prot · H009124 · 2013-06-17 00:00:00 — Jag skulle vilja säga att omfördelningen är ett sätt att reparera för att män har högre inkomster och tar mindre ansvar för det obetalda hemarbetet just för att de har fötts till män, och de sociala strukturerna styr detta tydligt. skriver att samhället inte skulle klara av att tillgodose medborgarnas behov av omsorg utan de anhörigas insatser. Det är kvinnorna som bär välfärden på sina axlar. Vi kan se hur bilden av det lyckliga krackelerar alltmer. Kvinnor slutar jobba eller går ned till deltid för att obetalda ta hand om anhöriga. Förskolegruppernas storlek ökar, liksom fritisgruppernas. Lärartätheten är långt ifrån vad den skulle behöva vara för man ska kunna nå varje barn. Personalen i äldreomsorgen går med en känsla av otillräcklighet, hoppar över raster och springer allt fortare. Och medan de som arbetar i välfärden sliter och anstränger sig allt vad de kan, ser vi att regeringen inte ens tillåter dem en trygg ekonomisk tid om de blir sjuka genom sitt arbete. Det är kvinnorna som betalar priset om det dras ned på välfärden, och det i dubbel bemärkelse. De får sämre tillgång till välfärdstjänsterna för egen del, och det är framför allt kvinnor som går in och täcker upp när den offentliga omsorgen brister. Därför är det extra allvarligt att man beräknar att den kommunala konsumtionen nästan halveras kommande år i jämförelse med den historiska konsumtionen . För att kommunsektorn ska kunna upprätthålla den nivån och klara kravet på god ekonomisk hushållning behöver kommunsektorn hela 17 miljarder i ökade statsbidrag . Så räkna med besparingar! Det är ganska tydligt. Redan nu räknar landstingen med att de kommer att gå med 6 miljarder i underskott det här året. Barnmorskor slutar på grund av hård arbetsbelastning. Personal i akutsjukvård och sjuksköterskor slutar på grund av för låga löner och för hög arbetsbelastning. Det är ett problem. Regeringen för över alltmer av sitt ansvar på kommunerna. Den vanligaste orsaken till att man uppbär socialbidrag är att regeringen har slagit sönder arbetslöshetsförsäkringen. I stället för att få en ersättning på rimlig nivå från den gemensamma försäkringen tvingas de leva på bidrag. Långtidsberoendet av socialbidrag har ökat , eller 30 000 personer, . Så ser det kalla, blå ut. ska kommunerna medfinansiera den statliga infrastrukturen i stället för att lägga pengarna på välfärd. Kommunerna, i stället för staten, tar nu ett allt större ansvar för arbetsmarknadspolitiken. Vi hör hur pratar om utanförskap i talarstolen. Det är ett parti som inte ens tillåter de arbetslösa att uppbära en försäkring när de blir arbetslösa. De får inte ens uppbära a-kassa. Det är ett parti som tror att skattesänkningar löser allt. Skattesänkningar är till och med lösningen på bostadsbristen, enligt egen hemsida. När nästa influensa kommer får vi nog höra att man rekommenderar en skattesänkning som en kur till alla. För oss är utgångspunkten att vi ska känna oss trygga, och därmed också fria, i våra liv. Då behövs en välfungerande gemensam välfärd. behöver den resurser. väljer det gemensamma i stället för en ensidig, visionslös skattesänkarpolitik. Vi föreslår ökningar av resurserna till den gemensamma välfärden. Vi föreslår en kraftfull utbyggnad av äldreomsorgen, så att kvaliteten blir bättre och fler kvinnor kan gå ut på arbetsmarkanden. Vi föreslår 10 000 fler undersköterskor till särskilda boenden och dessutom en extra miljard till . Totalt jobbar nu var tredje svensk på obekväma arbetstider. Av dem har 300 000 barn . Var tredje kommunalare med små barn uppger att de inte kan jobba heltid på grund av förskolans öppettider. är det knappt 5 000 barn som får barnomsorg på obekväm arbetstid. Det visar betydelsen av en lagstiftning om den rätten. Vi i föreslår i vår budget en utbyggnad med 15 000 platser. Vi använder de pengar regeringen lägger på skattesubventionerad, privat städning, det vill säga , till en finansiering av 15 000 platser. Det behövs också fler lärare i