prot · H00977 · 2013-03-13 00:00:00 — ligger det i pipeline ett avsnitt för Vår politik A till Ö gällande jordbrukspolitiken som jag inte förstår varför den ännu inte har kommit upp. Det är väl lite administrativa luckor, tyvärr. 43 (C) replik: Det är möjligt att inte ställer sig bakom skrivningen på hemsidan. Men jag kan inte tolka den skrivningen på annat sätt än att den har tillkommit efter den debatt som vi hade , då blev upplyst om att det finns halalgodkänt kött som uppfyller svensk djurskyddslag. Det anmärkningsvärda är påståendet Även halalslakt med bedövning innebär ett onödigt utdraget lidande för djuret. är ansvarig för dessa frågor i riksdagsgrupp. Men vem är det som skriver texten från A till Ö? Har du inte någon koll på det och kvalitetsgodkänner det? Eller är det eller någon annan som sitter och skriver detta? Det är uppenbart att ingång i många av dessa frågor är religiositeten och inte djurskyddet. Ni har problem med att det kommer människor till som har ett annat ursprung eller en annan religion. Det är er ingång. Jag välkomnar om ni tar fram en samlad jordbrukspolitik eller livsmedelspolitik. Men rensa också bort de saker som är rent felaktiga eller stötande på er hemsida. 44 (KD): Det betänkande vi nu debatterar har bytt namn under resans gång från livsmedelskontroll till livsmedelspolitik. Det är positivt. Vi behöver en politik för att se till att vi har säkra och trygga livsmedel. Den politiken behöver föras både här hemma och internationellt. Mycket av det som vi debatterar är dock reglerat på gemenskapsnivå. Det hindrar inte att vi ska göra saker här hemma. Men det är viktigt, som har påpekats av tidigare talare, att när vi talar om märkning och kontroller rör vi oss på en gemenskapsmarknad där vi måste se till att vi har ett regelverk som också möjliggör denna handel. Därför ska frågor i första hand drivas på gemenskapsnivå. Märkningen av livsmedel är viktig. Det har de senaste veckornas debatter, diskussioner och skandaler uppmärksammat oss på. Men det är också oerhört centralt att vi ökar kunskapsnivån hos oss själva och hos våra medborgare när det gäller vad det är som vi ska fråga efter. Där gör vårt livsmedelsverk en insats, och mer ska göras. Det jobbas också inom det nya matlandet. Det sätter någon andra etiketter på, vilket jag inte tänker använda. Det är det nya matlandet som är det centrala. Det är också lite intressant att se att den mellantidsutvärdering som kom daterad inte tycks vara läst av särskilt många i denna kammare även om man gärna läser alla dokument som dyker upp från . Denna utvärdering är gjord utifrån att vi ska förbättra det som inte är bra och ta till vara det som är bra och gå vidare. Det är så vi processar saker och kommer vidare i ett utvecklingsarbete för att få bättre kunskap och kompetens och bättre förståelse för vad som behöver göras för att utveckla detta. Det är också, som jag ser det, ett led i det som en del av oss benämner som livsmedelsstrategi. Det är ett ord som jag tror att vi använder mycket olika i denna kammare. Vi lägger olika innebörd i det. Men vi måste få fram en stolthet över den produktion och det arbete som görs i för livsmedel. Vi producerar världens säkraste livsmedel. Då måste vi också få fram stoltheten över och kunskapen om detta, inte bara hos kammare eller hos producenterna själva utan hos oss alla som konsumenter. Vi har fått ett antal exempel på vad som händer när vi inte har kunskap och kompetens. Det är oerhört intressant att lyssna på uppläsningen av innehållsdeklarationer som visar att mycket redan står på våra paket. När man sitter i denna kammare med dessa frågor tittar man på innehållsdeklarationer när man kommer ut i handeln. Jag kan konstatera att det gäller att läsa undertexter. Det finns svenska familjenamn som i min bygd är förknippade med småskalig livsmedelsproduktion, men livsmedel härifrån har visat sig innehålla produkter från . Det kanske inte är det som jag vill konsumera, men det står faktiskt