prot · H10940 · 2013-12-05 00:00:00 — Det kan jämföras med regeringens egen rovdjursutredning som landade på minst 450 individer, eller vetenskapliga och internationella forskarpanel som sade 700 individer, eller Artdatabanken på som hamnar i ett spann från 1 000 till drygt 2 000 vargindivider. Mot det här ställer regeringen 170–270 vargar. Varför går regeringen emot sin egen utredning? Varför landar man på de extremt låga talen? Kan det vara så att talen ligger långt under dagens uppskattade vargpopulation på låt säga 350 vargar? Med det här förslaget kan regeringen lova licensjakt på varg. Det är precis vad det handlar om. Vi kan ta några andra siffror, till exempel lodjuren. På endast två sidor i propositionen argumenterar regeringen för att populationen av lodjur ska ligga på mellan 700 och 1 000 individer. Enligt regeringen är det den nivå som låg på 1995 när vi blev EU-medlemmar. Enligt EU:s art- och habitatdirektiv får vi inte ha en lägre population av rovdjur än vad vi hade då vi blev EU-medlemmar – alltså 700, enligt regeringen. Regeringen säger sig luta sig mot siffror från Artdatabanken. Men Artdatabanken klargjorde att de siffrorna var felaktiga. Det vet , ansvarig minister, och hela regeringen mycket väl om. Ändå lägger man fram siffrorna. Vi kan lämna skuldfrågan därhän – vem som har det största ansvaret, Artdatabanken eller regeringen. Jag tycker att det är viktigt att komma ihåg att den expertis, det vill säga Artdatabanken, som regeringen lutar sig mot menar att 1995 hade inte 700 utan 1 700 lodjur. Den absoluta miniminivån borde väl vara 1 700 lodjur i stället, enligt EU-reglerna. Regeringen vet förstås allt detta, men ändå väljer man att snickra ihop en egen siffra på 700–1 000 lodjur. Det är inte seriöst. Jag skulle också vilja nämna kungsörnen i sammanhanget. På ett ännu kortare utrymme, nämligen en och en halv sida, i propositionen argumenterar regeringen för att referensvärdet på kungsörn ska ligga på 150 häckande par. I regeringens proposition skriver man att den svenska kungsörnsstammen kan uppskattas till 600–750 häckande par. Jag hittar ingen referens till det påståendet. När man talar med Kungsörn , som jag tror är de som har bäst koll på sådan här statistik, uppger de att det 2012 fanns 157 häckande par i , och 2013, alltså , finns det 125 lyckade häckningar i . Det är ganska stor skillnad mot regeringens påståenden i den här propositionen. Jag skulle också kunna prata om siffrorna för de två återstående rovdjuren björn och järv, men jag avstår av tidsskäl. Men den röda tråden i regeringens förslag är att siffrorna för att uppnå gynnsam bevarandestatus är osäkra, ovetenskapliga och ligger under siffrorna i den statliga rovdjursutredningen. Varför föreslår då regeringen de här låga och osäkra nivåerna för hur många rovdjur som vi ska ha i ? Jo, regeringen vill förstås öppna för jakt på rovdjuren i större eller mindre skala. Jag vet att det har varit många siffror i mitt anförande, men jag tar upp de här siffrorna för att peka på det vanskliga med att vi i här och , en mörk kväll , ska fatta beslut om det som kommer att påverka existensen och livsbetingelserna för våra björnar, lodjur, järvar, vargar och kungsörnar. Jag vill säga till , att det här inte är seriöst. I stället för ett brett samarbete väljer de borgerliga, uppbackade av , att polarisera. I stället för att ta ett långsiktigt ansvar försöker man vinna kortsiktiga poänger och lovar jakt och färre rovdjur. Man för svensk rovdjurspolitik flera decennier tillbaka i tiden. Till er borgerliga partier och vill jag säga att jag tror att svenska folket ser igenom den här bluffen. Jag tror att den absoluta merparten vill att vi i riksdag ska ta ansvar för den här frågan och att vi både ska värna livskraftiga bestånd av våra rovdjur och ta ansvar för dem som bedriver verksamheter på landsbygden. Vi hade en sådan öppning i . Låt oss ta fasta på den i stället. 