prot · H10940 · 2013-12-05 00:00:00 — Ni kan liksom inte både ha licensjakt och inte ha det och både ha tak och inte ha det kvar. 169 (FP) replik: Jag vill börja med att säga att den här frågan har varit en levande och infekterad fråga sedan jag kom in i 2002. En av de första paneldebatterna som jag deltog i handlade specifikt om vargfrågan. Den har alltså varit så närvarande. Därför tycker jag att det är fantastiskt om vi nu lyckas komma framåt i propositionen, vilket jag är övertygad om. Jag lyfte fram betänkandet, för där har de förstärkningar skett som jag tycker känns oerhört angelägna. Jag tycker inte att det är småpotatis utan oerhört viktiga punkter som har kommit in. Här tas hänsyn. I målbeskrivningen, som både och jag själv läste upp, har vi målet att uppnå och bevara en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Vi tar också upp socioekonomiska frågor och möjligheterna att utan svårigheter ha en tamdjursbesättning. Att människa och rovdjur ska kunna leva i samexistens har varit vårt mål. EU pressar på. När vi nu har kommit så här långt får vi förhoppningsvis – men osvuret är bäst – godkänt från EU, ett godkännande som visar att vi är kapabla att ha en nationell rovdjursförvaltning. Det är jag övertygad om. 170 (MP) replik: EU var ju kritiskt redan till det förra taket på 210 vargar. Jag vet inte om man tycker att 170 vargar är så mycket bättre. När det gäller ansvar och vem som beslutar om vad är det i väldigt få fall som vi i har den biologiska kompetensen. Ni på regeringssidan kanske har det, men jag har det i alla fall inte, så jag försöker att vara lite ödmjuk. Vad innebär era tak? Du hoppas nu att det här är ett golv och att man egentligen kan ha många fler vargar. säger att oppositionen vill ha så många fler vargar. Här är det tydligt att det är ett tak som man eftersträvar. Det blir lite kluvet om man säger till vargovännerna att de får skjuta av precis till den här nivån, medan man till vargvännerna säger att det är bara ett golv, så det kan finnas hur många helst. måste man sätta ned foten på temat ta ansvar. Vi från anser att man ska vara tydlig med att man vill ha en långsiktig livskraft. Det är inte det som är problemet i propositionen, att ert mål är att ni vill ha en gynnsam bevarandestatus och långsiktig livskraft. Problemet är att det är ni själva som definierar gynnsam bevarandestatus på ett sätt som inte alls överensstämmer med en forskning och de vedertagna biologiska kriterier som finns på alla möjliga områden för alla möjliga arter. Man har vissa kriterier för vad som är långsiktig livskraft. Man brukar bland annat tala om en genetiskt effektiv populationsstorlek på 500 individer. Men ni hittar på ett helt eget system utifrån era kortsiktiga kriterier, och dessutom bortser ni från genetiken. Då blir det problematiskt när era medel inte hänger ihop med era mål. 171 (FP) replik: som alla har hyllat här föreslog att vi skulle beskriva och bedöma ett spann där den gynnsamma bevarandestatusen fanns. Då ligger forskning till grund för det, bland annat från Skandulv och . Det har varit vår utgångspunkt, och där har vi tagit ett politiskt ansvar. Utöver detta ska granska spannet och fastställa en referenssiffra. måste fastställa ett referensvärde som sedan skickas till EU för ett godkännande. Det är den vägen som man har att gå. Men vi har baserat våra förslag på forskning. Med detta spann ges också utrymme för en adaptiv förvaltning. Då finns det möjlighet att göra en anpassning i olika bygder. Där det finns fler rovdjur kan man justera så att man håller sig inom spannet. Detta ökar flexibiliteten, och vi tar hänsyn också till de människor som är berörda. Jag vill avsluta med att säga att detta är en gedigen proposition och ett gediget betänkande. Efter ett besked från EU hoppas jag att vi får fortsätta med en nationell hållbar rovdjursförvaltning i vårt land. 172 (C): Vi debatterar regeringens proposition En hållbar rovdjurspolitik. I