prot · H009106 · 2013-05-16 00:00:00 — Det innebär att man ska kräva av utstationerade företag i att de utser en behörig kontaktperson som har mandat att ingå kollektivavtal. Arbetsmarknadens parter, och framför allt de fackliga parterna, pekade på vikten av detta i den utredning som gjordes. Jag måste erkänna att jag har väldigt svårt att förstå skälet till att man säger nej till att skriva in i den lagstiftning som vi nu ska anta att en behörig representant ska utses som ges mandat att ingå svenska kollektivavtal på svensk arbetsmarknad. Men det får vi kanske höra i senare inlägg från denna talarstol. Det ska bli mycket spännande att senare i debatten få höra vad skälet till detta är. Jag har mycket svårt att se varför den moderatledda regeringen är så räddhågsen när det gäller att skriva in detta i den lagstiftning som kommer. De allra flesta som finns i denna sal känner mycket väl till svenska kollektivavtal. Därför tänker jag inte säga så mycket om alla de förmåner som är kopplade till dem, och det finns också skyldigheter på arbetsmarknaden. Därför är det mycket viktigt att man reglerar detta så att det blir bra. lämnade riksdag ett tillkännagivande till regeringen om att en behörig representant skulle utses, vilket nu införs i den lagstiftning som ska antas i kammaren framöver. Tillkännagivandet innebar också att den behöriga representanten skulle ha mandat att teckna kollektivavtal. Jag kan bara konstatera här och att med den utstationeringslag, anmälningsskyldighet vid utstationering, som är på väg fram uppfyller inte regeringen det tillkännagivande som har lämnat. Man gör ett halvt ärende av detta i stället. Jag yrkar bifall till Socialdemokraternas och gemensamma reservation om att man också ska utse en behörig representant som ges mandat att teckna kollektivavtal. 133 (V): Jag tror att de flesta medborgare i tar för givet att myndigheter och fackförbund känner till vilka företag som bygger hus, spränger tunnlar och röjer skog i och att de flesta blir mycket förvånade när de inser att så har det inte sett ut. I själva verket har ingen haft en fullständig bild av hur många eller vilka företag från andra EU-länder som utstationerar anställda för att jobba här i . Men trots att det har sett ut på det här sättet har vi ett antal exempel som har uppdagats där vi vet att utstationerade arbetare har lurats att jobba för usla löner och på villkor som strider mot både arbetsmiljölagen och arbetstidslagen. Det är också känt att det i sin tur har lett till att vi har sett en överrepresentation av arbetsolyckor och till och med dödsfall på arbetsplatser där utstationerade arbetare jobbar. Tyvärr har det i flera fall framgått att det har varit själva affärsidén för de här företagen att vinna anbud genom att kalkylera med för låga löner, för långa arbetstider, bristande arbetsmiljö och så vidare. På det hela taget har det varit ganska riskfritt för sådana företag att verka i , eftersom det har krävts en hel del otur för att råka ut för någon form av kontroll innan arbetet är klart och de anställda åker hem igen. har länge krävt lagändringar som ger myndigheter och fack reella möjligheter att kontrollera företag från andra EU-länder som verkar här. Som sade tidigare ställde sig faktiskt bakom en sådan lagändring. välkomnar därför regeringens förslag om anmälningsskyldighet för utstationerande företag. Vi välkomnar också kravet på att företagen ska ha en representant på plats i som myndigheterna kan kommunicera med och delge eventuella misstankar om brott mot den svenska lagstiftningen. Däremot är vi, precis som Socialdemokraterna, mycket kritiska till att regeringen valt att bortse från en del i det här riksdagsbeslutet genom att inte kräva att företagens representant i också ska ha befogenhet att förhandla med facket och teckna kollektivavtal för företagets räkning. menar att det innebär att det kommer att göra det ganska svårt även i fortsättningen att skydda utstationerade arbetare från lönedumpning. har en