prot · H00997 · 2013-04-24 00:00:00 — Någonstans måste det gå till den generella rättigheten och möjligheten att utvecklas såsom människa, medborgare och individ. Därför är vi kanske inte fullt så oeniga vad gäller om det ska vara delat eller enhetligt, utan här tror jag att vi är helt överens. Möjligen är vi oeniga om vilka verktyg som behövs och vilka verktyg som behövs i och vad de får för konsekvenser. Frågan är vad det är för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som enligt konventionen ska uppfylla som vi inte uppfyller . Vad är det vill att ska åta sig via konventionen? Jag tror att verktygen riktar sig åt ett annat håll än mot . 79 HANS (V) replik: Det är de rödgröna partierna som är konsekventa och generella när det kommer till de mänskliga rättigheterna, . Vi vill att det ska finnas en individuell klagorätt oavsett om det gäller de medborgerliga och politiska rättigheterna eller de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Vi gör ingen åtskillnad; vi är generella. De borgerliga partierna däremot förespråkar särlösningar. Man ska klagorätt när det gäller de medborgerliga och politiska rättigheterna men inte när det gäller de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Det tydliggjordes också här att vi har ganska olika syn på roll. tycker att det är viktigt att ratificera , bland annat för att vi ser att de är viktiga verktyg även i vårt eget land. Vi har inte kommit till vägs ände vad gäller arbetet med de mänskliga rättigheterna i vårt land. Det gäller även de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Vi ser också att när ratificerar en konvention ökar vi legitimiteten för konventionen på en global nivå. Då skapar vi ett ökat tryck på de länder i andra delar av världen som också skulle behöva ratificera konventionen. Gång på gång har vi hört från att de vill undersöka om det är lämpligt för att ratificera detta tilläggsprotokoll. Jag kan inte riktigt frigöra mig från misstanken att de borgerliga partierna är ovilliga att ge individer i individuell klagorätt. Jag är övertygad om att det finns människor i vårt land som skulle ha all anledning att använda sin klagorätt. Det gäller de transsexuella, som fortfarande tvångssteriliseras i vårt land. Det gäller de människor som stoppas i tunnelbanan på grund av sin hudfärg eller etniska härkomst. Det gäller de papperslösa som fortfarande förvägras vård. Jag är övertygad om att många av dem skulle sätta fingret på flera av de brott mot de mänskliga rättigheterna som fortfarande begås i vårt land. Jag tror att detta är kärnan, . Ni är rädda för att det skulle synliggöra de problem och utmaningar som fortfarande finns i alliansregeringens . 80 (M) replik: Jag har lite svårt att stämma in i beskrivning av att skulle ha sådana våldsamma brister i de mänskliga rättigheterna. Vem är det som saknar talerätt i ? Vem är det som inte på politisk nivå eller i en öppen debatt kan väcka den typ av frågor som har lyfts upp? På vilket sätt skulle det påverka ? Jag är mycket medveten om att det finns många länder där talerätten behövs. Jag är dock rätt övertygad om att man här kan föra till torgs sina åsikter och uppfattningar. Jag är mycket mer bekymrad över den diskriminering som inte syns, den dolda diskriminering som inte kan föras upp till ytan. Men här i har vi den möjligheten. Jag är därför fortfarande lite brydd över varför vi gör tilläggsprotokollet till huvudpunkten när huvudpunkten borde vara att vi sluter oss samman och säger att vi står för mänskliga rättigheter och individens möjlighet att växa och utvecklas och att vi också står för det i det internationella samfundet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 2012/13:AU8 Arbetsrätt. 