propositionen föreslår regeringen att det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken ska vara att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Egentligen har vi hela komplexiteten i rovdjursfrågan i den här målbeskrivningen. Å ena sidan har vi bevarandet och värnandet av livskraftiga rovdjurstammar, å andra sidan har vi avvägningen mot socioekonomisk hänsyn som självklart måste tas, inte minst när det gäller alla som håller tamdjur och påverkas av det samlade rovdjurstrycket från rovdjuren. Eftersom målbeskrivningen är så central för hela rovdjurspolitiken väljer jag att utgå ifrån den. Då kan jag snabbt konstatera att redan där tappar Socialdemokraterna bort sig. Socialdemokraterna väljer att formulera ett eget mål snarlikt regeringens, men till sin innebörd väsensskilt. Socialdemokraternas mål lyder: ska ha långsiktigt livskraftiga stammar av rovdjuren som ger en biologisk mångfald, uppnår miljökvalitetsmål som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Enligt Socialdemokraternas motion är motivet att undvika en målkonflikt mellan miljökvalitetsmålen och målen för rovdjurspolitiken. Den stora skillnaden är att man har lyft bort begreppet gynnsam bevarandestatus. Att undvika målkonflikter låter väl bra, men problemet är ju att målkonflikten är konstruerad av motionärerna själva. Begreppet gynnsam bevarandestatus är centralt i art- och habitatdirektivet. Enligt preciseringen av miljökvalitetsmålet – ett rikt växt- och djurliv – sägs bland annat: Bevarandestatusen ska vara gynnsam för naturligt förekommande naturtyper och arter i . För hotade arter ska statusen vara förbättrad, och tillräcklig genetisk variation ska vara bibehållen inom och mellan populationer. Begreppet gynnsam bevarandestatus är alltså redan integrerat i miljökvalitetsmålet om ett rikt växt- och djurliv. Jag kan inte förstå hur man kan komma till slutsatsen att ett begrepp som redan är inkluderat i ett miljökvalitetsmål kan komma i konflikt med det målet. Det vore intressant att höra från i hur man kan komma fram till den konflikten. Det kan röra sig om begreppsförvirring, att Socialdemokraterna – när de skrev sin motion – helt enkelt inte hade koll på hur miljökvalitetsmålet preciseras. En annan tolkning kan vara att det handlar om beröringsskräck från Socialdemokraterna. Precis som man tar bort begreppet gynnsam bevarandestatus från sin målformulering vill man att beslutet om referensvärde för intervallet för en gynnsam bevarandestatus också ska hållas borta från politiken och i stället beslutas av myndigheten. Som jag bedömer det är underlaget för att fatta beslut om intervall för referensvärden för populationsstorlek och utbredningsområde samt att bedöma bevarandestatusen för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i gediget. och regeringen anser att vi kan och ska fatta beslut om intervall för referensvärde. Men för Socialdemokraterna kokar det ned till att man inte vill, och det tycker jag är synd. Regeringens motivering till att vi ska fatta ett beslut om detta intervall är att har fattat beslut om miniminivåer och etappmål för rovdjursstammarna. Då är det fullt logiskt att nu fattar beslut om intervall för referensvärde för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn. Det är inte bara vi som tycker det. Tittar man både i Liljelunds rovdjursutredning och i ser man att det finns stöd för det här. Jag kan citera ur Liljelunds rovdjursutredning , s. 84–85, där han bland annat säger: Med de svårigheter som har funnits att hantera frågan om rovdjurens bevarandestatus kan det dock i ett övergångsskede behövas ett vägledande beslut av regeringen. har tagits upp här i debatten och använts mycket. åstadkom mycket och var väldigt värdefull, men – och det är ett viktigt men – den nådde inte enighet kring två delar som är viktiga punkter. Den nådde inte enighet kring om vargen har en gynnsam bevarandestatus i och på vilken nivå för stammen som den gynnsamma bevarandestatusen