skyldighet att göra just det, alltså att skydda utstationerade arbetare mot social dumpning enligt utstationeringsdirektivet, och i den svenska arbetsmarknadsmodellen är kollektivavtalet det enda som garanterar skäliga löner och arbetsvillkor. Vi har ju ingen myndighetsreglering av det. Kollektivavtalen är också viktiga för att företag ska kunna konkurrera om uppdrag på lika villkor. Om företag från andra EU-länder kan vinna anbud här i genom att pressa sina lönekostnader riskerar svenska företag att konkurreras ut om de följer lagar och avtal, och i förlängningen riskerar det att underminera legitimiteten för hela kollektivavtalsmodellen på den svenska arbetsmarknaden. tycker därför att det måste vara väldigt tydligt i lagstiftningen att alla företag som vill ta uppdrag i förväntas teckna och följa ett kollektivavtal. Att kräva att företagets kontaktperson i ska ha behörighet att förhandla med facket och teckna kollektivavtal skulle vara en klar signal om att det är vad som gäller. Regeringen menar att det skulle vara alltför betungande att kräva att företagen ska ha en förhandlingsbehörig person på plats i . I propositionen står det att en sådan person skulle behöva vara väl insatt i arbetsgivarens verksamhet och vara någon som arbetsgivaren har ett särskilt förtroende för. Jag har lite svårt att förstå den motiveringen. Först och främst får man väl utgå från att företag i allmänhet kommer att vilja utse kontaktpersoner som de har förtroende för. Men framför allt är det ingen extraordinär sak att teckna ett kollektivavtal och förhandla med fackförbund om man verkar på den svenska arbetsmarknaden. Det är ju kollektivavtalen som är för löner och arbetsvillkor i , och de företag som inte klarar av de lönenivåer och annat som avtalen reglerar är helt enkelt inte konkurrenskraftiga nog att verka här. Därför är det ganska hederligt att redan från början tydligt signalera att företag som vill ta uppdrag i bör känna till det här och förväntas följa de svenska branschavtalen. När det sedan gäller själva tecknandet av kollektivavtalen behöver knappast hela vd-staben vara på plats. Om regeringen menar allvar med att företag som kommer hit ska acceptera den svenska modellen och delta, precis som alla andra företag, i förhandlingar med facket är det rimligen betydligt mer betungande att varje gång en förhandling är påkallad tvingas skicka efter behöriga personer än att redan från början se till att den som har mandat att förhandla finns på plats i landet. I den svenska modellen ingår ju faktiskt en ständig dialog där parterna förhandlar med varandra ganska ofta ute på arbetsplatserna. menar, i likhet med LO och TCO, att regeringens förslag också riskerar att innebära att vi inte lever upp till våra internationella åtaganden till skydd för löntagarnas rättigheter. Vi är skyldiga enligt 98 och 154 att främja och underlätta förhandlingar mellan fack och arbetsgivare i syfte att teckna kollektivavtal. Vi menar att det förutsätter att arbetsgivare som verkar i faktiskt har representanter på plats som facket kan förhandla och teckna avtal med. ser den sociala dumpningen som ett allvarligt hot mot löntagarnas villkor, inte bara i utan i hela EU. Över hela växer oron för att den fria rörligheten i kombination med hög arbetslöshet i många medlemsländer leder till att allt fler människor utnyttjas som låglönearbetskraft, medan företag som följer lagar och avtal riskerar att konkurreras ut. Vi har lagt fram en lång rad krav för att skydda löntagarnas rättigheter i och resten av EU och för att stärka den svenska kollektivavtalsmodellen i syfte att förhindra lönedumpning. Den borgerliga regeringen har i stället konsekvent valt att omfamna varje inskränkning av fackliga rättigheter som och bara knystat om. Med lex begränsade regeringen fackets rätt att vidta stridsåtgärder mot utstationerande företag. För detta har fått skarp kritik från . Den här gången väljer regeringen bort möjligheten att underlätta för fack och arbetsgivare att komma till tals med varandra och teckna kollektivavtal på den svenska arbetsmarknaden. Tyvärr måste man konstatera att det finns en tydlig linje i regeringens politik på det här området. I princip är man för kollektivavtalsmodellen, men i praktiken gör man vad man kan för att sakta men säkert undergräva den. Jag vill yrka bifall till reservationen i betänkandet. 