prot · H009126 · 2013-06-19 00:00:00 — Jag har haft förmånen att få vara ute och resa jag vet att många av mina kolleger också är ute och reser väldigt mycket och jag har kallat mitt arbete för en skolresa. Jag har träffat många elever, lärare och rektorer och sett fantastiskt mycket bra verksamhet. Vi har givetvis också haft diskussioner om det som är svårt och det som är problem i den svenska skolan. När vi nu har genomfört så många reformer av olika slag finns mycket av svaret i skolan själv. Det finns hos de lärare och rektorer som arbetar för att göra ett så gott jobb som möjligt. Hela utskottet hade förmånen att få träffa rektorer från som berättade om hur de mycket målmedvetet under ett stort antal år har arbetat för att uppfylla målet att alla barn ska få möjligheten att lyckas. Jag vill vara med och skapa reformro jag skulle inte kalla det för arbetsro, för jag tror inte riktigt att det är arbetsro man behöver så att man känner att de reformer som vi nu har satt på plats ska få möjlighet att ge genomslag i den svenska skolan. Vi gör vissa justeringar. Men är det upp till bevis för oss från politiskt håll att våga visa den tillit som talade om . är de styrdokument som man har längtat efter i den svenska skolan på plats, och är det att börja jobba utifrån dem på ett bra sätt. Vi har på olika sätt visat att vi stärker lärares kompetens, till exempel genom Lärarlyftet I och II. Ganska många av rektorer svarar i olika enkäter: Ja, jag har tid för det pedagogiska ledarskapet. Låt oss då fokusera mycket på det som fungerar och se hur vi kan sprida effekten av det och efterfråga mer, inte för att ytterligare stärka någon inspektion utan för att ge tillit men också den kunskap som behövs utifrån forskningen. Den svenska skolan har ett mycket brett uppdrag. Vi fokuserar på kunskap, men vi måste givetvis också fokusera på de kreativa sidorna i skolan, på barns utveckling överlag. Med risk för att det blir lite smått när man ger olika exempel vill jag ändå berätta om ett möte med en pojke och en flicka på en mellanstadieskola någonstans i . De berättar för oss som är på besök om det arbete som bedrivs ur ett värdegrundsperspektiv. De har fått möjligheten till ett bildspråk. De tänker på sig själva som ett träd och är med och vattnar varandras rötter för att visa varandra tillit och respekt. Då längtade en del av den gamla läraren i mig tillbaka till läraryrket för att få arbeta med helheten, både kunskap och kreativitet men också med värdegrundsfrågorna, och det arbetet görs ute i den svenska skolan. Det görs ett väldigt bra arbete. Att man då kallar resultatet för mediokert gör mig besviken på den här debatten. Vi säger att vi i debatten borde fokusera betydligt mer på de positiva delarna men gör det inte. Vi måste på olika sätt lyfta fram de positiva delarna på ett betydligt bättre sätt . 91 (SD): Herr talman och övriga! kunde vi i läsa att hot och våld är det enskilt största arbetsmiljöproblemet i dagens skola. Enligt utgör en tredjedel av alla anmälningar till vad man kallar allvarliga tillbud på skolor. En tidigare rapport från visar i sin tur att omkring hälften av landets lärare upplever att det blivit vanligare med hot och våld i skolan. Nästan var femte lärare oroas över att gå till sitt arbete. DN bekräftar bilden och berättar om en arbetsmiljö där hot, kränkningar och tillmälen blivit en del av vardagen. Runt om i vittnar elever om ett hårdare skolklimat där mobbning, trakasserier, hot och våld har kommit att bli en del av vardagen. Flickor berättar att de utsätts för tillmälen och sexuella trakasserier, som pojkar berättar om rån och misshandel. En allt otryggare skolmiljö innebär att många elever men också lärare, vilket DN nu visar, tvingas gå till skolan med oro och ångest . Detta är en fråga som jag har berört tidigare. Men det är en fråga som förtjänar att upprepas, inte minst när vi i kan läsa att lärare avstår från att berätta om hot och våld i skolan av skam helt otroligt! Vi kan också