ska ligga. Det kom inte överens om. Det är just det som regeringen presenterar här, och det är det som behövs för att vi ska få förvaltningsplaner – precis det som EU efterfrågar. Då är det viktigt: Vad sade om vem som ska fatta beslut? Jag citerar igen: Beräkningen av minsta livskraftiga population utgör det av art- och habitatdirektivet efterfrågade vetenskapliga underlaget avseende populationsstorlek. Det torde vara ogörligt att på naturvetenskaplig grund avgöra vilken nivå som är betydligt högre än minsta livskraftiga population. Riktlinjer för hur nivån ska fastställas bör därför beslutas av . Det är helt och hållet ett nationellt beslut. Så länge det grundas på vetenskapligt underlag är det också i överensstämmelse med art- och habitatdirektivets krav. Det vetenskapliga underlaget är alltså minsta livskraftiga population, MVP. Det vi gör då, som regeringen föreslår, är just att vi beslutar om ett intervall. Efter beslut får i uppdrag att göra en bedömning av var referensvärdet ligger inom detta intervall. Det är egentligen en kombination av politiska riktlinjer och ett myndighetsbeslut. Det referensvärdet för gynnsam bevarandestatus, som då fastställer, får sedan inte underskridas. Referensvärdet är alltså ett golv för populationsstorleken. Det framgår tydligt i betänkandet, och det framgår tydligt i propositionen. Men ändå har det missförståtts. Jag kan tolka det så att missförståndet ibland är medvetet, och det beklagar jag. Ett annat missförstånd som har kommit upp, och som har diskuterats här i debatten, handlar om kungsörnen. Det har understrukits i betänkandet, men det är också tydligt i propositionen, att orsaken till att kungsörnen finns med när det handlar om de stora rovdjuren är att den har behandlats av tidigare socialdemokratiska regeringar i samma sammanhang. Att vi nu fastslår ett referensvärde för kungsörnen innebär på intet sätt att vi ändrar kungsörnens skyddsstatus. Det är inte, kommer inte och ska inte vara möjligt att jaga kungsörn annat än när det handlar om skyddsjakt, precis som det är . Och det är väldigt ovanligt. Jag hoppas att vi inte behöver fortsätta pajkastandet när det gäller den delen av propositionen. Det har också varit en diskussion om nivån för kungsörn. I propositionen på s. 47 står det att referensvärdet ska vara totalt 150 registrerade häckande par. Som jag förklarade tidigare är referensvärdet ett golv. Det är inte så, som har velat framställa det här, att referensvärdet skulle vara hur många kungsörnar vi ska ha. När det gäller registrerade häckande par refereras det i propositionen till att det 2000–registrerades totalt mellan 105 och 305 häckningar. Registrerade häckningar är i det fallet lyckade häckningar. Det har vi också förtydligat i betänkandet. Det finns en miniminivå på 600 häckande par. Kungsörnen häckar inte , och när den häckar blir det inte alltid lyckade häckningar. Ett nyckeltal för häckande par, som alltså inte häckar , är att av häckningarna var lyckade. Vi hade en uppvaktning i utskottet, och jag ställde en direkt fråga till Artdatabanken: Vilket begrepp ska man använda? De kunde inte ge ett bra svar om vilket begrepp de tyckte att man skulle använda. Jag kan bara beklaga att det har blivit en begreppsförvirring. Men avsikten är på intet sätt att sänka referensvärdet eller att sänka skyddsnivån när det gäller kungsörn. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga reservationer. 