134 (M): Regeringen har lagt fram en proposition som innebär att arbetsgivare som utstationerar arbetstagare till enligt utstationeringslagen ska vara skyldiga att anmäla detta till samt anmäla och utse en kontaktperson här. Kontaktpersonen ska vara behörig att ta emot delgivningar för arbetsgivarens räkning och tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. ska utöva tillsyn över att reglerna följs. Propositionen innehåller också förslag om sanktionsavgift och vitesföreläggande mot arbetsgivare som inte fullgör sin anmälningsskyldighet enligt denna lag. Förändringarna i lagen ska träda i kraft . Syftet är att ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt det så kallade utstationeringsdirektivet, att utstationeringslagen ska kunna fungera i praktiken och att vi ska skydda de utstationerade arbetstagarna. Vi tillstyrker propositionen med två ändringar i förhållande till regeringens förslag, dels rörande nedsättning av sanktionsavgiften, dels rörande förfarandet när sanktionsavgift tas ut. Dessa ändringar görs för att få en likformighet med motsvarande ändringar i arbetsmiljölagen. Utstationeringsdirektivet reglerar vilket lands arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas när ett företag som är etablerat i en medlemsstat utstationerar arbetstagare i en annan medlemsstat för att tillhandahålla en tjänst, det vill säga en prestation, som utförs mot ersättning. Utstationeringsdirektivet innehåller inte några bestämmelser om vilka administrativa regler som medlemsstaterna ska uppställa för att kontrollera att direktivet följs. Det finns i utstationeringsdirektivet inget krav på att anmäla utstationeringen eller att utse kontaktperson. Utstationeringsdirektivet är genomfört i svensk lag genom utstationeringslagen. Enligt utstationeringslagen ska arbetsgivare från andra länder oavsett vilken lag som annars gäller för anställningsförhållandet tillämpa svensk lag på de områden som ingår i direktivets så kallade hårda kärna för utstationerade arbetstagare förutom i fråga om minimilön, som inte regleras i lag. Reglerna för utstationering i bygger på att det är arbetstagarorganisationerna som har huvudansvaret för att övervaka arbets- och anställningsvillkoren för arbetstagare som kommer hit. utövar tillsyn över arbetsmiljön och är förbindelsekontor enligt utstationeringslagen. För att de här reglerna ska kunna fungera även i praktiken och för att ska uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet måste arbetstagarorganisationerna och myndigheterna, som till exempel , veta att en utländsk arbetsgivare utstationerar personal hit. De måste alltså kunna komma i kontakt med den utländska arbetsgivaren som har sin verksamhet här. Till exempel måste kunna kontrollera arbetsmiljön på arbetsplatsen. Detta skiljer sig inte från all annan näringsverksamhet som bedrivs i , som också måste anmälas till berörd myndighet. En anmälan av en utstationering ska enligt förslaget ske senast när en utstationerad arbetstagare börjar sitt arbete i . Anmälan ska göras om tiden för utstationering är , det vill säga normalt en arbetsvecka, eller mer. Detta sker till , som då är förbindelsekontor. Det är också som har tillsyn över att reglerna följs. När det gäller vilka uppgifter som ska anges anför regeringen att det ska regleras i en förordning till utstationeringslagen. Anmälningsskyldigheten ska göras så enkel som möjligt, och den bör vara internetbaserad, just för enkelhetens skull. Som har nämnts ska utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare hit utse en kontaktperson i och anmäla vem detta är i sin anmälan till . Kravet kan