prot · H00973 · 2013-03-06 00:00:00 — Om menar att det var en riskfylld affär att köpa Nuon trots att marknaden pekade i den riktning den gjorde, vad borde det i så fall inte ha varit att köpa kärnkraftverk i när opinionen i har varit kritisk mot kärnkraft? Vi kan tycka vad vi vill om det, men till skillnad från i har den tyska opinionen länge varit mycket kritisk till kärnkraft. Att Socialdemokraterna då gick med på ett risktagande att köpa kärnkraftverk i framstår för mig som mer allvarligt. kan jag inte undgå att ställa en fråga, även om den får bli retorisk. Vad vill Socialdemokraterna egentligen med de statliga bolagen? talas det mycket om att det är ett risktagande att äga företag. Vi vet det. Det är ett av argumenten för att vi tycker att man ska vara försiktig med statligt ägande. Väljer man ändå att ha statligt ägande ska man vara medveten om riskerna. Att ni nu är kritiska, ska det tolkas som att ni tycker att staten ska sälja dessa bolag så att staten inte tar dessa risker? 151 (MP) replik: tog inte upp något om synen på det statliga ägandet i sitt anförande. hörde vi tala om hur KD ser på det, och jag uppfattade om jag vågar mig på en tolkning igen att han också talade för Alliansen. Det skulle dock vara intressant att höra själv redogöra för syn på det statliga ägandet och om man har samma uppfattning i Alliansen som helhet. I en debattartikel skrev Moderata samlingspartiets gruppledare tillsammans med finansmarknadsministern att i stort sett positionerat sig som motståndare till det gemensamma ägandet och att det emellanåt låtit som att försäljningar i sig själva skulle lösa alla effektivitets- och kvalitetsproblem. i artikeln vill man modifiera denna hållning och hävdar att de nya slutsats är att ägandet och driftsformerna bör prövas från fall till fall. Alliansen har tidigare signalerat att man vill öppna för en försäljning av delar av . Vi har också hört Postens ledning i olika sammanhang säga att man arbetar med att göra Posten som bolag säljbart. Är det något kan bekräfta eller dementera? Vad vill Alliansen egentligen? Om man hittar ett stöd för det, vill man sälja och Posten? Vill man sälja SJ, och ? Det vore intressant att höra vad har att säga om det. 152 (M) replik: Ägandet och synen på det redogjorde jag för i den första halvan av mitt inlägg. Vi har ett pragmatiskt förhållningssätt till ägandet. Vi tycker att man ska pröva det i varje enskilt fall. Finns det inget särskilt samhällsuppdrag och bolagen finns på välfungerande konkurrensutsatta marknader tycker vi att det finns skäl att sälja bolagen. Vi har dock ingen princip som säger att vi vill sälja alla bolag. Den position som det refererades till i artikeln ligger långt tillbaka i tiden, för detta har varit Alliansens position . Vi har ett pragmatiskt förhållningssätt till ägandet. På konkurrensutsatta marknader, om det inte finns ett särskilt samhällsuppdrag, tycker vi att företagen kan säljas. Det kan finnas särskilda skäl för ägande. När det gäller har vi alltid varit tydliga med att vi tycker att staten ska behålla en majoritet i . Det vi ville öppna för när denna fråga debatterades var att släppa in ytterligare någon delägare i för att förstärka bolaget på olika sätt, inte minst vad gäller kompetens. Staten skulle dock fortsätta vara majoritetsägare. Det har aldrig varit tal om något annat. diskuterades också Posten. Vi ville ha ett bemyndigande för att kunna sälja delar av Posten, men det sade nej till. Därmed är det inte aktuellt . 153 (MP) replik: Tack för de svaren, ! Min fråga blir väl då: Gör ni fortfarande samma bedömning av behovet av att sälja delar av och delar av Posten men menar att det är de politiska förutsättningarna som hindrar? Står ni fast vid den uppfattningen? Har ni samma bedömning som tidigare och väntar bara på ett tillfälle att finna stöd i för en försäljning? 