prot · H00975 · 2013-03-08 00:00:00 — Jag har alltid haft uppfattningen att en klok arbetsgivare lyssnar på sina anställda för att ta del av hur man på bästa sätt kan förbättra verksamheten. För statliga tjänstemän ingår det i uppdraget att ständigt påtala behovet av förbättringar. Ett modeord som har florerat mycket handlar om lean. Det talat varmt, länge och mycket om lean. Det finns ett otal olika varianter på det. Faktum kvarstår att man i statsförvaltningen alltid har haft ett uppdrag att arbeta med att påtala behov av ständiga förbättringar och hur det skulle kunna se ut. Den kraften och energin finns hos alla anställda och även ute hos kommuner och landsting. Den behöver man hitta sätt att ta till vara. 10 Socialminister (KD): Den fråga som har väckts i interpellationen är av utomordentligt stor betydelse. Det finns inte ett enda svar som löser allt detta. Det handlar om att vi måste arbeta på många olika plan. För min del är jag övertygad om att det är bra att det finns många olika aktörer. och säger också att det nog är så, även om vi på marginalen kan ha olika uppfattningar. Det är bra när det kommer in olika aktörer. Den upplevelse som jag har när jag talar med medarbetare i företagen är att de ser detta som den största skillnaden. Det är någonting som vi som har ansvar för den offentliga sektorns utförande bör ta med oss. Hur kan vi arbeta så att varje arbetsplats som är och landstingskommunal drivs på ett sådant sätt att medarbetarna känner delaktighet, tillfredsställelse och att de har en möjlighet att påverka sin vardag med uppgiften i centrum? Jag tror inte att det bara handlar om privat och offentligt. Det handlar om det sätt på vilket man utför ledarskapet i sammanhanget. Jag konstaterar att vi har lite olika uppfattningar om skatterna. Socialdemokraterna tror att högre skatter leder till fler jobb. Jag tror kanske att för höga skatter leder till färre jobb. Vi behöver fortsätta arbetet för att ha fler företag och att fler jobb ska komma till. Det är så vi kan finansiera den välfärd som vi alla förr eller senare kommer att bli beroende av. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2012/13:271 om receptfria läkemedel 11 Socialminister (KD): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att se till att regelverket kring försäljning av receptfria läkemedel i handeln följs samt om jag avser att ta något initiativ för att begränsa reklamen för värktabletter. Omregleringen av apoteksmarknaden syftar till att öka tillgängligheten till läkemedel. Möjligheten att sälja vissa receptfria läkemedel på andra försäljningsställen än apotek är ett viktigt led i detta. Men även receptfria läkemedel kan ge bieffekter, och överkonsumtion kan vara skadlig. I propositionen Handel med vissa receptfria läkemedel (prop. 2008/09:190) gjorde därför regeringen noggranna överväganden om hur försäljningen skulle vara utformad. Bland annat infördes en regel om att läkemedel inte får säljas till personer som är . Det finns ett tydligt regelverk för tillsyn och kontroll av handeln. Kommunerna ska kontrollera efterlevnaden av lagen om handel med receptfria läkemedel och de föreskrifter som har meddelat. ska underrätta kommunerna om de anmälningar som kommer in från näringsidkare som vill bedriva detaljhandel med receptfria läkemedel. Brister som kommunen upptäcker ska rapporteras till . får meddela förelägganden och förbud, som kan förenas med vite, för att regelverket ska efterlevas. Den som bryter mot förbudet mot att sälja läkemedel till personer kan dömas till böter eller fängelse . Enligt inkommer ibland anmälningar från kommuninspektörer om handlare som säljer läkemedel fast de inte är registrerade för det. I de flesta fall handlar det enligt myndigheten om ren okunskap om gällande regelverk, och de handlare som olovligen sålt legala läkemedel brukar upphöra när de blir tillsagda. Om försäljningen av läkemedel inte upphör kan göra en polisanmälan. Även om den faktiska kontrollen av försäljningen av de aktuella