prot · H00998 · 2013-04-25 00:00:00 — Vem tar ansvar för att vi som bor i resten av landet i , , och på andra ställen har en station som öppen och varm och där det finns en toalett att gå in på? Det är en fråga som jag kan fortsätta att ställa. Jag hade en annan fråga också, men den har fullständigt farit ur huvudet på mig, så jag kanske kan få ett bättre svar på min fråga: Hur kan Jernhusen ta ansvar för oss resenärer som inte bor i , eller ? 161 (FP) replik: Jernhusen får naturligtvis bedöma vilka fastigheter de tycker att man ska ha kvar eller inte. Jag tror att de utvecklar de fastigheter som är utvecklingsbara och som kan ge den där positiva upplevelsen. Sedan är det viktigt att se att det utvecklas andra saker där också andra aktörer är inblandade. Den moderna kollektivtrafiken bygger helt på att det finns väl fungerande bytespunkter, som det heter. Det har diskuterats här att man måste kunna byta någonstans mellan tåg, bussar, taxibilar och så vidare. Det tror jag är den stora saken, och det måste naturligtvis finnas över hela landet på ett vettigt sätt. Men exakt hur det ska vara får både branschen och utvecklingen visa. 162 (V) replik: Jag ska börja med att säga att det är helt riktigt att anser att järnvägen fungerar väldigt dåligt när systemet har blivit så fragmentiserat och uppsplittrat. Vi tror att järnvägen fungerar bäst när systemet är enhetligt och sammanhållet. Eftersom ställde sig bakom den utförliga järnvägsutredningen, som alla partier var överens om, undrar jag vad det är vill utreda. Det är den ena frågan. Jag tycker att det vore klädsamt om alla partier som var för järnvägsutredningen, alltså även oppositionen, kunde få vara med och samråda kring direktiven och även hur utredningen ska läggas upp, så att vi slipper uppleva samma utveckling som vi upplevde när vi ville ha en annan tingens ordning vad gällde järnvägsunderhållet. När det gäller Jernhusen tycker jag att det är intressant att säger att Jernhusen utvecklar resecentrum där det är utvecklingsbart. Vi har tydligen bara en järnvägsstation i hela som är utvecklingsbar, eftersom Jernhusen bara äger en enda järnvägsstation. De övriga är tydligen inte utvecklingsbara. 163 (FP) replik: ska vi kanske få lite dimensioner på detta. Även i finns det väldigt många tåg som körs av Västtågen. Många stationer och klimatskydd ägs faktiskt av . Det är alltså inte Jernhusen som är den dominerande ägaren av dem. sade att järnvägen fungerar dåligt, och det är oftast det som man hör. Jag tror att kraven på järnvägen har blivit väldigt höga, och det är säkert med rätta, när det gäller punktlighet och så vidare. Det är intressant med beskrivningarna av järnvägen. Jag tror att var inne på att man drömmer sig tillbaka lite grann till hur det var förr och att det kändes så mycket bättre . Vi diskuterade punktligheten väldigt mycket och om man ska räkna 5 eller som försening. Men vi kan hålla oss . hade vi hälften så mycket persontrafik som . Då kom av tågen fram med mindre än fem minuters försening. med dubbelt så mycket trafik är det . Det är naturligtvis statistiskt en förbättring. Jag tror att vårt sätt att utnyttja kollektivtrafiken och tågtrafiken har blivit så annorlunda att vi inte upplever förbättringen. Det är därför man måste jobba vidare med frågan. När det sedan gäller utvärderingen och vad vi förväntar oss av den är vi lite förutsättningslösa. Vi får väl kanske konfirmerat att de åtgärder som vi har vidtagit är bra, och det tror jag att de flesta är. Sedan kan jag med viss ödmjukhet säga att jag tror att det även kan komma fram saker där vi kan korrigera besluten så att det blir ännu bättre. 