skolorna. Lärartätheten är för låg, arbetsuppgifterna är för många och alltför få barn får det stöd de behöver i sin skolgång. Regeringen har valt en väg där lärarna hinner lägga endast en tredjedel av tiden på undervisning. Vi menar att det är fel. Vi vill höja statsbidragen till skolan, så att lärartätheten kan höjas. Dessutom föreslår vi en extra miljard till skolor i utsatta områden, så att de kan förstärka sin personaltäthet och ge de bästa förutsättningarna för barnens utveckling. Vidare föreslår vi en värdesäkring av statsbidragen till kommunsektorn, så att de inte urholkas , vilket sker . Med politik gynnas de gemensamma lösningarna. Vi kvinnor får bättre förutsättningar att leva våra liv, och vi får en bättre kvalitet i den gemensamma välfärden. Friheten ökar, och tryggheten likaså. För sedan kunde vi läsa en rubrik i tidningen . Den löd: och riskkapitalbolagen tar över. Det var slutsatsen efter att det har föreslagits tuffare regelverk för den privatiserade välfärden. Det är helt tvärtemot det som var meningen när privatiseringsförespråkarna öppnade för privatiseringar. Det var ju små aktörer som skulle vara alternativet, det vill säga Waldorf, , frivilligorganisationer och stiftelser. I stället har vi redan innan eventuella regelskärpningar sett hur riskkapitalisterna rullar runt i skattebetalarnas pengar. Så fungerar kapitalismen. Den äter upp de små, och de stora blir kvar. I den privatiserade äldreomsorgen är över hälften av verksamheten privat, ägd av riskkapitalister. Två stora aktörer dominerar totalt. kunde vi höra om hur Friskolornas riksförbunds ordförande , miljöpartist, föreslog en försäkring mot skolnedläggning, det vill säga att skolföretagen ska försäkra sig mot sin urusla affärsidé att tjäna pengar på utbildning. Koncernen med gick i konkurs. gjorde de en vinst på 350 miljoner. Jag skulle vilja säga att de har visat ett totalt bristande ansvar för barns och ungas utbildning. De borde aldrig ha fått ta hand om den. gjordes en vinst på 8,7 miljarder i välfärden. Det motsvarar lönerna för 22 000 undersköterskor, men det räcker inte med det. Regeringen har dessutom lagt ut ytterligare 345 miljoner på att övertala kommunerna att privatisera äldreomsorgen. åker runt och trycker på kommunerna för att de ska ta in fler privata företag under hot om lagstiftning. Moderata politiker skänker nästan bort de gemensamma tillgångarna i , med flera kommuner. Privatiseringspolitiken har inte stöd bland folket. Inte ens moderata väljare tycker att det är rätt att göra vinst i välfärden. har däremot en liten majoritet av sina väljare med sig, men de är ju för euron också. Åtta av tio vill faktiskt se en helt annan ordning. De vill se en ordning som också förespråkar. Vi är rätt unika i svensk politik. Vi har en stor majoritet av folket bakom oss för vår linje. Vi föreslår en särskild bolagsform där de som vill vara verksamma i välfärden kan ombilda sig till denna form. De tvingas då att följa ett regelverk där de återinvesterar alla pengar i verksamheten. På så sätt kommer de små aktörerna, som , Waldorf, Sjuksköterskan med flera, att kunna fortsätta och göra det de tror på, medan riskkapitalisterna kan packa ihop. Det är ett förslag som många stöder, inte minst en majoritet av folket och även LO och . Riskkapitalister har inget i välfärden att göra. Vi har, som sagt, en unik roll i svensk politik som svenska folkets företrädare för att få bort det privata vinstintresse som styr i välfärden. Vi vill, precis som de, se en behovsstyrd och demokratiskt styrd välfärd. 