prot · H009122 · 2013-06-13 00:00:00 — De två förslag som nämnde är jättebra. Men kan beskriva för vem bindande anställningsavtal är ett hinder? Är det ett hinder för den enskilde, eller är det ett hinder för arbetsgivaren? Innebär det förpliktelser för arbetsgivaren? Jag tror det, men får gärna beskriva för vem det är ett hinder att ha ett bindande anställningsavtal. När det gäller minimilöner och svenska kollektivavtal tror jag inte att förstår vidden av att införa begreppet minimilön. LO och , som är två parter på arbetsmarknaden, har ju helt olika uppfattning om vad det innebär. När det gäller sanktionsdirektivet ska man komma ihåg att det är fullt möjligt, precis som utredaren föreslår, att låta lön och ersättning vara i enlighet med tillämpbart svenskt kollektivavtal. När man inför begreppet minimilön förändras det helt och hållet. Den ligger på en helt annan nivå än vad de övriga anställda på företaget har. Det känns som om vi skulle behöva ha en fördjupad utbildning i svenska kollektivavtal och tillämpningen av dem, men det kan vi inte ha här och . Mina frågor är: Varför står ni kvar vid att använda begreppet minimilön? För vem är det ett hinder att ha ett bindande anställningsavtal? 17 (MP) replik: Det finns inga bindande anställningsavtal på svensk arbetsmarknad . Alla andra parter har möjlighet att förhandla om sin lön. Det vore märkligt om man skulle behöva hantera det på det sättet. Jag tror att det finns många olika modeller som man kan titta på för att förhindra att människor får löner som inte är i nivå med svenska kollektivavtal. Det är självklart att det är detta som ska gälla och att vi måste säkerställa det. När det är de här detaljerna som gäller arbetskraftsinvandring som vi ska diskutera tycker jag att det känns lite märkligt att socialdemokratin själv så sent som för någon vecka sedan prioriterade att gå ut med frågan om att återinföra arbetsmarknadsprövning. Det är en debatt som jag trodde att vi hade lämnat för . Det handlar om att man helt enkelt vill att en myndighet ska säga nej till människor. De ska inte få komma hit och arbeta, trots att det finns ett erbjudande om anställning. Jag tycker inte att det är rätt väg att gå. Jag tror att det vore mycket olyckligt om debatten kom att handla om att vi ska försvåra för människor att komma hit i stället för om hur vi ska säkerställa att människors rättigheter blir tillgodosedda så att alla har samma rättigheter på svensk arbetsmarknad. Jag vet att du inte har någon replik kvar och inte kan svara på frågor, . Men jag noterade tidigare att du inte svarade på frågan om det är så att Socialdemokraterna vill återinföra arbetsmarknadsprövning och gå tillbaka till det system som vi hade tidigare. Det var i alla fall det som sade i en tv-intervju. Jag tycker att det är den absolut största frågan. Ska vi värna ett öppet system? Eller ska vi gå tillbaka till det som vi har haft tidigare? Jag vill värna det öppna system som vi har, och jag vill också förbättra det och se till att människor inte tvingas arbeta för slavlöner eller på villkor som inte andra på svensk arbetsmarknad har. Det går att kombinera detta. 18 HANS (FP): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkande SfU8, Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare. I propositionen föreslås ett straffrättsligt ansvar för arbetsgivare som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i . Oavsett om ett straffrättsligt ansvar krävs ut eller inte föreslås att en fysisk eller juridisk person som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i ska betala en särskild avgift. Det föreslås även bestämmelser om annan särskild rättsverkan av brott, bland annat fråntagande av rätt till offentliga stöd och bidrag. Vidare föreslås en lagstadgad rätt för utlänningar som saknat rätt att vistas i att få lön och annan ersättning för utfört arbete. För att underlätta för utlänningen att få sin rätt till ersättning föreslås att ett förlängt uppehållstillstånd ska kunna beviljas. Jag