164 (V) replik: Jag blir inte riktigt klok på det svar som jag får av när det gäller detta med en utförlig järnvägsutredning. beskriver utredningen som relativt förutsättningslös men säger att han tror att det mesta fungerar bra och att det är några smärre justeringar eller korrigeringar som ska komma till stånd genom utredningen. Det är därför som jag ställer frågan en gång till: Anser att det vore en fördel om alla partier hade möjlighet att samråda kring utredningsdirektiven och upplägget av utredningen? Det vore väl ändå någonting positivt, eftersom Tysklind säger att vi har så olika verklighetsbild. Då kanske vi skulle kunna ha en gemensam verklighetsbild och arbeta på ett annat sätt med de här frågorna än vad Tysklind och hans regeringskamrater gör. Vore det inte bra om vi fick titta på utredningsdirektiven och komma med konstruktiva och bra förslag på hur man ska lägga upp utredningen? 165 (FP) replik: Jag kan inte ge någon exakt och utförlig beskrivning av hur den politiska processen kring utredningen ska gå till. Den får vi väl återkomma till. När man utvärderar tycker jag, precis som är inne på, att det viktiga är att man försöker skaffa sig en gemensam verklighetsbild. Sedan kommer väl svårigheten att man gemensamt även ska acceptera verklighetsbilden, att den passar in med ens egna idéer. Det kanske vi lite till mans måste jobba med. Som jag sade har allianssidan och även andra partier som har varit med i avregleringsdiskussionerna och framåt sett detta som positivt. Och jag är övertygad om att det är positivt och att även utvärderingen kommer att visa det. Men det finns kanske något som måste korrigeras. blir min fråga lite retorisk eftersom replikskiftet är slut i och med denna replik. Precis som jag sade i anförandet får jag uppfattningen att eftersom man har reservationer är man egentligen inte intresserad av utvärderingen och vill inte ta med den när man tar nästa steg, utan man tar för givet att det är precis detta vi ska göra, att vi till exempel ska avskaffa avkastningskrav. Man vet liksom resultatet. Jag tycker att man i borde ta en funderare på vad man själv vill med utvärderingen. Man kan ju inte låsa fast sig vid exakt vad den ska komma fram till, utan man får vara lite förutsättningslös när man startar. 166 (C): Detta betänkande behandlar motioner om järnväg och kollektivtrafik, som är högaktuellt och viktigt, och inte minst handlar det om möjligheten att lösa de klimatutmaningar vi står inför. Flera motioner berör ägande och kontroll över järnväg och tågtrafik. Jag kommer att ägna mest tid åt detta område, men jag ska även nämna Gotlandstrafiken. Inledningsvis ska jag dock göra ett par reflexioner kring den diskussion som har varit så här långt. Den ena gäller något som manifesterades av framför allt , men även andra gjorde sitt bästa för att räkna upp allt som inte fungerar bra med järnvägen och järnvägstrafiken . Det är givetvis viktigt att fokusera på det. tror jag att vi alla kan konstatera att det finns en diskussion och uppfattning hos allmänheten att järnvägen och järnvägstrafiken fungerar mycket sämre än vad den med alla objektiva mått i praktiken gör. Inte minst underhålls denna av en ganska ensidig och ibland upphetsad medieretorik i sammanhanget. Man kan ha vilka syften man vill med en sådan diskussion, men det är inte så konstigt om man då upplever att det inte ökar kollektivtrafiken på det sätt vi vill. I vanliga fall försöker vi tala upp ett varumärke vi vill jobba med, men i detta sammanhang blir det lite tvärtom. Det tycker jag är ett dilemma. Så till min andra reflexion. Vi har i många anföranden hört om hur många förbättringar man vill åstadkomma på olika sätt. Det handlar om att höja komforten och kvaliteten, sänka priserna och göra allt bättre, billigare och effektivare på alla vis. Jag kommer att tänka på den devis jag satte upp på väggen i tonåren: Det är bättre att vara rik och frisk än fattig och sjuk. Den känslan har jag fått . Jag vill inte låta elak, men var det väl som klämde till med god dag yxskaft, och det var ungefär det jag kände också. Det finns alltid två sidor av myntet, och smakar det så kostar det. I har vi funderat över tågtrafiken och dess framtid. Flera av er är tillräckligt gamla för att komma ihåg slagdängan SJ, SJ gamle vän, festligt att du lever . Den beskrev känslan vi hade för vårt