141 (M) replik: berör en rad frågor i sitt anförande men uppehåller sig ganska länge vid situationen för kvinnor som arbetar i välfärdssektorn och i olika delar av den kommunala verksamheten. Därför är det viktigt att resonera om hur det ser ut i de företag som verkar i till exempel vård- och omsorgssektorn, alltså den typ av företag som mot slutet visar att hon tycker så illa om. En stor del av de företag som har startats drivs av kvinnor. Av de företag som har startats drivs av kvinnor eller har en kvinnlig vd. Det kan vi jämföra med andelen kvinnor bland samtliga företagare. Den låg 2011. Detta är alltså en sektor där kvinnors företagande verkligen kommer fram och där kvinnor får möjlighet att starta, driva och leda företag. Det är kanske inte så konstigt eftersom många kvinnor arbetar i denna sektor, och det är ju rätt naturligt att man startar företag i den bransch där man är verksam. Varför vill och neka alla dessa kvinnor möjligheten att utvecklas och skapa något bra av det som de är duktiga på? 142 (V) replik: Jag tackar för frågan. I den privatiserade äldreomsorgen är det färre anställda, de har lägre utbildningsnivå och det är fler visstidsanställda och färre heltidsanställda. När man pressar in vinstintresset blir det helt enkelt sämre arbetsvillkor. kunde vi läsa i tidningen hur lagen om valfrihet, LOV, sätter press nedåt på arbetsvillkoren. Vi kunde läsa om vårdbiträden som jobbade gratis, som hoppade över sina raster, som inte hann äta och som fick åka på resor obetalda. Det är allvarligt. Någonstans ska pengarna tas. Det är pengar som skulle ha gått till omsorgen om de äldre, till personalens förhoppningsvis bra villkor och så vidare men som går till vinst. I privat hemtjänst dominerar fyra koncerner av marknaden. Dessa fyra är riskkapitalbolag där framför allt männen äger och sitter i styrelsen och styr medan kvinnorna jobbar och tjänar pengar åt dessa män. I är nio av nio styrelseledamöter män, i Ambea, som äger Carema, är sex av åtta i styrelsen män, i Aleris är samtliga i styrelsen män och i är fem av sju män. Det är alltså mycket tydligt att det är män som dominerar och styr . I Kvinnolobbyns rapport kan man se vad som har hänt i den privatiserade välfärden ur ett jämställdhetsperspektiv. Av 16 privatiserade sektorer har 9 övertagits av män. Det är sektorer där kvinnor tidigare varit i majoritet. När man privatiserar tar alltså männen över. Småföretag ägs till av män. Det där med jämställdhet kan vi alltså diskutera ganska mycket mer. 143 (M) replik: återkommer till beskrivningen av hela välfärdssektorn som en sektor där det enbart finns stora riskkapitalbolag, och hon pekar på en del brister som har rapporterats i medierna. När det gäller brister är svaret tydligt. Fokus ska givetvis vara på att se till att det är god kvalitet. Som jag sade i mitt huvudanförande är det inte ägar- eller driftsformen som är det viktiga, utan det är kvaliteten som är det viktiga. Jag tycker därför att och skjuter mot fel mål när de angriper driftsformen snarare än det egentliga problemet, nämligen kvaliteten. Utöver de stora bolagen finns det ganska många små. Inom vårdsektorn är det av företagen som har färre än 20 anställda, och många av dem drivs av kvinnor. Man kan inte lyfta bort den aspekten. Ett av problem är den tråkiga synen på valfrihet. Den påminner om den som hade när folk skulle köpa en : Du får välja vilken färg du vill bara det är svart. säger: Du får välja vilken skola du vill bara den är . Jag tror inte på den modellen. En viktig del av kvalitetsaspekten är att ha makten att välja och välja bort. En annan del är själva innehållet i verksamheten. Undersökningar visar också att sju av tio tycker att det är viktigt med valfrihet i välfärden. I de privata vård- och omsorgsföretagen är vinstuttaget ungefär 2 ½ procent. Det är alltså inte de enorma nivåer som talar om. Varför vet politiker bättre exempelvis vilken skola en människa vill gå i än människan själv? 