173 (MP) replik: Hur tolkar det här: Det övergripande målet och de nationella målen för hur stora rovdjursstammarna skulle vara beslutades av . Det beslutet var viktigt för att markera en politisk viljeinriktning. kan det ifrågasättas om ska fatta så detaljerade beslut om antalet föryngringar eller djur. Det är enligt utredningens uppfattning en unikt hög upplösning i dessa beslut jämfört med beslut inom andra politikområden. Utredningen anser att det är en typ av beslut som i första hand regeringens myndigheter bör fatta. Det är alltså som säger detta. Även är inne på liknande tankegångar, men de pratar också om att man bör ha någon sorts riktlinjer från sida. Det kan jag tycka är rimligt. Jag skulle gärna se att vi slog fast att vi vad gäller de stora rovdjuren precis som för andra arter ska använda klassisk bevarandebiologi när man pratar om en genetiskt effektiv populationsstorlek på 500 individer, vilket är vad man brukar prata om för långsiktig livskraft. Minsta livskraftiga population är ju ett helt annat begrepp, som här har tolkats som utdöenderisk . Att man sedan inom art- och habitatdirektivet har förtydligat gynnsam bevarandestatus, som ligger betydligt högre än minsta livskraftiga population, innebär ju inte att man ska räkna baklänges därifrån utan att man räknar fram långsiktig livskraft på klassiskt sätt. Och sedan, för att inte ens centerpartister ska börja tvivla, förklarar man att det är högre än minsta livskraftiga population. Det var min lilla synpunkt kring det. Sedan är det återigen frågan om att det är golv men inga tak. Men hur vet vi om det blir någon jakt då? Blir det någon jakt ? var övertygad om att det blir vargjakt , medan både och har sagt att det här bara är ett golv och att vi sedan får se vad gör av saken. Om det nu är så viktigt att man politiskt tar ansvar tycker jag att det är viktigt att vi får veta om det blir någon vargjakt eller inte. 174 (C) replik: Om man läser lite längre ned på den sida i som just citerade kommer man till det som jag citerade i mitt anförande: Med de svårigheter som har funnits att hantera frågan om rovdjurens bevarandestatus kan det dock i ett övergångsskede behövas ett vägledande beslut av regeringen. konstaterar att det inte är brukligt att en riksdag eller en regering fattar så detaljerade beslut som besluten om ett referensvärde. Men det vi gör nu är att ange ett intervall för referensvärdet, och referensvärdet är ett golv. Det är precis det som Liljelund säger. Art- och habitatdirektivet är inriktat på bevarande. Vi är i nu ett övergångsskede mot förvaltning, och Liljelund pekar på att det i ett sådant övergångsskede kan vara bra med ett vägledande beslut från regeringen. Men är det ju ännu bättre att det blir ett riksdagsbeslut. Jag tycker att det är fullt logiskt, och det stämmer väl överens med vad han säger. kom fram till 450 vargar, och det var, som mycket tydligt redogjorde för, beräknat på en population som var helt avskild. är det inte så. Vi har en population med invandring norrifrån – från och . En gynnsam bevarandestatus ska ju beräknas på det faktiska förhållandet. Det är rätt ointressant att ha en akademisk diskussion om en helt avskild vargstam när vi har inte har en sådan i verkligheten. 175 (MP) replik: Vägledande beslut är jag absolut med på, bland annat det här med genetiskt effektiv populationsstorlek och sådana saker som är klassiska inom bevarandebiologin. Men i meningen precis efter den som citerade – nu står vi här och citerar – kommer utredningen ändå fram till att ansvariga myndigheter bör besluta om miniminivåer för rovdjuren. Jag hoppas att vi kan lägga det bakom oss nu och i stället rikta in oss på frågan om vad vi ska göra med den gynnsamma bevarandestatusen. Vi borde helt enkelt lämna över den till dem som är duktiga på det. Sedan har vi frågan om vad vi ska göra innan vi har nått upp till den nivån. Ska vi fortfarande ha jakt eller inte? Jag tycker att det är orimligt att vi har licensjakt på arter som inte har nått upp till gynnsam bevarandestatus i de siffror som har rapporterat till . Vad det gäller och hur genetiskt isolerad den svenska vargstammen är kan vi konstatera att vi sedan vargstammen grundades har haft sju invandrare. Det är en väldigt liten invandring på så . Vi har lyckats få in några , men de är väldigt få och det har krävt viss hjälp på traven. Det för mig in på frågan om genetiken. Förra miljöministern, centerpartisten , ville att vi skulle skjuta vargar för att de var inavlade. är budet att vi skjuta vargarna för att de inte är inavlade och att det har löst sig. Jag får inte riktigt ihop logiken. Vi har fortfarande stora problem med inavel inom den svenska vargstammen. Inavelsgraden är hög – nästan lika hög som vid syskonparning. Vi har inte lyckats få till stånd någon större naturlig invandring från . Att då bygga sina mål för vargarna på någon sorts förhoppning som inte stämmer med verkligheten om ett massivt inflöde av vargar är bara naivt. 