prot · H009101 · 2013-05-02 00:00:00 — Man kan givetvis gömma sig bakom dem som hävdar principfastheten, under punkt 1. 3.Man kan också välja en annan väg. Politik handlar ju om att välja och att vilja. Politik är det möjligas konst. Vi kan nämligen välja att se det ur barnens perspektiv. Vi kan välja medmänsklighet och humanism. Jag kan tillstå att förslaget inte är helt problemfritt. Ärlighet och klarsynthet vinner över den struts som stoppar huvudet i sanden. Rättssamhällets princip att utvisningsbeslut ska följas står mot vår moraliska och humana övertygelse om att barn som hålls gömda av sina föräldrar och som inte kan påverka sin situation eller rättsstatus ska ha möjlighet, likt i boken, att få en skolgång och utbildning. För mig är detta ett väldigt enkelt val. Jag väljer barnens perspektiv. Kära riksdagsledamöter, herr talman och kolleger! Tänk om vi hade befunnit oss i en helt annan situation, maktlösa, tystade, kanske förföljda och utan framtidshopp i ett land präglat av inbördeskrig eller andra oroligheter. Tänk om vi då hade lyckats fly med de sista besparingarna och kanske betalat någon för flykten och om vi sedan hade mötts av ett beslut om avvisning. Jag tror, med all respekt, att de flesta av oss skulle fundera både en och två gånger över hur vi skulle handla, med två små barn och vår vilja att ge dem en bättre start i livet. Det är värt att fundera över . Det finns två frågetecken. Ska polisen börja jaga barn i skolan? Nej, det gör man inte , och det står uttryckligen i anvisningarna att man inte ska söka upp ungdomar i skolan, enbart i undantagsfall när annan brottslighet är inblandad. Det finns dessutom förslag om att författningen ska revideras och skärpas så att den blir ännu tydligare i detta avseende. Kommer då alla att söka sig hit och söka asyl och sedan gömma sig om de får ett negativt besked? Självklart är det inte så. Vi ska inte underskatta problemen att ta sig hit, att bryta upp, samla ihop pengar och kämpa i 300 eller . Så lätt är det inte. Likt många andra länder i anpassar vi oss nu till den verklighet som vi har 2013. Jag är mycket glad för det samarbete som regeringen har med i de här frågorna och också för att vi nu för in en del av i svensk lag. Jag är glad över att vi i väljer en väg som innebär öppenhet och tolerans och ser till utsatta barns bästa. Jag yrkar avslag på reservationerna och ett högljutt och varmt bifall till propositionen. 150 (MP): Jag vill inleda med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. Inget barn ska behöva gömma sig när andra leker på skolgården. Alla barn ska ha rätt att vara barn. Det är självklarheter som tyvärr är långt ifrån självklara . Jag har fått möjligheten att träffa många människor som av olika anledningar lever gömda i . Det är inte en typ av människor. De har alla olika historier och olika anledningar till att de håller sig undan myndigheterna. Det som de har gemensamt är att de tvingats välja den otroligt utsatta situation som det innebär att vara papperslös framför att återvända till sitt hemland. Det innebär ofta en mycket tung vardag, rädsla för utvisning, sjukdomar i familjen eller social isolering. Det kan vara några av de problem som de tampas med. För barnen i de här familjerna innebär rätten att få gå i skola en möjlighet till normalitet, en känsla av stabilitet och rutin i en annars otrygg tillvaro. Trots en oviss framtid får de en möjlighet att leka med kompisar och lära sig nya saker. Det är en liten ljusglimt i ett stort mörker. Det är något som garanterat kommer att vara viktigt för hela deras fortsatta liv. Som en följd av det migrationspolitiska samarbetet mellan och regeringen föreslås nu att skollagen ändras så att barn som vistas i landet utan tillstånd ska ges i huvudsak samma rätt till utbildning i förskoleklass, grundskola, grundsärskola, specialskola, sameskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola som de barn som är bosatta i landet. Det beräknas finnas ungefär 3 000 papperslösa barn i , och för