läkemedlen ligger på kommunerna bedriver ett aktivt arbete inom ramen för sitt tillsynsansvar. har bland annat utbildat kommunala inspektörer, haft samråd med Kommuner och Landsting samt hanterat frågor och anmälningar beträffande denna försäljning. planerar också att genomföra en informationsaktivitet i medier riktade till detaljhandeln för att höja kunskapsnivån om de regler som omgärdar handeln med receptfria läkemedel. Vid marknadsföring av läkemedel ställs det enligt läkemedelslagen krav på att den ska främja en ändamålsenlig användning av produkten genom en presentation som är aktuell, saklig och balanserad. Reklam som riktas till allmänheten får inte ha ett innehåll som är utformat så att det kan leda till användning av läkemedel som medför skada eller på annat sätt inte är ändamålsenlig eller till att människor inte söker relevant vård. har tillsyn även över att dessa bestämmelser efterlevs. Insatser i form av information, kontroll och tillsyn i enlighet med gällande lagstiftning är viktiga för att uppnå en god efterlevnad av regelverket. Jag avser att även fortsättningsvis noga följa utvecklingen när det gäller försäljning av receptfria läkemedel på andra platser än apotek. 12 (S): Jag tackar statsrådet för svaret, även om jag självklart hade hoppats att socialministern planerade ytterligare initiativ i frågan. Det är uppenbart att det är för lätt att inte följa reglerna. Om det upptäcks får de en tillsägelse. Det räcker inte. Det är ungefär som att få en tillsägelse om man har snattat. På ett sätt skulle det kunna se ut som en tanke att vi debatterar den här frågan när det är . De två delarna som jag tar upp i min interpellation kan få förödande konsekvenser. I de fallen är det ofta kvinnor, och ofta unga kvinnor, som råkar illa ut. När det gäller reklamen kan vi konstatera att variationen är stor. Men gemensamt brukar ändå vara att varningstexterna är noterade i finstilt medan löftena om lindring är skrivna i stor och ofta glättig stil, och i tv-världen flashigt gjort. Den riktar sig också ofta till en yngre publik. Syftet med all reklam handlar om att öka försäljningen och inte att idka konsumentupplysning. Det ligger i sakens natur. Men vi talar om produkter som inte är vilka produkter som helst. De krav som finns i läkemedelslagen är nog i och för sig bra. Men frågan är ändå om det räcker när vi kan konstatera att reklamen blir alltmer påträngande. Det hade det varit välkommet om statsrådet velat göra mer än att bara konstatera att tillsyn utövas av . Reklamen kan sedan ställas i relation till den rapportering som vi har kunnat ta del av från Dagens Apotek och som visar att hälften av de kontrollerade butikerna sålde läkemedel illegalt. De var helt enkelt inte anmälda för försäljning av läkemedel till . Vi socialdemokrater anser i motsats till regeringen att försäljning av receptfria läkemedel ska vara tillståndspliktig. Ett krav på tillstånd ger bland annat fördelen att tillsynsmyndigheten redan innan försäljningen påbörjas ges ett tillfälle att göra en bedömning av om näringsidkaren är lämplig att sälja läkemedel. Det blir också lättare att ingripa mot dem som inte följer reglerna. Ett tillstånd går att återkalla, men som det är finns ju inte något sådant. Det hänvisas till att kommunerna måste bli tuffare, vassare och bättre på att utöva sin del av kontrollen. Det ligger i och för sig i linje med att lägga ansvaret någon annanstans. Vi socialdemokrater var tveksamma till detta. Vi tycker att det är fel att man delar på ansvaret för kontrollen av receptfria läkemedel. Även om kommunerna får utbildning av har de inte den kompetens och inte heller de resurser som krävs för att kunna utöva en bra tillsyn. Som jag skriver i interpellationen har apoteksbranschen själv påpekat att när vanliga butiker säljer läkemedel utan tillstånd är man inte heller riktigt säker på varifrån dessa läkemedel kommer. Det skapas en andrahandsmarknad som det saknas kontroll över och som kan äventyra kundernas säkerhet. Det