150 (M): Vi har hört tre partier i oppositionen beskriva sina förslag till rovdjurspolitik. En mer splittrad politik får man leta efter. De rödgröna saknar fullständigt förutsättningar för att kunna forma en gemensam linje. Det enda som binder samman dem är att de vill ha fler vargar och att de inte vill ta politiskt ansvar. Vi i allianspartierna har sett och tagit till oss den oro och den förtvivlan som många tamdjursägare och landsbygdsbor upplevt och upplever. Vi har bland annat tidigare ändrat 28 §, vilket innebär att man nu som tamdjursägare kan skydda sina tamdjur på ett bättre sätt. Vi har gjort det till en möjlighet för tamdjursägare, vilket den tidigare socialdemokratiska regeringen vägrade att göra. Det samlade rovdjurstrycket i är förmodligen det högsta i världen. är vi angelägna om att den biologiska mångfalden inte urholkas utan tvärtom säkerställs. Äntligen kan ett samlat förslag till en rovdjurspolitik värd namnet läggas på bord. Den bygger på en robust grund för att kunna förvalta våra värdefulla rovdjursstammar men har också en ekosystemansats där människan har en självskriven roll och där tamdjur och mänskliga aktiviteter ges utrymme att leva i balans med rovdjuren. Många belackare påstår att vi inte har uppnått de krav som bland annat EU ställer. Låt mig därför läsa upp grunderna i förslaget. Det är ingen som har nämnt dem. Regeringens målbeskrivning är följande: Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och behålla gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet som tamdjurshållningen inte påtagligt försvåras och socioekonomiska hänsyn tas. Dessutom finns det ett program från EU med krav i åtta punkter. Punkterna är följande. Den första handlar om populationsstorleken som ska vara stabil eller ökande. Den andra punkten är att utbredningsområdena ska vara stabila eller ökande. Den tredje punkten handlar om att livsmiljöns mängd och kvalitet ska vara tillräcklig. Den fjärde punkten säger att populationernas storlek ska vara lika stor eller större än när vi blev medlemmar. Den femte punkten säger att gynnsam bevarandestatus ska vara nådd. Den sjätte punkten innebär att arten ska förekomma i hela utbredningsområdet. Den sjunde punkten säger att det ska finnas förbindelser mellan populationer. Den åttonde, avslutningsvis, handlar om att ett robust övervakningsprogram ska finnas. På samtliga åtta punkter uppfyller nu kraven rakt av. Den som säger någonting annat har inte läst på. Alliansen sätter nu tydligt ned foten och säger att gynnsam bevarandestatus är uppnådd. Det måste vara politiken som avgör detta i enlighet med förslag från två utredningar som har gjorts när det gäller rovdjuren. Politiskt ansvar är en självklar uppgift i konfliktfyllda frågor, inte bara här utan också i samhället i övrigt. Ett gediget underlag finns nu som vilar på vetenskaplig grund i kombination med den politiska avvägning som ett högre antal djur kräver för att vi ska kunna ha långsiktigt friska och starka rovdjursstammar. Låt mig trötta er med att beskriva hur vargintervallet har kommit till. Gränsen enligt sårbarhetsanalysen, alltså det absolut lägsta antalet som man kan ha enligt vetenskapen, är 100 djur i den samlade populationen som och har. Om vi räknar bort den norska delen faller 70 vargar på . Sedan säger att vi ska ha väsentligt fler. Då hamnar vi i situationen att vi måste göra en bedömning av vad som är väsentligt fler. Alliansen lägger då på ytterligare 100 djur, alltså mer än dubbelt så många, och då landar vi på den lägre siffran i intervallet, alltså 170. Som om det inte vore nog tar vi en ytterligare säkerhetsmarginal genom att lägga på 100, och då landar vi på 270. Därav intervallet där den lägsta nivån ska ligga, nämligen mellan 170 och 270. Svårare än så är det inte. Den som inte vill förstå det har naturligtvis problem. Andra delar som vi plockar fram i propositionen är att vi vill ta fram underlag för att visa hur rovdjursangrepp, även de indirekta, för dem talas det aldrig om i den offentliga debatten, påverkar landsbygdsföretagens