på förpackningen. Det handlar också om att vi måste bli bättre i det offentliga med hur vi arbetar. utredning om hur vi ska kunna förändra lagen om offentlig upphandling är en mycket spännande läsning. Jag hoppas att mycket av det som presenteras där kommer att kunna presenteras i en proposition för kammaren. lyfter också fram att vi kan göra mycket . Det handlar återigen om kunskap och kompetens. Det handlar om att våra inköpare ute i kommuner och landsting ska våga. Och ska man våga måste man ha kunskap. Därför tror jag att de satsningar som görs av regeringen, från och från våra kommuner i form av Kommuner och Landsting är oerhört centrala och minst lika viktiga som att vi här i fattar beslut om ny lagtext. det nya matlandet sätter också fokus på primärproduktion. Jag har blivit uppmärksammad på att det är mycket olika förutsättningar i vårt land för avsättning. Det är klart att om en producent i norr ska behöva transportera sina djur med mellanlagring någonstans i för att få en prisbild som är likvärdig med den för kollegerna i har vi problem. Där måste marknaden och vi som konsumenter agera. Det kan vi aldrig lagstifta fram här. Vi kan möjligen påverka regelverk och tolkningen av det på ett sätt som gör att det kan bli enklare. Vi har hört flera tala om det viktigaste livsmedel som vi har, nämligen vattnet. Vi måste naturligtvis titta på hur vi lagstiftar när det gäller vattenfrågan. Det finns just nu flera pågående processer. Vi har berört den process som kanske är lättast att tala om, nämligen hur vi får rören att se bättre ut, som uttryckte på småländska. Men tyvärr använder man material som inte alltid är till fyllest. Men det finns andra delar som vi som beslutsfattare också måste titta närmare på, och det är vattenskyddsområdena. Hur utformar vi dem på ett sätt så att vi inte som vi vill värna och skydda vårt vatten slår undan förutsättningarna för livsmedelsproducenterna? Här behövs mer utvecklingspotential, mer forskning och mer av likvärdiga tolkningar över vårt land i denna fråga. Det är en fråga som jag kommer att följa och som jag hoppas att vi i kammaren kommer att ha flera debatter om. Småskalig slakt berörs i betänkandet. Där har det nya matlandet verkligen lyckats. Jag hoppas att vi kan se fram emot fler sådana satsningar, inte minst i norra , för att få till en konkurrens på marknaden som gynnar alla. Jag tror också att vi måste vara beredda att betala ett pris för vår mat, ett pris som vi tydligen inte betalar . Tyvärr kan jag konstatera, utifrån ett frukostmöte som jag hade förmånen att delta i innan vi började här kl. 9, att trenden tycks vara att vi inte är beredda att betala. Då får vi också vad vi betalar för, nämligen produkter som inte håller den kvalitet som vi tror att de håller. Vi måste se att det finns ett samband mellan pris och kvalitet också när det gäller vår mat. Flera har berört kunskapen. Jag skulle vilja rekommendera ledamöterna att ta till sig ett projekt som heter och Land Hand i Hand. Jag har en viss ingång i en förening som heter Den Goda Jorden och som värnar åkermarkens betydelse men som också har förstått att vi måste ha en större kunskap mellan producent och konsument för att se att vi är beroende av varandra. Vi är beroende av att vi ska ha ett helt land som kan leva. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 45 (S) replik: Jag har läst och noggrant följt den så kallade utvärdering som framför allt har preciserats i , som vi har haft tillgång till. Ett av de absolut största huvudmålen för Matlandet och det framkommer ingenstans i utvärderingen är att det ska komma fram 10 000 nya jobb. Det tycks vara ett fjärran mål i så fall. Jag noterade också att landsbygdsministern har sagt att Matlandet ska öka livsmedelsexporten från 50 miljarder till 100 miljarder . Jag vet inte riktigt var i detta vi står just . är det ändå , så vi har i varje fall på oss att nå dessa nivåer. Just nu verkar de dock rätt fjärran. Nåväl, det var en randanmärkning. Jag