läsa i att skolledningar i avsaknad av ett nationellt regelverk saknar kunskap och rutiner för att hantera problem som dessa och att skolor väljer att sopa problemen under mattan av rädsla för dåligt rykte. Att man väljer att sopa problemen under mattan är inte konstigt med tanke på att skolan är att likna vid en marknad, där just ett dåligt rykte kan innebära skillnaden mellan liv och död för en enskild skola. Efter skolans kommunalisering har lärarkårens status stadigt minskat. Hur stor del kommunaliseringen och det som jag anser vara okunniga skolpolitiker har i denna utveckling kan diskuteras. Men att lärarkårens status, och med den respekten för lärarna, har minskat är ett faktum. En annan förklaring som jag vill lyfta fram till läraryrkets låga status, även om det verkar som att den är på väg att förbättras något, är dålig löneutveckling. Det är en lärarkår som tvingas ägna alltmer tid åt allt annat än kunskapsförmedling. Det har också blivit en allt stökigare skola, vilket DN nu rapporterar om igen. Denna negativa utveckling kan inte avhjälpas genom en enstaka åtgärd, utan det krävs en rad åtgärder. Ett första steg är, anser vi, att återförstatliga skolan. Det är vår bestämda uppfattning att detta är den första stora reform som måste genomföras om vi över huvud taget ska kunna få ordning på den svenska skolan men också, , om lärarlönerna ska kunna höjas. Det ligger på kommunerna att höja lärarlönerna om de vill, och det finns många kommuner där är med och styr och där lärarlönerna är allt annat än bra. Jag menar att skolan måste förstatligas. Staten måste ta det ekonomiska ansvaret för skolan. Skolan har blivit ojämlik och segregerad. Det går inte att komma ifrån att den kommunala ekonomin spelar en avgörande roll när det gäller tilldelningen av resurser till skolan. Det är så, och det har jag också tagit upp tidigare, att en rik kommun med ett bra skatteunderlag naturligtvis kan lägga mer resurser på skolan än en fattigare kommun som har ett sämre skatteunderlag, kanske en kommun som många väljer att flytta från. Det är klart att det är skillnad, att man satsar olika mycket resurser på skolan. kunde vi läsa i att så många som av kommunerna inte erbjuder så kallad sommarskola till elever som blivit underkända i . Nästan var tredje elev får alltså inte den grundläggande hjälp som jag anser skulle vara självklar. Det innebär kort och gott att våra barn och ungdomar får olika kvalitet på sin utbildning beroende på var de bor. Att då tala om en likvärdig skola är naturligtvis inte hållbart. Det är en chimär, inget annat. Till detta kommer såklart, vilket många av oss har tagit upp tidigare, larmarapporterna om sjunkande resultat. Ett återförstatligande av skolan skapar inte minst en grund för likvärdighet när resurser kan fördelas rättvist, åtminstone rättvisare. Men det innebär också att man kan ta fram ett nationellt regelverk, ett regelverk som är lika för alla. Där ska det tydligt framgå vilka rättigheter och skyldigheter de enskilda lärarna och rektorerna har men också hur man ska agera när elever våldför sig på andra elever och på lärare. Jag menar att det ska vara regel och inte undantag att polisanmäla elever som använder sig av våld. Det ska också vara regel och inte undantag att flytta på elever som mobbar, slåss och inte fungerar i den normala skolsituationen. Det sistnämnda används inte i tillräcklig omfattning. Man har möjlighet att göra det men gör det väldigt sällan, och det är synd. Det ska inte vara så att elever ska behöva gå till skolan, och också lärare, vilket DN visar, och möta sina plågoandar med oro och ångest . Jag kan garantera att jag inte hade accepterat det, och jag har svårt att tänka mig att någon annan i den här församlingen hade accepterat en sådan arbetsmiljö. Vi har föreslagit att jourklasser ska inrättas dit elever som inte fungerar i den vanliga skolsituationen ska flyttas som regel, dels såklart den som mobbas men också de elever som mobbar. Det är elever som skriker på hjälp, elever som vill synas, elever som vill höras och som behöver en annan sorts pedagogik, kanske en fast hand för att kunna fungera i skolsituationen. Jag beklagar att man inte vågar använda detta i tillräcklig omfattning och att man väljer att rösta nej till det. Jag tycker att det är ett bra förslag. Svensk skola har blivit en marknad, och det är klart att man gör allt man kan för att sopa dåliga betygsresultat och problem på skolan under mattan. Där har vi det andra problemet, och det kommer jag att återkomma till i nästa inlägg. 