att dessa ska få rätt till skolgång på samma villkor som andra ändras nu lagen. har varje enskild rektor fattat beslut om huruvida papperslösa ska kunna gå i skolan. Skolan har dock inte fått någon ersättning för detta, och paradoxalt nog har skolor och socialtjänst varit skyldiga att underrätta polisen om barn utan tillstånd går i skola där. Rätten till skolgång spelar en väsentlig roll för dessa barns hälsa och utveckling. De får bättre förutsättningar att utvecklas fysiskt, psykiskt och socialt, och de får kontinuerlig kontakt med vuxna utanför den egna familjen. För att detta ska fungera är det oerhört viktigt att papperslösa barn känner sig trygga att gå i skolan. Både socialförsäkringsutskottet och justitieutskottet påpekar detta till utbildningsutskottet i sina yttranden. Att föräldrarna väljer att hålla sig gömda får inte vara ett hinder för barns utveckling. Särskild hänsyn ska alltid tas till barns bästa. Skolan ska i så stor utsträckning som möjligt vara en fredad plats där myndigheterna inte eftersöker personer som har ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. Det finns dock inget formellt förbud för poliser att gå in i skolan och eftersöka papperslösa. Det finns inga frizoner i . Däremot sker det i praktiken inga ingripanden i skolor . Polisens möjligheter att ingripa i skolor är starkt begränsade, framför allt på grund av de grundläggande principerna om proportionalitet och hänsyn. Dessutom kommer att presentera nya föreskrifter och allmänna råd för polisens arbete med verkställigheter där de med stor sannolikhet kommer att avråda polisen från att ingripa i skolor. För att barn som vistas i landet utan tillstånd och deras föräldrar i praktiken ska våga utnyttja rätten till utbildning behöver de känna sig trygga med att polisen inte kommer att ingripa mot barnen. Polisens arbete får därför inte hindra barnens rätt och tillgång till utbildning. För att säkra barns rätt till skolgång och trygghet att kunna tillgodogöra sig utbildningen upphävs nu den så kallade underrättelseskyldigheten. är alltså skola och socialtjänst, som tidigare nämnts, skyldiga att informera polisen om papperslösa barn. Men kommer skolor och socialtjänst inte längre att vara skyldiga att göra detta. De nya reglerna som ger papperslösa barn rätt att gå i skola föreslås träda i kraft . föreslås också papperslösa få kraftigt utökad rätt till hälso- och sjukvård, även detta som en del av det migrationspolitiska samarbetet mellan och regeringen. Barn som lever i utan tillstånd kommer då att erbjudas vård på samma villkor som andra barn som är bosatta här. Papperslösa vuxna kommer att få tillgång till subventionerad vård på samma villkor som asylsökande, det vill säga vård som inte kan anstå. Det är mycket mer omfattande än bara akut vård och innefattar vård och behandlingar av sjukdomar och skador i de fall där även en måttlig fördröjning bedöms kunna medföra allvarliga följder för patienten. Det inkluderar också följdinsatser till sådan vård och psykiatrisk vård. Vård ska dessutom kunna erbjudas i ett tidigt skede när detta kan motverka ett mer allvarligt sjukdomstillstånd från att utvecklas och behov av en mer omfattande behandling i efterhand. Från sida är vi mycket stolta över att vi tillsammans med regeringen har lyckats enas om att utöka rätten till både skolgång och vård för papperslösa. Det innebär viktiga steg framåt i en riktning mot ett mer medmänskligt . Jag vill också passa på att rikta ett särskilt tack till alla de människor och organisationer som drivit på för dessa förändringar som ständigt påminner oss om vår skyldighet att leva upp till internationella åtaganden. 