prot · H10947 · 2013-12-16 00:00:00 — Det är en summa som också har ökat – tack vare den goda svenska ekonomin har biståndet ökat de här åren. motsvarar det ca . Detta sker i när omvärldens svårighet att ens komma upp i till bistånd är ett problem – till och med inom EU och inom rika länder i EU – till följd av den allvarliga globala ekonomiska krisen, som har drabbat länder väldigt hårt. Jag tycker att vi ska vara stolta över att har lyckats klara enprocentsmålet. Det är jag. Behoven är enorma, och mycket kan göras för att förbättra fattiga och förtryckta människors levnadsvillkor. Alliansregeringen strävar efter att svenskt bistånd ska göra så stor skillnad som möjligt i fattiga människors liv. Pengarna ska nå fram och göra nytta. Stora ansträngningar har därför gjorts för att säkerställa att det svenska biståndet ska vara så effektivt som möjligt. Regeringens reformering av det svenska biståndet har präglats av ett antal faktorer: 1.En ambition att bidra till konkreta förbättringar i fattiga och förtryckta människors liv genom ett tydligare fokus. Svenskt bistånd är i större utsträckning riktat till fattiga människor i fattiga länder samt till förtryckta människor i ofria länder. Vi kan inte göra allt överallt i världen. Därför är det nödvändigt med prioriteringar. fokuserar regeringen sitt bistånd till färre länder. Vi ska vara där behoven är som störst. 2.En vilja att modernisera biståndet genom att göra det mer flexibelt och innovativt. Det handlar om att hitta nya kanaler, metoder och aktörer. Biståndet ska bidra till så goda resultat som möjligt i en värld som förändras och som förutsätter nya lösningar. 3.En oro över bristande information och kunskap om biståndets effekter, det vill säga kunskap om vad som fungerar och vad som inte fungerar. Regeringen har öppnat upp biståndet och infört en transparensgaranti som säkerställer större insyn i hur biståndet används. Regeringen har i samma anda slagit fast en resultatagenda – en tydligare styrning mot resultat där kraven på uppföljning och utvärdering har skärpts. 4.En övertygelse om att ett effektivt och resultatorienterat bistånd förutsätter en tydligare styrning. Regeringen har förenklat sin styrmodell genom att skärpa biståndets resultatfokus och förtydliga roll- och ansvarsfördelning inom biståndsförvaltningen. 5.En insikt om att biståndet i sig inte är svaret på alla globala utmaningar. Regeringen är tydlig med att en stark samstämmighetspolitik för utveckling behövs. Det innebär att vi alla har ett gemensamt ansvar för utveckling – politiker, civilsamhälle, privata aktörer, företag och enskilda människor. Regeringen tar politik för global utveckling, PGU, på största allvar. Vi räds inte att lyfta fram svåra frågor och tala om vilka hinder som finns för att få till stånd en rättvis och hållbar utveckling. Alliansregeringen har därför uppmanat till dialog om de allra svåraste frågorna, som till exempel kapital- och skatteflykt, global livsmedelsförsörjning, migration samt företagande och mänskliga rättigheter. Statskontoret har också fått i uppdrag att undersöka hur regeringens styrning av PGU kan bli bättre. Jag ser fram emot att ta del av Statskontorets slutsatser och förslag. Politik för global utveckling handlar om mer än biståndet. Den handlar om vad som driver utveckling. Därför anser regeringen att det är högst befogat att biståndsramen ska bidra till att finansiera mottagandet av människor som flytt krig, förföljelse och förtryck. Regeringen fortsätter att förverkliga sin biståndspolitiska reformagenda. Vi tydliggör styrningen och förbättrar förutsättningarna för uppföljning av det svenska biståndet. Regeringen föreslår ett samlat mål för utgiftsområdet. Vi har samsyn över blockgränserna när det gäller vikten av att ha tydliga mål för biståndet. Jag är glad över att vi inom det här politikområdet har så pass stor samsyn. Det är viktigt, inte minst för att de fattiga och förtryckta människor som det svenska biståndet syftar till att nå också