hela ekonomi. Det finns ett fall från verkligheten i materialet, och det handlar om en fäbodfamilj med nötkreatur. De hade en faktisk skada på grund av att ett djur, en kalv, dödades. Denna skada värderades till ca . Ersättningen de fick för kostnaderna för att samla ihop en sprängd nötkreatursflock i skogen landade på . Det kan många tycka är mycket. Men då ska ni få höra den faktiska verkligheten. Den nötbesättningen kunde man inte använda, för korna kastade kalvar och blev inte dräktiga. Man fick slakta hela besättningen och köpa en ny. Det kostade familjen . Denna verklighet måste vi också se som vi diskuterar rovdjuren. I propositionen tar vi också fasta på att vilja utveckla bidragen till förebyggande åtgärder. Vi kommer även att ta ytterligare steg för att regionalisera rovdjursförvaltningen, vilket innebär att vi flyttar besluten närmare de människor som berörs. bör också revidera förvaltningsplanerna för våra rovdjur. Om jag inte har förstått fel är man redan i gång och planerar för detta. Vi uttalar också i propositionen att en sameby inte ska behöva ha en skada på av det faktiska renantalet. Toleransnivån ska ligga där. Vi uttalar också att vi måste ha en ökad politisk samverkan mellan , , och eftersom vi i mångt och mycket delar rovdjur och har utbyte mellan populationerna. Alliansen har tagit rovdjurssituationen på allvar genom att ta fram ett konsekvent och heltäckande underlag. I den svenska vargstammens utveckling pekade allt åt rätt håll. Genetiken blev bättre, utbredningen ökade, antalet ökade, accepten ökade och tjuvjakten minskade. Detta förhållande rådde när tre miljöorganisationer trots denna positiva utveckling valde att anmäla vårt land till . Då valde man att förstöra en framgångsrik förvaltning av vargen som har en 19-procentig årlig tillväxt. Låt mig göra en jämförelse med den svenska björnstammens utveckling. Det är ett utmärkt exempel på hur bra den svenska viltförvaltningen fungerar. Utan inblandning av vare sig miljöorganisationer eller EU har vi nu över 3 000 björnar. Det är en lyckosam utveckling. Den svenska viltförvaltningen håller världsklass, och just därför har vi också en viltrikedom med stor variation. Det ska vi vara stolta över. finns det en grund för att besluta om en beståndsreducerande jakt , som jag utgår från kommer att genomföras i de områden där rovdjurskoncentrationen är som störst. Jag får en känsla av att oppositionen har ansträngt sig för att inte stödja Alliansens förslag. Två partier yrkar helt avslag, och ett tredje lägger in ett antal reservationer för att markera avstånd. Det sistnämnda gäller framför allt Socialdemokraterna. Jämför deras reservationer med betänkandet. De gör allt för att distansera sig. När det gäller exempelvis kungsörnen har vi i betänkandet på punkt efter punkt beskrivit exakt detsamma som Socialdemokraterna. Ändå väljer de att reservera sig. Det är rent okynne. Varför måste ni gå emot med ett antal reservationer utan reellt innehåll? Den frågan tycker jag att ni ska besvara. De rödgrönas politik med Socialdemokraterna i spetsen är ett hot mot landsbygden. Man lämnar människor i sticket utan förståelse för det trauma som många tvingas uppleva när man utsätts för rovdjursattacker. Som jag sade tidigare gäller det inte bara de direkta skadorna utan även de indirekta och de inskränkningar som många tvingas leva med. Mina frågor till oppositionen är: Har ni verkligen läst betänkandet eftersom ni lägger den typen av reservationer? Hur många fler vargar anser de olika partierna i oppositionen att vi ska ha? Varför vill ni inte ta politiskt ansvar utan gömmer er bakom tjänstemän? Ni har ju sett hur det går. Låt mig bemöta de påståenden som gjorde i sitt anförande om den förhandling som hon refererade till. Sanningen är att jag kontaktade Socialdemokraterna . Först var det i samband med att propositionen var färdig men inte tagen av regeringen. Socialdemokraterna hade inte tid de tider vi föreslog, vilket jag beklagar, för