uppfyllas genom att en av de utstationerade arbetstagarna utses till kontaktperson. Om arbetsgivaren anser det lämpligare kan någon annan person som vistas i vara kontaktperson. Det viktiga är att kontaktpersonen går att nå, är behörig att för arbetsgivaren ta emot delgivningar och även kan tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. För att se till att skyldigheten att anmäla utstationeringen och utse och anmäla kontaktperson följs och respekteras måste det finnas sanktionsmöjligheter, och för detta tas en sanktionsavgift ut. Möjligheten att ha utstationerad personal är en viktig del av den fria marknaden för tjänster. Enligt beräkningar från utstationerades ca 12 000 arbetstagare från medan ca 25 000 utstationerades till 2011. Regeringen har lagt fram en proposition som så långt det är möjligt med hänsyn till är i enlighet med tillkännagivandet . Socialdemokraterna och Vänstern har i en gemensam reservation anfört att man ändå bör gå ett steg längre och låta kontaktpersonen ingå civilrättsliga avtal, till exempel kollektivavtal. Vi anser att alliansregeringens förslag om kontaktpersonens behörighet är väl avvägt sett till dels behovet av att bestämmelsen passar in i den svenska arbetsmarknadsmodellen, dels kravet på att bestämmelsen inte ska komma i konflikt med . Den fria rörligheten för tjänster får inte heller inskränkas på ett oproportionerligt sätt. Kontaktpersonernas behörighet att ingå civilrättsliga avtal i , till exempel kollektivavtal, berörs inte i utstationeringsdirektivet och har inte prövats av . I ett meddelande från kommissionen anges att det bör vara tillräckligt att bland de utsända arbetstagarna utse denna person som fungerar som mellanhand mellan det utländska företaget och den berörda tillsynsmyndigheten. Reglerna i utstationeringslagen bygger inte på att kollektivavtal nödvändigtvis ingås med en utländsk arbetsgivare, utan innebär framför allt en möjlighet för arbetstagarorganisationerna att sätta press på arbetsgivaren att upprätta en svensk minimistandard på villkoren inom direktivets områden. Mot denna bakgrund kan det inte bedömas som nödvändigt att en utstationerande arbetsgivare har en representant i som är behörig att ingå kollektivavtal så länge kollektivavtalsförhandlingar inte påkallats. Det bör vara tillräckligt att arbetsgivaren har en kontaktperson i och att en förhandlingsbehörig representant deltar om förhandlingar om ingående av kollektivavtal ska inledas. Bedömningen är att man med ett krav på anmälan av utstationeringen i kombination med ett krav på en kontaktperson uppnår samma resultat som arbetstagarorganisationerna och har efterfrågat, det vill säga att reglerna i utstationeringslagen kan fungera i praktiken. Det antas att en representant som är behörig att förhandla och ingå kollektivavtal skulle behöva vara en person, precis som har nämnts här, i relativt högt uppsatt ställning i det utländska företagets organisation. Det skulle medföra inte helt obetydliga kostnader och besvär för arbetsgivaren att ha en behörig representant på plats i i samband med all utstationering av arbetstagare hit. Särskilt påverkar detta de mindre företagen. Det är stor skillnad mellan administrationens påverkan på stora respektive på små företag. Med detta anser vi att regeringen i propositionen har tillgodosett tillkännagivandet om anmälningsskyldighet och att utse och anmäla en kontaktperson. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. 