ska ställa samma fråga som jag ställde till och har tidigare via landsbygdsministern informerat mig om var man ställer sig när det gäller ursprungsmärkningen av processat kött. Min fråga går alltså även till kring detta: Om kommer fram med ett förslag där det finns ett önskemål om att ursprungsmärka processat kött, kommer att ställa sig bakom detta? nämner att man får det man betalar för. Det är dock också en fråga om de som har mer och de som har mindre pengar. I ett läge där man som konsument kanske inte har råd att köpa kött för kilot är det klart att man tar det som finns till buds. Är det då skäligt att det som finns till buds ska vara av väldigt mycket sämre kvalitet? Det är nämligen lätt att tro att det kan bli så att det innehåller en massa extrasubstanser och att extra salt eller någonting annat läggs på för att konservera det. Borde det inte vara bättre att jämna ut dessa skillnader i första läget när det gäller konsumentprodukterna än att hävda att man får det man betalar för? Det är ändå så att konsumenterna i slutändan inte har så många val i livsmedelsbutiken, och det är inte så många som kan springa till gårdsbutiker heller. 46 (KD) replik: Det var många frågor på en gång. Om vi börjar med halvtidsutvärderingen har den såvitt jag vet legat på regeringens hemsida sedan den presenterades . Där har i alla fall jag läst den ett antal gånger på skärmen och plockat ut sammanfattningen i textform. Där kan man också konstatera att vi är på väg i den riktning som det är sagt vad gäller arbetstillfällen och möjligheter att utveckla detta. Vi har inte nått målen , men det är ett led i detta. Jag tror personligen det är inte utvärderingens eller ministerns syn utan min att det finns mer att göra i dessa frågor som också jag lägger in i begreppet livsmedel eller landsbygdsstrategi. Välj det ord som passar, ! Jag tror att vi ska kunna hitta strukturer som gör att vi kommer vidare i detta. Vi måste nämligen kunna utveckla arbetstillfällen på landsbygd och arbetstillfällen runt dessa satsningar. När det sedan gäller din fundering kring priser och prisbilder blir jag lite fundersam. Är det så att du förordar att vi ska öka ersättningarna från statskassan för att utjämna prisbilden, eller hur ska dessa producenter få lönsamhet i sin produktion och kunna ta ut en egen lön? Den kommer inte i närheten av den ersättning du och jag lyfter för vårt jobb här i kammaren. Även om vi ibland har lite bonnatider i hur vi jobbar tror jag inte att så många av oss är beredda att byta till den arbetssituation de har. 47 (S) replik: Jag ställde faktiskt frågan ur ett konsumentperspektiv, inte ur ett producentperspektiv. Jag ställde frågan: Är det skäligt att en konsument ska hamna i ett läge där det råder så stora prisskillnader på produkter som kanske är av bättre eller sämre kvalitet? Det tycker jag är ganska relevant i sammanhanget. och jag springer säkert också i butiker och kollar av hur mycket prisskillnader det finns, eftersom vi nu också kanske har ett lite mer specialiserat intresse kring ärendet. Vi noterar nog båda två att det råder ganska stora prisskillnader. Det finns vissa produkter som har lägre standard och kostar mycket mindre, och det finns vissa produkter som har högre standard och kostar mycket mer. Det är väl snarare där jag vill lägga fokus . Jag är väl medveten om att många av primärproducenterna i till exempel har det tufft med lönsamheten. Många har det också hyggligt bra, men många har det tufft med lönsamheten. Det är svårt att få betalt. Så är det. ska vi vara ärliga och säga att av det vi äter i importeras. Det är alltså inte bara lokalproducerade varor som ligger på diskarna, utan det är ganska mycket som kommer från den inre marknaden genom EU, och även från den globala marknaden. Min fråga handlade alltså mer om detta än om att titta på själva lönsamheten. Det handlar om rätten för konsumenterna att välja bra och rimliga livsmedel till bra priser. Det var egentligen där jag lade ansatsen. Sedan kanske jag inte var så observant, men svarade på frågan om detta med urpsrungsmärkning. Jag vet inte om det var så att ni tycker att det skulle kunna vara okej att ha ursprungsmärkning på processat kött om väljer att driva frågan vidare i ljuset av allt det som har skett. 