151 (V) replik: Att inte bryr sig om att göra någon förändring i polislagen för att förhindra att man faktiskt kan eftersöka barn i skolan eller på väg till och från skolan förvånar mig inte. Att däremot står bakom det förvånar mig, för har varit en viktig del i rörelsen för att kämpa för mänskliga rättigheter och för en humanare flyktingpolitik. Därför begärde jag replik på . Delvis svarar hon på min fråga. Men det är ändå som hon sade. Det står att skolan ska i så stor utsträckning som möjligt vara en fredad plats och man pratar om praxis, att man inte brukar göra det. Men med tanke på hela den debatt vi har haft med där ni också har kritiserat och menat att man ska kunna känna den här tryggheten, varför kan ni då inte ställa er bakom det krav som vi har i , nämligen att faktiskt göra skolan till en frizon så att barnen får en reell möjlighet till den utbildning man nu öppnar upp för? Om man inte känner den tryggheten som förälder kommer man knappast att skicka sina barn till skolan. 152 (MP) replik: Jag försökte gå igenom i så stor utsträckning som möjligt vilka förändringar som faktiskt görs, för även om det inte införs någon frizon eller någon ändring i polislagen är det ändå så att man tar bort underrättelseskyldigheten för skola och socialtjänst. var man tvungen att meddela polisen om det befann sig barn i skolan som inte hade tillstånd att vistas i landet. Den skyldigheten tas nu bort. Dessutom är praxis att polisen inte ingriper i skolor . Det finns redan så pass hårda proportionalitetsprinciper och så vidare. Det förbereds också nya föreskrifter och allmänna råd där man kommer att avråda polisen från att ingripa i skolor. Alla de här sakerna är så klart jätteviktiga för att vi ska känna en trygghet i att barn faktiskt kommer att kunna få tillgodogöra sig sin rätt till utbildning, för precis som själv sade: Om man genomför en lagstiftning som sedan inte kommer att användas eftersom barnen inte känner sig trygga i att gå i skolan blir den tandlös. Därför är det jätteviktigt att vi med de förändringar som genomförs också kan vara säkra på att polisen inte kommer att ingripa i skolor. Sedan är det också så, och det står även i betänkandet och i propositionen, att om det här skulle visa sig vara ett avgörande hinder för barn att gå i skolan kommer regeringen att vidta ytterligare åtgärder. Det är också någonting som har varit viktigt för oss att säkerställa. Skulle det mot all förmodan bli ett problem och att polisen ingriper i skolor, trots att det inte sker några ingripanden och trots att man kommer att göra ytterligare förtydligande skrivningar i polisens allmänna råd, då kommer ytterligare åtgärder att vidtas av regeringen. De olika förändringarna gör alltså att vi tycker att det här är en rimlig lagstiftning. Sedan är det så klart också en kompromiss som vi är väldigt glada att vi har förhandlat fram med regeringen. För oss är det otroligt viktigt att barn kommer att känna sig trygga att gå i skolan. Därför har vi också ett ansvar som politiker att inte låta dem eller allmänheten tro att polisen ingriper i skolor , för så är det faktiskt inte. 153 (V) replik: hörde vi en moderat prata med samma argument, att det inte skulle vara troligt att man gjorde detta eller att det inte sker. Men om vi tittar på det som har hänt och våren har ju inte den rasprofilering som har varit i tunnelbanan handlat om att kolla folk för att de är papperslösa, utan man låtsas som att det handlade om att folk plankade. Man använder andra förevändningar för att kolla upp personer. Det är det som vi vill säkerställa här, och om detta även är vilja förstår jag inte varför man motsätter sig att faktiskt från början föregå den risk som finns för att barn till papperslösa kanske inte tillåts gå i skolan på grund av risken att de kan bli tagna på vägen till eller från skolan eller i skolan. 