kära SJ och den aura av gammalmodigt och förgånget som det hade. Frågan i mångas ögon var i realiteten om tågtrafiken över huvud taget hade någon framtid, åtminstone persontrafiken på lite längre sträckor. De flesta beslutsfattare blev överens om att det behövdes en rejäl förändring, och en successiv omdaning av kolossen SJ tog sin början. Jag kommer från , som är ett av de län som har mest regionala banor, alltså banor utanför stomnätet. handlade många diskussioner om vilka tåg som skulle ställas in och vilka banor som skulle stå utan persontrafik framöver, men kom möjligheten för länstrafikbolagen att upphandla tågtrafik i konkurrens bland operatörer. Vi hade i som förde en kamp mot mot det stora SJ för att lyfta fram sig som möjlig operatör. utvecklades, på ungefär samma sätt runt om i landet, föreställer jag mig, en regional tågtrafik som servar människor på ett helt annat sätt än vad den gjorde då. Jag utgår från att alla ser detta som något positivt, och det har sin grund i kombinationen av att lägga ansvaret utanför den stora kolossen SJ och att medge konkurrens mellan olika operatörer som innovativt kunde hitta olika lösningar för tågtrafik ute i landet. Om det låter som att jag och tror på och bejakar den förändring mot mer konkurrens och mer statlig verksamhet organiserad i bolag med tydliga och rimligt begränsade uppdrag är det rätt uppfattat. Men det innebär absolut inte att vi tycker att allt är färdigt och fungerar som det ska. Många har redan varit inne på utmaningarna, och vi kan konstatera att järnvägsnätet är slitet och att kapaciteten borde ökas på flera håll i landet. Vi skulle gärna se att man går längre i utvecklingen av snabba tåg i de stora stråken, och det behövs fler aktörer och nya koncept som kan locka fler resenärer och andra grupper av resenärer. Tillförlitligheten har också nämnts, och den borde vara bättre. Särskilt besvärar sårbarheten i snö och kyla. Vi är ganska överens i analysen men skiljer oss åt när det kommer till metoderna för att lösa det hela. Om jag tillåts förenkla en smula handlar undertonen, ibland uttryckt i skarpa förslag i motionerna på detta område, rätt mycket om att skulden till allt ont ligger i just de förändringar som har skett. Ofta kan man till och med läsa in uppfattningen att om bara SJ vore den gamla statens verk igen skulle saker och ting fungera betydligt bättre. Jag kan förstå att vill att SJ ska återgå till att fungera som ett bolag utan avkastningskrav och få tillbaka alla stationshus etcetera. Storskaligt och statligt utan marknadsmässiga krav är inte konstigt att förstå, men det är fel. Jag blir mer förvånad över Socialdemokraterna och , som ju i stor utsträckning drivit denna förändringsprocess. Vi har tidigare hört att regeringens vision och målsättning för SJ är att det uthålligt ska agera affärsmässigt och kommersiellt och ha mål jämförbara med befintliga och blivande konkurrenter. Det är den gamla som har varit med och skrivit dessa formuleringar. Men verkar plötsligt andra vindar blåsa. Jag hoppas verkligen att dessa vindar inte bromsar upp den utveckling som pågår. Då tror jag att vi både har sålt smöret och tappat pengarna, för att använda ett gammalt fint uttryck. linje är i all fall klar. Vi är övertygade om att är inne på en riktig förändring av sin järnväg. Vi vill se ett fortsatt arbete med att tydliggöra uppdragen för bolag, statliga eller privata i konkurrens, och vi inser att är i ett ganska tidigt skede i en process som vi önskar kunde gå snabbare. Men det kommer att ta tid innan vi når en mogen järnvägsbransch i dess nya form en bransch som bygger på en hållbar järnvägstrafik i och i . Att det ska finnas en strävan efter konkurrens och samordnade regelverk är viktiga delmoment. menar att det är på detta sätt vi får den hållbara järnvägstrafik som vi alla önskar och som bäst passar medborgarna till lägsta möjliga kostnad. Herr talman, jag vill avsluta med några ord om Gotlandstrafiken. Den är en livlina för dem som bor på