prot · H009117 · 2013-06-05 00:00:00 — Det ökar också förmågan att hantera civila kriser i regionen. måste vi också närma oss och ha samarbete där så är möjligt, med respekt för vår egen starka värdegemenskap. Slutligen några ord om vår förmåga att ta emot hjälp. Det nordiska samarbetet utgör ett viktigt komplement till såväl EU som Nato och våra och . Försvarsberedningen säger följande: Utvidgningen av Nato har gynnat säkerheten i inklusive och vårt närområde. Nato är ett viktigt politiskt forum för dialog mellan medlemsländer samt mellan medlemsländer och partnerländer. Nato är också den enda organisation som har en utvecklad förmåga för ledning och genomförande av krävande militära insatser i och globalt. Vi är inte medlemmar, men samarbetet vi har är avgörande för att vi ska kunna utveckla en relevant, modern, flexibel och användbar svensk försvarsmakt för eget försvar och internationella insatser. Försvarsberedningens ställningstagande är alltså att vi inte klarar oss utan Nato. Även i de Nordengemensamma övningarna blir Nato en självklar part eftersom tre av de fem länderna är medlemmar i . Detsamma gäller i den nordiska stridsgruppen. Nordefco är nu den formaliserade strukturen för försvarssamarbete i och bidrar till att vinsterna bara kan bli större: effektivare resursanvändning, större bredd i den militära förmågan och fortsatt samverkan i internationella insatser. Men det blir också mer och mer tydligt att solidaritetsförklaringarna riskerar att inte kunna verkställas då vi saknar förmåga att ge och ta emot hjälp i tillräcklig omfattning. Det är därför särskilt glädjande att utskottet nu tydligt uttrycker att regeringen förutsätts vidta nödvändiga åtgärder för att kunna göra just detta. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 62 (S): Jag börjar med att yrka bifall till våra två reservationer 1 och 5. När vi ska behandla detta betänkande från det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet har jag också lyssnat på den tidigare debatten som också handlade om . Det känns faktiskt som om vi har haft en nordisk debatt under många timmar den här dagen. Det känns också mycket bra att vi är nästan överens i de flesta frågor. Jag ska försöka förklara varför vi ändå har skrivit ett antal reservationer. Vissa partier har lite svårt att förstå varför vi har gjort det. Vi socialdemokrater vill att ska vara militärt alliansfritt. Vi vill försvara . Vi vill börja inifrån och gå utåt. Det syns också i Försvarsberedningens betänkande att det är det vi anser. Vi är mycket eniga om detta. Detta ärende handlar om och om samarbetet inom . Det handlar också om den mjuka säkerheten. Det kan vara turism, företagsutveckling, diplomati eller handel. Jag hörde ett inlägg om energin och vikten av att den kommer till oss. är ett fredens hav. Detta fredens hav ska vi vara rädda om och använda på bästa sätt. Men trots det måste utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken fördjupas. Vi vill ha en högre prioritet än enligt dagens förslag. Vi vet att detta handlar om stabilitet och säkerhet. Vi vet att övning, utbildning, underrättelse och förmågeutveckling gör att säkerheten ökar i vårt närområde. Detta är också kostnadseffektivt. Vi har lika värderingar som våra grannar, och vi måste bygga vidare på dem. Vi vill också att det nordiska samarbetet i FN ska öka, och vi vill stödja alla de FN-insatser som pågår. Det är ett historiskt lågt deltagande i FN-missioner just nu från sida. Vi anser att vi ska öka detta deltagande. Vi vill också tillsammans med våra nordiska vänner kunna ge ett gemensamt nordiskt styrkebidrag. Vi skulle också önska att man tog ett större grepp om . Vår vinterförmåga i norr skulle kunna användas på ett bra sätt. Vi tittar på våra stridsgrupper i EU, och vi kan se att de fortfarande inte är använda. När någon ber om stöd får vi ta ut vårt bidrag, be att få kliva av från stridsgrupperna och sedan skicka ett enskilt svenskt bidrag. Det måste utredas varför bidraget inte går att använda som det är. Men vi har den hårda säkerheten. Vi har Stoltenbergrapporten som grund, vi har Nordefco, som vi har hört om, vi har Nato och partnerskapet för fred, och vi har resolution från FN, som vi stöder fullt ut. Vi har också lyckats få gendercentret, som hela världen kommer att rikta sina blickar mot. Det tycker vi är väldigt bra. Vi är glada över allt det samarbete som vi har här i , för vi tror att det kan leda fram till säkerhet och stabilitet hos oss. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § Indelning i utgiftsområden Föredrogs betänkande 2012/13:KU25 Indelning i utgiftsområden (prop. 2012/13:100 delvis). Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 15 §.) 11 § Konvention om social trygghet mellan och Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2012/13:SfU12 Konvention om social trygghet mellan och (prop. 2012/13:117). 63 (SD): har behandlat en proposition från regeringen som innehåller ett godkännande av konventionen om social trygghet mellan och . Av utskottets betänkande framgår att majoriteten ställer sig bakom propositionen. Vi sverigedemokrater säger nej. Propositionen innehåller bestämmelser som samordnar och lagstiftningar om ålderspension, efterlevandepension och invaliditetspension samt sjuk- och aktivitetsersättning. Det framgår även att regeringens bedömning är att konventionen underlättar rörligheten mellan och . förespråkar en reglerad, behovsanpassad arbetskraftsinvandring som är grundad på svenska förhållanden och svenska förutsättningar. Vår inställning till socialförsäkringsfrågor är att de bör hanteras nationellt, helt utan förpliktelser gentemot tredje land. Regeringen hävdar å sin sida att denna konvention för del inte skulle innebära några nya åtaganden för vidkommande, men vi ser den som ett steg förvisso ett litet steg men dock ett steg i fel riktning. Våra politiska motståndare brukar ofta hävda att vill isolera och svensk arbetsmarknad. Det är inte sant, och det vill jag gärna betona, fru talman: Det är inte sant. Vi har inga synpunkter på fri rörlighet mellan de europeiska länder som är jämförbara med i ekonomiskt, socialt och kulturellt hänseende. klubbades också här i kammaren ett beslut om ett förslag om en nordisk konvention som alla partier, inklusive , ställde sig positiva till. Jag kan inte låta bli, fru talman, att rycka ett citat ur den debatt som föregick vår nuvarande, ur det sammansatta utrikes- och försvarsutskottets betänkande. Där sades det: Det nordiska samarbetet är bland de äldsta och mest omfattande regionala samarbetena i världen. Det bygger på gemensamma värden och en vilja att bidra till en dynamisk utveckling samt att öka kompetens och konkurrenskraft. De nordiska ländernas historia är nära sammanflätad. Det finns dock en stor skillnad mellan ett samarbete med å ena sidan och ett samarbete inom å den andra. De skandinaviska länderna har en snarlik demografi, liknande kulturer och ett redan omfattande utbyte av arbetskraft. Det är ett grannskap som har vuxit fram . Svenskar arbetar i våra nordiska grannländer i ganska hygglig omfattning, och arbetare från de nordiska grannländerna kommer till och jobbar. Det ser vi bara positivt på. är ett stort land med en folkmängd på omkring en miljard människor. är ett litet land med en folkmängd på 9 1/2 miljon. Vi har redan nu ett stort inflöde av arbetskraft från . Enligt beviljades ca 2 700 personer från arbetstillstånd. Genom den konvention om social trygghet som vi debatterar nu är det vår mening att det blir alltmer attraktivt för indiska medborgare generellt att söka arbetstillstånd i . Det kommer sannolikt att resultera i en ökad införsel av arbetskraft. Det är just detta syfte som regeringen också uttrycker i sin proposition. Den största arbetskraftskategorin som kommer från är dataspecialister, men med ett utökat skyddsnät generellt kommer även lågkvalificerad arbetskraft att komma hit. Det kommer att ske eftersom lågavlönade arbetare känner