176 (C) replik: Vi slänger citat fram och tillbaka här. Jag tolkar ändå som att skulle tycka att det var okej att fatta ett inriktningsbeslut. Det är precis det vi nu gör med intervallet. Därefter får i uppdrag att fatta det slutliga beslutet om var referensvärdet ska ligga inom detta intervall. Det är precis det som och även förespråkar. Vi lägger helt enkelt en ram, en politisk inriktning. Det är vår skyldighet att göra det. Om man helt skulle lämna det till myndigheterna att bedöma vet man inte riktigt var det landar. Det har liksom fluktuerat – om man hade beslutat det på tid hade man hamnat någonstans runt 450 vargar. Sedan kom man fram till att det var fel. Det byggde inte på korrekta uppskattningar. En korrekt uppskattning är att vi har en vargstam som har ett utbyte med omvärlden. Då behöver vi inte ha en så stor vargstam för att den ska bli genetiskt livskraftig. Regeringen bedömer att vi nu har en vargstam som har uppnått gynnsam bevarandestatus, och det bygger vi på fakta från Skandulv. Nästa steg är att förvalta rovdjursstammen. Om vi inte förvaltar den växer vargstammen och vi får ett ökat rovdjurstryck och problem med den socioekonomiska statusen. Vi får problem för alla som vill ha tamdjur. Vi diskuterar biologisk mångfald i andra sammanhang. Betande mular – får, kor – är viktiga för att bevara biologisk mångfald. Jag vill ha även den biologiska mångfalden. Det är därför jag tycker att rovdjurspropositionens avvägning är bra och att vi ska fatta beslut om den. 177 (SD): Varför finns vi? Vad är meningen med livet? Det är stora och svåra frågor, men de kommer ändå inte i närheten av frågan om hur många vargar vi ska ha i . Nästan alla har en åsikt, ofta en stark sådan. Polariseringen är tydlig och delar i första hand stad och landsbygd. Frågan delar också många politiska partier mitt itu. När det gäller rovdjursfrågan i allmänhet och vargfrågan i synnerhet krävs det kompromisser. Få, om ens någon, kommer att få exakt som de vill. Oavsett var politiken landar kommer väldigt många att bli besvikna; så enkelt är det. Från sida har vi valt att ställa oss bakom rovdjurspropositionen i dess helhet. Detta gör vi därför att vi tycker att den över lag är ett steg i rätt riktning för att få till en rovdjurspolitik som tar hänsyn till och kompromissar mellan de olika intressen som finns och att den syftar till en mer aktiv förvaltning. Därmed inte sagt att propositionen i varje stavelse är precis så som vi själva skulle ha skrivit den. En viktig aspekt för var en önskan att få till den breda parlamentariska majoritet som även föregående talare har talat om. Det skulle ge politiken en större legitimitet, vilket vi menar har ett värde i sig. kan vi dock konstatera att majoriteten beklagligt nog blir relativt svag. Vilket av blocken man ska skylla det på får ni reda ut själva. Men skyttegravskriget som råder i den här frågan, och som jag menar behöver få ett slut, lär tyvärr fortsätta på grund av att vi inte fick en starkare majoritet. För övrigt kan jag säga att inför nästa rovdjursproposition hoppas jag naturligtvis att även får sitta med vid bordet. hoppas jag dock att den framlagda politiken används på ett klokt sätt av de myndigheter och länsstyrelser som ska utfärda de slutgiltiga förordningarna och nivåerna och att man lyckas skapa en bred acceptans ute i samhället. Jag har rest runt i och träffat lantbrukare i rovdjurskänsliga näringar i de rovdjurstäta länen. Dessa är utpräglade naturmänniskor som