ska få detta. Vi fortsätter också att fokusera på resultat. Vi upprättar nya resultatstrategier för länder, regioner, multilaterala organisationer och olika tematiska områden. Det är resultaten i fattiga människors liv som räknas. Då krävs ett målmedvetet och resultatinriktat bistånd. kommer regeringen att fatta beslut om ett biståndspolitiskt ramverk. Syftet är att förtydliga regeringens biståndspolitiska inriktning och ytterligare fokusera det svenska biståndet. svarar upp mot den kritik som Statskontoret och OECD-Dac framfört om en otydlig styrning av det svenska biståndet. Det kommer att presenteras för i form av en skrivelse. Alliansregeringen höjer ambitionen när det gäller transparens och öppenhet genom att ställa högre krav på användbarhet i utvecklandet av . Ett särskilt uppdrag kommer därför att lämnas till Sida för att se till att så verkligen sker, allt för att möjliggöra så stor insyn i och öppenhet kring det svenska biståndet som möjligt. Skattebetalare, riksdagsledamöter och andra intressenter måste veta hur biståndsmedlen används för att kunna utkräva ansvar. Det gäller även de fattiga människor som biståndet är tänkt att nå. Vi lever i en förändringens tid. Fattigdomen har minskat , och världen har på många sätt blivit bättre. lever över en miljard människor på per dag, och över 800 miljoner människor går hungriga. Nästan en tredjedel av jordens befolkning lever i samhällen där grundläggande medborgerliga och politiska rättigheter inte respekteras. Kvinnor och barn drabbas särskilt hårt av fattigdomens förödande effekter, och demokratiska förändringsaktörer spelar en betydande roll för att stärka kampen för mänskliga rättigheter. Millenniemålen ska vara uppfyllda . Men tiden är knapp, och det är därför viktigt att alla bidrar för att nå de mål som har ställts upp. Regeringen kraftsamlar därför sina ansträngningar och riktar in sig på grupper och länder som är särskilt utsatta. Låt mig nämna några av de viktigaste satsningarna som vi avser att förverkliga . Regeringen spurtar mot millenniemålen för att rädda fler kvinnor och barn. Detta gör vi genom att avsätta för att uppnå resultat inom områden där bedöms ha ett särskilt mervärde och som är underfinansierade. Vi satsar därför bland annat på sanitet och på sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Satsningen inriktas på de länder som är längst ifrån måluppfyllelse, till exempel , och . Regeringen satsar på frihetens försvarare i världens mest ofria länder. Vi stärker vårt redan stora engagemang för demokrati och mänskliga rättigheter genom att satsa ytterligare för att stödja journalister, bloggare och andra försvarare av opinionsfriheterna. Satsningen innebär att regeringen avsätter för att mer direkt kunna stödja demokratiseringsprocesser och försvaret av de mänskliga rättigheterna där det behövs mest. Regeringen tar med andra ord sitt ansvar för att stärka demokratins ställning i världen. Regeringen initierar en spetssatsning på miljö- och klimatmässigt hållbar utveckling. Det är fattiga människor – flera debattörer har tagit upp det – som drabbas hårdast av miljö- och klimatförändringarnas förödande effekter. Den ökade efterfrågan på naturens resurser, såsom mark, vatten, skog och energi, riskerar att leda till en utarmning av ekosystemen som ökar fattiga människors sårbarhet. kommer världen att behöva mer mat, mer energi och mer vatten, som trycket på jordens resurser ökar alltmer. Regeringen satsar därför för att stärka fattiga människors tillgång till ren luft, rent vatten och resurssnål energi i den lokala närmiljön i fattigaste biståndsländer. Vi satsar även för förstärkta insatser för ett motståndskraftigt lantbruk, med fokus på hållbar livsmedelsförsörjning, i länder där behoven är störst. Regeringen har dessutom beredskap att bidra med till Gröna klimatfonden, under förutsättning att den blir operativ . Regeringen har beredskap att bidra i humanitära kriser och minskat lidande, både i och i andra mer bortglömda