finns en misstanke från flera apoteksaktörer om att det rör sig om stöldgods i affärerna. Det finns som sagt goda skäl till att det finns regelverk, för detta handlar om substanser som kan vara farliga, precis som statsrådet säger i sitt svar. Jag har ingenting emot att det säljs receptfria läkemedel under kontrollerade former i handeln. Men det förutsätter att regelverken följs, för det är en fråga om att säkerheten och tryggheten kring försäljningen kan upprätthållas. Vi kan lägga till det som självt har sett i en undersökning om att ge råd. Det ges råd på ett sätt som inte alls var tänkt. Jag undrar om det verkligen är statsrådets mening att man även fortsättningsvis endast ska följa utvecklingen. Blir det inga initiativ för att begränsa reklamen och inga initiativ för att se till att regelverket följs? 13 Socialminister (KD): När vi öppnade upp för möjligheten att sälja i dagligvaruhandeln, till exempel, kom det till för att underlätta för människor att få tag i läkemedel. Det var alldeles orimligt att det var fantastiskt mycket lättare att komma över cigaretter och snus än att komma över Nicorette, nässprej eller huvudvärkstabletter. var ett land som i många avseenden kunde beskrivas som ett u-land när det gäller tillgängligheten. Detta rättade vi till. När det gäller urvalet av läkemedel som får ingå är det inte alla läkemedel. Det är inte de receptbelagda, och det är bara vissa av de receptfria. Det är viktigt att säga. Här har expertisen hjälpt oss att sortera. Det är ingenting som vi politiker har gjort. Vi har fått hjälp med att bestämma hur en lista på sådant som är möjligt att sälja i dagligvaruhandeln borde se ut. Det är också riktigt att man inte får ge råd. Det finns en bipacksedel i varje förpackning där det finns instruktioner som är granskade. Men ett bensinmacksbiträde kanske inte ska vikariera som farmaceut utan hålla sig till sin pump, så att säga. Det kommer alltid att finnas människor som på grund av okunnighet gör fel eller som medvetet gör fel, till exempel för att tjäna pengar. Jag tror att vi till viss del kan motverka okunnigheten. Myndigheten tänker sig att gå ut med ytterligare information. Jag tror också att de kommunala inspektörerna kan spela en ännu viktigare roll. Man ska veta att de har mycket att göra. De granskar folkölsförsäljningen, de granskar cigarettförsäljningen och de ska också granska detta. Det är mycket för dem att göra. Men de är ändå ute i många butiker och kan se med egna ögon. De kan se om ett företag säljer läkemedel eller inte; de har detta finmaskiga nät. Om jag förstår interpellanten rätt säger kanske är ett bra tänk, men vi tycker nog ändå att det är som borde svara också för tillsynen. Det skulle sannolikt innebära ett ganska stort arbete. Ganska många extra inspektörer skulle anställas för att åka runt till landets många, många tusen butiker. Man ska veta att det handlar om ungefär 7 000 butiker när det gäller försäljning av läkemedel i dagligvaruhandel. Jag höll på att säga att jag skulle vilja se den byråkratin, men det skulle jag inte vilja göra! Frågan gäller också tillståndsplikt. Är det ett verksamt medel? Om man vill lura systemet eller om man är okunnig är det något som blir bättre av att man måste söka om tillstånd? Kvarstår inte problemet ändå? Jag undrar om den bästa vägen ändå inte är att jobba med information, jobba med hjälp av de kommunala inspektörerna och samtala med dem som finns i butiker. Lagstiftningen är inte alldeles tandlös. Man kan åka in i fängelse om man bryter mot regelverket. Man kan åka på att betala vite. Det finns en rad instrument för att dra busar inför skranket om de gör dumheter. Jag tror att några sådana exempel, om de inträffar i verkligheten, skulle sända en bra signal ut till andra som inte har kunskap om detta eller som medvetet bryter mot reglerna. Det kanske vi kan se fram emot. 14 (S): Interpellationen handlar inte om att få sälja eller inte sälja, utan snarare om under vilka former man får sälja. Även tidigare fanns