154 (MP) replik: Som jag tidigare sade finns det redan starkt reglerat i praxis att polisen i princip inte ingriper i skolor. Det kommer även att förtydligas i allmänna råd framöver, och jag tycker att det är jätteviktigt att man gör en tydlig skrivning som säger att polisen inte ska ingripa i skolor. Skillnaden mot hur inre utlänningskontroller pågår i tunnelbanan eller på andra ställen är att där står det tydligt i polisens föreskrifter att de kan göra så. Där finns alltså den regleringen fast på ett helt annat sätt. Dessutom är det så att vill föreslå någon typ av ändring i polislagen, men jag tror inte att det är någonting som är förankrat i hela partiet. När vi diskuterade den här lagändringen i justitieutskottet ställde sig inte din kollega i justitieutskottet bakom den förändringen utan ville bara ha några bindande regleringar i föreskrifterna, vilket i princip är det som vi också föreslår eller förväntar oss att kommer att komma tillbaka med . Det verkar inte som om vi har särskilt olika vare sig förslag eller för den delen syn på hur det bör gå till. Det finns faktiskt problem också med frizoner. På många sätt kan de vara bra, men på andra sätt kanske det finns behov för polisen att gå in i skolor, inte för att på något sätt hitta människor som är utan tillstånd men kanske för andra saker. Det kanske sker oroligheter eller brottslighet. Då finns det sådana svårigheter. På detta sätt säkerställer vi att barn kan känna sig trygga att gå i skolan om de är papperslösa, att de kan tillgodogöra sig utbildningen och inte behöver vara oroliga för att polisen ska ingripa i skolor på grund av att någon utan tillstånd vistas där. Vi säkerställer faktiskt att alla barn får rätt till utbildning, oavsett om de har sina papper i ordning eller inte. 155 (FP): debatterar vi äntligen ett av mycket efterlängtat betänkande, laglig rätt till skolgång för alla barn i , oavsett skälet till att de befinner sig här, om de har fötts här eller är här av bara ohejdad vana, om det är med papper eller om det är utan papper, om det är under asylprocessen eller utanför. Alla barn har rätt till utbildning. Regeringen har därför tillsammans med tack , ett innerligt tack till från tagit initiativ till att ändra skollagen så att barn som vistas i landet utan tillstånd ska ges samma rätt till utbildning som barn bosatta i landet. Det gäller rätten att gå i förskola, grundskola, gymnasium och motsvarande skolformer som till exempel särskola. Rätten till utbildning kan av praktiska skäl inte medföra någon skolplikt för de här barnen. Däremot är det viktigt att barnen och deras föräldrar känner till att de har rätten till utbildning. Här kommer kommunernas informationsarbete att spela en viktig roll. I tillämpas mycket riktigt reglerad invandring. Men det är ingen hemlighet att driver på i flera frågor för att vi ska få en mjukare, utvidgad bedömningsgrund för asyl. Till exempel borde föras in i vår lagstiftning så att den blir bindande. Barns asylskäl borde uppmärksammas särskilt, och utlänningslagstiftningen borde ses över så att den garanterar att följs. Till exempel konstaterar UNHCR att har en med internationella perspektiv sett snäv trovärdighetsbedömning, det vill säga en överdriven tendens att inte bedöma asylsökandes berättelser som trovärdiga. Att vi nu ger papperslösa barn lagstadgad rätt till skolgång kommer knappast att leda till att antalet personer som vistas illegalt i landet kommer att öka. Det kommer inte att innebära att vi får någon massinvandring. Däremot kan livet bli lite mer normalt för de här barnen. Livet som gömd är extremt påfrestande, inte minst för ett barn. Otryggheten i att aldrig veta hur morgondagen kommer att se ut, om tillvaron drastiskt kommer att förändras från till en annan tär på en människa, speciellt en liten människa. För de gömda barnens hälsa och utveckling är möjligheten att få gå i skolan därför kanske till och med extra viktig. Skolan blir en där barnen kan möta trygga vuxna, få möjlighet att vara en del av samhället och under släppa oron över morgondagen. Att barnet ges utbildning ger också betydligt bättre livschanser, oavsett om barnet sedan stannar i eller ej. En ändring i utlänningslagen genomförs mycket riktigt så att skolorna inte längre har skyldighet att göra en anmälan till polisen. Skolan ska i så stor utsträckning som möjligt vara en fredad plats. För att barn som vistas i landet utan tillstånd och deras föräldrar i praktiken ska våga utnyttja rätten till utbildning behöver de känna sig trygga