81 (S): ska vi behandla 77 motionsyrkanden om arbetsrättsliga frågor som väcktes under allmänna motionstiden . Det stora antalet motionsyrkanden visar på ett stort politiskt intresse för arbetsrättslagstiftningen och arbetsmarknadspolitiken. Jag vill börja med att yrka bifall till våra reservationer nr 2, 5 och 12. Sedan maktskiftet 2006 har det skett stora förändringar för den enskilde arbetstagaren vad avser arbetsrätten. Lejonparten av de stora förändringarna skedde förra mandatperioden 20062010. Jag kommer att kortfattat beskriva en del av de förändringar och försämringar som har genomförts och som har drabbat den enskilde arbetstagaren ganska hårt. Jag kommer sedan att gå vidare till vad vi socialdemokrater har för tankar och idéer när det gäller arbetsmarknad och arbetsrätt. Det har skett ganska stora förändringar i arbetsrätten. Ett av de första förslagen som den borgerliga regeringen genomförde efter tillträdet 2006 var att man försämrade och försvagade anställningsskyddet. Före regeringsskiftet hade den dåvarande socialdemokratiska regeringen lagt fram ett förslag som innebar förändringar av möjligheten att anställa , så kallad visstid. Den borgerliga regeringen strök det som var positivt för arbetstagarna ur förslaget men genomförde de delar som var till fördel för arbetsgivarna och förlängde tiden för visstidsanställningar kraftigt. Ändringarna syftade till att göra det ännu lättare för företagen att slippa tillsvidareanställa och därmed inte behöva saklig grund för att avsluta anställningen. Efter att röstat igenom försämringen anmälde LO och TCO detta till EU. Vad utfallet av den anmälan blir återstår att se. har regeringen lämnat in ett yttrande till . återstår för att ta ställning till yttrandet och se om den argumentation som regeringen har lagt fram är till fyllest och att därefter komma med ett ställningstagande. Naturligtvis vore det en nesa för att få en reprimand eller till och med få ett domslut som pekar på att man är tvungen att vidta åtgärder i den här delen. Det blir spännande att höra hur alliansföreträdarna kommenterar frågan om visstidsanställningar, om man håller med regeringen i synen att detta inte är förenligt med den svenska modellen på svensk arbetsmarknad, vilket har varit arbetsmarknadsministerns kommentar i medierna i anslutning till det yrkande som regeringen har lämnat vidare till EU. Det har blivit lättare att kringgå lag och kollektivavtal genom att man har tagit bort en del av de delarna när det gäller framför allt turordningsreglerna. fanns det ett starkare skydd för dem som var äldre, , som sades upp på grund av arbetsbrist. Det fanns ett skäl till det. Det är naturligtvis att det är svårare för den som är äldre att få ett nytt jobb. Detta var också något som man genomförde. När det gäller lag och kollektivavtal handlar det mycket om att man införde så kallad F-skattsedel. Vissa arbetsgivare ställer krav på att man har F-skattsedel i stället för att man blir anställd. Man är alltså egenföretagare i stället för att bli anställd. Det påverkar naturligtvis arbetstagarbegreppet. Det innebär att det blir lättare för arbetsgivare att slippa arbetsrättslig lagstiftning och kollektivavtal. Det har blivit försämrad jämställdhetslagstiftning. När jämställdhetslagen ersattes med diskrimineringslagen passade regeringen på att luckra upp de regler som innebar att arbetsgivaren måste upprätta en plan för sitt jämställdhetsarbete och för sitt arbete mot lönediskriminering. Sådana planer skulle tidigare uppdateras och upprättas hos alla arbetsgivare som har tio eller fler anställda. Efter ändringen räcker det att planerna upprättas , och arbetsgivare med färre än 25 anställda behöver inte upprätta några planer alls. Av erfarenhet vet vi att det förebyggande arbete som genomförs inom ramen för dessa planerade insatser är det som är effektivast för att motverka diskriminering. Det har blivit svårare att teckna avtal och förhandla med utländska arbetsgivare. Det var också något som regeringen genomförde när det gäller behörig arbetsgivarrepresentant. har vi en proposition som vi kommer att behandla i närtid. Vi socialdemokrater har föreslagit att den behöriga representanten också ska ges mandat att teckna kollektivavtal. Det ser vi som mycket viktigt för