tycker också att det är viktigt att notera att det med anledning av direktivet föreslås av regeringen att det ska införas ett straffrättsligt ansvar för arbetsgivare som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i . Arbetsgivaren ska kunna dömas till böter eller, när omständigheterna är försvårande, till fängelse i högst . Straffbestämmelsen ska omfatta såväl uppsåtligt som oaktsamt handlande och omfatta alla fall av anställning av en utlänning som saknar rätt att vistas i . Jag tycker att det är en väl avvägd lagstiftning som också markerar att det är ett allvarligt brott. Det är positivt med harmoniserade åtgärder mot arbetsgivare som anställer tredjelandsmedborgare som saknar rätt att vistas i unionen. Tydliga och klara regler på området är av stor betydelse. Det motverkar både olaglig invandring och att arbetstagare utsätts för exploatering. Beträffande presumtionsregeln i lagen om rätt till lön och annan ersättning för arbete som utförs av en utlänning som inte har rätt att vistas i noteras också i betänkandet att minimilön är det begrepp som används i sanktionsdirektivet. Enligt regeringen ska i uttrycket innefattas de olika slags ersättningar som kan anses vara lön enligt det normerande centrala kollektivavtalet. I de fall kollektivavtal inte är tillämpligt får ledning i stället hämtas från praxis inom yrket eller branschen. Minimilönen behöver inte sammanfalla med det normerande kollektivavtalets grundlön, lägsta lön eller dylikt utan kan omfatta även andra ersättningar som är vanligt förekommande på den svenska arbetsmarknaden, exempelvis övertidsersättning, tillägg för obekväm arbetstid och nattarbete samt skiftarbetestillägg. Vidare är det i princip inget som hindrar att lönen är differentierad utifrån exempelvis arbetstagarnas arbetsuppgifter, utbildning, erfarenhet och kompetens samt det ansvar som arbetet innebär. Inte heller finns det något som hindrar att olika lön krävs beroende på var i landet de utstationerade arbetstagarna arbetar om lönen exempelvis är geografiskt differentierad i kollektivavtalet. Ett generellt krav är dock att det kan anses vara fråga om minimivillkor. Begreppet minimilön avser inte en generell, lagstadgad minimilön utan har sin utgångspunkt i kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, vilket även framgår av lagtexten. Som jag angivit kan begreppet även omfatta andra ersättningar än lägstalön och ta hänsyn till utbildning, arbetsuppgifter, kompetens, ansvar med mera. För att klara svensk tillväxt och välfärd måste vara öppet för arbetskraftsinvandring. Vi i har ett tydligt fokus på en politik som skapar fler arbetstillfällen, gynnar tillväxten och underlättar företagande. Vi tror inte att en reglerad arbetskraftsinvandring står i motsats till en ökad sysselsättning tvärtom. Om företagen ska kunna växa måste de kunna rekrytera nyckelpersoner också från utlandet. Den som hittat ett jobb i som han eller hon kan försörja sig på har också rätt att flytta hit. Det är arbetsgivarens bedömning av om det finns behov av utländsk arbetskraft som är utgångspunkten för om uppehålls- och arbetstillstånd ska godkännas. Anställningsvillkoren ska inte vara sämre än vad som gäller enligt de svenska kollektivavtalen eller vad som är praxis inom yrket eller branschen. Låt mig nu övergå till det andra betänkandet som vi också debatterar , nämligen det som handlar om blåkortsdirektivet. Jag yrkar också bifall till förslaget i betänkande SfU13. I propositionen lämnas förslag till genomförande av rådets EU-direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning, blåkortsdirektivet. Regeringen föreslår att det införs ett uppehålls- och arbetstillstånd för högkvalificerad anställning som betecknas EU-blåkort. För att beviljas EU-blåkort krävs bland annat att lönen är minst en och en halv gånger den genomsnittliga bruttoårslönen i och att personen har en högskoleutbildning eller motsvarande yrkeserfarenhet. Enligt blåkortsdirektivet omfattas bara sådana högkvalificerade