med att polisen inte kommer att ingripa och hämta barnen i skolan. Till betänkandet har fogats två reservationer av två diametralt motsatta skäl. Jag kan mycket väl sympatisera med oro för hur vi kan garantera att polisens arbete med verkställigheter av avvisningsbeslut inte inskränker barnens trygghet och rätt till skolgång. Det stämmer att det inte finns något som formellt hindrar polisen från att hämta barn som ska utvisas, men ska en polis ingripa på ett sätt som är försvarligt, i proportion och med barnens bästa för ögonen. Praxis visar också att vi inte har agerat på fel sätt, och vi kommer inte heller att göra det i fortsättningen. Regeringen har också extremt tydligt uttryckt att man kommer att bevaka polisens fortsatta arbete. Vi är så gott som en enig riksdag, skulle jag kunna tänka mig, som också kommer att bevaka att polisens arbete sker med de intentioner som vi har. I många fall är det faktiskt så att barnen får undervisning, tack vare enskilda rektorers och lärares initiativ. Men denna rättighet måste lagstadgas. Vi tycker inte att det är rätt att den här typen av stora moraliska beslut läggs i knäet på rektorer och lärare. Vi måste ta vårt ansvar som politiker. Vi är folkvalda för detta. Hur många barn det handlar om vet naturligtvis ingen med bestämdhet, men vi uppskattar att det är 3 000 barn. Kommunerna kommer också att kompenseras med öronmärkt statsbidrag. 3 000 barn kan låta mycket. Egentligen är det en droppe i havet. Det är hög tid att papperslösa barn får rätt att gå till skolan. Det borde vara en självklarhet i ett land som vill stå upp för medmänsklighet, solidaritet, frihet och alla människors lika värde. Vi måste vara ett mer mänskligt samhälle där barnens rättigheter tas på allvar, inte bara på papperet utan i verkligheten. Att säkerställa gömdas och papperslösas barns rätt till skolgång är ett steg i rätt riktning. Med det, herr talman, vill jag yrka avslag på motionerna med den motivering jag angav och bifall till förslaget i betänkandet. 156 (C): När man deltar i den här debatten är det lätt att hålla med om mycket av det som har sagts. Detta gäller givetvis främst från , från och från . Jag misstänker på goda grunder att jag också i väldigt mycket, kanske till och med allt, kommer att hålla med om allt som sägs av från . Detta beror givetvis på att det vi allihop här säger har sin grund i den migrationsöverenskommelse som har gällt den här mandatperioden. tackade från talarstolen. Jag skulle vilja tacka samtliga partier som är med i denna överenskommelse för att den i ett osäkert och ömtåligt läge garanterar en öppen, bred och stabil migrationspolitik. nämnde tre spår och tre möjliga utgångspunkter för hur man tacklar en sådan här fråga. Jag håller mig till ett enda argument. Det är följande: Det är inte barnen i en familj som har tagit beslutet att lämna hemstaden eller födelselandet för att fly till ett nytt land. Det är inte sällan ett beslut som har tagits på grund av barnen, för att skapa ett bättre liv för nästa generation. Men ingen kan belasta barnen för detta. Det är inte heller barnen som har startat kriget, orsakat svälten, ägnat sig åt politisk förföljelse eller vilken anledningen nu kan vara till att barnets föräldrar en gång tog beslutet att lämna hus och hem bakom sig. Det är ju inte heller barnen som fattar beslutet att stanna i det nya landet, trots att detta nya lands myndigheter har avslagit ansökan om uppehållstillstånd. Därför är det orimligt att det är barnen som betalar priset för detta. Till stor del är dock detta ett faktum vi inte kommer att komma ifrån. Barn traumatiseras av att befinna sig på flykt, av stress och övergrepp och av att befinna sig i en osäker situation i ett nytt och okänt land. Det beslut vi förhoppningsvis kommer att fatta efter den här debatten är ett beslut som i alla fall delvis tar bort en sten från den börda det innebär att vara ett barn på flykt och sedermera ett barn utan papper, utan uppehållstillstånd. Utifrån de reservationer som finns