att kunna få en väl fungerande svensk arbetsmarknad. Det återstår att se hur resultatet kommer att bli när frågan behandlas här i kammaren framöver. Det har skett kraftiga inskränkningar i strejkrätten. Då tänker jag närmast på lex , där regeringen valde en minimilagstiftning. har regeringen efter ett tillkännagivande i tillsatt en parlamentarisk lex Laval-utredning med möjlighet att lägga förslag på hur en ny lagstiftning skulle kunna se ut framöver. Jag har ganska stora förhoppningar på att vi kommer fram till en förändrad lagstiftning som innebär att det blir lättare för arbetskraft att jobba utifrån svenska villkor. Vad vill då vi socialdemokrater när det gäller arbetsmarknaden i allmänhet och arbetsrätten i synnerhet? Vi har haft en partikongress som avslutades. Där har vi slagit fast att full sysselsättning är det övergripande målet. Det är övergripande att få så många som möjligt sysselsatta på svensk arbetsmarknad. Vi har också slagit fast mål kring detta. Vi förespråkar ett kraftfullt ekonomiskt program mot arbetslösheten och offentliga investeringar för fler jobb. När det är dåliga tider, passa på att göra offentliga investeringar i infrastruktur, skolbyggnader och andra delar som behövs för att kunna klara den framtida välfärden! Resultaten i den svenska skolan ska vändas. med borgerligt styre pekar resultaten fortfarande nedåt, och skolresultaten går ganska snabbt ned. Det måste vändas. Det håller inte med den retorik som skolminister har om att det är den socialdemokratiska regeringens fel. har han regerat och styrt skolpolitiken . måste man börja ta ansvar också. Kvaliteten i välfärden ska höjas. ska gå före på miljöområdet. Vi vill också se ordning och reda på arbetsmarknaden. Där blir man ganska beklämd, tycker jag. Från att tidigare ha haft en arbetsmarknad som har varit ganska välreglerad när det gäller kollektivavtal och lagstiftning har det blivit en arbetsmarknad där det väldigt mycket handlar om oordning på arbetsmarknaden. Där har vi mer att göra. Vi socialdemokrater kommer att förespråka förändringar som går i den riktningen. Rätt till heltid handlar en av våra reservationer om. Vi vill att heltid ska vara en norm på hela arbetsmarknaden. Heltid ska vara en rättighet. Vi vill i första hand att detta löses genom förhandlingar och kollektivavtal. Vi tror på parterna och deras möjligheter att gå före för att lösa ut heltidsfrågan. Men om detta inte är möjligt kommer vi att överväga att lagstiftning ska ske. Vi lovar också att i socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting verka för rätt till heltid, tryggare anställningar och bättre arbetsmiljö. Varje ny tjänst ska vara en heltidstjänst. Alla anställda ska kunna erbjudas heltidsanställning. Ingen medarbetare ska vara visstidsanställd . går det dess värre bakåt även där, framför allt inom offentlig sektor, när vi ser hur det ser ut med delade turer mitt i veckorna och delade turer . Det är en arbetsmarknadssituation som kanske rådde som man nu är tillbaka till. Vi har i vår kommittémotion föreslagit en ny begränsningsregel för hur länge rullande visstidsanställningar kan fortgå. Vi föreslår max 24 månader , då allmän visstidsanställning, vikariat och provanställning övergår till en tillsvidareanställning. har regeringen ingivit sitt svar till om sin syn på hur man följer ramavtalet. Som en mätt katt, kan jag konstatera, motiverar man sitt svar med att behöver en viss andel visstidsanställningar för att klara den svenska modellen. Grundregeln på svensk arbetsmarknad är att tillsvidareanställning ska vara huvudregel. Det har vi varit politiskt överens om i kammaren. Det kommer att bli väldigt spännande att höra från Alliansens företrädare om den grundregeln inte kommer att gälla framgent, utifrån det svar som regeringen nu har lämnat in. Vi socialdemokrater har också i vår kommittémotion föreslagit att man tar bort undantaget i LAS, lagen om anställningsskydd, att arbetsgivare med färre än tio anställda får undanta två personer från turordningsreglerna. Det upplever vi som mycket orättvist och orättfärdigt. De undersökningar som finns kring detta visar att detta har haft låg verkan. löser man de här frågorna om man har ett bra klimat på arbetsplatsen, med en facklig organisation som har bra möjlighet att påverka och bra möjlighet till inflytande. Då löser man detta på annat sätt, i förhandlingar. Man klarar ut de undantag som behöver gälla och de undantag som behöver ges. Med de orden, herr talman, yrkar jag bifall till våra tre reservationer. 