det butiker som försålde receptfria läkemedel genom att de var apoteksombud. Det var framför allt vanligt i glesbygd. På min egen ö, där jag bor, finns en sådan butik. De hade också möjlighet att lämna ut läkemedel på recept, men då fanns en annan typ av kontroll och en annan typ av tillsyn. Frågan är alltså inte vem som får och inte får utan snarare hur det ska gå till. Visst kan man säga att ett tillstånd i sig inte gör någon skillnad. Men jag tror att tillståndet i sig gör skillnad i signalen om att detta inte är ett livsmedel vilket som helst. Det är inte en handelsvara vilken som helst. I det perspektivet skulle ett tillstånd ha stor betydelse. Det handlar också om det som jag nämnde i mitt tidigare inlägg: Om det finns ett tillstånd som butikerna ska söka hos kan man redan innan man ger det säkerställa att någon verkar vara en bra näringsidkare som kan göra detta på ett bra sätt. Man kan säkerställa att de har den kompetens som de behöver ha. Det handlar inte om att de behöver ha den farmaceutiska kompetensen, utan om att de har förstått det regelverk som gör att de ska hänvisa frågor till dem som har den kompetensen, till exempel apotek eller helt enkelt läkare. Jag var inne lite grann på egen undersökning vad gäller detta med råd. Verket lämnade en rapport , tror jag att det var, som heter Försäljning av receptfria läkemedel Hur gör personalen? Där visade studierna i butik utanför apotek och utan den farmaceutiska eller medicinska kompetensen att de inte alltid följde rekommendationen att hänvisa till apotek eller sjukvård då en person efterfrågade ett läkemedel utifrån att han eller hon hade ett medicinskt behov. Personalen gav helt enkelt råd. Återigen med tanke på vilken dag det är kan man konstatera att kvinnor är de som tar den övervägande största delen värktabletter. För dem som till exempel är eller önskar bli gravida kan ett felaktigt råd få minst sagt oönskade konsekvenser. Därför är frågan oerhört viktig. Det är klart att mycket går att råda bot på med hjälp av bättre information. har vi det regelverk vi har, och då skadar inte ytterligare information. Så skulle jag kunna uttrycka mig. Men som socialdemokrat hade jag ändå föredragit en tillståndsordning som gör att näringsidkarna blir bedömda innan de får möjlighet att sälja. Det skickar också en stark signal om att det inte bara är att ställa upp ett antal värktablettskartonger på hyllan och börja sälja. har konstaterat att de av de anmälningar som de får in uppfattar att många av dem som säljer läkemedel innan de har anmält sig till registret gör det därför att de inte visste och inte förstod att de skulle anmäla sig. De förstod inte att det var så himla viktigt. Då kanske man löser det genom att man får den informationen. Men om man var tvungen att söka tillstånd skulle signalen vara mycket tydligare. De kommunala inspektörerna är mycket riktigt ute på plats, men som statsrådet själv nämnde har de en väldigt diger dagordning. De har ett väldigt stort uppdrag med olika saker som de ska kontrollera. Det här området är ändå lite speciellt, skulle jag vilja säga, för det kan få så långtgående konsekvenser för enskilda individer, framför allt om de får felaktiga råd. 15 (S): Jag har debatterat apoteksfrågor med socialministern ett antal gånger förut. Jag bara kände att jag ville passa på när jag hade chansen. Jag var på ett apotek i . Då diskuterade vi några saker, bland annat detta med stölder. Jag kände inte till att det var ett problem på det sätt som det beskrevs förut. Jag tänkte bara höra om socialministern kände till det och om det i så fall finns några tankar på hur man ska komma åt det. Som sade finns det en känsla av att det när det gäller dem som inte anmäler kan handla om stöldgods som man säljer. En annan sak som man tog upp på var om man inte skulle kunna se till att det blev mindre förpackningar på de andra försäljningsställena. Det är också en fråga som jag skulle vilja ställa till socialministern. Är det något som ni diskuterar? Det