ön och viktig för alla oss som regelbundet besöker den. Naturligtvis skapar varje osäkerhet om färjetrafiken oro. slår kraftigt vakt om en färjetrafik som ger en bra service. Vi utgår från att det arbete som pågår för en ny trafikeringsperiod ska lyckas kombinera kostnadsmedvetenhet i upphandlingen med tillgänglighet och miljöhänsyn på ett klokt sätt med utgångspunkt i att Gotlandstrafiken ska ha minst samma servicegrad som , oavsett om man är öbo eller turist kort sagt att gotlänningen i gemen uppfattar den nya färjetrafiken som en förbättring. Först då har vi betyg på att vi har lyckats. Herr talman, jag yrkar bifall till trafikutskottets förslag i betänkande TU11 och avslag på samtliga reservationer. I detta anförande instämde (C) samt och (båda M). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2012/13:MJU16 Skogspolitik. 167 (S): Då ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 16, som handlar om skogspolitik. Det är ett betänkande som behandlar motioner från allmänna motionstiden som innehåller frågor om skogsvårdslagen, miljöhänsyn, skydd av naturvärden och skogens sociala värde. Själv trivs jag väldigt bra i skogen och försöker vistas där så ofta tillfälle ges. Det ger lugn och avkoppling, möjlighet till jakt, fiske och svamp- och bärplockning. som skogen är en tillgång för mig som enskild för rekreation och avkoppling är den också en nationell tillgång med ett oerhört stort ekonomiskt värde som förnybar resurs. Den är också en internationell tillgång i och med de ekosystemtjänster den levererar, till exempel inlagring av koldioxid, rent vatten och ett hem för hundratals arter. Jag vistas ofta i brukade skogslandskap. Visst kan det vara tråkigt när ett område man promenerat omkring i avverkas, men min personliga upplevelse är att jag än så länge alltid finner nya marker att vandra i. Jag känner inte igen mig i den bild som målas upp av vissa att det inte längre finns någon skog, eller att den skog som finns består av monokulturer som man kallar plantager. Tvärtom tycker jag att en äldre, gallrad skog lämpar sig alldeles utmärkt för skogspromenader. Med detta sagt hade jag tänkt ägna det här anförandet åt frågor om miljöhänsyn. Det har varit en spännande första tid för mig när jag de senaste ett och halvt åren fått möjlighet att ägna lite mer tid åt skogsfrågorna. Debatten i samhället har varit minst sagt livlig, ibland på gränsen till hätsk. Jag tycker att det är svårt att tolka det på ett annat sätt än som att lagstiftningen, som trots allt är ganska omfattande, ändå i viss mån är otydlig. Mediebilden har enligt min uppfattning ofta varit att skogsbruk i sig är skadligt, och alla skogsägare dras över en kam. Detta är djupt orättvist. Många gör sitt allra bästa för att bruka och vårda sin skog på bästa tänkbara sätt. Självklart finns också motsatsen, men att peka ut allt skogsbruk som direkt skadligt är inte korrekt. Självklart är det viktigt med miljöhänsyn, och här behöver mera göras, inte minst med tanke på att vi har beslutat om miljökvalitetsmål som vi vill uppnå. Målet Levande skogar säger att skogens och skogsmarkens värde för biologisk produktion ska skyddas som den biologiska mångfalden bevaras, samt kulturmiljövärden och sociala värden värnas. I den årliga rapport som vi har fått från konstateras att målet inte är möjligt att nå till 2020 och att det inte går att se en tydlig riktning för utvecklingen i miljön. För att nå målet konstaterar att det behövs en kombination av förbättrade resultat när det gäller hänsyn vid avverkningar. Det behövs ökad areal som brukas med skonsammare metoder och ökade arealer av formellt eller frivilligt skyddad skog. Det behövs mer naturvårdande skötsel i skyddad skog, och ökade insatser för hotade arter, så kallade åtgärdsprogram, skulle kunna bidra. Det behövs alltså förbättringsåtgärder. Jag upplever att det finns en stor förståelse för detta bland dem som arbetar i skogsbruket och bland företrädare för näringen som jag har fått möjlighet att