82 (MP): Jag börjar med att yrka bifall till vår reservation 15. Självfallet står vi bakom även alla våra övriga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till dem. Jag vill lyfta fram ett antal frågor som tas upp i betänkandet. En av dem handlar om effekterna av det ökade användandet av registerutdrag som gäller dem som har avtjänat sina straff. Den största integritetskränkningen är naturligtvis den som brottsoffer utsätts för någon som har blivit utsatt för ett brott, någon som faktiskt har blivit fråntagen den känsla av trygghet som kanske aldrig mer kommer tillbaka. Det är den största och grövsta integritetskränkningen. Det må det inte råda några tvivel om. Men om vi utgår från den ståndpunkten är det också viktigt att personer som har avtjänat sina straff och som vill komma tillbaka in i samhället också ska kunna göra det så att vi inte får ett ekorrhjul. För den som en gång har trampat snett blivit misstänkt för ett brott, dömts för ett brott och avtjänat sitt straff måste det finnas rimliga vägar tillbaka in i samhället. Det tror jag att många partier är överens om. Men om vi ser hur det ser ut i praktiken på vår arbetsmarknad finns det en stor problematik kring frågan om integritetsskydd i arbetslivet. Den är så pass stor att detta blev föremål för en utredning, SOU 2009:44. Där föreslås ett antal åtgärder just för att stärka integritetsskyddet i arbetslivet. Om man tittar på förslagen och hur svaret på vår motion har formulerats i utskottsbetänkandet blir det en liten diskrepans. Idén om att stärka integritetsskyddet för blivande anställda, existerande anställda, praktikanter, inhyrda och inlånade är någonting som är lite större än att tala om vad de har gjort tidigare. När man väl har avtjänat sitt straff och ska tillbaka in i samhället måste det finnas två ingångar från samhällets sida. Den ena ingången handlar om en rehabilitering som förhoppningsvis har avslutats redan under vistelsen i fängelset, inom kriminalvården. Om rehabiliteringen inte har avslutats ska den fortsätta. Den andra ingången bör vara att den person som kan och vill jobba ska kunna få ett jobb. På en arbetsmarknad med hög arbetslöshet kan det verka vara lyxproblem att tala om före detta kriminellas möjligheter att komma in i arbetslivet. Men faktum kvarstår, nämligen att oavsett om det är högkonjunktur eller lågkonjunktur är detta en grupp som stigmatiseras, dessutom på ett sådant sätt att det har föranlett en utredning. Enligt texten i betänkandet samlar denna utredning damm i . Det står lite kryptiskt att den bereds. Den började beredas 2009. Det låter som om det var . Jag vill lyfta fram en annan fråga, och den handlar om turordningsreglerna. Vi kan i betänkandet läsa att ett parti vill utöka undantagen från turordningsreglerna från två personer till fem personer. Det finns också partier som vill ta bort undantagen helt och hållet. Jag och menar, med den ingång som vi har haft i frågan, att så länge detta inte missbrukas bör vi inte röra på LAS . Jag vet också att det inom Alliansen finns partier som nog skulle vilja ruska om LAS ytterligare för att kunna få till stånd någon form av lösning som de kanske benämner flexibilitet, men som vi från benämner otrygghet och ett sätt att våldföra sig på den svenska modellen som har tjänat oss väl och som har visat sig fungera relativt bra även i lågkonjunktur. Jag vill också ta upp frågan om missbruk av visstidsanställningar. Missbruket av visstidsanställningar