tredje är 18-årsgränsen, som också har diskuterats ett antal gånger här i kammaren. När jag talade med kände jag att de inte riktigt hade klart för sig att det faktiskt kan komma in en sjuåring på med en lapp från mamma och få köpa receptfri medicin. De blev lite förundrade över att de faktiskt formellt inte kan säga nej. har socialministern inte velat diskutera att införa 18-årsgräns även på . Är det en fråga som fortfarande lever? vill jag ta upp frågan om tillsynen. Jag talade med ansvarig tjänsteman i min hemkommun om just tillsynen av de receptfria läkemedlen. Han kände lite grann att det är något som man inte har klarat av att schemalägga på ett bra sätt. Jag tror inte att är en kommun som sticker ut när det gäller detta, utan det är nog så som det ser ut i allmänhet. Det finns säkert en hel del att göra för att få ordning på försäljningen av receptfria läkemedel. Vi har varit överens om att den här möjligheten skulle finnas. Vi var inte överens om apoteksutförsäljningen i övrigt, när det gällde de receptbelagda medicinerna, men just i den här delen fanns det ingen skiljaktighet. 16 Socialminister (KD): Det är roligt att blir yster när vi får diskutera apoteksfrågor och ägna åt den här frågan också. Det är viktigt att återkomma till att vi gjorde en ganska rejäl avgränsning från början. Man får inte sälja vilka läkemedel som helst. Man får inte ens sälja vilka receptfria läkemedel som helst, utan det är ett urval allt i akt och mening att begränsa eventuella skadeverkningar. Vi vet att en del av de allra vanligaste läkemedlen är potentiellt farliga om de används på ett felaktigt sätt, och har alldeles rätt i att det finns risker med detta. Vi har gjort en avgränsning. Vi satte en 18-årsgräns som, precis som säger, skiljer dagligvaruhandeln från apoteken. Apoteken får sälja till alla medan dagligvaruhandeln får sälja till dem som är eller äldre. Vi har också särskilda sätt när det gäller exponeringen i butik och att man som personal ska kunna se de läkemedel som man har i butiken. Jag tycker alltid att vi ska följa och lära av det här, men det är viktigt att komma ihåg att det nästan aldrig är så att allting funkar perfekt så fort vi inför en regel, utan det måste till en viss inkörningstid. Ingen av oss tror att tillsynen av tobaksförsäljning i landet är perfekt, utan det händer en hel del konstigt, och det finns tydliga ekonomiska incitament för en del handlare att bete sig på ett sätt som inte är i enlighet med regelverket. Det kommer sannolikt att finnas en risk för att en del saker kan bli fel här också, men det gäller att vi jobbar intensivt. Det har varit ett ganska stort arbete med att utbilda de kommunala tjänstemännen i det här, men vi vet att de har mycket att göra, och många kommuner prioriterar inte detta i första hand, vilket kanske inte är helt obegripligt. Detta med rådgivning till kunder är bekymmersamt. Jag tror att ganska mycket av detta handlar om okunskap och en vilja att hjälpa den som ställer en fråga. Det man får göra är att återge det som står på bipacksedeln, men man får inte ge sig ut i några amatörmässiga funderingar om hur man läkemedelsbehandlar personer, för det har man inte kunnande till, och det kan bli efterverkningar, också legala, för den som ger sig in på det området. Här kommer det nog att ta lite tid innan allting sätter sig perfekt i den mån det kommer att bli perfekt . När det blir så här decentraliserat är det svårt att ha koll på precis allting. talar om mindre förpackningar. Det är ju en väg att gå, naturligtvis. Men den som vill köpa jättemånga värkläkemedel i syfte att bedöva sig alldeles eller att ta livet av sig kan naturligtvis köpa många små förpackningar eller gå till några olika butiker. Man kan inte riktigt få bort allt det som kan medföra risk, men vi ska alltid tänka så klokt vi kan för att begränsa risken för att saker och ting används fel eller att människor kommer till skada. Mitt svar får bli det jag lämnade i inledningen. Myndigheterna jobbar med detta och