älskar naturen och sin landsbygd. Den landsbygdsnäring som sett till antalet rovdjursangrepp är mest ansatt är utan tvivel lammproduktionen. Enligt uppgifter från branschen har detta resulterat i att många bönder på sina håll helt enkelt har tvingats slå igen, packa ihop och dra vidare om de vill fortsätta med fårnäring. Någonting som är intressant är att det i den väldigt polariserade debatten ofta pratas om varghatare – trevligt nog inte här , men runt köksborden. När jag har rest runt har jag inte träffat de här varghatarna. Det är möjligt att man har sett dem på nätet, men jag har inte träffat på dem bland dem som verkligen är drabbade. Tongångarna har snarare varit att man absolut tycker att vargen har sin plats i vår fauna men att dagens situation på vissa platser är påtagligt besvärlig och ett direkt hot mot den verksamhet man bedriver. Just därför tycker vi att det är positivt att propositionen tydligt betonar den socioekonomiska hänsynen och att den ger goda möjligheter att flytta ned delar av beslutsmakten över förvaltningen på länsstyrelsenivå så att makten flyttar närmare människorna. Propositionen som vi debatterar har måhända en viss slagsida mot landsbygdsnäringarnas intressen i förhållande till dagens rovdjurstryck. Men jag menar ändå att det här är ett kompromissförslag. På vissa håll har medierna framställt det som början på en brutal rovdjursslakt. Jag har förståelse för att detta har upprört människor, som skickar mejl och så vidare – till oss alla, antar jag. Men precis som det står i propositionen har vi fler rovdjur och ett större rovdjurstryck i än i mannaminne. Vårt beslut att stödja propositionen bygger på noggranna avvägningar ur flera perspektiv, men inte minst handlar vårt ställningstagande om hoten mot traditionella lantbruksformer med mycket höga kulturvärden, som dessutom håller landets friskaste och kanske gladaste djur. skulle nog vissa säga att regeringen och dess politik på andra håll är ett minst lika stort hot mot dessa näringar som rovdjuren, men är det vargen som pekas ut som särskilt problematisk. Något som sällan påpekas i debatten är att vargen faktiskt inte är globalt utrotningshotad utan anses av det internationella samfundet vara livskraftig, även då man undantar underarter som skiljer sig från den svenska vargen. Den svenska vargen har dessutom ett utbredningsområde tillsammans med den norska vargen som bör räknas in i ekvationen om gynnsam bevarandestatus. Däremot har vi helt unika gamla svenska lantraser av nötdjur som är utrotningshotade, till exempel fjällko och rödkulla. Fjällkon hålls vid liv endast genom människors engagemang och det kulturjordbruk som finns kvar i , såsom fäbodjordbruket. Den svenska fjällkon har väldigt långa anor i och dess släkte, som är väl anpassat till kallare klimat, tros härstamma så långt tillbaka som till vikingatiden. Mjölken från fjällkon har speciella egenskaper och lämpar sig särskilt för att göra ost. Detta gör rasen helt unik i sitt slag. Avelsbasen för det här djuret består endast av ca 600 individer. Förutom att fjällkons existens är beroende av fäbodbruk är fäbodbruket i sin tur beroende av en reglerad rovdjursstam. Som säkert de flesta vet innebär fäbodbruk att djur vallas på sommarbete under traditionella former. Denna driftstradition har gett upphov till unika kulturyttringar i form av matlagning, musik och traditioner som i sin form finns bara i . Värt att tillägga är att här hjälper inga rovdjursstängsel. Det är ungefär som för rennäringen – det är svårt att skydda dessa djur med rovdjursstängsel om man ska kunna vidhålla bruksformerna. Något ytterligare unikt i är att fäbodbruken till en övervägande del är kvinnliga arbetsplatser. Fäbodbruken försvinner nu i en oroande hög takt. Från branschen har man gjort gällande att ca 10 fäbodbruk läggs ned, vilket ska sättas i relation till att det finns knappt 200 bruk kvar i . Fäbodjordbruket har två huvudsakliga fiender för sin överlevnad.