det fanns en möjlighet. var när vi i utskottet hade haft de uppvaktningar som vi var överens om att vi skulle ha och hade fått alla fakta på bordet. Det är helt riktigt som återger att vi då träffades . När vi sågs den hade vi ett diskussionsunderlag som vi skulle förankra på respektive håll för att se om det var bra eller inte. När förankringsprocessen var i sitt slutskede slängde man innan detta skulle vara färdigt in ytterligare tre förslag via mejl. Det upplevdes inte som seriöst av oss, och vi ansåg att det inte var vettigt att fortsätta en förhandling när vi gjorde den samlade politiska bilden. Därför sade vi nej. för i svepande ordalag fram att vi går ifrån förslag och deras siffror. Det är lite förvånande att inte har uppfattat att underlag har varit felaktigt. De har själva erkänt att den forskare de har anlitat har använt felaktiga uppgifter. Det är beklagligt om det har gått förbi, men det har stått tydligt och framgick inte minst av den uppvaktning vi hade i utskottet där var med. Antingen vill han förtränga verkligheten eller föra folk bakom ljuset. Jag vet inte vilket som är värst. När det gäller Artdatabankens uppgifter om hur många lodjur vi hade har angett att det var 700 stycken. har man kommit på att det kanske inte var 700 utan en annan siffra, och över tiden har den siffran varierat. Det har varit 1 300 och 1 700. Tycker att det inger förtroende? har dessutom använt dessa siffror och även . Nej, regeringen har större krav på kvalitet i underlaget än att man kommer fram till något helt annat. När det gäller kungsörnen undrar jag igen om har läst betänkandet. Jag är tveksam till det, för annars skulle han inte yrka på de reservationer som han gör. Jag är ledsen att jag dragit över tiden, men det fanns inte utrymme att få med allt på den anmälda tiden. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 151 (MP) replik: Jag önskar att jag fick överskrida talartiden lika mycket i min replik för att bemöta allt. På fråga A svarar jag: Ja, jag har läst propositionen. Det var ingen rolig läsning. På fråga B svarar jag: Jag tycker inte att det är politikernas sak att säga hur många vargar vi ska ha eftersom vi på fråga C vill gömma oss bakom – eller hur det nu var. Min motfråga blir: Om det är att inte ta ansvar att vi från inte ska sätta de gynnsamma bevarandestatusarna för de olika arterna, vilka andra arter av de hundratals arter som rapporterar in under art- och habitatdirektivet ska vi besluta om i ? Ska de också upp här, eller är det okej att vara lite ansvarslös och gömma sig bakom på den punkten? När det gäller hur regeringens värden har tagits fram fick vi nu en målande beskrivning av hur det gick till för vargen. Jag tycker att det är bra att vi fick detta klargjort för den som till äventyrs inte har läst propositionen och som sitter och lyssnar hemma eller var man nu är. Det har alltså gått ett uppdrag till forskare att titta på kortsiktig utdöenderisk, alltså 10 procents risk att dö ut . Det är inte långsiktig livskraft. Forskarna är väldigt noga med att understryka att det var ett tydligt uppdrag att de inte skulle titta på genetiken. Särskilt för vargstammen, där vi har en inavelsgrad som i princip motsvarar syskonparning, blir det fantasisiffror när det gäller att över huvud taget räkna på vad som är långsiktig livskraft utan att titta på genetiken. De siffrorna är inte relevanta. Jag vet inte hur jag ska hinna bemöta allt, men vi tar tamdjuren. Fårnäringen har ökat . Man ser egentligen inga skillnader mellan vargrevir och icke-vargrevir eller vargkommuner och icke-vargkommuner. Dessutom hörde vi på radion att det är fler får som dödas av hundar än av vargar. Hur många hundar ska vi ha i ? 