92 (V): Jag välkomnar den här debatten, men jag känner också en viss frustration. har återkommande påtalat bristen på likvärdighet i svensk skola. frågade man sig: Vad händer med likvärdigheten i svensk skola? Redan då konstaterades att skillnaden mellan skolor med avseende på elevresultat hade ökat . Man såg redan då att skolsegregationen utifrån socioekonomisk bakgrund hade ökat . Då var mer försiktigt, men man ansåg sig ändå härleda skillnaderna till det fria skolvalet. gick barnen från radhusen och barnen från höghusen i samma skola. I klassrummet satt bussförarens son bredvid ingenjörens dotter. Men sedan det fria skolvalet infördes har allt fler föräldrar från socioekonomiskt väl förspända miljöer börjat välja bort skolor som de inte anser vara bra. Resultatet är alltmer homogena elevgrupper, ökad segregation och sämre kunskapsresultat för alla. Det är en slutsats som har dragits och inte bara av utan även av forskare och . Men i politikens värld slår alla dövörat till. I sin senaste rapport skriver att skillnaderna mellan skolor med bra och dåliga resultat har ökat dramatiskt. Skillnaderna mellan skolors genomsnittliga resultat har fördubblats . utmärker sig i internationella jämförelser som ett land där både kunskapsresultat och likvärdighet har försämrats . Låt mig citera som med anledning av skrev: Man behöver bara arslet och en bit krita för att räkna ut att vårt land kommer att bli frånåkt i den internationella konkurrensen om skolan får fortsätta ruttna. Något måste göras. Det räcker inte med löjeväckande byten av betygsskalor. Ingen annan här har ännu pratat om det fria skolvalet, men däremot har man pratat om betyg. För är allas rätt till kunskap det viktigaste målet med utbildningspolitiken. Kunskap ger makt, och en bra skola är därför ett led i strävan mot ökad jämlikhet och minskade sociala klyftor. Skolan ska vara en förändrande kraft i samhället. För att bli det måste skolan vara likvärdig. Alla ska ha samma möjligheter att skaffa sig kunskap och utvecklas efter sina egna förutsättningar och behov oavsett bakgrund. Det betyder inte alls att alla ska vara lika. Tvärtom måste olikheterna få utrymme för att skolan ska bli en plats för mångfald och demokratisk samverkan mellan människor i ett jämlikt samhälle. Skolan spelar en central roll för att ge alla en grund att stå på och för att ge eleverna de redskap som behövs för att de ska utvecklas i skolan och under resten av livet. Problemet är att vi har fått ett system där vissa skolor inte håller måttet. De har inte förutsättningarna. Vi måste se till att de får det. Vi kan inte längre blunda för de fakta som presenteras om att det fria skolvalet är en av de största anledningarna till att vi har fått en mer orättvis skola. Förutom att närhetsprincipen bör gälla i alla kommuner måste också resurserna fördelas på ett sätt som utgår från de behov som finns på en skola. Dessutom måste det ställas höga krav på lärarna. Det är de som ska ha ansvar för elevernas lärande. Det kräver i sin tur att lärarna faktiskt får ägna sig åt att undervisa och att de har befogenheter att sätta in de åtgärder som krävs för att varje elev ska nå målen i skolan. Skolan har utvecklats till att öka klassklyftorna i samhället i stället för att minska dem. Den konkurrens som det öppnades för på skolområdet och som sades kunna höja kvaliteten har i stället lett till ökade skillnader mellan skolor och till en allmän acceptans för att