154 (M) replik: Som jag sade i mitt inledningsanförande tycker vi att det är viktigt att agera ansvarsfullt som ägare, och så länge staten är ägare gäller det att sköta bolagen på ett professionellt sätt. Vad gäller har vi alltid tyckt att staten ska vara majoritetsägare. I ett läge när det inte finns något intresse från en majoritet i av att släppa in någon ytterligare minoritetsägare har vi bedömt att det inte är aktuellt att jobba vidare med det för tillfället, utan då accepterar vi det. Bolaget har också ändrat strategisk inriktning och har fokuserat på färre marknader . Det tror vi är klokt, och det har kanske också minskat det behov som fanns tidigare. 155 (FP): är av den principiella inställningen att staten inte annat än i undantagsfall ska driva företag, och vid detta står vi fast. I en väl fungerande marknadsekonomi stiftar staten lagar, fattar beslut om skatter och sysslar med myndighetsutövning. Det är bra. Om staten på samma gång är en ledande aktör på marknaden blandas rollerna samman och grundläggande mekanismer om konkurrensneutralitet sätts helt eller delvis ur spel. Men man ska också vårda det man äger. Det är en gammal sanning som passar bra även på så stora och lite opersonliga saker som de statliga bolagen. Att vårda statliga bolag är att se till att de sköts på bästa sätt med professionella ledningar, tillräckligt med kapitalbaser och kloka ägardirektiv. Det kan också finnas ett samhällsuppdrag, som flera har talat om här , som bara ett statligt företag kan eller ska sköta eller ett naturligt monopol, men det är som jag sade tidigare undantagsfall. Såväl som alliansregeringen arbetar för att försäljning inte utförsäljning av statliga bolag kan och ska ske. Det måste dock självfallet göras i rätt konjunkturläge. Det är också därför flera av de beslutade försäljningarna har skjutits upp. Alliansregeringen har sålt hela eller delar av Vin & Sprit, Sonera, OMX och . såldes till exempel bolag som inbringade till statskassan. Det är pengar som kan användas till att hålla den svenska ekonomin i god balans också framöver. Mindre statsskuld innebär ju rent konkret att fler miljarder kan användas till sänkning av skattetrycket, angelägna satsningar och reformer för alla i vårt land. Det finns flera exempel på statliga företag som sköter sig utmärkt, levererar pengar till statskassan och utför ett arbete som ingen annan än staten kan eller ska göra. Men det finns också gott om exempel på motsatsen: företag som stör den goda konkurrensen på marknaden, företag som genom felaktig eller undermålig ledning förorsakar stora förluster, kräver ägartillskott och mycket annat stöd. Då kostar de oss i stället skattepengar, tid, energi och uppmärksamhet. Var och en inser att det inte är en bra situation. Det är helt enkelt inte bra för marknadens funktionssätt när en av aktörerna är både domare och en av spelarna. Ett statligt bolag är just denna hybrid, en domarspelare eller domherre, kanske. , med andra ord! Ett statligt företag är alltså alltid en risk, oavsett om det sedan går bra eller dåligt. Den risken tvingas skattebetalarna bära inte de politiska partierna. Man ska vårda det man äger. Men ibland är den bästa vården att inte alls äga utan att släppa fri. Det finns alltså flera goda skäl till försäljning av statliga bolag. Konkurrensen blir sundare, statens roll blir mer renodlad, företagen får bättre utvecklingsmöjligheter och intäkterna från försäljningarna kan användas till att få ned statsskulden och därmed de stora räntor som tvingas betala för sina lån. Det i sin tur ger möjlighet till reformer och förbättringar som annars inte hade blivit gjorda. Skattepengar ska gå till förbättringar i , inte till stora räntekostnader. Det har riktats kritik från bland annat mot tidigare regeringars hanterande av de statliga bolagen. Det känner vi väl till. Det är bra att detta nu åtgärdas av alliansregeringen. Tydlighet, öppenhet och transparens måste prägla den statliga förvaltningen. Som vi hörde tidigare angav regeringen i budgetpropositionen dessa goda principer för de statliga bolagen. Man ska inte sälja ut om det inte är påkallat och om man inte måste. Man ska sälja ut