har uppmärksammats, inte bara av oppositionspartierna utan av EU. Ett motiverat yttrande landade på regeringens bord mycket snabbt. Svaret från departementet och ansvarig minister var nämligen av sådant slag att det inte gick att misstolka. Beskedet var: Vi kör som om ingenting har hänt. Det funkar för oss, och det är en väg in på arbetsmarknaden för unga. är frågan tillbaka i EU, och man behöver inte spekulera särskilt i hur det kommer att sluta. Detta är mycket tydligt och klart. Det står i det yttrande som vi fick till att vi kommer att hamna i domstol och också dömas i frågan. Det är ett relativt klart fall, även om de flesta fall när det gäller denna typ av frågor inte är lika klara. Det finns några tusen sådana yttranden från EU till medlemsländerna. Men här har av varandra oberoende experter uttalat sig och sagt att denna fråga kommer att leda till att bötfälls. Då finns det två saker att göra. Det ena är att göra som regeringen gör och sticka huvudet i sanden och låtsas som att det regnar eller i bästa fall blåser över. Det andra är att försöka vara konstruktiv och se på vilket sätt vi kan klara av den svenska modellen och sättet att arbeta på som gör att vi har både flexibilitet och idén om att företag tack vare denna flexibilitet kan överleva. Vi har nämligen branscher, till exempel besöksnäringen, och LRF:s medlemsorganisationer som är helt beroende av olika typer av visstidsanställningar. Säsongsanställningar är kanske det främsta jag tänker på när det gäller just dessa två branscher. Men vi har också ett behov av trygghet för de anställda. Att år upp till fem, sex eller gå och inte med säkerhet veta om man har en så kallad fast anställning eller inte, att inte kunna planera för sin framtid, att inte kunna veta om man ske ge sig på en budgivning och kanske köpa sin första bostad eller att inte kunna teckna ett avtal på minsta lilla sak för att man inte kan visa att man har tillsvidareanställning. Det kan handla om att få ett hyreskontrakt eller om att köpa någonting som kostar mer än en månadslön. Vi tycker att det är mycket beklämmande att vi har hamnat i denna situation. Vi i ser gärna att regeringen ser pragmatiskt på detta och ser över den samarbetsform som har gjort att ett eller två mindre partier i princip har kidnappat frågan och ställt det stora partiet i regeringen offside. Detta måste nämligen hanteras. Det som regeringen nu gör är snarare att icke hantera frågan. Möjligtvis använder man meddelanden och yttranden som ett spel i den interna politiken för att kunna ha dem som påtryckningsmedel för att få skutan dit man vill. Men detta är på riktigt. Det innebär att vi faktiskt har ett problem och att hängs ut i frågan. Från kommer vi att vara mycket noga med att detta görs på rätt sätt. Vi tror inte på den typ av begränsningar som förs fram i debatten och som innebär att framför allt småföretagen inom besöksnäringen och inom LRF:s medlemsorganisationer drabbas. Men vi kommer inte heller att tumma på den rättighet som de anställda har att faktiskt känna tryggheten i att ha en tillsvidareanställning. Där finns det lite olika förslag. Vi har sett hur bland annat fackförbundet har fört fram olika typer av olika begränsningsmodeller som skulle kunna funka för alla parter. Men än en gång gör regeringen det som den faktiskt har blivit rätt så duktig på , nämligen att sticka huvudet i sanden. 83 (SD): Jag vill börja med att säga att vi står bakom samtliga sverigedemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 6 och 8. Vi behandlar arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 8 om arbetsrätt. Socialkonservatismen, som är den ideologiska inriktning vi i tillhör, har historiskt sett varit en inflytelserik kraft vid etableringen och försvaret av arbetsrätten samt vid förbättrandet av arbetarnas villkor i , inte minst i länder som och . har ingen avvikande mening i förhållande till våra historiska föregångare i detta avseende, utan även vi betraktar arbetsrätten som ett