träffa. Det arbetas med naturvård på många håll och kanter, och det finns många goda exempel, men de flesta jag talat med framför också att det finns mer att göra. Jag kan konstatera att det pågår en del arbete politiskt för att åstadkomma förbättringar. konstaterade utskottet att målbilderna för den miljöhänsyn som ska uppnås ser olika ut och att det är ett centralt problem. Det arbete som kallas Dialog om miljöhänsyn har som ett mål att det ska finna väl kända lagkrav för miljöhänsyn och att det ska finnas ett uppföljningssystem som kan utgöra grund för en fortsatt utvecklings- och lärprocess. Jag tycker att det är viktigt att det finns ett uppföljningssystem som är hållbart, så att det går att följa utvecklingen . Enligt Landsbygdsdepartementet kommer de förslag som arbetas fram i projektet om miljöhänsyn att gå ut på remiss, och förslagen ska vara klara . SLU och arbetar med ett annat uppdrag, nämligen att ta fram en modell för adaptiv skogsskötsel. Syftet med detta är att öka produktionen av biomassa och förbättra miljötillståndet i skogen. I uppdraget ingår att se över om det finns åtgärder som kräver ändringar i skogsvårdsförordningen. I ett första steg ska man ta fram ett förslag till förändrat regelverk och en modell för adaptiv skogsskötsel som kan fungera i skogsbruket. Detta ska vara klart . Regeringens satsning på Skogsriket pågår. Landsbygdsministern konstaterade i ett av sina tal på en att arbetet med att bevara biologisk mångfald och ekosystemtjänster är högt prioriterat utan att närmare gå in på vad som behöver göras, men det var ändå glädjande att frågeställningen togs upp. Parallellt pågår Miljömålsberedningens arbete med att utveckla etappmål, styrmedel och åtgärder som leder till att miljökvalitetsmålet nås, kopplat till en långsiktigt hållbar markanvändning utifrån ett helhetsperspektiv. Ett etappmål som diskuteras är en tydligare reglering av miljöhänsyn i skogsbruket genom en ny skogsvårdsförordning. Syftet är att göra det enklare för den som bedriver skogsbruk att följa reglerna. Det tycker vi socialdemokrater är bra. Vi anser också att de övriga etappmål som diskuteras kan utgöra viktiga steg på vägen mot att uppfylla miljökvalitetsmålet. Det som blir lite svårt för mig att förstå just men som kanske klarnar något efter den här debatten är hur dessa olika uppdrag ska haka i varandra och bli en helhet som blir tydlig och begriplig för alla inblandade. Lagstiftningen var utformad så att det skulle finnas en balans mellan det allmännas rätt att bevara värdefulla naturmiljöer och den enskildes rätt att bruka sin mark. I det här betänkandet konstateras att dessa två jämställda mål är centrala för det svenska skogsbruket och att skogsvårdslagen tillsammans med sektorsansvaret innebär att myndigheterna och skogsbruket har ett gemensamt ansvar för de åtgärder som krävs. För oss socialdemokrater är det lika viktigt att bevara tillfällen till sysselsättning och inkomst från skogen som att säkerställa att vårt naturarv bevaras till kommande generationer. Detta är mycket centralt, och om vi misslyckas riskerar vi att skada både den biologiska mångfalden och framtidens jobb. Jag tror att det senaste årets debatt faktiskt allvarligt har skadat allmänhetens förtroende för det svenska skogsbruket. Den har också skadat allmänhetens tilltro till att politiken kan styra mot att miljömålen uppfylls som jobben utvecklas. Det är olyckligt, och det vore förödande om inte alla inblandade nu gör sitt allra yttersta för att återskapa detta förtroende. Min uppfattning är att för att åstadkomma detta måste alla inom såväl näringen som politiken och myndigheterna göra sitt yttersta för att det ska bli en förändring som är möjlig att se, uppleva och mäta när det gäller miljöhänsyn. Vi behöver se till att det tas tydliga steg emot att uppfylla det miljökvalitetsmål vi beslutat om. Vi kan inte nöja oss med att det pågår projekt, dialoger och diverse uppdrag inom olika myndigheter vi har faktiskt ett ansvar för att se till att det händer något ute i verkligheten . Ju fler som gör det tillsammans desto bättre kommer resultatet att bli. Vi står självklart bakom samtliga av våra reservationer, men jag väljer att yrka bifall till reservation 1. 