när det är tid och när man får bra med pengar till skattebetalarna för bolagen. Man ska inte behöva skynda sig. Det är goda principer, herr talman. När det gäller kan man lugnt konstatera, som flera andra har gjort, att det var under den dåvarande socialdemokratiska regeringen, med stöd av och , som och därmed investerade i den tyska kolindustrin. Samma partier som ylar i högan sky över kolbrytning var de partier som då såg till att vi i hamnade där, dessutom prickade av KU och starkt kritiserade av för den slappa och formlösa styrningen, beslut som inte gick att härleda och därmed granska och att man helt enkelt struntade i att gå via , som man borde ha gjort. Allt det är nu uppstramat och förtydligat med nya ägarpolicyer och verksamhetsmål. prioriterar nu sex områden i sin verksamhet, med en bra balans mellan de olika delarna. Vi ser ingen anledning att förändra detta mål. Frågan om köpet av Nuon är ett favoritämne för oppositionen . Detta företag köptes förvisso , nämligen , men det ska ses som en konsekvens av och ett steg i den strategi som jag nämnde tidigare som startades och förverkligades av regeringen . Hälften av den styrelse som fattade beslutet att köpa Nuon var dessutom utsedd av en socialdemokratisk regering, till och med under aktiv medverkan av en före detta socialdemokratisk näringsminister. De nedskrivningar som har gjorts när det gäller Nuon är dessutom mindre än vad tidigare socialdemokratiska regeringar, med stöd från och , har skrivit ned köp med , som vi hörde här tidigare. Genom att titta i årsredovisningar kan man se att affärer under tidigare S-regeringar har medfört nedskrivningar och förluster på 24,4 miljarder, medan affärer under alliansregeringen har medfört nedskrivningar med 15,1 miljarder. Matematiken är ganska enkel, herr talman. Man kanske lite summariskt kan konstatera: Ja, så här kan det helt enkelt bli när företag ska köpas och strategiska satsningar ska göras. De företag som staten har, helt eller delvis, ska alltid skötas med effektivitet och ackuratess. Men man får heller inte glömma att företagande alltid innebär ett risktagande. Låt mig också i sammanhanget påminna oppositionen om blott en bråkdel av vad som i övrigt skedde med några statliga bolag under dess regeringstid bara som en påminnelse. SJ gick nära nog i konkurs och fick vid ett flertal tillfällen ägartillskott för att inte gå i konkurs. Flera extra miljarder har pumpats in i företaget . Den största olagliga kartellen någonsin avslöjades i en dramatisk gryningsräd av statliga , och statliga fälldes då för medverkan i en kartell genom . genom tiderna största mut- och korruptionsskandal avslöjades i statliga Systembolaget, med stora skadestånd och uppsägningar av personal. 77 chefer avskedades i statliga Systembolaget, herr talman. De här tre exemplen ska tjäna som en komihåglapp från det förflutna för oppositionen men också tjäna som ett varnande exempel för oss som har makten och ansvaret nu för att detta aldrig ska upprepas. Som företrädare för ett parti och en allians som är drivande i jämställdhetsfrågor vill jag särskilt lyfta fram det arbete som görs för jämställdheten i just de statliga bolagen. I regeringens skrivelse finns ett särskilt stycke om att vara ett föredöme i jämställdhetsarbetet. Det är av stor vikt att öka andelen kvinnor i företagsledande ställning. Av redovisningen i skrivelsen framgår att kvinnor utgjorde i gruppen vd:ar . Vi är inte framme där vi borde vara, men vi är på rätt väg. Andelen kvinnor i ledningsgruppen i statliga företag uppgick till . Av styrelseledamöterna var kvinnor, jämfört till exempel med det privata näringslivet, som nådde upp till knappt hälften, . Sist men inte minst: I av de statliga företagen leds styrelsen av en kvinna. Motsvarande siffra för näringslivet är . De här siffrorna visar att vi är på god väg mot ökad jämställdhet i de statliga bolagen även utan kvotering. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga motioner. 