Taket ska minska. Då blir det ordning och reda i klimatpolitiken. Det föreslås i reservation 7, som jag yrkar bifall till. Det finns alltså väldigt mycket som borde göras, och det finns väldigt mycket som kan göras. Regeringen lägger tyvärr inte fram ett enda konkret förslag. Vi i har en mängd förslag, och har hela möjlighet att förhålla sig till detta och rösta igenom förslagen så att vi får ett utsläppshandelssystem som äntligen börjar leverera minskningar av utsläppen i . 29 (M): En effektiv klimatpolitik står på tre ben. Det första benet handlar om forskning, innovation och teknikutveckling. Det andra handlar om internationellt samarbete, och det tredje handlar om att sätta pris på utsläpp. I dagens debatt diskuterar vi utsläppshandel som, rätt utformat, är ett mycket bra sätt att sätta pris på utsläpp. Handelssystem såsom EU ETS har nämligen fördelen att de med enkelhet kan utformas på ett sådant sätt att de skapar långsiktiga förutsättningar för de aktörer som ingår i systemet, och konkurrensneutralitet mellan de länder som ingår i systemet. I fallet med EU:s utsläppshandel, alltså EU ETS, omfattar systemet av koldioxidutsläppen inom unionen och av de totala utsläppen av växthusgaser. Detta innebär att andra styrmedel behövs för att minska de utsläpp som inte omfattas av handelssystemet. Här behöver fler länder följa exempel och införa koldioxidbeskattning. Det är också min, och Alliansens uppfattning att EU ETS bör utökas till att omfatta fler sektorer och fler länder. Även om vi i hade önskat att EU ETS från starten hade varit ambitiösare kan vi konstatera att systemet som sådant i grunden fungerar: Utsläppen från den handlande sektorn sjunker, och EU är på god väg att med marginal klara målet om lägre koldioxidutsläpp . För den icke-handlande sektorn i har vi ett dubbelt så ambitiöst mål, nämligen att minska våra utsläpp – och vi är på god väg. Våra utsläpp är lägre jämfört med , och det som vår bnp har vuxit med . Jag vet att jag brukar tjata om detta, men det är för att det är oerhört viktigt, herr talman. Den stora utmaningen inom klimatpolitiken är nämligen att bryta sambandet mellan tillväxt och stigande utsläpp. Det har visat är möjligt. Vi har förenat sjunkande utsläpp med en stark ekonomisk tillväxt och därigenom skickat ett viktigt och hoppfullt budskap till vår omvärld: Det går att minska utsläppen utan att ge upp ambitionerna om ekonomisk tillväxt. Ambitionerna framöver måste höjas på EU-nivå. Ambitiösa mål om utsläppsminskningar till 2030 och 2040 måste komma på plats för att snabba på omställningstakten och skapa de långsiktiga spelregler som näringslivet efterlyser och behöver. De måste också komma på plats för att EU ska ha förutsättningar att nå det mål som EU:s medlemsländer enades om under det svenska ordförandeskapet, det vill säga att minska våra utsläpp med 80–till 2050. Lika nödvändigt som det är att och EU åtar sig kraftiga utsläppsminskningar, lika nödvändigt är det att länder utanför EU minskar sina utsläpp – och det kraftigt. EU står trots allt bara för av de samlade utsläppen globalt. sjunker utsläpp, vilket är glädjande, men snabbväxande tillväxtländer måste också bidra – först och främst genom att hejda ökningen av sina utsläpp och därefter genom substantiella utsläppsminskningar. BRIK-länderna, det vill säga , , och , står för så mycket av de samlade utsläppen som EU, och deras utsläpp fortsätter att öka i snabb takt. Om inte dessa länder också tar ansvar och bidrar kommer vi aldrig att klara att göra de utsläppsminskningar som krävs för att hejda den globala uppvärmningen till max två grader. Detta understryker vikten av internationellt samarbete. Därför är de stundande klimatförhandlingarna i , COP 19, viktiga. Det jag ser som det viktigaste målet för förhandlingarna i är att föra de olika parterna närmare varandra, så att vi klarar av att nå det mål som är uppsatt, nämligen att i , vid COP 21, nå en global överenskommelse. När man diskuterar internationell klimatpolitik är det lätt att känna sig pessimistisk – det händer för lite, och det går för långsamt. Men det finns faktiskt många hoppfulla initiativ runt om i världen, inte minst på regional nivå. I till exempel har sju regioner enats om att gå före och inrätta ett utsläppshandelssystem i syfte att förhoppningsvis ha ett nationellt system på plats . Även i finns flera exempel på regionala initiativ när det gäller utsläppshandel, och länder som , och har också planer på att införa utsläppshandelssystem. Detta är en mycket välkommen utveckling. Det är en utveckling som löper parallellt med FN:s klimatförhandlingar men förbättrar förutsättningen att komma överens, vilket bidrar till att sätta ett pris på utsläpp globalt och därigenom bidrar till lägre utsläpp. Utvecklingen skapar också förutsättningar för att vi ska kunna koppla ihop utsläppshandeln mellan olika länder och olika regioner. EU:s ambition måste vara att koppla ihop vårt system med andra länders och regioners. På så sätt skapas förutsättningar för effektiva utsläppsminskningar och sjystare konkurrens internationellt. Utsläppshandeln är, som vi har varit inne på tidigare här i debatten, EU:s viktigaste instrument för att minska utsläppen. Därför är det viktigt att utsläppshandelssystemet, alltså EU ETS, vårdas. Styrkan med ETS är att det är ett marknadsbaserat system där priset sätts enligt principen om tillgång och efterfrågan. Genom att sätta upp långsiktiga och ambitiösa mål för utsläppsminskningar skapar vi förutsättningar för utsläppshandeln att fortsätta