144 (V) replik: För det första betalar vi alla skatter för att de ska gå till en viss sak. Skatter ska fördelas demokratiskt, och då är det bäst att förtroendevalda som kan ställas till svars fördelar dem. Det kan inte vara rätt att enskilda företagare ska bestämma att de ska ha fri dragningsrätt på skattepengarna. Åtta av tio tycker att vinstintresset inte ska vara styrande i välfärden. har aldrig påstått att det enda man ska välja är en skola. Du får allt hålla dig till sanningen i talarstolen, ! De små aktörerna kan vara kvar om de ombildar sig till särskilda aktiebolag som tvingas återinvestera överskottet. De får ta ut statslåneränta plus . Det tycker vi är rimligt. Då kan alla små aktörer som drivs av intresse och vilja vara kvar i verksamheten medan riskkapitalisterna kan packa ihop. Hur ser det ut med avkastningen i näringslivet? Enligt har de privata välfärdsbolagen, det vill säga skola, vård och omsorg, dubbelt så hög avkastning som det privata näringslivet i stort. Något måste väl ändå ha gått helt fel när man tjänar mer på att driva ett äldreboende än en bank. Visst har ägarformen en avgörande betydelse för kvaliteten. Man plockar inte 8,7 miljarder ur en verksamhet utan att det märks. Det motsvarar lönerna för 22 000 undersköterskor. Det är mycket. Titta hur det ser ut! Vi har lägre utbildningsnivå, sämre anställningsförhållanden och större löneskillnader mellan kvinnor och män i den privatiserade välfärden. Det är många fler outbildade i både förskola och skola i den privata sektorn jämfört med den kommunala. Det är även lägre lärartäthet. Det är här vinsterna tas, och det borde ni våga erkänna. Inte gör man vinst på något annat sätt än genom att pressa ned personalens löner och försämra deras arbetsvillkor. Ni får inse att är med oss i denna fråga. Ni företräder enbart de stora kapitalintressena. 145 (KD): Den sektor som genererar av vår bnp ska självfallet följas upp och utvärderas. Välfärdsgeneratorerna, kommuner och landsting, är i särklass viktigast för invånarna i vårt land när det gäller upprätthållandet av medborgarnära och livsnödvändiga samhällsfunktioner. Regeringens skrivelse angående utvecklingen av den kommunala sektorn innehåller en mängd exempel på gjorda förbättringar men också förbättringsområden. Det ständiga gnetandet i varje kommun, i varje landsting och i varje region för att förbättra, effektivisera, förändra och höja kvaliteten tar aldrig slut av den enkla anledningen att det alltid går att göra saker och ting bättre och effektivare. Att jämföra, att tillföra nya infallsvinklar i verksamheterna och att aldrig tappa fokus på vem man är till för är grunden i detta ständiga förändrings- och förbättringsarbete. Kommuner och Landsting lämnade så sent som en rapport över kommunernas och landstingens ekonomi. I den finns som alltid intressant läsning, och vad vore en debatt i utan citat från nämnda rapport? Trots en långsam återhämtning av ekonomin efter finanskrisen ökar kommunsektorns reala skatteintäkter i förhållandevis god takt. Det är chefsekonomen på SKL som inleder rapporten med dessa ord. Vidare kan man i rapporten läsa följande: För del innebär den mediokra omvärldsbilden att vi inte kan hoppas på någon stark tillväxtimpuls från exporten kommande år. har de svenska hushållen goda finansiella förutsättningar: även om skuldsättningen är hög är hushållen förhållandevis förmögna då sparkvoten är hög, de flesta har jobben kvar och inkomstutvecklingen är god som räntorna förväntas förbli låga. Dessutom behöver inte svenska hushåll frukta kraftiga finanspolitiska åtstramningar i form av nedskärningar och/eller skattehöjningar eftersom de svenska offentliga finanserna är i förhållandevis gott skick. Lite längre ned står det: Tryggheten i att ekonomin inte riskerar att förödas av åtstramningar bidrar till att hushållen känner sig trygga och därmed mer konsumtionsbenägna än i många andra länder. Kommunsektorns inkomster består i huvudsak av tre delar: skatteintäkter, statsbidrag och avgifter. Statsbidragen och skatteintäkterna utgör lejonparten av kommunsektorns inkomster, nämligen . Men den i särklass största inkomstkällan utgörs av de egna skatteintäkterna. De står för av de totala inkomsterna. Utvecklingen av det kommunala skatteunderlaget är därför av central betydelse för kommunsektorns inkomster. Som Kommuner och Landsting konstaterar driver den en politik där kommunsektorn inte riskerar att förödas av åtstramningar som nedskärningar och/eller skattehöjningar. När omvärldens efterfrågan på svenska