156 (C): Det är inte alltid enkelt att vara sista talare i ett ärende. Men jag hälsar välkommen till er åhörare. Det är trevligt att ha er här. Dagens debatt handlar om det statliga ägandet. De statliga företagen ägs gemensamt av svenska folket och är stora arbetsgivare med många anställda runt om i . Staten har ett stort och viktigt ansvar att förvalta dessa företag, och det ska man ha respekt för. Det är dock ingen hemlighet att vi centerpartister och Alliansen inte ser det som en självklarhet att staten ska fortsätta att äga alla dessa företag. Det är viktigt att markera att det finns ett inbyggt problem, som flera här har påpekat, i att staten både spelar och dömer i samma match. Det är problematiskt att staten både är utformare av de regler som gäller för näringslivet och är en näringslivsaktör som är beroende av reglerna. Om det statliga ägandet minskar undviker vi inte bara att intressekonflikter kan uppstå, utan vi som lagstiftare renodlar också statens roll, och vi får en sundare konkurrens. Vidare har försäljningen av statliga bolag bidragit till fler mervärden. Det har gjort att vi har kunnat betala av ännu mer på statsskulden. Men dessa försäljningsvinster skulle, enligt min mening, även kunna satsas på att öka infrastrukturpåsen så att vi exempelvis får en helhet i Botniska korridoren genom att bygga Norrbotniabanan. Men det är också viktigt att påpeka att det heller inte finns skäl att sälja bolag som utvecklas bättre med staten som ägare eller där marknadsförhållandena är sådana att en försäljning skulle försämra konkurrensen och motverka en god utveckling av sysselsättningen. Ett fortsatt statligt ägande kan också vara motiverat om det föreligger särskilda nationella intressen eller samhällsuppdrag som svårligen kan hanteras utan statligt inflytande, till exempel och . har kritiserats för sitt köp av Nuon och företagets kolkraftverk i och den nuvarande expansionen i . Eftersom oppositionen har varit ganska aktiv när det gäller den frågan väljer jag att mota i grind. Låt mig få börja med ett exempel på vad stora investeringar, med förlust som följd, kan få för konsekvenser i den kommunala sfären. Kraft är ett helägt kommunalt bolag som är en riktig kassako för företaget, kommun och dess invånare. , när jag själv var kommunpolitiker och gruppledare för i kommun, togs ett beslut av kommunfullmäktige att en satsning på etanolproduktion och delägarskap i Sekab, , skulle göras. Vi såg, med de underlag som då presenterades, att vi skulle kunna bidra till en satsning på ett regionalt och förnybart drivmedel i etanol som dessutom skulle produceras med skogen som råvara. Det skulle även kunna skapa en mängd arbetstillfällen i och göra oss mindre beroende av fossila bränslen. Det visade sig i slutändan vara en förlustaffär, och Kraft förlorade drygt en halv miljard. Vi trodde alla på idén och såg möjligheten. Som ni förstår lät kritiken inte vänta på sig när det blev tydligt och klart att förlusten var ett faktum. Det kanske inte var så konstigt med tanke på risktagandet och med tanke på att det senare kom fram att styrelsen i Sekab gjort en del affärer utan vår kännedom. Det jag vill säga med detta är att det, trots goda affärsunderlag, alltid är ett risktagande att göra affärer. Så var också fallet med satsning i Nuon, där nedskrivningen just nu ligger på dryga 15 miljarder. Det är beklagligt, men under de då rådande förutsättningarna, det vill säga med de höga priser på energi som då rådde i , och de affärsunderlag som tagits fram bedömde styrelsen i att detta var en god investering. har det visat sig att köpet är en stor förlustaffär. Men trots de då rådande argument och fakta som fanns är det till syvende och sist alltid ett risktagande att göra affärer. Så var fallet även under och Socialdemokraternas tid, då köp av kärnkraft och kolkraft i visade sig vara en förlustaffär, och där nedskrivningen landade på dryga 15 miljarder. Varken den dåvarande styrelsen i eller kunde förutse det kommande beslutet i om avveckling av kärnkraft. Det är samma