leverera utsläppsminskningar på ett kostnadseffektivt sätt med sikte på EU:s övergripande klimatmål till 2050. Som politiker är det viktigt att motstå frestelsen att gå in och ratta i systemet och på konstlat vis försöka påverka priset på utsläppsrätter. Sådana åtgärder riskerar att äventyra hela systemets trovärdighet och funktionssätt. Därför tror jag att det hade varit mycket olyckligt om vi politiskt skulle intervenera och sätta ett golvpris på utsläppsrätter. Det förvånar mig att S, V och MP alla tycks vara inne på denna linje utan närmare analys av hur det skulle påverka handelssystemet eller samhällsekonomin. Avslutningsvis, herr talman, vill jag nämna några ord om de så kallade flexibla mekanismerna CDM, Clean Development Mechanism, som också behandlas i betänkandet. Eftersom klimatutmaningen är global och eftersom det finns ett stort behov av att sprida kunskap, teknik och att hjälpa utvecklingsländer att inte fastna i samma fossilberoende som vi har gjort i västvärlden menar jag att dessa mekanismer är viktiga. Genom CDM kan vi genomföra kostnadseffektiva utsläppsminskningar och sprida teknik och skapa förutsättningar för en hållbar utveckling i andra länder. Synen på flexibla mekanismer vittnar om olika synsätt på hela klimatutmaningen egentligen. För mig och Alliansen, som är övertygade om att klimatutmaningen bara kan lösas internationellt, är CDM-projekt viktiga verktyg för att minska de globala utsläppen och skapa förutsättningar för hållbar tillväxt även i utvecklingsländer. är det land inom EU som har lägst utsläpp i relation till vår bnp. Vi har högst andel förnybar energi av samtliga EU-länder, och vi har en elproduktion med extremt låga utsläpp. Vi har dessutom bland de absolut mest ambitiösa klimatmålen i världen, men att bara vidta åtgärder i räcker inte. Givet detta vore det oklokt att slå in på den linje som S, V och MP föreslår, nämligen att åtgärder som vidtas i andra länder inte ska få räknas in i det svenska målet. Jag tycker att det vore väldigt synd om inte skulle kunna bidra till att bygga solenergianläggningar i eller biokraftverk i , vilket vi gör. För den rödgröna oppositionen tycks det närmast vara att ett mål att svensk klimatpolitik ska kosta de svenska skattebetalarna så mycket som möjligt, då man säger nej till kostnadseffektiva CDM-investeringar och i stället bland annat föreslår ett återinförande av ineffektiva klimatinvesteringsprogram. För Alliansen är i stället målet att de globala utsläppen ska minska så mycket som möjligt. Bara genom internationella åtgärder kan vi på allvar möta klimatutmaningen. I detta arbete är utsläppshandel och flexibla mekanismer fundamentalt viktiga. 30 (V) replik: Jag har några frågor till . Handelssystemet i EU är ju ett marknadsbaserat system, och man kan tycka att ett parti som borde ha ganska genomtänkta förslag på hur ett sådant system ska fungera. Vi ska också komma ihåg att systemet togs fram av politisk mangling, främst på EU-nivå – jag satt i under den tiden – men även på medlemsstatsnivå. Det är alltså ett i allra högst grad politiskt designat system. När vi ser att priset för att släppa ut ett ton koldioxid nu ligger på nästan bara en tiondel av vad det ursprungligen var tänkt. Tycker verkligen inte då att vi behöver göra något för att se till att det här systemet levererar? Det är min första fråga. Min andra fråga rör det direktiv som styr utsläppshandelssystemet, EU:s utsläppshandelsdirektiv. Där står det klart och tydligt att intäkterna från utsläppshandeln ska användas till klimatåtgärder. Men när man tittar i regeringens budget ser man att intäkterna går till fortsatta skattesänkningar för höginkomsttagare. Ni avsätter inte intäkterna till exempelvis klimatbistånd i utvecklingsländerna. Varför gör ni inte det, ? 31 (M) replik: Ja, EU:s handel med utsläppsrätter är ett marknadsbaserat system, och som jag sade i mitt anförande baseras priset på tillgång och efterfrågan. Grundproblemet är att tillgången på utsläppsrätter har varit för stor. Där tror jag att vi är överens. Det har varit för låga ambitioner från starten, vilket jag tidigare var inne på. Frågan blir då hur vi ska komma till rätta med grundproblemet. Då kan man göra som föreslår, åtgärda symtomen, föreslå att man ska införa ett system för att sätta ett golv för priset. Men priset handlar ju om taket för utsläpp. Därför tycker jag och Alliansen att grundproblemet måste lösas genom att vi på EU-nivå verkar för att systemet långsiktigt ska utgå från ambitiösare klimatmål. Därför är jag väldigt glad att regeringen och EU under det svenska ordförandeskapet fick på plats ur ett europeiskt perspektiv väldigt ambitiöst mål om att minska utsläppen med 80–till 2050. Det skapar förutsättningar för att vi långsiktigt ska få ett utsläppshandelssystem som fungerar, att utsläppen får ett pris som är så pass högt att det skapas tillräckliga incitament för investeringar i ny och grön teknik. Vi har kommit överens om att backloading kan vara ett sätt att lösa det tillfälliga problemet som det låga priset medför. Men det skjuter egentligen bara problemet , som också var inne på i sitt anförande. När det gäller den andra frågan, om intäkterna, kan vi konstatera att satsar långt mer än vad vi får in från utförsäljningar av utsläppsrätter på åtgärder för att minska utsläppen i och i andra länder. 32 (V) replik: Med all respekt för klimatmål till 2050, , men om vi vill att någonting ska hända här och – det tror jag att du också vill – måste vi höja klimatmålet här och . Vi kan inte vänta till 2050.