en större tilltro till den sociala tryggheten. syn på arbetskraftsinvandring tar sin grund i rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning, det så kallade blåkortsdirektivet. Regeringens proposition om genomförande av blåkortsdirektivet kommer att debatteras här i kammaren . har förvisso starka synpunkter på vissa detaljer i regeringens proposition om genomförande av detta blåkortsdirektiv, men i grunden är det ganska positivt. Det är vår mening att det är individerna själva som ska ansvara för den sociala tryggheten vid ansökan om arbetstillstånd. En tredjelandsmedborgare måste kunna visa upp ett giltigt anställningsavtal med angiven lön och arbetstid och, i tillämpliga fall, andra relevanta arbets- och anställningsvillkor. Det behövs även en resehandling, en sjukförsäkring och ett bevis på att man har ordnat en bostad. Den ökade införsel av okvalificerad arbetskraft som mycket väl kan bli följden av denna konvention är knappast att betrakta som önskvärd. Den arbetskraftsinvandring som vi har sett är till största delen av just det slaget, och vi saknar inte sådan arbetskraft . Vi har en arbetslöshet på . De arbetslösa som finns i är de som vi främst bör prioritera. Grunden till all arbetskraftsinvandring måste vara en arbetsmarknadsprövning. Vi har en enorm kompetens i , men vi måste bli bättre på att matcha utbildning med efterfrågan. Både nuvarande och tidigare regeringar har misslyckats exempelvis genom att alltför få läkare har utbildats. Resultatet har blivit att vi har varit tvungna att ta in en massa utländska läkare. Sedan använder man detta som argument i debatten och säger: Vi måste ta hit så många invandrare eftersom vi annars inte skulle ha tillräckligt många läkare. Faktum är att vi skulle ha haft tillräckligt många läkare om vi bara hade utbildat tillräckligt många inom . Detsamma gäller naturligtvis på de flesta andra områden. Jag anser att detta är ett mycket destruktivt sätt att agera från regeringens håll. Regeringen presenterade förvisso i sin vårbudget ganska stora satsningar på fler utbildningsplatser. Även vi sverigedemokrater vill satsa på forskning och utbildning, men med incitament för utbildningsväsendet så att rätt utbildningar erbjuds under rätt tider av efterfrågan. Konventionen mellan och handlar om social trygghet. Den handlar inte uttryckligen om arbetskraftsinvandring. Jag tycker ändå att det är viktigt att lyfta denna fråga eftersom regeringens uttryckliga mål med konventionen är att underlätta rörligheten mellan och . menar att det är rimligt att en högkvalificerad arbetskraftsinvandrare kan uppvisa ett giltigt anställningsavtal om en tjänst med en lön som motsvarar minst 1,5 gånger genomsnittslönen i alltså helt i linje med blåkortsdirektivet, som jag nämnde tidigare. Men om den invandrade har med sig en make eller maka som inte arbetar måste blåkortsinnehavaren enligt vårt förslag kunna uppvisa 2,5 gånger genomsnittslönen. Detta anser vi vara rimligt eftersom det annars finns risk för att en större familj med flera barn lever på en nivå som egentligen är under existensminimum. Ett alternativ skulle kunna vara att båda makarna kommer hit som högkvalificerad arbetskraft. Blåkortsdirektivet är, med de förslag till justeringar som har presenterat, fullt tillräckligt för att möjliggöra den högkvalificerade arbetskraftsinvandring som kan tänkas vara i behov av. Därför yrkar jag avslag på propositionen och bifall till reservationen. 64 (M): har vi en kort debatt om konventionen om social trygghet mellan och . Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i socialförsäkringsutskottets betänkande. EU och står inför stora och betydande utmaningar . Det gäller att öka tillväxten för att vi ska kunna säkra och behålla vår välfärd. Vilka åtgärder kan vi då vidta för att migration och rörlighet mer effektivt ska kunna leda till ekonomisk tillväxt? Hur ska vi göra för att locka talangerna till ? Ett sätt är att göra det lättare och mer attraktivt att komma till och arbeta. Reformen om arbetskraftsinvandring har gjort det lättare, och den konvention om social trygghet mellan och vi nu debatterar gör det än mer attraktivt att söka sig hit för att arbeta. Vad kan en sådan konvention dock innebära i praktiken? Jag ska ta två fingerade exempel. Det första är en 25-årig indisk kvinna som arbetar som konsult på ett it-företag i . Hon är utsänd och ska enligt avtalet jobba i . Hon omfattas därmed av den indiska lagstiftningen. förlängs anställningsavtalet , så hon räknas inte längre som utsänd utan tillhör nu svensk lagstiftning. Efter att hon arbetat i råkar hon ut för en bilolycka och får sin arbetsförmåga nedsatt . Hon kan därmed beviljas inkomstrelaterad aktivitetsersättning och kan nu tillgodoräkna sig de inkomster hon har haft hon har tillhört svensk lagstiftning. Det andra exemplet är en svensk 52-årig dataingenjör som är utsänd av ett svenskt företag för att jobba på ett av deras kontor i . Han ska arbeta och omfattas därför av svensk lagstiftning. flyttar han tillbaka till och återgår till sitt gamla jobb. drabbas han av en kronisk sjukdom som innebär att arbetsförmågan bedöms bli varaktigt nedsatt till hälften. Han beviljas sjukersättning. När antagandeinkomsten ska beräknas går , och tack vare konventionen får han även tillgodoräkna sig de inkomster han hade han arbetade i . Högkvalificerade migranter söker sig gärna till och . För oss i gäller det att på så många sätt som möjligt göra till ett land som är attraktivt att komma och arbeta och leva i. Det är i denna konkurrenssituation vi befinner oss. Det är också allmänt känt att efterfrågan på såväl it- och telekomspecialister som ingenjörer är större än vad tillgången är. De svenska relationerna med har blivit mer intensiva, och även rörligheten mellan länderna har ökat . Personer som får arbetstillstånd i som arbetskraftsinvandrare från ökar, och denna konvention underlättar rörligheten ytterligare. Den gör till ett mer attraktivt land för indiska medborgare att arbeta i, och den gör det naturligtvis också mer attraktivt för svenskar att arbeta i . Sedan reformen om arbetskraftsinvandring genomfördes har 9 988 arbetstillstånd för indiska specialister och ingenjörer beviljats i , och förhoppningsvis kommer den konvention vi nu debatterar att göra än mer attraktivt som arbetsland. Konventionen innebär inte några nya åtaganden för svenskt vidkommande, utan den innehåller bestämmelser som samordnar våra länders lagstiftning om ålders-, efterlevande- och invaliditetspension. Jag gav alldeles exempel på vad konventionen rent praktiskt kan innebära att det blir tryggare för en indier att komma till för att arbeta och att det blir tryggare för en svensk att åka till för att arbeta. En mängd av våra stora internationella företag är etablerade i , och vid ett besök hos i Pune utanför jag gjorde uttryckte ledningen stor uppskattning över konventionen. Den är mycket bra, som en av de indiska cheferna sa. Den främjar relationerna mellan våra länder och gör det enklare att jobba i för en indier och vice versa för en svensk. Jag träffade också ett indiskt företag som verkar i hela världen. Jag kan i sammanhanget nämna att de nyanställer ungefär 10 000 högkvalificerade it-specialister direkt från universiteten. Det här företaget har även etablerat sig i och har ett kontor i . Det var samma reaktion här om konventionen: En framåtsyftande och uppskattad utveckling mellan våra länder, som en av dem jag talade med uttryckte det. Så sent som fick jag uppgift om att man i EU räknar med att det kommer att vara en brist på 900 000 it-specialister, telekomspecialister och ingenjörer . är en del av EU, så bristen kommer vi också att ha här i kanske inte 900 000, men dock. Arbetskraftsinvandring är en viktig framtidsfråga för att möta kommande behov, och vi måste på flera sätt underlätta för personer med särskilda kunskaper att söka sig till . Den här konventionen är ett sätt att göra det. Invandring från tredjeland är dessutom en källa till högkvalificerad arbetskraft. , likaväl som hela Europeiska unionen, finns på en hårt konkurrensutsatt marknad vad gäller högkvalificerad arbetskraft eller snarare bristen på högkvalificerad arbetskraft. Om vi inte får arbetskraftsinvandring kommer bland annat it- och telekombranschen att få problem och stanna av, och det har vi i inte råd med. I detta anförande instämde (M). 