vissa skolor är bra och andra dåliga. Det är upp till mig som förälder att göra rätt val för mina barn. Det ligger på mitt ansvar vilka livschanser mina barn kommer att få. Det är inte bara fel. Det är oacceptabelt. Jag menar att vi står inför ett val. Det är ett val som kräver mod och uppriktighet. Frågan vi har att besvara är om någras möjlighet att välja skola ska väga tyngre än alla barns rätt till en bra skola och utbildning. Det är en fråga som jag särskilt vill rikta till Socialdemokraterna, som har begärt den här debatten, och till utbildningsminister . Om svaret är nej på den frågan är ni också skyldiga att svara på vad ni tänker göra åt det som menar är den främsta anledningen till att vi har fått en alltmer orättvis skola där segregationen ökar och kunskapsresultaten sjunker som en direkt följd. För är valet självklart. Inget barn ska behöva gå i en skitskola. Vi vill ge alla barn rätt till en bra skola. 93 (KD): Vi har fått kvarsittning i kammaren efter att våra kolleger har gått på sommarlov. Det finns mycket att säga om den svenska skolan. Vi tenderar att fastna i en problembeskrivning av skolan, vilket gör att många lärare hänger med huvudet och tycker att det är tungt att gå till jobbet. Vi måste börja tala om skolan på ett annat sätt för att göra den till en attraktiv arbetsplats för elever, lärare och rektorer. Det utförs underverk av personalen på våra skolor , och någon måste lyfta det i debatten. Det finns många vetgiriga elever där ute och många duktiga lärare som både har goda ämneskunskaper och förmågan att leda och inspirera. Själv valde jag läraryrket av många anledningar. Den viktigaste anledningen var att jag kunde få tillfälle att spendera tid tillsammans med ungdomar under den mest känsliga delen av deras liv och vara med och leda dem en bit på vägen, bryta tankar och värderingar tillsammans och på det sättet vara med och påverka samhällsutvecklingen. Det kanske låter pretentiöst och lite överdrivet idealistiskt, men det är en beskrivning av läraryrket när det är som bäst. Varför vill då inte fler välja den här underbara yrkesbanan? En orsak är den snedvridna debatt som förs. Nästan möts vi av nyheter om stora brister. Debatten har hamnat i ett dike där allt är elände och där ingen elev får den hjälp som den behöver. Naturligtvis ska bristerna komma upp i ljuset, men var finns berättelserna om de lärare som älskar sitt jobb? Var kan vi läsa om lärare som på ett positivt sätt präglar sina elever genom sitt sätt att vara och undervisa? Vem talar om att lärare har världens viktigaste jobb som innebär att säkra vårt lands framtida utveckling? Dessa berättelser behöver vi också få höra för att få de bästa studenterna att söka sig till yrket. Alliansregeringen har sannerligen inte legat på latsidan när det gäller att åtgärda det som ändå har gått fel inom skolan. Regeringen har haft en riktig storstädning att göra av kladdande. Här i slog vänstervågen igenom med full kraft . Auktoritetskritik och missriktade jämlikhetssträvanden undergrävde lärarnas auktoritet. Titlar lades bort och du-reformen slog igenom. Detta var en del av en generell samhällsförändring. Lärarnas roll definierades om. Från att vara lärare som förmedlar ämneskunskaper gick de till att bli pedagoger som visar olika sätt att hitta information. Ordning och reda, den så kallade pluggskolan och utantillinlärning betraktades som gammalmodigt och omodernt. Betyg ansågs stigmatiserande och krav på ansträngning som reaktionärt. Symboler och traditioner som markerade förvärvad kunskap och uppnådda resultat, såsom studentexamen och beteckningen lektor för lärare med doktorsexamen, avskaffades. kan vi se resultatet av denna vänsterpolitik. De som drabbats allra hårdast är pojkar födda i studieovana arbetarklasshem. Att återskapa en utbildningstradition när politiker och ideologiska pedagoger har agerat för att riva ned den är en ofantligt svår uppgift. Inte desto mindre är det just det som vi behöver göra i . En skola i