48 (KD) replik: När det gäller den senare delen kan jag säga att jag delar landsbygdsministerns syn på frågan fullt ut. När det gäller det andra kan jag konstatera att det väl är därför vi ska jobba på EU-gemensam nivå, för att ha en bottenplatta som visar var ribban ligger för den acceptabla kvalitet som alla ska ha rätt att förvänta sig när de går till butiken och handlar. Sedan är det och detta kanske är mot regelverket, herr talman en viss skillnad i prisbild och vad får betala för sin kavaj mellan att gå in på Dressman och att gå in på den skräddarbutik som måttsyr kostymer här uppe på någonstans. Det gäller väl också när vi kommer över till livsmedelssidan. Vi ska dock ha en bottenplatta, och den ska vara på EU-gemensam nivå. Det är den vi ska kontrollera så att vi vet var ribban för vilken kvalitet produkterna ska hålla ligger. Det är det arbete vi oerhört intensivt jobbar med just . Sedan tror jag att det måste finnas en rimlig inkomstkälla för alla som producerar. Annars har vi ingenting att konsumera, och då tappar vi också väldigt mycket annat som dessa primärproducenter producerar och som de kanske över huvud taget inte får ersättning för. Det handlar om det vi kallar ekosystemtjänster, biologisk mångfald och annat. Det är nästa del som kommer att komma in i en diskussion om hur vi ska få ett hållbart samhälle och en strategi för detta. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 8 § Landsbygdspolitik m.m. Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2012/13:MJU10 Landsbygdspolitik m.m. 49 (S): Vi ska debattera landsbygdspolitik. Vi socialdemokrater står bakom samtliga våra reservationer, men för att vinna lite tid yrkar vi bifall enbart till reservationerna 1 och 6. Den svenska landsbygden bubblar av kreativitet och entreprenörsanda. Det finns minst en ny idé hos varje landsbygdsentreprenör, och den måste vi ta vara på. Landsbygdsprogrammet ger oss den möjligheten. Ifall hela ska leva måste vi också vilja ta det positiva med landsbygdsprogrammet och utveckla det ännu mer. I den gemensamma jordbrukspolitiken är just insatserna kring och i landsbygdsprogrammet de som vi socialdemokrater ser som framtidens smörjmedel för att utveckla landsbygden ytterligare. Det handlar om att nå miljömålen, bevara och förvalta den biologiska mångfalden, skapa nya innovationer, utveckla turistnäringen, skapa fler riktiga och hållbara jobb samt utveckla primärproduktionen av mat. Det är därför extra bekymmersamt att regeringen inte följde upp och arbetade tillräckligt hårt i den pågående förhandlingen om EU:s långtidsbudget och den kommande jordbruksbudgeten kring att dra en extra lans för att föra över eller åtminstone så långt som möjligt ha likvärdiga möjligheter till finansiering av den andra pelaren. I denna ingår landsbygdsprogrammet. Det har så gjort och kommer så att göra . Det kommer tyvärr att hämma möjligheterna till en fortsatt positiv landsbygdsutveckling. Många positiva satsningar kommer att avslutas eller inte kunna förlängas, och för oss socialdemokrater är just jobben avgörande för välfärden. Landsbygden kan bidra med nya jobb och innovationer om vi väljer att skapa möjligheter politiskt, vetenskapligt och ekonomiskt. Landsbygds- och regionalpolitiken har såväl historiskt värde som framtidssubstans. När förtätningen ökar i storstäderna måste vi vara redo att satsa på en väl fungerande regionalpolitik. Det går aldrig att jämna ut skillnaderna helt, men det går att skapa positiv tillväxt med regional särart som hela landet i ett samlat grepp kan ha nytta och framgång av. Hela ska leva. Det ska inte bara vara ett slagord, utan reell handling. För att vi ska kunna minska beroendet av import av soja till