anställningar där också den erbjudna lönen överstiger en fastställd lönetröskel som för svensk del uppgick till ca 2011. , som bör fastställa och offentliggöra den nationella lönetröskeln, bör ha ett nära och väl fungerande samråd med och arbetsmarknadens parter. Förutom högskoleutbildning bör även motsvarande relevant yrkeserfarenhet inom det yrke eller den bransch som anställningen avser kunna ligga till grund för ett EU-blåkort. När det gäller yrkande om ytterligare definition av begreppet högkvalificerad anställning anser vi i inte att någon ytterligare lagreglering bör göras eftersom det är arbetsgivarens behov och bedömning som bör vara utgångspunkten vid prövningen. Propositionen innehåller inte något förslag om att EU-blåkortsinnehavare ska åtnjuta samma behandling som landets egna medborgare. Tvärtom uppställs det krav på att den som vill ha förlängt EU-blåkort måste ansöka om och uppfylla förutsättningarna för detta för att kunna beviljas EU-blåkort för ytterligare en period. I syfte att underlätta rekryteringen av arbetskraft från tredjeland infördes ett effektivare och mer flexibelt system för arbetskraftsinvandring. I samband med att de nya reglerna infördes uttalade utskottet att det var positivt att regeringen föreslagit att den myndighetsbaserade arbetsmarknadsprövningen skulle slopas. Utskottet anförde att den som bäst kan avgöra behovet av att rekrytera arbetskraft från tredjeland är den enskilde arbetsgivaren och att med en sådan ordning kan arbetsgivarens kompetensbehov tillgodoses bättre och snabbare. Utskottet anförde också att utgångspunkten måste vara att det ska vara lätt att komma till och försörja sig. Enligt blåkortsdirektivet ska medlemsstaterna, som framgår i betänkandet, tillåta att innehavare av EU-blåkort som blir tillfälligt arbetslösa får stanna kvar i landet för att söka ny anställning. gäller redan för nationella arbetstillstånd. EU-blåkortsinnehavare ska inte få på sig att söka och erhålla en ny anställning än andra arbetskraftsinvandrare, oavsett anledning. Jag vill också framhålla att den nya anställningen enligt förslaget inte måste vara högkvalificerad för att ett nytt arbetstillstånd ska kunna ges. Jag vill till slut läsa några rader från en debattartikel som har publicerats i och skrivits av ett antal företrädare för arbetsgivare, nämligen , vd för , , vd för , , vd för , och , vice vd för . Jag tycker att de på ett bra sätt beskriver vad det här med arbetskraftsinvandring handlar om. De skriver så här: För att svenska företag ska kunna konkurrera på den globala marknaden och bidra till sysselsättning och tillväxt i vårt land krävs att de har möjlighet att hitta rätt kompetens, också från länder utanför EU. Arbetskraftsinvandring ger som land bättre förutsättningar att möta de demografiska utmaningar vi står inför, och ökar möjligheterna för företag att växa och anställa. Det är också effekter vi sett som lagen har funnits. För trots hög arbetslöshet är det inte ovanligt att svenska företag tvingas tacka nej till affärer för att de inte kan rekrytera rätt medarbetare. Bristen rör inte bara dem med långa utbildningar som till exempel IT-specialister och tekniker utan också andra yrken och arbetsuppgifter som inte attraherar tillräckligt många i . Det kan till exempel gälla säsongsarbetare inom jord- och skogsbruk, skogsmaskinförare, plåtslagare, VVS-montörer, golvläggare, , bagare/konditorer, kockar, taxiförare, busschaufförer, mekaniker och förare av tunga lastbilar. Vi förlorar alla på att de jobben inte är besatta. Jag vill också poängtera när det gäller de mer specialiserade yrkena att dataspecialister är eftertraktade på den svenska arbetsmarknaden, men det råder en stor brist på dem. Tack vare de nya, reformerade reglerna för arbetskraftsinvandring kunde det utfärdas 3 259 arbetstillstånd för dataspecialister. Nog är alltså den reform som vi har genomfört och också arbetar vidare med att förfina viktig för svensk arbetsmarknad och svensk välfärd. Något