kriser. Trots att världen på många sätt blir bättre ökar de humanitära behoven. Den fruktansvärda krisen i och senast katastrofen i påminner oss om detta. Dessa kriser och katastrofer uppmärksammas på olika sätt av omvärlden. Parallellt pågår och inträffar även andra kriser, konflikter och katastrofer som inte bevakas i lika hög grad, till exempel i , och . Det svenska humanitära biståndet är pålitligt, och vi ställer upp även för människor i de kriser som till viss del har glömts bort av medierna. Regeringen ökar det humanitära anslaget med ytterligare för att kunna svara upp mot världens omfattande behov. Mycket är också bra, och utvecklingen går åt rätt håll – det får vi inte glömma. har antalet människor som lever i extrem fattigdom minskat med en halv miljard. av alla världens barn går i skolan. Mödradödligheten har minskat globalt med . Enligt organisationen klassas tre fjärdedelar av världens länder som fria eller delvis fria. Svenskt bistånd har verkat inom de områden där framsteg har nåtts. Regeringen har uträttat mycket och har en hög ambitionsnivå även . Det betyder inte att vi känner oss färdiga eller är nöjda. Vi har kommit långt och får utmärkta betyg i internationella granskningar och jämförelser, också när man representerar utomlands, senast av OECD-Dac. Det är något vi ska ta till oss av och känna stolthet över. Vi är dock tydliga med att vi inte stannar här. Regeringen har högre ambitioner än så. Vi vill fortsätta att utforma framtidens svenska bistånd, ett modernt och realistiskt bistånd som uppnår riktiga resultat i fattiga människors liv. 116 (MP) replik: Jag vill börja med att ställa frågor kring förankringsprocessen framöver. Jag har uppfattat att det är ministerns ambition att vi kanske kommer att ha mer förankring med men också mer förankring med civilsamhällets organisation när det gäller den biståndspolitiska plattformen och även annan biståndspolitik, så jag skulle vilja höra hur ministern resonerar kring förankringen med oss folkvalda och med andra runt om i landet. Jag vill också fråga om det som jag tog upp i mitt anförande om utfasningen av i det här fallet. I och med att jag var där är det självklart något som jag har nära på näthinnan just . Jag ser att den utfasning som kommer att ske går väldigt brant utför. Man har på sig att fasa ut, men det stupar rätt ned, så att säga. Då undrar jag: Hur tänker regeringen? var detta ett av de länder där vi skulle ha ett långsiktigt samarbete på grund av att det är så fattigt etcetera. börjar vi se att fattigdomen minskar, för det gör den. Det händer väldigt mycket i , det byggs och byggs, men det når inte alla, och när det gäller demokratifrågorna finns det väldigt mycket kvar att göra. Vi kommer en bit på väg. Men när vi då har kommit den biten på väg säger vi helt plötsligt stopp, och då snubbar vi på mållinjen, i stället för att göra färdigt och se till att vi har gått i mål med vårt bistånd. Om vi överallt gör ungefär samma sak – påbörjar saker men sedan hoppar av innan vi är klara – tycker jag inte att det är särskilt långsiktigt över huvud taget. Det skulle jag vilja att ministern utvecklar lite grann. Jag skulle kunna tänka mig att vi återför det bistånd som vi nu har fasat ut – för att inte snubbla på mållinjen. 117 Statsrådet (M) replik: Tack för frågan! Låt mig börja med . Jag har själv inte haft möjlighet att vara där, men flera av UD-tjänstemännen och Sida har varit där. När man tittar på vad OECD-Dac skriver i sin , där kom ut väldigt väl, ser man att vi får kritik för att vi har ett mycket spretigt bistånd. Med stora med ändå begränsade resurser – det är – tror jag att det är viktigt att lyssna på den kritik som finns. Vi kan inte vara överallt och göra allt, för då blir inget riktigt bra. Därför är det viktigt att vara där de allra största utmaningarna finns, där människor har det som allra sämst. har gått från att vara ett mycket fattigt land till att bli ett medelinkomstland. Jag tror inte heller att det går att göra färdigt