sak med den nuvarande regeringen. Vem kunde i förväg veta att skulle avveckla kärnkraften? Jag kan, trots att jag själv inte gillar kärnkraft, stilla undra om tongångarna hos oppositionen och i kammaren skulle ha varit desamma om Nuonaffären hade bidragit till en storvinst till kassakon . Men jag är inte heller sämre än att jag kan konstatera att det självklart är problematiskt om skattebetalarna får stå för notan för en sådan förlustaffär. Med detta sagt är det dock viktigt att understryka att så länge staten äger är det viktigt att staten hanterar sin ägarroll på ett ansvarsfullt sätt. Staten ska fortsätta att vara aktiv, agera på ett professionellt sätt och vara tydlig i sin ägarroll. Det finns också, som vi alla känner till, stora förväntningar på hur våra statligt ägda bolag ska uppträda. De ska i alla avseenden föregå med gott exempel, oavsett om det gäller ersättningar till ledande befattningshavare, jämställdhetsarbete, miljöengagemang eller socialt ansvarstagande. För mig som centerpartist och alliansföreträdare är det därför mycket glädjande att Alliansens arbete med att öka andelen kvinnor i företagsledande ställning har gett fortsatt goda resultat. Andelen kvinnor som är styrelseordförande har ökat från till , att jämföra i börsbolagen, som tog upp. Det bör också betonas att denna siffra 2006, när vi hade en socialdemokratisk regering, var . Det har alltså skett en ökning sedan Alliansen tog över makten. Vi ser också en ökning av andelen kvinnliga vd:ar, från vid utgången av 2011. Vidare är av styrelseledamöterna i de statligt ägda företagen kvinnor. Denna siffra är oförändrad från föregående år, och här finns alltså viss förbättringspotential. Precis som det står i betänkandet har staten till uppgift att ange ramar och regelsystem för näringslivets verksamhet. Det är politikernas ansvar att skapa förutsättningar för långsiktig tillväxt och bra villkor för alla de entreprenörer och investerare som vill satsa och utveckla sina idéer. Det är detta som leder till nya jobb och en långsiktigt hållbar tillväxt i hela landet. Det är inte politikerna som skapar jobben. Därför bör vi inte heller äga alla de statliga bolagen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § om regelförenkling för företag Föredrogs näringsutskottets betänkande 2012/13:NU8 om regelförenkling för företag (skr. 2012/13:5). 157 (S): Vi ska nu behandla näringsutskottets betänkande NU8 med rubriken om regelförenkling för företag. Med anledning av denna rapport har regeringen i en skrivelse svarat på de synpunkter har lämnat. I betänkandet behandlas också en följdmotion samt sammanlagt 25 motioner från allmänna motionstiden och 2012. I betänkandet finns tre reservationer. När den moderatledda regeringen tillträdde var ett av huvudnumren att minska den administrativa regelbördan . Då började närma sig sitt slut meddelade regeringen att man ville förlänga till . Vid slutet av 2010 hade man minskat den administrativa regelbördan med dryga , det vill säga inte ens hälften av ambitionen hade uppnåtts. Hur långt man nu har kommit har inte redovisats av regeringen. Den årliga skrivelse som beslutade om har inte redovisats av regeringen . Det är enligt vårt förmenande allvarligt i sig att regeringen struntar i ett tillkännagivande från . Värre är det att företag som trodde att regelbördan skulle minska med en borgerlig regering blev totalt lurade. har i sin granskning tillfrågat 4 000 företagare om de tycker att regelbördan blivit mindre efter 2006. Resultatet visar att tycker att reglerna har blivit enklare eller mycket enklare. upplever att reglerna har blivit svårare eller mycket svårare. Men ansåg att de inte hade märkt någon skillnad alls. Det betyder att inte upplever någon skillnad alls eller upplever att regelbördan har blivit större. drar av detta några slutsatser. För det första är inte de administrativa kostnaderna det optimala för att mäta kostnader till följd av de regelverk som staten och statens myndigheter skapar. Företagen upplever