viktigt område för upprätthållandet av individens trygghet och upprätthållandet av harmoniska samhällsförhållanden. Framväxten av den svenska och nordiska arbetsrätten skiljer sig på många sätt från andra länders i det att den till stora delar har växt fram organiskt genom överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter. Den svenska modellen med kollektivavtal har bidragit till en förhållandevis harmonisk utveckling och har, förutom det inneboende konfliktperspektiv som finns, medfört ett fokus på att det även finns intressen som förenar arbetsgivare och arbetstagare i form av till exempel stabilitet och tillväxt. är i grunden positiva till den svenska modellen, och vi är beredda att försvara den . Försvara den tror jag tyvärr också att vi kommer att bli tvungna att göra. Den framväxande europeiska federalstaten har givit prov på ambitioner att underminera den svenska modellen. Den som tror att dessa ambitioner kommer att minska menar jag antingen är blind eller medvetet väljer att blunda. Det är uppenbart för alla som vill se att de starka federalistiska krafterna i är fast beslutna att likrikta EU:s medlemsländer på alla sätt och områden de kan. Jag beklagar att numera är det enda parti i som konsekvent motsätter sig unionen i dess nuvarande form och den ständiga utvecklingen mot ökad överstatlighet. Om inte övriga partier tänker om i sitt ställningstagande i det här avseendet är jag övertygad om att vi kommer att få se negativa konsekvenser även på det arbetsrättsliga området. All reglering av arbetsmarknaden sker naturligtvis inte genom kollektivavtal och bör ej heller göra så. Staten bör vara restriktiv med lagstiftning på detta område men har ändå en viktig uppgift i att upprätthålla ett grundläggande, rättvist och väl balanserat ramverk. Målet med arbetsrätten bör enligt mening vara att säkerställa att företagens strävan efter tillväxt inte tillåts gå ut över arbetstagarnas behov av trygghet och rättvisa på ett alltför allvarligt sätt och att arbetstagarnas behov av trygghet och rättvisa inte tillåts gå ut över företagens och samhällets behov av tillväxt på ett alltför allvarligt sätt. Jämviktsläget är inte statiskt. Det förändras och påverkas av utvecklingen i vår omvärld. Den som vill värna jämvikten får således inte vara alltför fastlåst i ideologiska dogmer utan måste inta ett pragmatiskt förhållningssätt, både till arbetsrätten och till arbetsmarknadspolitiken i stort. En fråga där jämviktsläget har rubbats på grund av samhällsförändringar och där lagstiftningen inte riktigt har hängt med är enligt vår mening turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd. Den svenska ekonomin har förändrats radikalt sedan turordningsreglerna infördes och är mer globaliserad och tjänstebaserad. Arbetstagarnas kompetens är i många fall ett företags främsta tillgång. Möjligheten att behålla nyckelpersonal i svåra tider har således blivit viktigare och kommer sannolikt också att bli ännu viktigare . Vi är medvetna om att LAS är en semidispositiv lag i den meningen att den kan avtalas bort genom kollektivavtal och att facket har varit tillmötesgående i detta avseende. Det är dock långt ifrån alltid facken tillåter företagen att behålla spjutspetskompetens framför annan personal som har varit på arbetsplatsen längre, och i de fall där man faktiskt når en överenskommelse blir det ofta en kostsam process för företagen. I en undersökning angav företagare att man ser flexiblare turordningsregler som den näst viktigaste frågan för ett bättre företagsklimat i hela åtta av tio företagare såg en sådan reform som ganska eller mycket viktig. Exakt hur allvarligt problemet är kan man givetvis diskutera, men det råder knappast något tvivel om att turordningsreglerna såsom de är utformade i alla fall i någon mening hämmar tillväxten och företagens anställningsbenägenhet. Mycket talar också för att regelverket framför allt missgynnar ungdomar och invandrare. Från sida intar vi en pragmatisk hållning i frågan.