och bli klar. Det är en fin ambition, men jag tror inte att man kommer att bli klar i en utveckling i ett land, även om det kanske var en god ambition. Vi tittar nu till exempel på . Där uppmärksammar vi att har haft bistånd . Det är egentligen inte något att fira utan att beklaga eller uppmärksamma, vilket vi förstås också ska göra. Det är skälet till att vi måste fokusera på att vara där människor har det som allra sämst. Den andra frågan gäller förankring. Jag håller med om att det är viktigt att förankra och ha en bra dialog. Ambitionen är att ha det såväl med som med olika civila samhällsorganisationer. Där kan man alltid bli bättre, ha en ännu bättre dialog. 118 (MP) replik: Om man då säger att det inte ska vara spretigt går det inte riktigt ihop för mig. Det blir ju spretigt om vi först säger att vi ska vara i ett land långsiktigt och sedan bara efteråt lämnar det landet och går in någon annanstans och säger att vi ska vara där långsiktigt men sedan lämnar det landet när det blir lite bättre där. Är det inte bättre att försöka ha en givarsamordning, så att inte alla är överallt? är alla i igen och nästan ingen i . Det handlar om att vi inte är ensamma ute på världsarenan och kan välja och vraka, utan vi måste samordna oss med andra länder, påbörja något och avsluta, så att vi ser till att det finns en kontinuitet, att någon annan i så fall tar över. Det är inte bara i som detta sker. Vi höll på att fasa ut även och . Det var också helgalet, men det lyckades vi stoppa med hjälp från olika aktörer, både i kammaren och utanför. Det handlar om att inte bara säga att vi ska vara långsiktiga utan också vara det. En annan fråga som jag tänker på är . Vi kommer att diskutera den militära Afghanistaninsatsen . Men vi har också den civila insatsen. I och med att den militära insatsen dras tillbaka från Mazar-e stänger vi också vårt kontor där. Det innebär att det är mycket svårare för vår civila insats att vara kvar i området. När vi hade överenskommelsen och rekommendationerna som arbetsgruppen för de civila insatserna kom med menade vi att vi skulle vara kvar i norr om säkerheten så tillät. Situationen är den att säkerheten är bättre i norr än någon annanstans i , men ändå är det från norr som vår aktivitet går ned. Det är inte heller särskilt långsiktigt, särskilt inte när vi har skapat ett förtroende i norr bland de lokala makthavarna. Hur resonerar ministern? 119 Statsrådet (M) replik: När det gäller var man ska vara och var biståndet kan göra störst nytta: Världen förändras. Jag tror att få av oss kunde förutse den arabiska våren och vad som hände till exempel i . Det är fruktansvärda situationer som gör att även de människor som har flytt landet och befinner sig i närområdet – det är drygt två miljoner personer – kommer att behöva omfattande insatser i det landet för att över huvud taget kunna återvända. Det är en situation som har uppstått som vi inte kunde räkna med eller förutse. Därför tror jag att vi måste vara flexibla och se vad vi kanske måste prioritera ned för att kunna prioritera upp andra viktiga delar av världen. Sedan håller jag med om att det är viktigt med samordning i givarsamhället så att alla inte är på samma ställe. Jag tyckte att den humanitära katastrofen på var ett bra exempel. Där gjorde man en bra samordning, så att inte alla länder var där och mer eller mindre slog ut varandra. Det är en oerhört viktig fråga. kommer att vara ett av största biståndsländer. Fokus kommer att vara på kvinnor, flickor, skolgång och hälsobistånd. Jag följer noga frågan var vi ska vara och hur vi ska arbeta. Vi kommer också att ta fram en ny strategi. Men det är ett viktigt och mycket svårt samarbetsland. Det vill jag understryka. Det är ett av världens mest korrupta länder och ett av de farligaste länderna i världen. Men att lämna skulle verkligen vara att svika de flickor och kvinnor som har en fruktansvärd situation där just . 