foder behöver regeringen ge i uppdrag att stimulera ökad odling av proteingrödor i . Det handlar om att värna den biologiska mångfalden där sojabönorna odlas, då bland annat regnskogar skövlas för att bereda plats för . Det handlar också om att minska användningen av bekämpningsmedel vid odlingarna. Vi vet redan nu att generationer av lantarbetare drabbats av obotliga sjukdomar på grund av bland annat ökad herbicidtolerans hos växterna. Odling av proteingrödor, till exempel åkerbönor i , gör produktionen av kött mer hållbar. Det minskar transporterna och ökar lönsamheten för bönderna. Det behövs mer statliga investeringar och forskningsinsatser i nära samverkan med primärproduktionen. Det behövs nya grödor. Landsbygdsprogrammet kan återigen vara nyckeln till en positiv, hållbar och ekonomiskt gynnsam produktion av proteingrödor. Mycket talar för att vi nått maxgränsen för den globala oljeproduktionen. Det finns överhängande risker för att oljepriserna kommer att stiga successivt om fler länder får ökade behov av olja. kan det bli så att oljepriset fördubblas, vilket skulle påverka och naturligtvis också andra länder väldigt hårt. Vid en kraftig ökning av oljepriserna skulle bland annat vår matförsörjning drabbas väldigt hårt. Transporterna till matförädlingen och jordbruksmaskinerna är i princip helt beroende av oljebaserad diesel. Det är inte långsiktigt hållbart. Men det finns många metoder och åtgärder som på både kort och lång sikt kan minska oljeberoendet inom livsmedelssektorn. Lantbruksmaskiner och traktorer kan ställas om till etanol- och biogasdrift, vilket dessutom är bränslen som kan produceras på den egna gården. Mattransporter kan i större utsträckning föras över till järnvägen eller vägtransporter med förnybara bränslen. Mycket mer av matproduktionen och matförsörjningen kan ske regionalt och lokalt med målet att minska transporterna. Regeringen bör därför i allt väsentligt ta nya initiativ till branschövergripande samtal och dialog med alla berörda parter med syftet att ta fram en tydlig åtgärdsplan för att minska oljeberoendet och sårbarheten i den svenska matförsörjningen. 50 (MP): Vi debatterar betänkandet Landsbygdspolitik m.m. Jag tror att jag börjar där slutade. Jag vet inte om alla vi är riktigt medvetna om hur totalt oljeberoende vi är. Bakom allt finns den fossila energin. Vi har träd som fälls, kapas, transporteras och bearbetas. Det är ett exempel på en förnybar råvara som inte i går, men är helt beroende av olja, denna ändliga fossila olja, som dessutom vid förbränning frigör växthusgasen koldioxid. Samma oljeberoende gäller också för vår livsmedelsförsörjning, från järnmalmen som bryts långt nere i underjorden till däcken på traktorn. Någon har sagt att traktorn är en ekologisk omöjlighet. Så kanske det är, men de ändliga resurser som oljan utgör måste användas klokt och sparsamt. Att ge det svenska lantbruket förutsättningar för att på ett någorlunda rationellt sätt producera vår dagliga mat är förståndig användning av oljan. På åkrar läggs det ut ca konstgödselkväve. För att framställa detta kväve går det åt olja per kilo kväve. Vi lägger ut kväve per hektar. Då är även ekoåkrarna inräknade. Vi multiplicerar det med , och vips har vi energi motsvarande en supertanker olja som vi lägger ut på våra svenska åkrar. Detta är inte ett uthålligt lantbruk. Förutom enorma utsläpp av koldioxid vid produktionen sker också stora utsläpp av lustgas, både vid tillverkningen och vid användandet. Lustgas är som vi alla vet en mycket växthusgas och är dessutom det enskilt viktigaste oreglerade ämnet bakom nedbrytningen av stratosfärens ozonskikt. Dessutom orsakar kvävgasavgångar försurning av mark och vatten. Vad ser vi då för möjligheter att komma ur oljeberoendet för lantbrukets del? Vi kan dramatiskt minska konstkväveanvändningen. Luften består som bekant av kväve. Genom att arbeta med naturen kan kvävefixerande växter göra jobbet åt oss nästan gratis. Tack vare de gröna växterna och