följer det noga. Om vi behöver göra mer kommer vi att göra mer, för vi är angelägna om att det ska fungera. Det handlar ytterst om människors väl och ve. 17 (S): Det är inte första gången och antagligen heller inte sista gången som den här frågan debatteras. Jag tror också att interpellationsdebatter av det här slaget kan bidra till att öka kunskapen hos allmänheten och hos de näringsidkare som kanske gör fel men som vill göra rätt. De som gör rätt kan känna sig trygga med att andra inte kommer undan med att inte ställa upp på regelverket. Det är sant att det bara handlar om receptfria läkemedel, och då inte alla receptfria läkemedel utan ett urval, men ändå ett ganska stort urval. Det kan som sagt leda till allvarliga konsekvenser om det ges råd. Det har statsrådet också instämt i och delar oron. Det är jag väldigt glad över att statsrådet gör. Men det känns ändå som om det borde gå att göra mer. Det borde gå att fundera mer. var inte på detta med mindre förpackningar. Om man vill bedöva sig alldeles, som statsrådet sade, eller till och med ta sig av daga är det svårare med mindre förpackningar där man måste trycka ut varje enskild tablett. Det tar , och man hinner tänka efter. Det är en del i suicidpreventionen. Det är en annan sak att sälja en stor burk som det så att säga bara är att hälla i sig, för att uttrycka sig brutalt. Jag har inget emot att det säljs receptfria läkemedel under kontrollerade former, men det förutsätter att regelverket följs, att kunskapen är god och att konsekvenserna av att inte följa regelverket är tillräckligt tuffa. Avslutningsvis kan jag konstatera att statsrådet säger att han inte tänker ta några nya initiativ vad gäller att begränsa reklamen. Och det är inga nya initiativ vad gäller att se till att regelverket följs. Men jag tackar för debatten. 18 (S): Jag blir inte bara yster när det handlar om att debattera , utan jag blir även dyster, eftersom jag tycker att socialministern har gjort oss en otjänst genom att slå sönder en viktig del av svensk hälso- och sjukvård på det vis som det har utvecklat sig. Sedan tycker jag också att det är bra att man kan köpa Novalucol, nässprej och värktabletter i vanliga affärer. Det har gjort det enklare för många, naturligtvis. Jag tror inte att socialministern kommenterade det här med 18-årsgränsen. Det fanns kanske inte utrymme för det. Men jag skulle gärna vilja höra en liten kommentar om det, om det är någonting som fortfarande diskuteras, att man ska kunna införa det även på apotek. 19 Socialminister (KD): Det som säger ger mig tillfälle att påminna om den stora förändring som har skett. Vi har gått från ett monopolsystem som har rått i , inte sedan Hedenhös utan , till att öppna upp en verksamhet där flera aktörer kan vara verksamma. Antalet apotek i har ökat . Den genomsnittliga öppettiden på apoteken har ökat med . Det är i genomsnitt, vilket naturligtvis ökar tillgängligheten alldeles fantastiskt. Utöver det har vi det som vi nu pratar om, nämligen dagligvaruhandelns möjlighet till försäljning av läkemedel. ställde frågan om 18-årsgränsen. Jag tolkar det som att han frågade: Borde det finnas en 18-årsgräns också i apotekens verksamhet? Den frågan aktualiseras då och då. Vi planerar inte aktivt för någonting, men jag tycker att det är någonting som man ska ha i medvetandet. Jag kan berätta att jag, när jag var barn, hade en bror som hade svår astma. Jag var den som fick cykla och hämta läkemedel. Det är klart att för min mamma och min pappa hade livet varit lite tuffare om jag inte hade kunnat göra det när jag var barn. Man måste alltid väga det ena mot det andra. Det tror jag att vi är överens om. Vi kan väl enas om att rikta en gemensam uppmaning till alla de näringsidkare som kommer att läsa kammarens protokoll att de ska följa reglerna. Då är jag säker på att vi kommer att få en dramatisk förändring . Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2012/13:285 om bostadsbidragets anpassning till arbetslivet 20 Socialminister (KD):