65 (SD) replik: talade varmt om regeringens proposition. Vi är någorlunda överens om att det ska finnas möjligheter för högkvalificerad arbetskraft att komma till och jobba under förutsättning att en viss kompetens saknas inom gränser. Det är i alla fall syn på den saken. har också länge förespråkat någon form av gästarbetarsystem just för denna kategori av arbetskraftsinvandrare. Gällande den konvention om social trygghet mellan och som propositionen handlar om har jag dock en fråga. Ser inte och hennes kolleger någon som helst risk för att det snarare leder till en ökad rörlighet för lågkvalificerad arbetskraft, alltså sådan som vi knappast kan sägas lida någon brist på? 66 (M) replik: Nej, jag gör inte det. Vi har nämligen en väl fungerande lag om arbetskraftsinvandring, och den innebär att det är företagen i som anställer. Det är de som har behov av arbetskraft, och alla som kommer till från tredjeland behöver ett arbetstillstånd. Jag ser alltså ingen fara med det. 67 (SD) replik: Om det nu inte blir så, varför behöver vi då en konvention? Vi behöver uppenbarligen inte någon konvention för att locka hit högkvalificerad arbetskraft från ; det kommer 2 700 . Då måste alltså syftet med konventionen och det nya lagförslaget vara att öka rörligheten även för lågkvalificerade, när vi har 8,7 procents arbetslöshet totalt och en mycket högre arbetslöshet för ungdomar. Det saknas inte resurser att ta av. Hur förklarar att vi som sagt redan har ganska lätt att rekrytera arbetskraft från ? Vad behöver vi konventionen till? 68 (M) replik: Jag håller inte med . Vi har inte lätt att rekrytera högkvalificerad arbetskraft. Det finns undersökningar som visar att specialisterna kanske väljer andra länder, som och , i första hand. Vi konkurrerar även med hela EU. är ett litet land långt uppe i , och vi kanske inte alltid är ett förstahandsval. Därför måste vi göra attraktivt på så många sätt vi kan. Det ska vara ett bra land att komma och jobba i, och då är konventionen en alldeles utmärkt del i det. Vi kommer säkert att ha också andra saker för att locka högkvalificerad arbetskraft. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 12 § Karriärvägar för lärare i skolväsendet m.m. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2012/13:UbU15 Karriärvägar för lärare i skolväsendet m.m. (prop. 2012/13:136). 69 (S): ska utbildningsutskottet debattera betänkandet om karriärvägar för lärare i skolväsendet. Vi socialdemokrater står förstås bakom våra reservationer, men för att vinna tid yrkar jag bara bifall till vår reservation nr 6. när vi debatterar lärarnas karriärvägar är det många elever i landets skolor som slutar skolan och går på sommarlov. På många skoltrappor sjungs det och kastas studentmössor. Eleverna tar farväl av sina lärare för att starta vuxenlivet utanför grund- och gymnasieskolan. Det hurras och sjungs, och det fälls säkert en och annan tår när lärare och kamrater skiljs åt. Många tar med sig minnen av lärare som har varit fantastiska. Det handlar om duktiga pedagoger som byggt relationer med sina elever och som fört över passionen för lärandet till eleverna. Jag drar mig till minnes en historielärare som inledde avsnittet om med att vifta med en flagga och med sin djupa stämma sjunga Marseljäsen för oss Kortedalaungar. Framåt, ni barn av fosterlandet, sjöng han, fast på franska. Det var kanske tur att vi inte kunde så mycket franska, för det vi förstod var hans passion för sitt yrke, hans glädje i att lära ut. Passionen var det inget fel på. Den imponerade, och han blev en av mina favoritlärare. vet