förenklat skulle jag vilja säga att när fler arbetar blir inkomsterna större, vilket leder till större efterfrågan på varor och tjänster som i sin tur leder till en större efterfrågan på arbetskraft. Ett ökat arbetsutbud gynnar alla. Äldre, kvinnor och nyanlända invandrare som arbetar skapar med andra ord fler jobb även för yngre män och kvinnor och dem som bor i vårt land. 19 (S) replik: Jag vill ta tillfället i akt att poängtera att Socialdemokraterna inte tänker föreslå att vi ska återgå till det gamla systemet. Däremot tycker vi att det är viktigt att man faktiskt tar till vara den kunskap som finns hos arbetsmarknadens parter för att säkerställa att man inte bidrar till att snedvrida konkurrensen inom sektorer där det inte finns någon arbetskraftsbrist. Det är konstigt om man tycker att man bara ska lämna arbetsmarknadens parter utan vidare i de här frågorna. Till vill jag upprepa mina frågor som jag ställt till hans allianskolleger och till . Eftersom jag inte riktigt har fått några svar kanske kan hjälpa till med det. Varför och för vem är det ett hinder att få ett bindande anställningsavtal? Varför motsätter ni er detta? Nästa fråga handlar om de små, små detaljerna som inte tror spelar någon roll. Jag kan påminna om att det fanns små detaljer i den så kallade Lavallagstiftningen som har fått kritik till och med från . De här små detaljerna som ni inte bryr er om att värna är till exempel att ha ordet svenskt framför ordet kollektivavtal för att beteckna vilket avtal det är som ska gälla eller att man inför begreppet minimilön. Varför vidhåller ni det? har ju alltid varit de som tidigare, tillsammans med arbetarrörelsen, stått bakom den svenska modellen. Varför vill ni urholka den svenska modellen? 20 HANS (FP) replik: När det gäller bindande anställningsavtal framgår det i betänkandet att utskottets majoritet delar regeringens bedömning att det anställningserbjudande som ligger till grund för tillståndsprövning är att anse som ett bindande anbud mellan arbetsgivare och arbetstagare. Jo, därmed uppfyller vi också blåkortsdirektivets krav genom den gällande regleringen. Den svenska modellen är vi för. Vi jobbar för att utveckla och värna den. När det gäller begreppet minimilön har jag beskrivit att det i detta fall inte avser en generellt lagstadgad minimilön utan har sin utgångspunkt i kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen. Det framgår också av lagtexten. Begreppet kan också omfatta andra ersättningar, lägstalönen, och tar hänsyn till utbildning, arbetsuppgifter, kompetens och ansvar med mera, som jag sade i mitt anförande. Sedan pågår en utvärdering inom ramen för utstationeringsdirektivet, och skulle man där komma fram till att begreppet minimilön inte är fungerande i svensk lagstiftning får vi ta ställning till det då. 21 (S) replik: Det var en lång utläggning, men jag fick knappast några svar på mina frågor av . Det jag försöker poängtera är att det här med bindande anställningsavtal är någonting som stärker den enskilde individen gentemot arbetsgivaren. Både LO och TCO har sagt att det här är viktigt, därför att det man har sett när det gäller hur dagens arbetskraftsinvandring fungerar är att det råder ojämlika förhållanden mellan arbetstagaren å ena sidan och arbetsgivaren å andra sidan. Jag kan inte för mitt liv begripa varför ni inte vill stärka den enskilde arbetstagaren när vi har sett i det ena reportaget efter det andra hur människor utnyttjas. Varför är ni emot bindande anställningsavtal? För vem är det ett problem? har tidigare i talarstolen hänvisat till ett antal företrädare för arbetsgivarorganisationer. Är det för dem det är ett problem med bindande anställningsavtal, eller för vem skulle det vara ett problem? känns det som att ni inte förstår begreppet minimilön, därför att kollektivavtal är en sak och svenska kollektivavtal en annan sak. Utredaren föreslår i lagtext precis det som vi socialdemokrater har ställt oss bakom, nämligen att den avtalade lönen eller ersättningen anses motsvara den lön eller ersättning som följer av ett tillämpbart svenskt kollektivavtal eller praxis inom yrket och branschen. Varför motsätter ni er det? Om ni inte tycker att det är någon skillnad i sak borde ni också kunna ställa er bakom det, men uppenbarligen har ni sett att det är skillnad. 