varor och tjänster är lägre än normalt räddas kommunsektorn av att hushållen har vilja, framtidstro och möjligheter att hålla konsumtionen uppe på en högre nivå än i många andra länder. Det kommunala självstyret innebär en möjlighet men också ett ansvar. Utifrån de till buds stående resurserna ska varje kommun-, landstings- och regionpolitiker ofta ställa sig frågan: Vilka verksamheter ska vi fokusera på, och vilka verksamheter ska vi absolut inte lägga energi på? Kommunallagen är relativt tydlig med vad som är obligatoriska uppgifter för en kommun och vad som är frivilliga åtaganden. Utöver detta pågår, som vi alla vet, en omfattande bolagsverksamhet. Balansen mellan de här delarna och storleken på uttagandet av skatt är upp till varje kommun, landsting och region att avgöra. Statens roll måste i alla lägen vara att övergripande ansvara för ett fördelningssystem som jämnar ut förutsättningarna i vårt land och skapar så bra möjligheter som möjligt för att det kommunala skatteunderlaget utvecklas så positivt som möjligt. Men den ska också vara att direkt bidra till vissa verksamheter samt stödja och stimulera andra. Som kristdemokrat blir jag bekymrad när skatteunderlagets utvecklingspotential ideligen attackeras av oppositionen. Det som Kommuner och Landsting varnar för är just det som oppositionen föreslår. Fördubblade arbetsgivaravgifter på unga slår mot befintliga företag i kommunerna. En kraftig fördyrning av att ha ungdomar anställda och att nyanställa ungdomar blir effekten. Kostnadsökningen måste tas ut från kunderna, konkurrensförmågan försämras för företagen, volymerna går ned, och arbetade timmar, som kommunsektorns ekonomi är så beroende av, minskar. De som generar skatteunderlaget i detta fall företagen attackeras därmed av oppositionen. Ett annat exempel från oppositionen är fördubblad moms på restaurangtjänster. Det slår direkt på hushållens konsumtionsbenägenhet, och därmed hotas arbetstillfällen lokalt. Särskilt utsatta blir de kommuner som i sina möjligheter att producera välfärd är beroende av turismen. Kilometerskatt på lastbilstransporter är ytterligare ett exempel som effektivt urgröper den kommunala skattebasen. Vore jag en ledande kommun- och landstingspolitiker, med någorlunda ansvar för ekonomin, skulle ett realiserande av denna typ av förslag få mig att ringa i larmklockorna. Det största hotet mot de livsnödvändiga och medborgarnära samhällsfunktionerna är förslag som procent för procent, krona för krona minskar det kommunala skatteunderlagets utveckling . Är man för ett stärkande eller åtminstone ett bibehållande av det kommunala självstyret vore slutsatsen självklar. Alla åtgärder som skapar ökad potential för utveckling av det kommunala skatteunderlaget bidrar direkt till ett ökat kommunalt självstyre. Åtgärder som syftar till att kommunsektorn blir alltmer beroende av statligt stöd och statlig styrning urholkar det kommunala självstyret. Det är i grunden en enkel ekvation, men den är kanske inte alltid förpackad på ett lättbegripligt sätt för den enskilde kommunmedborgaren. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 17 § Etableringsförberedande insatser för asylsökande Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2012/13:SfU14 Etableringsförberedande insatser för asylsökande (skr. 2012/13:139). 146 (SD): Vi debatterar nu betänkande SfU14, där utskottet behandlar regeringens skrivelse om om etableringsförberedande insatser för asylsökande. granskning har inriktats på mottagande av asylsökande och på hur regeringens styrning och uppföljning av systemet fungerar utifrån ambitionen om tidiga insatser för integration. Man har även tittat på Arbetsförmedlingens roll och insatser. Det råder ingen som helst tvekan om att det finns en mycket stark politisk vilja och förhoppning om att få det multikulturalistiska projektet att fungera. Sju riksdagspartier tävlar med varandra om att anslå den ena absurda summan efter den andra till olika projekt som nästan undantagslöst misslyckas, , år