vi att det enskilt viktigaste för elevernas resultat i skolan är mötet med en skicklig lärare. För att vara en bra lärare måste man förstås ha en passion för yrket, men för att förbli en skicklig lärare är det en absolut förutsättning att man får möjlighet att ta till sig och använda ny kunskap i yrket. Kontinuerlig fortbildning och kompetensutveckling med nära koppling till akademin ska vara naturliga inslag i lärarrollen. Genom att skapa strukturer för lärande också för lärarna kan nya forskningsrön snabbare få genomslag i landets alla klassrum. Vill vi ha högre kunskapsresultat i den svenska skolan måste vi också skapa förutsättningar för fler begåvade och ambitiösa studenter att vilja utbilda sig och arbeta som lärare. Ett sätt att göra läraryrket mer attraktivt är att visa att det finns utvecklingsmöjligheter i yrket, att man kan göra karriär som lärare. Det kan stimulera till utveckling, och det ger möjligheter för skolan att dra extra nytta av skickliga lärare som vill fördjupa sig genom till exempel akademiska studier. Därför vill vi socialdemokrater se flera karriärvägar för lärare och förskollärare. Det förslag som regeringen nu lägger fram och som vi debatterar har en del brister. Vi vill se en del förändringar i förslaget. Den allvarligaste kritiken mot förslaget är att det inte gäller lärare som forskar på områden som rör skolans absoluta kärna, det vill säga lärande om lärandet. Lärare som har en licentiatexamen eller har disputerat inom utbildningsvetenskap, pedagogik, pedagogiskt arbete eller allmändidaktik kommer inte i fråga för en lektorstjänst enligt det förslag regeringen nu har lagt fram. Det betyder att de lärare som skaffat sig akademiska kunskaper på ett område som är mycket nära skolans absoluta kärnområde ställs åt sidan när det gäller karriärvägarna. Det betyder att hundratals lärare som är antagna och redan går på forskarskolor eller de så kallade kommundoktoranderna inte har möjlighet att söka en lektorstjänst efter disputationen. Särskilt gäller det lärare för de yngre åldrarna. Där är det vanligt att man har tagit licentiatexamen eller avlagt doktorsexamen med en sådan inriktning. Lärarna själva har alltså identifierat ett behov av att forska inom pedagogik, didaktik och utbildningsvetenskap, de forskningsfält som inrymmer frågor om lärande, om kunskapsbildning och kunskapsprocesser. De har identifierat det som ett område med särskilt stort behov av att utvecklas i skolan. Därför är det inte rimligt att just det utvecklingsbehovet inte erkänns av regeringen i samband med karriärtjänsterna. Vid bedrivs forskning av lärare inom och lärarforskning. Där är man mycket förvånad över att karriärtjänsterna inte omfattar de forskare som ägnar sig åt skolans vetenskapliga kärna. Det betyder att en lärare som har forskat och tillägnat sig särskilda kunskaper inte kan komma tillbaka till skolan på en karriärtjänst för att arbeta med skolutveckling inom lärande om lärandet. En risk med regeringens snäva ämnesfokusering är att de lärare som forskat just inom det här området går vidare och inte kommer tillbaka till skolan. Att utesluta ämnen som har sitt vetenskapliga forskningsfokus här undergräver skolforskningens ställning såväl i akademin som i praktiken i skolan. Den svenska skolan behöver alla lärare som beforskar sitt arbetsfält, och karriärtjänsterna borde vara självklara möjligheter för att få tillbaka också de lärarna till aktiv tjänst som skolutvecklare. Karriärtjänsterna skulle kunna vara viktiga resurser också inom ämnen där det finns stora utvecklingsbehov men som inte är adresserade av regeringens förslag. Ett sådant exempel är lärares ledarskap. Det har visat sig att utbildning och handledningsinsatser i ledarskap, framför allt på gymnasieskolan, har varit mycket eftersökta. Det finns ett stort behov av långsiktig utveckling på området. Detta är ett av de områden där karriärtjänsterna skulle kunna vara ett sätt att få disputerade lärare att vara en drivkraft.