22 HANS (FP) replik: Det hänger ihop med direktivets språkbruk. Som jag sade innefattar begreppet minimilön att det kopplas ihop med svenska kollektivavtal och de villkor som däri gäller. Det pågår en utvärdering inom ramen för utstationeringsdirektivet, så vi får väl återkomma till frågan om behov finns när utvärderingen är gjord. När det gäller bindande anställningsavtal jobbar vi med att förbättra villkoren för arbetstagarna gentemot arbetsgivarna. Det gäller både dem som lever i och dem som kommer hit för att jobba som arbetskraftsinvandrare enligt de villkor som finns. I samband med det inför vi bland annat sanktioner mot arbetsgivare som missbrukar regelverket. Det ska förstås stävjas. Det är jätteviktigt. Vi är för den svenska modellen. Den innebär att vi behandlar varandra sjyst på arbetsmarknaden, vilket de allra flesta arbetsgivare också gör det vet vi. När det gäller bindande anställningsavtal står det i betänkandet att regeringens bedömning är att det anställningserbjudande som ligger till grund för tillståndsprövning är att anse som ett bindande anbud mellan arbetsgivare och arbetstagare. Därmed uppfyller vi blåkortsdirektivets krav gällande reglering. 23 (C): Jag vill för räkning börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandena SfU8 och SfU13 och avslag på motionerna. Det kan vara på sin plats att efter en lite spretig debatt med både inrikespolitik och annat som vi kanske skulle ta i andra sammanhang, inte när vi diskuterar ett par EU-direktiv som vi ska implementera, dra sig till minnes hur det har sett ut i världen och möjligen försöka sia om vart vi är på väg. Det gör att vi kanske bättre förstår var i utvecklingen dessa två direktiv har sin plats. Vi fick också en historisk exposé i ett av de första anförandena. Efter tider av strider i , när man använde nationalistiska och rasistiska begrepp gentemot varandra och såg sina grannar som fiender, när nationalismen präglade en stor del av , när man gjorde mycket för att stänga andra människor ute eftersom de sågs som en belastning i samhället, har vi i och med att civilisationen tagit fart och vi fått internationella regleringar kommit till insikt om att de som vi tidigare var i krig med är våra vänner, att de är lika som vi, att de har samma rättigheter och värdighet som vi andra som befinner oss i det här landet. Vi har kommit att få ett antal internationella regleringar som framför allt berör den som måste lämna sitt hem på grund av krig, fattigdom, svält, förföljelse på grund av religion, etnicitet eller något annat. Här har vi en ganska väl utvecklad politik och rätt tydliga internationella regleringar. Betydligt sämre har det senare hälft varit när det kommit till arbetskraftsinvandringen. Migrationspolitikens ena pelare är asyl- och flyktingpolitiken. Den andra handlar om den som väljer att frivilligt söka sig någonstans för jobb eller utbildning. Där hade en ganska öppen och generös politik. behövde människor som kom hit. Det var en arbetskraftsinvandring som fungerade mycket väl tills den kom att i princip helt strypas. Man sade från statens sida att vi i staten kan bättre än arbetsgivarna avgöra var det behövs arbetskraft. Den ordningen ändrade alliansregeringen tillsammans med när det nya arbetskraftsinvandringssystemet trädde i kraft. Det har varit mycket lyckosamt för . Jag vill passa på att säga att det vi säkerligen kommer att diskutera både i talarstolen och i ett eventuellt replikskifte är de fall där det går fel. Jag vill poängtera det är viktigt att säga eftersom den frågan sällan lyfts fram i mediedebatten eller i talarstol att de allra flesta fallen är väldigt, väldigt lyckosamma. Det är fråga om seriösa