168 (MP): När vi satt utanför kammaren och väntade på vår tur såg vi ett gäng med som sprang förbi nedanför . tänkte jag att det skulle kunna vara trevligt att en vacker vårkväll som denna inte vara i kammaren utan vara hemma i skogen och springa. Men det var förstås en syndig tanke som jag snabbt slog ifrån mig. Men jag tror ändå att vi är många som finner mycket glädje i skogen, oavsett om vi springer, promenerar, plockar bär eller gör någonting annat. Dessa sociala värden som skogen rymmer har ibland hamnat lite i skymundan i den svenska skogspolitiken till förmån för sådant som kan mätas och räknas, till exempel avverkningsvolymer och hotade arter. Men dessa sociala värden är inte mindre viktiga för det. Vi behöver bli bättre på att värna dem. Vi behöver bli bättre på att värna de tätortsnära skogarna. Vi behöver bli bättre på att värna den skog som kanske finns utanför knuten hos dem som kanske inte bor i en tätort. Om den skogen ska huggas ned kanske de vill ha någonting att säga till om. Man kanske kan undvika några konflikter i alla fall om man kan tala med varandra och lyssna på varandra. Skogens sociala värden nämns inte uttryckligen bland de två mål som vi har i skogsvårdslagen som är Miljö och Produktion. Miljömålet och produktionsmålet ska formellt vara jämställda, men i praktiken har det blivit en kraftig slagsida åt produktionen. För produktionsmålet går det bra. Träden växer så det knakar. Men för miljömålet går det sämre. bedömer att vi missar miljömålet för skogen precis som vi missar 13 andra av de 16 miljömålen med den politik som förs . Den storskaliga omvandlingen av myllrande naturskogar till enformiga plantageskogar har gått hårt åt den biologiska mångfalden. Var tionde skogslevande art i är rödlistad. Denna utarmning av skogen är inte bara tråkig för konstiga lavars vänner, utan det är också ett problem för skogen när den blir mindre robust inför de förändringar som vi står inför. En fattig och utarmad skog är mer sårbar för stormar, för insektsangrepp och inte minst för de klimatförändringar som vi vet att vi står inför. En mångfald av arter däremot är den försäkring som vi behöver för att skogen även i fortsättningen ska kunna ge oss timmer, kolinlagring och andra viktiga ekosystemtjänster. För att vända utarmningen av den biologiska mångfalden i skogen behöver vi både lämna de sista naturskogarna i fred och öka miljöhänsynen i den brukade skogen. Den intensifieringsväg som regeringen har slagit in på med kvävegödsling, kemiska bekämpningsmedel och så vidare tror jag är fel väg att gå. Men jag tror att vi då också måste bli bättre på att hushålla med den begränsade resurs som skogsråvaran utgör. Till viss del ser vi nu hur efterfrågan på vissa pappersprodukter minskar, inte minst i och med utvecklingen av surfplattor. ser vi en mycket spännande utveckling där råvara från skogen kan ersätta fossiloljebaserade produkter, inte bara när det gäller bränsle utan också till exempel i kemiindustrin. Dessutom kan trä ersätta utsläppsintensiva material som metall och betong i byggnader. Detta är mycket spännande saker. Men då gäller det att vi håller tungan rätt i mun. Vi kan inte förlita oss på att marknaden automatiskt ska styra skogen dit där den gör mest nytta. Många av skogens värden, inte minst värdet då skogen står kvar, saknar prislapp, och miljökostnaderna för de produkter som skogen skulle kunna ersätta speglas inte alltid fullt ut i priset. Då kan vi behöva ekonomiska styrmedel om vi vill att skogen ska användas så att den ger mest nytta för samhället som helhet. Dessa styrmedel kan handla om att påverka hur skogen används, eller snarare kanske korrigera de snedvridningar som finns . Men de kan också handla om att minska trycket på skogsråvaran totalt.