toppklass är en förutsättning för att ska stå sig väl även och för att varje barn ska få möjlighet att utvecklas så långt som möjligt utifrån sin egen potential. Få uppgifter är viktigare än att återupprätta den svenska skolan. Skolan ska locka till kunskapssökande och vetgirighet samt ge kunskap för både yrkeslivet och den egna personlighetsutvecklingen. Skolan får därför inte bara handla om anställbarhet. Skolan har ett allmänt uppdrag att bilda. Kunskap syftar inte bara till jobb utan hjälper eleven att reflektera och växa som människa. Jag talar om klassisk bildning i betydelsen lärande som syftar till förädling av hela människan. Det är viktigt, inte minst i ett samhälle där många kulturella, etniska och religiösa grupper lever sida vid sida. Att förstå inom vilken folkgrupp och inom vilken religion man bär turban, kippa eller slöja och förstå de olika klädtraditionernas betydelse är värdefull kunskap . Klassisk bildning underlättar kommunikation och förståelse mellan människor i olika etniska, kulturella och religiösa grupper. För att uppvärdera bildningen som ideal behöver skolan respektera lärdoms- och bildningstraditionen, inte förlöjliga och raljera över den. Jag vill lyfta fram vikten av de estetiska ämnena kopplat till bildning. De anses lätt mindre viktiga eftersom de inte lika självklart leder till jobb. Men värdet är större än så. De stimulerar kreativitet och problemlösning. Jag har själv sett elever som kanske inte är starka teoretiskt men som går igenom skolan med bravur tack vare att de fått hjälp av sin estetiska sida. Vi kristdemokrater vill att lärare ska få vara just lärare och att skolan ska vara en plats där man lär för livet, inte bara för arbetslivet. 94 Utbildningsminister (FP): Jag är glad för den överenskommelse som regeringen åstadkom med de båda lärarfacken och de båda arbetsgivarorganisationerna inom skolväsendet. Det var i sanning en nationell samling. Det har skett på det sättet. Jag hör att talar oerhört nedlåtande om den upphörelsen. Det gör inte lärarfackens ordförande. På presskonferensen sade de att det var det bästa som hade hänt på länge, på mycket . Det inkluderade Baylans ministertid. Det konstiga är att Socialdemokraterna precis stått och talat om nationell samling. åstadkommer vi nationell samling. Varför är ni inte glada? Varför är Baylan så sur över överenskommelsen? Vi åstadkom ju det som ni har efterlyst. Baylan verkar irriterad över ytterligare en sak, nämligen att vi bad en mycket rutinerad person inom svenskt skolväsen, professor , att utifrån sitt perspektiv, utifrån forskning, granska de reformer vi gör; Per Thullberg tillsattes av Baylans regering som generaldirektör för och var tidigare rektor för samt aktiv socialdemokratisk politiker. Vi bad honom göra en sådan granskning eftersom det från en del håll ibland påstås att de reformer vi gör saknar forskningsstöd. Per Thullberg kom fram till att det finns starkt forskningsstöd för det som görs. Han kom också fram till att det kommer att ta tid innan resultaten vänder, men vi är på rätt väg. Det är väl en fantastisk nyhet? är på rätt väg. Varför är Baylan då så irriterad över den utredningen? Det är väl en jättebra nyhet för . talar om att satsa på skolan. Vi kan göra ett fullskaleexperiment. Vi kan jämföra tre ganska likvärdiga kommuner, , och . har nästan uteslutande styrts av borgerliga partier, och av de rödgröna. satsar väsentligt mer resurser per elev på skolan än och . Varför satsar ni inte när ni har ansvar? Varför kräver ni i opposition satsningar men drar ned där ni kan satsa? Varför fungerar det så? Vi kan studera lärarlönerna i kommunerna så får se att det går att ta ansvar där man har makt. är skolan , vilket jag i grunden är emot, så det finns sådana möjligheter. Ni styr i ett antal kommuner. Gör då det ni säger behöver göras i stället för att bara snacka. Det går att göra verkstad. Jag förstår resonemang när det gäller rätten att välja skola. Jag håller inte med, men jag förstår vad hon