152 (M) replik: Om vi börjar med varför politiken ska ta ansvar sade jag just att vi ska ta ansvar där det är konfliktfyllt. Det är där oppositionen backar undan. De vill eller vågar inte – jag vet inte vad det beror på. Men det är där vi måste träda in, och det är därför vi är så tydliga på den punkten. Sedan säger att det är kortsiktigt. Om tycker att är kortsiktigt förstår jag inte vad långsiktigt är. Jag tycker att det faller på sin egen orimlighet. Det är 100-årsbasis vi talar om. När det gäller inavel älskar oppositionen och inte minst miljöorganisationerna att jämföra med syskon. De vill appellera till människosläktet. Det går inte att jämföra människosläktet med hundsläktet just när det gäller genetik. Därför haltar detta. Hundar har en otrolig förmåga att så att säga klyva ut. Det är därför vi har så otroligt många hundraser i vårt samhälle. Fåren har ökat. Ja, men inte i vargområden. Fåren har ökat på andra ställen i landet. Det är också en siffra man vill föra fram för att visa att det inte är något problem. Sedan påstår att det är fler hundar än vargar som dödar får. Det är fullständigt gripet ur luften. Jag talade med den som är ansvarig för Viltskadecenter precis innan jag gick hit. Hon förstår inte vad det kommer ifrån, för det kommer inte från dem. Det har varit känt att vissa av de attacker som sker görs av hundar, men varenda en av de attacker som är angivna som vargattacker är detta. Hundattackerna finns över huvud taget inte med i statistiken. Det är bra om åtminstone riksdagsledamöter lägger sig vinn om att ta fram fakta. 153 (MP) replik: Jag refererade bara till vad Ekot rapporterade. Det är möjligt de är förda bakom ljuset. Om man däremot pratar med Viltskadecenter kan de tala om sin undersökning där de har tittat på vargförekomst och fårnäringen. De ser inte någon skillnad mellan vargrevir och icke-vargrevir vare sig när det gäller nyetablering eller nedläggning. Vad gäller genetiken brukar man från genetiskt håll prata om att en inavelsgrad på 0,5 eller 0,10 kan vara någon sorts rimlig gräns. Vi har 0,24 i . Sedan kan vi prata hur mycket vi vill om sönderavlade sällskapshundar. Det är ett problem i sig, inte minst av djuretiska skäl, men det är knappast ett argument för att blunda för inavel hos vargar. frågade vad långsiktighet är är kortsiktigt. Då kan man tänka sig att är långsiktigt. Sedan var det den brännande frågan om att ta ansvar. Jag är ledsen, men vetenskapen bryr sig inte om ifall en art är konfliktfylld eller inte eller om den är kontroversiell eller inte. Det går inte att tulla på vissa grundläggande biologiska fakta bara för att en art råkar vara kontroversiell. Från politiskt håll kan vi försöka hantera arter som är kontroversiella. Vi kan säga ärligt: Oj, nu är det så att långsiktig livskraft kräver så här många djur av en art, och det är lite jobbigt. Om vi inte var med i EU skulle vi kunna säga att vi struntar fullständigt i gynnsam bevarandestatus. kan vi inte göra det eftersom vi är med i EU och måste följa det. Det är en politisk fråga hur vi förhåller oss till detta. Det är inte en politisk fråga att gå in i vetenskapen och säga: snickrar vi ihop någon sorts gynnsam bevarandestatus utifrån ett av regeringen skräddarsytt uppdrag, och så höftar vi lite grann. Det är inte vetenskap, det är inte ansvar och det är inte ärligt. 154 (M) replik: Det är synd att jag inte hann ställa denna fråga i första replikskiftet: Hur många vargar anser att vi ska ha? Jag skulle kunna tänka mig att det är över 1 000. Det tror jag att jag har sett siffror på tidigare. Om det är fel kan du ruska på huvudet, , och det ser jag att du gör. När det gäller Ekot vet jag inte var de fått sina uppgifter från. Om de har uttryckt det som säger har dock uppgifterna ingenting med verkligheten att göra. Jag har inte hört det själv, men om de säger att det är fler hundar än vargar som dödar får är de fel ute. Då har vi förstått att hade varit okej, men att är kortsiktigt. Jag måste säga att jag är förundrad över beskrivning av detta. I min värld är – fyra generationer – , och det är detta regeringen tar fasta på. Vi går tillbaka till politiken. Mot bakgrund av olika uppgifter och uppfattningar som i flera fall bevisats vara helt felaktiga måste någon till slut gå in och sätta ned foten. Annars hamnar vi i ett fullständigt moras. Det är exakt detta alliansregeringen har gjort, och den som säger att vi inte har forskarunderlag för sårbarhetsanalyserna har fel. Vi går in och tar ansvar för var gränsen ska gå. Det måste vi göra därför att den gränsen beror på den konfliktsituation som vi har i samhället. Vem ska annars ta det ansvaret? Ska vi lägga det på tjänstemän och biologer? Nej, det är att backa undan och att fega ur, . Jag beklagar att du inte vill vara med och ta ansvar. 