och det de representanter som har argumenterat för detta har sagt vill jag återge några ord. från säger att det är svårt att veta konsekvenserna av beslutet. Jag tycker att det är enkelt att veta vilka konsekvenser beslutet får. är det ett antal barn som kommer att få ta del av den mänskliga rättigheten utbildning. Vi vet inte riktigt hur många de är, men de är fler och det är bra. anklagar också regeringspartierna för att se genom fingrarna. Hon syftar då på att upprätthålla avvisningsbeslut. Jag skulle vilja säga att det är tvärtom. Det är precis vad vi inte gör. Vi ser inte genom fingrarna i fråga om den mänskliga rättighet som utbildning utgör för ett antal barn som varit förvägrade denna. Låt oss gå över till reservation och åsikter i frågan. Vi kan vara överens om det har den här debatten gjort klart att ingen här vill att polis går in i en skolmiljö annat än om det är absolut nödvändigt. Det sker hemska brott även i skolan. Givetvis ska polis ibland kunna agera även i den miljön. Men ingen vill att barn ska gå till skolan och vara rädda för att polisen ska ta dem därifrån. Det sker inte , och det ska inte ske framöver. Det kommer till och med att bli mindre risk för att så ska ske, från noll-komma-någonting till ännu mindre noll-komma-någonting. Här måste vi också respektera den roll vi har som opinionsbildare och ledare när vi står i denna talarstol. Folk i regel tenderar att tro på det som sägs här i talarstolen ofta på goda grunder. Men det är inte bra om vi står här i talarstolen och tycker att polisen ska hålla sig borta från skolan så pass mycket att vi tecknar bilden att det blir konsekvenserna av beslutet, det vill säga att det kommer att komma en massa poliser och hämta barn från skolan. Det blir helt kontraproduktivt. Vi kan inte fatta ett beslut som ska göra så att en mängd barn kan få ta del av den mänskliga rättighet som utbildning är, och sedan fattar vi beslutet på ett sådant sätt att fler än någonsin är rädda för att inte få ta del av samma mänskliga rättighet som utbildning är. Då hoppar vi i galen tunna, även om jag givetvis kan hålla med om och tycka att den grundläggande inställningen i reservation är riktig, det vill säga att ett barn inte ska gå till skolan och vara rädd för att bli upplockad av en polis. De här frågorna har bäring på stora och svåra förhållanden, beslut och politikområden. Det är fråga om migrationspolitik: Vilka får stanna i landet, och vilka får det inte? Hur ser vi till att besluten genomförs och efterlevs för dem som får ett beslut om att de inte får stanna. Riksdagsledamöter får många mejl. Jag tror att vi alla har fått ta del av historier via mejl, telefonsamtal och kontakter ansikte mot ansikte. Det kan vara mycket jobbiga och tragiska människoöden där det finns ett avvisningsbeslut i problembilden. Vi ska ha respekt för dessa frågor. Det här är inte lätt. Själv har jag satt mitt namn på ett dokument som föreslog fri invandring. Efter en partiintern process som utan överord kan beskrivas som frisk blev det till slut ett idéprogram där man bytte till formuleringen fri rörlighet i världen. Jag vet att det finns fler partier i kammaren med liknande formuleringar. och är två av dem. Det finns kanske till och med fler. Det är för den grundläggande inställningen och ledstjärnan för vår politik på området. ska steg för steg bli ännu öppnare. Det här är ett av de stegen. Andra partier har helt andra inställningar. Vissa vill stänga gränserna helt, och vissa tycker att gränserna inte ska vara öppna för vissa former av invandring, arbetskraftsinvandring och så vidare. Även om jag inte på något sätt kan hålla med om detta får man ändå respektera att olika människor kommer fram till olika slutsatser. Men denna fråga är så enkel. Det är bara att se ett av dessa barn framför sig. Ett barn är , är i vissa fall till och med född i och har aldrig upplevt något annat än , och sedan finns frågan om denna människa ska få ta del av den mänskliga rättighet som utbildning utgör. Ja eller nej?