fotosyntesen kan energi framställas på den svenska landsbygden och användas till jordbrukets arbetsfordon. Mattransporter kan som vi hörde ställas om både till järnväg och till vägtransporter där vi använder förnybara energislag. Matförsörjningen kan i ökande grad ske lokalt och regionalt för att minska transportavstånden, till exempel genom små slakterier och mejerier. Detta var några tankar om hur livsmedelsförsörjningens oljeberoende kan minska. Jag tycker att regeringen bör ta initiativ till branschövergripande samtal och i dialog med de berörda parterna ta fram en åtgärdsplan för att så snabbt som möjligt minska oljeberoendet och därmed sårbarheten i svensk matförsörjning. För att försörja landet med mat och foder litar till stor del på import. Det betyder i praktiken att använder åkrar utomlands till sin försörjning. Siffran brukar nämnas. Detta är något som jag tycker är fel. Jag vill att vi ska använda den och de bönder vi har i för att öka den svenska produktionen. Speciellt har importen av proteinfodermedel uppmärksammats. Det handlar om att regnskog får ge plats åt sojaodling för export. Mycket av sojan är genmodifierad GMO och kemisk bekämpning används i stor utsträckning. Belastningen på ekosystemen är alltså hög. Dessutom förekommer uppgifter om att sojan kan innehålla höga halter av den giftiga metallen kadmium, som på så vis hittar in i det svenska kretsloppet. De svenska djurbönderna har trängts hårt mellan låga avräkningspriser och höga foderpriser. Det finns alltså goda skäl att öka den inhemska produktionen av proteinfodermedel. Mycket görs redan, men staten kan till exempel öka rådgivningen. En annan sak är att satsa på växtförädling, så att lämpliga anpassade sorter tas fram, exempelvis av soja. Jag ställer mig givetvis bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 6 om minskat oljeberoende. 51 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 4 och 9. Något som varit på de flestas läppar, inte minst i debatterna här , är den senaste tidens fusk med kött. Det har uppdagats att hästkött blandats i flera produkter som saluförts i och på andra platser i . Som pricken över i visade det sig att salmonellasmittat kött levererats till 143 svenska skolor. Frågan man måste ställa sig är om detta är otur eller kanske snarare är resultatet av en målinriktad politik från Alliansens sida, där man sätter renläriga marknadsekonomiska principer framför medborgarnas intresse. när det svenska djurskyddet och den svenska hälsopolitiken har satts ur spel på detta sätt, är detta då inte resultatet av en högst medveten och målinriktad politik? Våra inhemska råvaruproducenter lider svårt av dålig lönsamhet. och dess medlemmar beskriver situationen som värre än någonsin . Mjölkproducenter tvingas lägga ned på löpande band. Alltså: De producenter som efterlever svenska lagar och föreskrifter tvingas ned på knä och konkurreras ut. I stället importerar vi färgad fläskfilé som säljs som oxfilé, köttbullar med inblandning av häst, kyckling fullpumpad med antibiotika och nötkött från djur som slaktats under vedervärdiga former utan bedövning, och så vidare. Listan kan göras lång. I vissa fall handlar det om rent fusk, i andra om en lagstiftning som ligger årtionden efter den svenska. Attityderna på kontinenten är ofta väsensskilda från dem i när det gäller till exempel antibiotikaanvändning, tillväxthormoner, långa djurtransporter och brutala djurhållningsformer. Det rör sig dessutom om mycket komplicerade led av uppfödare, förädlare och grossister som gör det väldigt svårt att spåra upp de skyldiga när oegentligheter sker. Inte sällan kan en köttprodukt innehålla djurkött från flera olika länder och uppenbarligen till och med fel art. När problem uppdagas är det de långa komplicerade producentkedjorna som vi har att förhålla oss till. Det är dem man skyller på inför ansvar. Det har vi tydligt kunnat se prov . De här så omhuldade globala värdekedjorna tycker åtminstone jag är en del av problemet.