att de har kostnader till exempel för att anpassa produkter, för att hålla sig uppdaterade om gällande regelverk samt investeringskostnader. menar därför att den mätmetod som regeringen valt inte fångar den kostnad som företagen har till följd av regelverk. För det andra har tyngdpunkten legat för långt ut i regelgivningskedjan. Flera av de myndigheter som intervjuat menar att tyngdpunkten i regelbördan ligger i lagar och förordningar och inte på myndigheternas föreskrifter. För det tredje menar att det finns en rad målkonflikter i att minska regelbördan. Som exempel nämns att arbetet för att stärka konkurrensen för små och medelstora företag bland annat genom en effektivare skattekontroll för att minska svartarbete och skattefusk ökar regelbördan för företagen. Ett annat exempel är införandet av det obligatoriska kassaregistret, som ansågs mer betungande för företagen än till exempel införandet av personalliggare, då kostnaden för kassaregistren ansågs mer betungande att betala för än arbetet med kassaregistren. För det fjärde konstaterar , liksom även tidigare , att konsekvensutredningarna ofta är bristfälliga. menar att ett tungt ansvar vilar på dem som bereder dessa utredningar. Slutligen konstaterar att mandat är för begränsat. Man menar att rådet borde ha mandat att granska hela kostnaden för företagen och inte inskränka sig till de administrativa regelbördorna. ger sedan fyra rekommendationer till regeringen. Man ska utveckla och införa delmål och indikatorer för att följa upp regelförenklingsarbetet mot det övergripande målet, utöver mätningar av de administrativa kostnaderna. Man ska prioritera tunga regelområden och fokusera mer på regelbördan i lagar och förordningar. Man ska skärpa tillämpningen av konsekvensutredningarna och motsvarande regler för att dessa utredningar ska uppfylla kraven och redovisa effekterna för företagen samt se till att uppföljning av befintliga regelverk stärks. Slutligen ska man överväga att bredda mandat så att rådet i sina yttranden beaktar samtliga konsekvenser av regelgivning för företag. Regeringen har i sin skrivelse beskrivit hur man arbetat med regelförenkling och tillstått att administrativa regler kanske är ett för smalt angreppssätt att angripa de kostnader företagen har med utgångspunkt från de regelverk som staten utfärdar och överväger därför att bredda detta. Vidare hänvisas till det arbete som finns inom EU vad gäller att minska regelbördan för företagen. I det sammanhanget avvisar regeringen det förslag som innebär att man har andra regelverk för småföretag än vad man har för medelstora och stora företag. Det skulle skapa alltför stora tröskeleffekter. Vad gäller frågan om konsekvensutredningarnas kvalitet delar regeringen uppfattning och har inlett ett arbete för att ta fram metoder för att ska få bättre underlag för sina bedömningar. I och med att regeringen överväger att ta med även andra kostnader än de administrativa menar regeringen att man är positiv till rekommendationen att mandat breddas. Vi socialdemokrater har som den moderatledda borgerliga regeringen verkat varit väldigt bekymrade över regeringens politik när det gäller regelförenklingsarbetet. Det har handlat om att ta fram nya metoder. Det tog till exempel efter det att man fattade beslutet att ta fram metoder. Det fanns ett arbete . Man kan ha mycket synpunkter på det, men det fanns där. Man kunde ha fortsatt med det arbetet i stället för att slösa bort utan att göra någonting. Det andra var att i de områden som hade de tyngsta administrativa bördorna, till exempel skattesidan, associationsrätt, finans och socialförsäkring, ökade tvärtom de administrativa bördorna under hela mandatperioden 20062010. När regeringen väl kom i gång med sitt arbete var det på områden med ett begränsat antal företagare, till exempel livsmedel och jordbruk, som fick en minskad regelbörda. Där kunde man verkligen se att det var en minskad regelbörda, i vissa sammanhang en stor minskning av regelbördan. Det är beklämmande.