120 (SD) replik: Jag vill börja med att tacka biståndsminister för att hon deltar i debatten och hälsa henne välkommen till sin första biståndsdebatt här. Jag vill fråga biståndsministern hur regeringen kan motivera en prioritering, som jag ser det, i budgeten som innebär att man sänder ut budskapet att för de människor som på olika sätt, ibland via olagliga flyktingsmugglare, kanske riskerar livet på vägen för att ta sig hit har man möjlighet att satsa stora resurser, nämligen 4 miljarder bara genom avräkningar i biståndet. Men för de mest utsatta människorna som är kvar i närområdet kan man bidra med bara runt en halv miljard till flyktingorganet som bistår runt 43 miljoner människor som är på flykt runt om i världen och som finns på plats i krisområdets närhet. Jag vet att regeringen också har bidragit med extra resurser till i närområdet, vilket jag tycker är mycket positivt. Men frågan kvarstår ändå varför man kan satsa så mycket mer resurser på flyktingmottagning i jämfört med hjälp på plats där det handlar om akuta humanitära behov, där det kan handla om liv och där man kan hjälpa så många fler människor för samma summa pengar. Varför är de fattigaste och mest utsatta människorna mindre viktiga och prioriteras lägre i denna prioritering i biståndsbudgeten? 121 Statsrådet (M) replik: Det finns inga människor som prioriteras högre eller lägre. Det tycker jag är grundläggande. Jag är övertygad om att vi måste göra både och. Det är också det som regeringen gör. Vi satsar stora resurser på FN:s multilaterala organisationer för att hjälpa människor i närområdet. Jag hade själv möjlighet att besöka och ett av världens största flyktingläger, Zaatari, för bara någon vecka sedan och kunde se det arbete som gjordes. Det som slog mig var att människor visserligen överlever i närområdet men att det är något av ett helvete på jorden. Jag skulle önska att fler länder i kunde ha samma generösa inställning som har, det vill säga att vi hjälper människor på plats men att vi också hjälper dem som har flytt till . Vi har också en relativt sett stor kvot flyktingar som vi tar in till . Det är och som utmärker sig. När man ser hur människor har det i flyktingläger i närområdet blir man bestört. Jag blev bestört och illa berörd och hade svårt att sova efter att ha varit i detta flyktingläger en halv dag. Jag kunde åka därifrån i en varm och skön bil. Barnen där går omkring i foppatofflor eller flip flop-skor, och det är isande kallt. har det till och med kommit snö i vissa delar av området. Det är klart att vi ska göra vad vi kan både här och där, men vi ska framför allt vara humanister och vara generösa. Vi vet att de människor som faktiskt klarar sig hit till inte kommer hit för nöjes skull, så att säga. De har haft ett helvete bakom sig. De har också haft stora utmaningar och har med sig många trauman när de kommer till . Vi måste därför finnas både där och här. 122 (SD) replik: Jag tackar för svaret. När biståndsministern har varit där och sett vilka stora behov som finns och man vill göra både och, varför kan man då inte höja de kontinuerliga bidrag som UNHCR har så stort behov av? Varför har regeringen samma konstanta bidrag till UNHCR år utan att det sker någon höjning? Det är mycket bra att man gör punktinsatser när det uppstår en kris, men varför höjer man inte det årliga bidraget till UNHCR och till organisationer i det civila samhället för humanitära insatser om man vill göra både och? Jag tycker också att vi ska göra en insats när det gäller kvotflyktingar som kommer till . Men även om många fler länder i skulle ta emot fler flyktingar kan vi aldrig komma ifrån det faktum att majoriteten inte har möjlighet att fly. Majoriteten är kvar under de miserabla förhållanden som har beskrivit. Därför måste vi öka insatserna där avsevärt. Jag skulle även vilja ställa en fråga om bistånd till vatten och sanitet, vilket också är livsavgörande bistånd. Jag ser det som positivt att biståndsministern lyfter fram att man vill öka dessa insatser något. Men som jag förstår det vill man ge lite bidrag utifrån en kaka på 500 miljoner som man ska dela ut på olika områden och någon ökning på 150 miljoner. Detta är inte särskilt mycket om man tänker på vilka enorma behov det finns och om man ser till den totala biståndsramen på . Jag undrar varför regeringen inte skulle kunna prioritera detta ännu mer. Om man tycker att detta är viktigt, varför ökar man det inte ännu mer? vill satsa 2,3 miljarder av det totala biståndet som går via Sida på detta. 