ut och år in. Det tycks inte riktigt finnas någon övre gräns för hur mycket man är villig att satsa av skattebetalarnas pengar för att fylla igen det bottenlösa hålet. Jag kommer att tänka på den tidigare riksbankschefen , som försökte försvara den svenska kronan genom att höja räntan till . På frågan om hur högt räntan kunde gå svarade han: The sky is the limit. Det betyder i princip att det inte finns någon övre gräns. verkar det inte finnas någon övre gräns för hur mycket man är villig att spendera på massinvandring. Regeringen och de rödgröna höjer insatsen gång på gång, ungefär som en spelmissbrukare som försöker vinna tillbaka allt som tidigare förlorats genom att höja insatsen ytterligare en gång. har, trots alla de satsningar som har gjorts, konstaterat att det finns brister i mottagningssystemet. Det lämnas rekommendationer till såväl regeringen som , med i vissa fall önskemål om att avsätta större resurser till de olika rekommendationerna. Regeringen och har besvarat dessa och i vissa fall ansett att allt är bra som det är. I andra fall har man sagt att regeringen kommer att följa upp att utvecklar sitt arbete och att regeringen ska se över hur ansvarsfördelningen fungerar. I några fall har man gjort vissa resursökningar eller ska göra det, antingen i pengar eller i arbetstid. Som exempel på det kan nämnas punkten om flyktingguider. Där har regeringen avsatt pengar så att kommunerna kan ansöka om ersättning för att stärka och utveckla verksamheten med flyktingguider och familjekontakter. Kort sagt: Regeringen anser inte att den kan göra så mycket mer än den redan har gjort. Man har redan satsat väldigt stora summor, man har lyckats hitta ytterligare några sätt att spendera pengar, och i övrigt får vi hoppas att allt ska löna sig. inställning är att dagens utveckling med ständigt skenande utgifter för migration och integration redan har nått orimliga nivåer, och vi motsätter oss fortsatta höjningar av de insatserna. Jag skulle vilja ta upp några siffror som finns i regeringens senaste vårproposition, s. 14 i bilaga 1. Där framgår det att det spenderades 4,5 miljarder på migrationsområdet, utgiftsområde 8. Prognosen för är 10,2 miljarder, alltså en höjning . På integrationsområdet var kostnaden 3,4 miljarder . Prognosen är 9,9 miljarder, alltså en höjning . Det är alltså en höjning respektive , som inflationen har varit . Och har det skurits ned en del på vissa välfärdsområden, som utgiftsområdena 10 och 11, Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp respektive Ekonomisk trygghet vid ålderdom. Det kan hända att det beror på att någonting fungerar mer effektivt. Men planen är att dessa utgifter ska fortsätta minska fram till åtminstone 2017. Jag ställer retoriskt frågan om de sänkta kostnaderna beror på att vi kommer att bli friskare eller om det handlar om regeringens prioriteringar. En annan siffra som jag skulle vilja ta upp är att betalade ut nära i ålderspension och pensionsersättningar. hade siffran stigit till 268 miljarder. Det är en ökning . Det kan tyckas vara ganska bra. Men har antalet pensionärer ökat , och inflationen har, som sagt, varit . På detta område håller man alltså nätt och jämnt ställningarna. Andra prioriteringar som vi har konstaterat och debatterat i kammaren är de prioriteringar som regeringen gör på fri sjukvård, fri tandvård och fria mediciner till illegala utlänningar. När det gäller just satsningar över huvud taget på massinvandring och mångkultur har vi sett en del av resultatet, eller i alla fall fått en försmak av det i och med bränderna och stenkastningarna i våra förorter. Jag kan bara spekulera i vad som får regeringen att göra denna typ av prioriteringar. däremot gör andra prioriteringar. Vi motsätter oss utökade satsningar på flyktingmottagande och integration. Jag tycker att det är dags att begränsa våra förluster och inse att detta samhällsexperiment har misslyckats och att vi ska dra tillbaka det så fort som möjligt. Det är detta som vi vill ge regeringen till känna.