155 (V) replik: Jag tycker att det är viktigt att alla som följer den här debatten känner till att det är de borgerliga partierna med stöd av som hoppas klubba igenom rovdjurspropositionen. De tar det fulla ansvaret för de detaljerade siffrorna för hur många rovdjur som ska finnas i . Det är vad propositionen handlar om. Därför tycker jag att det är fullt relevant att ställa frågor rörande antalet rovdjur och populationernas storlek till de ansvariga politikerna. Jag vill ställa en fråga angående kungsörnen. Jag har läst både propositionen och betänkandet väldigt noggrant. I propositionen står att populationen av kungsörn ska vara totalt 150 registrerade häckande par. Det ska inte vara minst 150 registrerade häckande par. Man pratar inte ens om lyckade häckningar, som man brukar tala om. Jag vill fråga : Ungefär hur många häckande par av kungsörn har vi i dagens ? Det tycker jag är relevant att du kan svara på eftersom det är ni som ska klubba igenom siffrorna. Jag tycker också att det skulle vara relevant att få veta av hur många lodjur som fanns i då vi gick med i EU. får vi höra från att han minsann vet väldigt mycket bättre än expertisen på det här området: Artdatabanken. Han vet att det var 700 lodjur i . Men om nya siffror visar att det inte är så, borde man då inte ta hänsyn till det? Detta tycker jag visar på det extremt komplicerade i att politiker ska gå in och klubba de här siffrorna. Låt oss lyssna på vetenskapen i stället så att det – precis som med alla andra arter vi rapporterar in till EU – är vetenskapen och som slår fast dem. Så borde vi göra även här. 156 (M) replik: ska jag ställa frågan direkt till : Hur många vargar anser att vi ska ha i ? Ska vi ha fler eller färre eller lika med det intervall som golv som vi har i propositionen? Det var den fråga som jag ville ställa. När det gäller kungsörn är det märkligt att det inte har gått fram att det är golv som vi talar om. Det är rakt igenom golv. Jag ska läsa innantill, så att ingen går härifrån okunnig om detta. På s. 34 i propositionen står det: Efter behandling av frågan bör slutföra rapporteringen av gynnsam bevarandestatus enligt artikel 17 i art- och habitatdirektivet och i enlighet med gällande regler ange bedömningen av var referensvärdet ligger inom de föreslagna intervallen. Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus får sedan inte underskridas. Jag upprepar: Det får inte underskridas. Kan det skrivas tydligare? Beträffande antalet lodjur : Jag kan personligen inte ha någon uppfattning om hur många lodjur det fanns 1995 – det måste begripa. Det finns en myndighet, i form av , som , stödd på Artdatabanken, har angett att det är 700 lodjur. Då kan jag som lekman inte gå in och ha någon annan uppfattning. Att samma myndighet kommer till en annan slutsats och dessutom har angett andra siffror ger inte precis stöd för att de vet vad de talar om. Av det skälet håller vi fast vid siffran 700. 157 (V) replik: Jag skulle vilja börja med att upplysa om något som han säkert vet redan, nämligen att vi har ett åtgärdsprogram för kungsörn som administreras av . Där står det: Populationen ska med god marginal överstiga den miniminivå på 600 häckande par som bedöms nödvändig. De talar alltså om 600 häckande par, . I den här propositionen slår ni fast siffran 150 häckande par. Det är ganska stor skillnad, skulle jag vilja säga! Vän av ordning blir livrädd för att ni öppnar upp för jakt på kungsörn. Vad gör ni då?