menar. Problemet är vad hon föreslår. Det är lite oklart. säger att vi ska ha närhetsprincipen. Ursäkta, men vi har närhetsprincipen. Närhetsprincipen finns i skollagen. Den innebär att om man inte aktivt väljer en annan skola har man alltid rätt att gå i den skola som ligger närmast. Det är närhetsprincipen, och den finns redan. Att föreslå det är alltså att slå in öppna dörrar. Frågan är vilken förändring vill genomföra. Baylan säger att jag inte tar ansvar. Det är klart att jag tar ansvar. Det är därför vi lägger om hela den svenska utbildningspolitiken. Jag tar ansvar för de sjunkande kunskapsresultaten. Vi lägger om hela den svenska utbildningspolitiken mot en politik med högre kunskapskrav, bättre kunskapsresultat och tydligare kunskapsfokusering, bort från den politik där man var rädd för att ställa krav. 95 (S): har jag, trots den hårda tonen i den här debatten, sett en viss förskjutning från regeringens sida vad gäller skolpolitiken. Efter att haft inställningen kan bäst själv, haft en hög svansföring och alltid haft svar på alla frågor har regeringen under den här våren allt oftare börjat gå i Socialdemokraternas spår. Regeringen har börjat backa på förslag efter förslag. Det välkomnar jag. Det är jag glad för. Det är bra spår. Fortsätt i de spåren, . Regeringen har kommit med ett tiopunktsprogram där flera av punkterna är sådana som man så sent som under denna vår har röstat nej till. Sedan hafsar man ihop dem . Jag är glad att regeringen kommer med förslagen. Vi har själva föreslagit dem i kammaren. är ett exempel. lade vi fram ett förslag om det för kammaren. Det röstades ned av den borgerliga majoriteten. Det är bra att man kom med samma förslag, som tagits fram i samarbete med lärarfacken och arbetsgivarna. Det är mycket bra, fortsätt på den vägen! Det som oroar mig, herr talman, är att det hos regeringen inte finns tillstymmelse till självkritik, utan allt som är bra är redan gjort. De som eventuellt kommer med kritik sägs svartmåla. , det hör till politikens spel att inte lyssna på vad oppositionen säger, men lyssna då till regeringens egen expertmyndighet . lade fram sin lägesbedömning, för drygt en månad sedan. I den lägesbedömningen pekas på att likvärdigheten håller på att bli allt sämre, vilket i sin tur lett till att den svenska skolan hamnat i en spiral av allt sämre resultat. Man efterfrågar tre saker. En är långsiktighet. När och andra talar om långsiktighet handlar det inte om att så länge den minoritet som utgör regering bara är överens så är det långsiktigt. Trots allt är det väljarna i som väljer, och efter ett val kan det ske ett skifte. Med långsiktighet menar de allra flesta, också vi socialdemokrater, att man försöker komma överens över blockgränserna. Vi har gjort det i någon fråga. När det gällde fristående skolor krävde vi och gemensamt en utredning. Sedan kom sex partier gemensamt fram till någonting som kanske inte löser alla problem men som i alla fall är ett steg framåt. Det hade varit bra om vi på samma sätt kunnat komma överens om läraryrkets villkor och status. Det är klart att man kan göra som utbildningsministern, slå sig för bröstet och säga att antalet sökande till lärarutbildningarna ökar. Men vi talar fortfarande bara om decimaler, . 1,2 sökande per plats är inte särskilt imponerande. Tillsammans har vi mycket att göra för att stärka läraryrket och stärka läraryrkets villkor och attraktionskraft. pekar på det dilemma som finns med det fria skolvalet, att det bidrar till att öka segregationen. Då landar en del i slutsatsen att man ska ta bort det, för då löser man alla problem. Det tror inte Socialdemokraterna. I stället bör vi inrikta resurserna och energin på att höja kvaliteten i många av de skolor som föräldrarna väljer bort så att alla elever oavsett var de bor och oavsett vad de väljer får en utbildning av högsta kvalitet. Vi ser dock att det är ett dilemma. Den borgerliga regeringen har inte velat se detta. Vi socialdemokrater har en praktisk hållning.