135 (V) replik: Efter anförande tycker jag fortfarande att det är lika oklart på vilka grunder regeringen har bestämt sig för att inte ställa krav på att utstationerande företag ska ha en representant här som är behörig att teckna kollektivavtal. Det meddelande från som och regeringen hänvisar till säger ju bara att det bör vara tillräckligt att bland de utsända arbetstagarna och så vidare och dessutom att representanten ska vara en mellanhand mellan det utländska företaget och den behöriga tillsynsmyndigheten. Vi kan väl konstatera på en gång att det inte står att det är något förbud mot att denna person ska ha en större behörighet och befogenhet att till exempel teckna avtal. Dessutom är det så att när det gäller kontroll av löner, till exempel att leva upp till minimilöner i enlighet med svenska branschavtal, finns det ingen myndighet som har den tillsynsskyldigheten i . I är det fackförbund, fackliga organisationer, som kontrollerar att löner är på rätt nivå. Då blir hela den här skrivningen ganska irrelevant i relation till den svenska modellen, där vi inte har någon myndighetskontroll av löner. Frågan kvarstår på vilket sätt detta uttalande från skulle hindra den att hävda att eftersom det enda sättet att skydda utstationerade arbetstagare från lönedumpning är att följa ett svenskt kollektivavtal måste dessa företags representanter också ha befogenhet att teckna sådana avtal. Annars har vi i praktiken ingen möjlighet att erbjuda dem något skydd. 136 (M) replik: Först vill jag säga att jag tycker att det här är en bra proposition, för den stärker skyddet. Det tror jag att vi alla är överens om. Det som har styrt en del av det som står i betänkandet och i propositionen är ju . Det är inte prövat, men om man gör en bedömning, bland annat utifrån detta meddelande, kommer det här inte att vara i enlighet med . Det är bland annat det som ligger till grund för detta. Det andra är att det måste finnas en proportion. Om man nu ska utse en kontaktperson som ska teckna kollektivavtal och personen är här , står det i proportion till att arbetsgivaren ska gå in och teckna kollektivavtal för arbetstagarna? Det är den biten som ligger bakom. Jag tycker att vi har kommit en bra bit på väg, och det tror jag att håller med om, när vi klubbar beslutet om anmälningsskyldighet och en kontaktperson är utsedd och anmäld och då också kommer att kunna finnas på plats. Det finns ju möjligheter det är inte något förbud mot att teckna kollektivavtal. Det står inte. 137 (V) replik: Jag kan bara konstatera att inte riktigt kan hävda att man har något stabilt stöd för den här bedömningen. Regeringen gör en bedömning att ett uttalande från , som egentligen inte säger någonting, nog kan antas innebära att det skulle strida mot och eventuellt mot något slags proportionalitet att ställa detta krav. Det är väldigt egendomligt, med tanke på att regeringen i andra sammanhang när det handlar om löntagares rättigheter till och med trotsar mycket skarpa tillrättalägganden från om att till exempel stärka anställningstryggheten. Det är ju ett betydligt skarpare besked från som regeringen har valt att strunta blankt i. Här går regeringen i stället före och gör en bedömning att vi inte behöver ställa detta krav trots att det, som sagt var, inte finns något annat sätt än att teckna ett kollektivavtal, att garantera att utländska arbetare som jobbar i , om så i , inte blir utnyttjade till löner som ligger under de nivåer som de har rätt till, till och med enligt utstationeringsdirektivet. Genom lex har regeringen tvingat fackföreningarna att anpassa sina kollektivavtal så att de ska kunna ingås med utländska företag inom ramen för lex . Det finns alltså utformade hängavtal som dessa företag bara kan underteckna. Då är det fullständigt obegripligt varför man inte kan ställa krav på att alla företag som vill verka här i också ska vara beredda att underteckna dessa hängavtal. Hur ska man annars, , kunna undvika att utländsk arbetskraft också i fortsättningen utnyttjas och får alldeles för låga löner och dåliga villkor på den svenska arbetsmarknaden? 138 (M) replik: Jag vill först och främst poängtera att vi måste skilja på denna proposition och detta betänkande. Det är självklart att vi inte tycker att det är okej med låga löner. Det är det som vi går fram med. Vi ska veta vilka som är här, och arbetstagarorganisationerna ska också få möjlighet att följa upp detta. När det gäller lex och utstationering vill jag ändå påminna om den utredning som pågår. Där har också en representant. I denna utredning finns det stora möjligheter att framföra synpunkter. Utredningen har påbörjats, och man håller på att bygga upp kunskap. Det är viktigt att ha den i botten när vi går in i diskussioner. Man kan fundera på hur det skulle vara om vi hade en motsvarande situation och om vi så att säga bytte som jag nämnde skickar även vi svenskar ut personal från och hur vi skulle ställa oss och hur skulle ställa sig till om man tvingades teckna kollektivavtal i andra länder. Jag kommer inte att ställa frågan. Men det kan vara något att ta med sig. Vi kan titta på de nordiska länderna. Vi hänvisar ofta till den svenska modellen men även till den nordiska modellen. Varken eller ställer krav på en behörig kontaktperson. har en lite annorlunda situation. Vi följer alltså de nordiska grannländerna i detta fall. 139 (S) replik: Jag har en fråga till utifrån hennes anförande när det gällde betänkandet. Vi kan konstatera när det gäller betänkandet och att man inte utser en behörig representant som ska kunna teckna kollektivavtal att man inte följer 98 och 154. Min fråga till och är: Hur ser regeringen på att vi inte följer dessa konventioner? Det finns en möjlighet, precis som förtjänstfullt beskrev här, när det gäller att i lagtexten skriva in att man utser denna behöriga representant som då kan teckna kollektivavtal. Vi ser inte detta som något hinder. Det har inte prövats av . Det har rätt i. Vi har fått ett meddelande från EU om hur detta ser ut. Men det har inte prövats på något sätt. Min följdfråga kopplad till detta är: Hur ser och regeringen på att man inte efterlever 98 och 154? Vi fick ganska skarp kritik när det gäller hur man har efterlevt lex och hur det ser ut i den delen. 140 (M) replik: När det gäller frågan om finns det en partssammansatt expertmyndighet i , svenska . Den håller med om att det är en klar förbättring. Det är vi överens om även här i kammaren med anledning av propositionen. I remissyttrandet från denna expertkommitté står det att förslaget inte står i strid med åtagande enligt någon ratificerad av . har i sig inga sanktionsmöjligheter. Det handlar mer om dialog, rådgivning, experthjälp och tekniskt bistånd. har alltså sagt att förslaget inte står i strid med åtagande. Men om vi nu skulle sätta mot , vad anser då skulle hända, alltså om man så att säga gjorde en prövning mot varandra? 141 (S) replik: börjar detta likna dagens frågestund då finansministern ställde motfrågor till frågeställarna. Det blir en lite knepig debatt. Jag är mycket väl medveten om vilken status som har när det gäller dessa delar. Men en väsentlig fråga är ändå efterlevnad av de konventioner som vi har skrivit under och den kritik som kommer från , även om kritiken är mer principiell, alltså en policyskapande del. Vi anser att man gott och väl kan gå med på att en behörig representant som kan teckna kollektivavtal utses. Det får sedermera prövas om detta strider mot gällande lagstiftning. vet vi faktiskt inte det. Jag har en följdfråga angående något som tog upp. När det gäller kollektivavtalen har de ändrats genom tidigare ställningstaganden här, vilket gör att det är ganska enkelt att teckna avtal via hängavtal och annat. Vi förutsätter ändå att vi ska få en arbetskraft som kommer att trivas på sitt jobb, finnas på arbetsplatsen och göra ett mycket gott arbete. Då handlar det också om att se till att man får bra villkor i . Hur ska detta hanteras utifrån hur förslaget till lagstiftning ser ut när en av de anställda ska vara den behöriga representanten? Hur ska man då hantera dessa frågor? Detta skulle jag gärna vilja ha svar på. 142 (M) replik: Som jag sade i mitt anförande kan man utse en person som är anställd, men det kan också vara någon annan person som finns i . Skulle vi gå tillbaka till filiallagen, där det finns ett ursprung, var det till och med så att man skulle vara bosatt i . Det verkar lite överdrivet. Det togs upp i en socialdemokratisk motion, där man kanske hade tagit i lite väl mycket.