arbetsgivare som gör rätt för sig. Den som var inne på visar att de flesta arbetsplatser där man anställer människor från tredjeland har högre genomsnittsinkomst än motsvarande arbetsplatser som inte har arbetskraft från tredjeland. Det kan vara viktigt att ha med sig i diskussionen. Det finns seriösa och duktiga arbetstagare som inte är här för att utnyttja några system, herr talman, utan är här för att de vill vara med och bidra. De vill bygga sig en framtid, och de får möjlighet att göra det där arbete finns. Det är dock inte alltid som arbetsgivaren är seriös. Precis som på alla andra områden i samhället finns det människor som vill utnyttja andra människor, som vill göra fel, som inte bryr sig om att hålla sig inom lagens råmärken. Därför diskuterar vi också sanktioner mot de arbetsgivare som inte följer de regelverk som finns. Det är bra att diskussionen berört påföljder för den som gör fel i stället för att, som det låtit i tidigare debatter, göra det krångligare att över huvud taget ta in arbetskraft från tredjeland. Systemet måste bygga på att vi har regler som alla ska efterfölja, och i den mån några inte gör det ska det såklart beivras. Det finns ett antal ganska tydliga beivranspunkter i förslaget indragna bidrag, avgifter som ska betalas till staten om man gör fel och så vidare. Det är ett bra första steg. Vi kan få anledning att komma tillbaka till detta framöver, för ingen vill att arbetskraft ska utnyttjas eller exploateras. Jag vill vara mycket tydlig med det, herr talman. Låt mig återigen understryka min glädje över att vi inte genom ytterligare regelkrångel försöker försvåra för den arbetsgivare som behöver arbetskraft från andra länder. Det är med lite oro jag noterar att det verkar finnas en strävan tillbaka till det system som en gång infördes och som förstörde det svenska systemet för arbetskraftsinvandring. Man verkar tro att en människa kan vara en pusselbit precis var som helst och att vi från statligt håll kan avgöra vem som ska jobba exakt var och vem företagaren ska anställa. Det är en både olycklig och populistisk politik om vi tror att vi har bättre omdöme beträffande vem som ska anställas och vid vilket företag än företagaren själv. Därtill vore det ett ganska gravt ingrepp, anser jag, i den enskilda äganderätten. Den som äger ett företag måste ha rätt att avgöra var han eller hon söker personal. Det kan inte finnas ett statligt företräde på dessa punkter. De två delarna, asylsystemet och arbetskraftsinvandringssystemet, måste falla på plats. Jag har med viss förvåning följt diskussionen så som den förts . LO har presenterat en rapport där de bland annat talar om att ändra på kraven för anställning av tredjelandsmedborgare som kommer hit. Man öppnar upp för att det kanske inte längre ska vara branschspecifika anställningar när det gäller villkoren för att få arbetstillstånd i . Jag drar mig till minnes ett antal debatter som vi haft i kammaren på just temat arbetskraftsinvandring och huruvida arbetskraft utnyttjas. Flera har då velat stärka arbetstagares ställning, och jag har sagt att det bör göras. Ingen som kommer till ska behöva känna att man inte vågar göra sin röst hörd, inte vågar organisera sig eftersom man är knuten till en arbetsgivare och en arbetsgivare allena. Som systemet ser ut är det inte möjligt att byta arbetsgivare. Det är därför problematiskt för en arbetstagare som känner att arbetsgivaren inte beter sig på ett korrekt sätt, att avtalen inte uppfylls, att man inte vågar rapportera detta utan känner att man sitter i klorna på arbetsgivaren. För del är vi beredda att fortsätta den diskussionen framöver. Vi tycker att det är problematiskt att bli så starkt knuten till sin arbetsgivare. Jag kan bara välkomna om mina kolleger i Alliansen och också oppositionen är beredda att öppna för en sådan diskussion. Så har det nämligen inte låtit tidigare. Då har det varit andra åtgärder som man hävdat ska vara gällande, att myndigheter ska avgöra vilka som får komma hit och inte.