123 Statsrådet (M) replik: Frågan om vatten och sanitet är viktig i det svenska biståndet. Jag ska uppehålla mig lite grann kring det flyktingbistånd som vi ger. Vi är en av de största givarna till UNHCR. Ett problem som finns i grannländer är att deras belastning börjar bli så stor. Vi talar om att det kommer 50 000 flyktingar till . Till , som har en befolkning på fyra miljoner, har det kommit omkring 800 000 flyktingar. I är det över en halv miljon flyktingar. Det är små länder som inte har så goda förutsättningar att ta emot så många fler. är det viktigt att förhållandena för de flyktingar som finns blir drägliga så att de kan överleva. Men det krävs oerhört stora insatser för att få grannländerna att fortsätta vara generösa. Där tror jag att givarsamhället har en viktig roll att fylla genom att hjälpa och stötta dem så att det finns sjukvård, utbildning och så vidare till alla i landet. Sedan behöver vi få fler givare. Det är en stor givarkonferens i som handlar om . Att få in arabländerna och andra typer av biståndsgivare är mycket viktigt. Jag ser med oro på att även om det blir fred och en bra lösning i , vilket kan ta tid, kommer det att dröja ofantligt innan detta samhälle är uppbyggt igen. Och det kommer att ta många fler år innan människor kan, vill och vågar återvända. Det är en mycket komplicerad situation. Vi kan inte göra allt. Vi kan göra mycket, och gör det, och vi försöker göra det på bästa sätt. 124 (S) replik: har varit biståndsminister i lite drygt . Efter att ha hört hennes inledningsanförande kan jag konstatera att det inte har skett någon större förändring av regeringens biståndspolitik. fortsätter att förvalta den av den tidigare biståndsministern inslagna vägen. Jag har tre frågor till biståndsministern i denna debatt. Hur tänkte ni i regeringen när ni antog förslaget till biståndsmål, när ni lade till förtryck men tog bort fattiga människors egna förutsättningar för att förbättra sina levnadsvillkor? Hur tänkte ni när ni gjorde fattiga människor till passiva mottagare av välgörenhet i stället för aktiva aktörer i att förbättra sina egna levnadsvillkor? Det är min första fråga till dig, . Min andra fråga är: Tänker du som biståndsminister försöka förändra regeringens passiva förhållningssätt när det gäller skatteflykt från utvecklingsländer? Synsättet att det ändå inte finns skattemyndigheter i fattiga länder som kan ta hand om denna information duger inte. Vi måste jobba på flera fronter , och vi ska självklart stödja uppbyggnaden och utbyggnaden av skattemyndigheter i utvecklingsländer på samma sätt som vi ska stödja förbättrade regler för utökat informationsutbyte. Avslutningsvis, herr talman: tar själv upp att biståndsplattformen kommer att komma till i form av en skrivelse – om den nu kommer. Varför har ni valt att hantera biståndsplattformen på det sättet? Ni involverar inte andra och ställer inför fullbordat faktum – om det nu blir klart den här gången. 125 Statsrådet (M) replik: Jag ska börja med frågan som rör målet. Jag är glad att vi har ett enigt utskott när det gäller målformuleringen. Jag tror att det är viktigt att titta på vad som stod i det förslag regeringen lade fram i budgetpropositionen. Regeringens förslag löd: förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Varför föreslogs detta? Det har tagits ifrån den formulering som den parlamentariska utredningen har gjort och varit överens om och som ligger till grund för PGU:n. Det var alltså regeringens förslag: förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck.