prot · H10942 · 2013-12-09 00:00:00 — Jag kan ta som ett konkret exempel för att visa hur en operation som kanske tillkom av andra skäl faktiskt har detta perspektiv. var det ca 600 000 afghanska barn som hade möjlighet att gå i skolan. Det var så gott som uteslutande unga pojkar. är det sju åtta miljoner afghanska barn som har möjlighet att gå i skolan. av dem är unga flickor. Det hade inte kunnat ske utan de internationella operationer och en massiv militär närvaro som vi har varit en liten men viktig del av. Hade talibanerna fått fortsätta att härska hade unga flickor fortfarande varit förvägrade utbildning. Det är ett exempel på en fredsoperation som gör samhällsförändringar som med stöd, kanske delvis också av resolution , innebär avgörande förändringar till det bättre i detta land. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2013/14:151 om kärnvapen 10 Utrikesminister (M): har frågat om jag och regeringen ämnar medverka till kommande internationella initiativ kring frågan om de oacceptabla konsekvenser för mänskligheten som kan orsakas av kärnvapen. Att fortsätter att verka för en kärnvapenfri värld är en självklarhet. Senast slogs det fast i årets utrikesdeklaration. Det är också en självklarhet att varje form av användning av kärnvapen skulle ha förödande humanitära konsekvenser. Medvetenheten om detta tror jag finns inte minst i de stater som av olika skäl valt att skaffa dessa vapen. Den avgörande utmaningen – vid sidan av att förhindra vidare spridning av dessa vapen – är att övertyga dessa olika kärnvapenmakter om att det också ligger i deras eget säkerhetspolitiska intresse att successivt minska sina arsenaler. En viktig del av detta är ett målmedvetet arbete i form av konstruktiva nedrustningsinitiativ i syfte att påverka dessa stater. Det är bara på det viset vi i praktiken kan göra framsteg och bygga trovärdighet i nedrustningsarbetet. Låt mig ge några exempel på våra insatser. För det första verkar vi för att minska dagens mycket stora kärnvapenarsenaler. Såväl som skulle kunna minska mer, men när så sker kommer också de arsenaler som övriga kärnvapenmakter har i fokus med de delvis andra utmaningar detta innebär. Taktiska kärnvapen är särskilt viktiga för oss eftersom de är koncentrerade till och delvis vårt närområde. Vårt mål är att dessa vapen först ska dras bort och sedan successivt förstöras. Det är därför glädjande att president nu har uttalat avsikt att arbeta för kraftiga minskningar av de taktiska kärnvapnen i . Jag ser dock med oro på planer på att modernisera arsenalerna med taktiska kärnvapen i . För det andra arbetar regeringen för att stärka och utveckla existerande överenskommelser. och har , på uppdrag av FN, lett arbetet med ikraftträdandet av det fullständiga provstoppsavtalet CTBT. En särskild grupp med auktoriteter på området har skapats för att driva arbetet framåt. Den planerar att träffas under svenskt värdskap i för att diskutera framkomliga vägar. bidrar svensk teknisk expertis till CTBT:s system för att upptäcka kärnsprängningar. För det tredje arbetar regeringen med att förhindra spridning av kärnvapen till fler länder. Vårt styrelseuppdrag i , , är viktigt. Vi tillhör också dem som tydligast arbetat för en diplomatisk lösning när det gäller de nukleära frågorna med , och överenskommelsen i utgör ett viktigt genombrott. Det ska också ses i ljuset av ansträngningarna att skapa en zon fri från massförstörelsevapen i hela . Viktigt är att denna överenskommelse genomförs i alla sina delar och att förhandlingar förs framåt med sikte på en mer heltäckande överenskommelse. För det fjärde arbetar regeringen för ökad säkerhet kring höganrikat uran och upparbetat plutonium. Vi kommer att delta i det kommande toppmötet i i denna fråga . Jag skulle önska att det fanns en snabb, enkel och säker väg till målet om en kärnvapenfri värld, men jag fruktar att så inte är fallet. Huvudansvaret för att nå dit ligger självklart på de existerande kärnvapenmakterna, men med tålamod och sakligt och målmedvetet arbete har också , som jag angett, möjlighet att göra viktiga insatser. 11 (S): Jag tackar utrikesministern för svaret. Det här är en debatt som förs alltför sällan i kammaren och i samhället. Hotet mot mänskligheten från kärnvapen finns där; det är en realitet. Det är inte bara en kvarleva från det . Det vet vi som har varit på gränsen mellan och , besökt och och tagit del av berättelser från överlevande därifrån och från kärnvapenprovsprängningar – människor som än lider av det som hände då. I världen finns fortfarande över 17 000 kärnvapen, och flera tusen av dem kan avfyras . Kärnvapenmakterna lägger också gigantiska resurser på att modernisera sina arsenaler – det uppskattas att investeras i kärnvapenprogram. Det är pengar som förstås kunde göra oerhörd nytta på en mängd andra områden. Det är tyvärr inte mycket som tyder på att det nedrustningsarbete som har pågått och pågår kommer att leda till en kärnvapenfri värld inom en överskådlig framtid. Fortsätter nedrustningsarbetet för kärnvapen i det snigeltempo som pågår kommer inte vi här i kammaren, våra barn eller ens våra barnbarn att få uppleva en värld fri från kärnvapen. Det är därför det initiativ som bland annat den norska regeringen har tagit är så intressant. Det handlar om att sätta press på kärnvapenstaterna att börja nedrusta genom att peka på de katastrofala humanitära konsekvenserna av en kärnvapendetonation och på det sättet göra vapnen mindre legitima. Från början, i , var det 16 länder som lyfte fram frågan. senare, i , var det 35. var det 80, och är det 125 länder som har ställt sig bakom ett uttalande i den riktningen – dock ej . Jag vill helt enkelt veta varför. Är det för att det inte är några seriösa länder som har skrivit under, som statsrådet tidigare hävdat? Är det för att det kan störa andra processer inom det internationella nedrustningsarbetet? Jag undrar hur det kan komma sig att 125 länder – bland annat våra nordiska grannar , och men också länder som , , , och , för att nämna några – kan ha kommit till en så motsatt slutsats som . Det här är ju länder som vi i vanliga fall brukar liera oss med i nedrustningsarbetet. Vad är det har förstått som alla dessa länder inte har begripit? Statsrådet räknar upp en del åtgärder har ägnat sig åt. Låt mig då göra klart att vi socialdemokrater förstås tycker att det är bra att är aktivt i arbetet med provstoppsavtalet, att använder sin plats i på bästa sätt och att använder sin tekniska expertis för att bidra till ökad kärnsäkerhet. Vi välkomnar förstås också de diplomatiska framsteg som har gjorts i vad gäller . Det är inte det min interpellation handlar om. Den handlar inte heller om huruvida och jag är för en kärnvapenfri värld. Jag betvivlar inte heller att statsrådet vet att de humanitära konsekvenserna av en kärnvapendetonation är katastrofala. De sakerna kan vi lägga åt sidan, för där är vi överens. Min fråga, som jag inte tycker att jag fick en gnutta svar på, är följande – jag ställer den igen: Kommer att medverka i kommande initiativ om krav på kärnvapennedrustning baserat på dess oacceptabla humanitära konsekvenser? 12 Utrikesminister (M): Jag skulle nog säga att allt vi gör är baserat på just detta. Anledningen till att vi lägger speciell energi på att försöka medverka till en minskning av kärnvapenarsenaler och en kärnvapenfri värld är att vi är absolut övertygade om de fullständigt katastrofala konsekvenser ett antingen regionalt eller globalt kärnvapenkrig skulle få. Om detta kan det inte råda någon tvekan. Jag tror inte heller att man genom att säga att kärnvapen är farliga plötsligt får ett nytt genombrott i ansträngningen att få , , , , , eller att minska sina arsenaler. De vet mycket väl hur farliga de vapen är som de har anskaffat, vilket de har gjort delvis just därför att de är så farliga som de är. Vi har tillsammans med huvuddelen av EU-länderna ställt oss bakom det förslag förde fram i denna del, till skillnad från det gjorde. Vi tror nämligen att det har större förutsättningar att nå framgång, helt enkelt därför att det har en större trovärdighet hos dem som faktiskt måste göra det konkreta nedrustningsarbetet. Det konkreta nedrustningsarbetet vad gäller kärnvapen är just att steg för steg få dem att minska sina arsenaler. Där är det så att situationen nu är lite mer bekymmersam än den var . President var mycket ambitiös; han började tala om en kärnvapenfri värld och fick betydande neddragningar i de avtal som fortfarande ligger på bordet. Hans initiativ om ytterligare neddragningar har dock mött starkt motstånd från , som under nuvarande omständigheter inte vill gå vidare med att minska arsenalerna. Det beklagar vi. Jag beklagar dessutom de tendenser som finns både i och i till modernisering av taktiska arsenaler. Jag har tagit upp detta på hög nivå med både amerikanska och ryska företrädare. Det är ett problem som rör oss mycket konkret. Sedan måste vi vara aktiva med CTBT och icke-spridning. Det är skälet till att EU Agenda Coalition som fanns tidigare kanske inte fungerar längre, för där finns aktörer som inte är lika tydliga som vi när det gäller till exempel CTBT och nödvändigheten av att ratificera detta, vilket jag tycker är ett nyckelelement för att stoppa vidare spridning av kärnvapen. Det handlar sedan om att kanske försöka påverka . Jag har för ögonblicket ingen jättelik optimism. De har det mest aktiva kärnvapenprogrammet i världen, som bekant. Vi har dock nått ett viktigt principiellt första genombrott med i den preliminära överenskommelsen och hoppas att gå vidare med det. Som jag säger i mitt interpellationssvar, som kanske ses som kontroversiellt av vissa, vill jag att det ska ses som en byggsten i ett avtal om kärnvapenfrihet i i dess helhet. Jag tror att väl inser de svårigheter som ligger i detta. Svårigheterna ligger inte i att man inte inser att kärnvapen är farliga, utan svårigheterna ligger i högst konkreta politiska motsättningar i den delen av världen. Det här är ett arbete som är lika viktigt som det är svårt. Länder måste bara ha möjlighet att nå framgång om de har en saklig trovärdighet i det som de arbetar med. Jag tror att vi kan göra viktiga insatser när det gäller CTBT, icke-spridning och kanske också när det gäller att bromsa ytterligare modernisering av taktiska kärnvapen i . 13 (S): Jag tackar för svaret. En annan aspekt som jag skulle vilja ta upp är att det faktiskt finns exempel på framgångsrikt nedrustningsarbete som i hög grad påminner om det som sker vad gäller humanitär nedrustning av kärnvapen, även om utrikesministern raljerar och säger att bara för att man säger att ett vapen är farligt kommer det inte att försvinna. Men det har ju funkat tidigare, till exempel när det gäller klustervapen. Kärnvapenstaterna var inte med på tåget från början, och det var på samma vis med klustervapen. Det var då den socialdemokratiska norska regeringen som tog initiativ. Det var utanför de reguljära processerna. Det byggde på att länder som inte själva hade klustervapen ville skapa en konvention om vapnen just med anledning av de fruktansvärda humanitära konsekvenserna. Då, precis som , var skeptisk. Det var inte realistiskt. Det spelade ingen roll om och förbjöd klustervapen. Det svenska klustervapnet BK 90 var kanske egentligen inte ett klustervapen, och om det råkade vara det var det inte så farligt. Då, precis som , växte stödet snabbt för en internationell konvention. Till slut skrev över hundra länder under en sådan, och rättade till slut in sig i ledet och var ett av dessa länder, vilket vi välkomnade. Den här processen påminner väldigt mycket om det som skedde då. finns det länder som inte skrivit under klustervapenkonventionen, men vapenslaget har förstörts i en mängd länder. Jag hoppas också att vi i håller på att förstöra BK 90. Vapenslaget har blivit stigmatiserat även hos de länder som inte har skrivit under, och det kommer förmodligen att användas mindre för att till slut förhoppningsvis tyna bort. Världen har alltså kommit samman om det här. Det gick även om den var skeptisk. Det finns fler exempel. Personminor är förbjudna efter en framgångsrik kampanj för ett tjugotal år sedan. Kemiska vapen är likaså förbjudna. Det är särskilt aktuellt då organisationen får motta . Statsrådet säger i sitt svar till mig: Jag skulle önska att det fanns en snabb, enkel och säker väg till målet om en kärnvapenfri värld, men fruktar att så inte är fallet. Nej, det är klart, och jag tror inte heller att vägen kommer att vara blixtsnabb, dumenkel eller tvärsäker. Jag tror att det kommer att ta tid, att det kommer att vara svårt och att det kan vara osäkert emellanåt. Men jag är övertygad om att vägen är den rätta att med det humanitära perspektivet i förgrunden driva på för att få till stånd en internationell konvention om ett fullständigt förbud mot kärnvapen. Den vägen tror vi socialdemokrater är rätt – kanske inte lätt men rätt. Vi är inte ensamma om denna uppfattning. Stödet har växt snabbt och delas av 125 länder. Fortsätter det i samma takt som kommer att likt stå ensam kvar ihop med kärnvapenstaterna och envist fortsätta påpeka att det här är inte realistiskt. 14 Utrikesminister (M): Jag tycker att parallellen med klustervapenkonventionen är rätt bra, för som säger skrevs den under av i storleksordningen hundra länder. gjorde sig till stor kostnad av med ett fungerande attackvapensystem för vårt försvar, men praktiskt taget inga av de stora länderna med klustervapen har avskaffat någonting. Det är klart att detta kan man göra som effektiv politik om man tror på det. Vi har förordat en bredare koalition för att förhandla också med klustervapenländerna och nå större framsteg där, och jag hoppas att det fortfarande ska gå. Samma sak här, vi måste faktiskt förhandla med kärnvapenmakterna för att få dem att avskaffa kärnvapen. Det är väldigt enkelt att skriva resolutioner med länder som aldrig har haft eller avser att skaffa sig kärnvapen och säga att de ska avskaffa dem. Det svåra är att få de länder som har kärnvapen att avskaffa kärnvapen eller att få de länder som kanske funderar på att skaffa kärnvapen att avstå från att skaffa kärnvapen. Om jag ska vara alldeles ärlig tror jag att det är det säkerhetspolitiska perspektivet som är avgörande och att vi måste övertyga dessa länder om att en minskning av deras arsenaler ligger i deras säkerhetspolitiska intresse. Vi måste övertyga dem om att det ligger i deras länders säkerhetspolitiska intresse att avstå från kärnvapenanskaffning, för det är endast så som vi kan få dem att göra det. Detta arbete är långt svårare än det arbete som föreställer sig, där man står med de likasinnade som inte har några kärnvapen och säger att de bör avskaffas. Det arbetet är enkelt. Man kan hissa flaggor, man kan skriva resolutioner och man kan hålla tal, men jag tror inte att effekten blir särskilt stor. Den väg som jag förordar är den väg som har lett till att arsenalerna är lägre än vad de var tidigare. Det är framför allt de amerikanska och ryska arsenalerna som har minskat dramatiskt sedan det år. Vi har faktiskt haft framgång i icke-spridningsarbetet. Visst, det är ett antal länder som har skaffat sig kärnvapen. Jag ska inte uttala mig officiellt om , men det finns uppgift om att de har gjort det, och det är alldeles uppenbart att både och har skaffat sig kärnvapen under senare decennium. Det enda land som har avstått är , som hade sex laddningar och en sjunde på gång, och lite längre tillbaka i tiden kanske några andra länder. Det är detta arbete som faktiskt har gett vissa framsteg, och det är den vägen som vi måste fortsätta. Där är det viktigt att stödja försök till ytterligare begränsningar av de strategiska arsenalerna hos och . Där finns enligt min mening en marginal för att minska dessa ytterligare. Vi skriver i en mening i svaret att det leder till en del andra problem, för där kommer balansen gentemot kinesiska, brittiska och franska arsenaler. Åtminstone två av dessa regeringar är mycket bestämda motståndare till att över huvud taget ta in dem i förhandlingarna. När vi kommer in på länder som , och , inklusive och den andra stat som jag antyder kan finnas i området, hamnar vi självklart i en annan politisk kontext som också måste tas med. I och för sig kan vi säga till dessa stater, och det ska vi göra, att kärnvapen är farliga, men detta allena kommer med rätt liten sannolik att leda till att de avstår från sina ambitioner. 15 (S): Jag vill tacka statsrådet för debatten. Jag är glad att vi har haft en debatt om den här frågan och skulle gärna återkomma till den vid senare tillfälle. Jag är inte helt nöjd med de svar jag har fått eller snarare med bristen på svar. Som vanligt återgår till att vältaligt och mångordigt kommentera utvecklingen, mycket intressant, men linje lämnar övrigt att önska, anser jag. Låt mig sammanfatta min hållning. Det är beklagligt och anmärkningsvärt att inte ställer sig bakom det mest intressanta spåret inom kärnvapennedrustning som kommit . borde sälla sig till den allt större krets av länder som lyfter det humanitära perspektivet på nedrustning. Vi socialdemokrater stöder givetvis det arbete som gör på nedrustnings- och icke-spridningsområdet. Det är självklart bra att vi är aktiva. Jag hävdar dock bestämt att det går att göra både och. Det ena utesluter inte det andra. Jag skulle också vilja säga något om det som verkar vara omöjligt. Innan muren föll såg man den utvecklingen som helt orealistisk. Innan apartheid bröt samman i trodde man att det aldrig skulle gå. Innan Aung släpptes fri trodde man att juntans järngrepp om för alltid skulle bestå. Jag är övertygad om att om världens länder sluter sig samman kommer vi en vacker dag att kunna få ett förbud mot kärnvapen. Låt mig avsluta med att citera den bortgångne . Han sade så här apropå det som är omöjligt: It always seems impossible until its done! 16 Utrikesminister (M): Historien har många paralleller. Jag hör till dem som stod i talarstol och sade att muren kommer att falla. För detta fick jag uppleva spott och spe från före detta partiordförande. Jag hör också till dem som stod i en annan talarstol och sade att apartheidsystemet skulle falla. Jag tror dock inte att vägen till en kärnvapenfri värld är lika enkel. Det är viktigt att vi säger att kärnvapen är farliga. Ingen tvekar om det. Det är fruktansvärt farliga vapen, och användningen av dem skulle få ohyggliga konsekvenser. Få saker har skrämt mig så mycket som när vi efter fall fick möjlighet att ta del av sovjetisk krigsplanläggning vad gällde användning av kärnvapen. Vi trodde att de hade planerat för rätt begränsad användning, men de hade planerat för massiva stötvågor med hundratals laddningar i vår omedelbara närhet. Det hade förstört . var det andra politiska skäl som gjorde att det systemet föll samman, och det finns andra säkerhetspolitiska skäl som kanske i det iranska fallet eller i de andra fallen kan leda till att de börjar minska sina arsenaler. En vacker dag gör kanske också , , , och det. Som realist är jag dock alldeles övertygad om att de bara kommer att göra det när de är övertygade om att det ligger i det egna landets säkerhetspolitiska intresse. Här ska vi långsiktigt hjälpa till så att de kommer till denna insikt och därmed skapa förutsättningarna för en kärnvapenfri värld. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2013/14:158 om som rättsstat och frågan om the Cuban Five 17 Utrikesminister (M): har frågat mig om jag avser att ta upp frågan om, enligt Björlunds ord, rättsövergrepp i allmänhet och övergreppen mot the Cuban Five i synnerhet med någon representant för . frågar också varför jag, enligt Björlund, är så rädd för att kritisera när det i andra fall är lättare. Svaret på den första frågan är nej. Svaret på den andra frågan är att och jag verkar ha olika syn på som rättsstat. rättssystem är, till skillnad från exempelvis det kubanska, väl utvecklat. Den amerikanska författningen ger ett omfattande skydd åt grundläggande fri- och rättigheter, inklusive de mänskliga rättigheterna. En kombination av statliga institutioner, självständiga domstolar, enskilda organisationer och fria medier försvarar alla individers rättigheter. Därmed finns goda grundförutsättningar för rättvisa rättegångar i . 18 (V): Jag tackar utrikesministern för svaret, även om det som vanligt är ett icke-svar. Det är inte ett svar på mina frågor, utan det är ett svar som tar andra utgångspunkter. Jag anser, precis som vid en tidigare debatt i samma ämne, att det inte är riktigt seriöst. Det som dock är bra är att man av ett icke-svar kan läsa ut olika synpunkter och meningar, vilket kan användas i fortsatta debatter och kanske även i medierna. Svaret innehåller många vackra ord, särskilt vad gäller den andra frågan. Att svaret på första frågan skulle bli nej utgick jag från. Så var det förra gången också, och jag tror inte att har ändrat på sig på den punkten. Det andra svaret är dock intressant. uttalar som sagt en massa vackra ord, men det finns inget konkret. Beskrivningen av konstitution, eller grundlagar, skulle kunna gälla nästan vilket land som helst. kritiseras ett antal länder av för bristande demokrati och respekt för mänskliga rättigheter, folkrätt och så vidare – men aldrig . Detta är mycket tydligt. Exemplet the Cuban Five är intressant. Det är ett fall som utvecklas och där fler och fler ansluter sig till protesterna mot hur man har behandlat dessa fem fångar. Verkligheten både inom och utanför ser annorlunda ut än den beskriver. övervakning togs upp i gårdagens nyhetssändningar, och alltmer avslöjas om vad gör och hur gör det. Följer folkrätt och internationell rätt? Det är rejält ifrågasatt. Dessutom har frågan om roll tillkommit, vilket är mycket besvärande. Jag har dock inte sett något svar eller någon kommentar från utrikesministern, och jag utgår från att det inte heller kommer. När det gäller the Cuban Five finns det både FN-rapporter och Amnestyrapporter om hur det har gått till. Det är bra redogörelser och svidande kritik mot sätt att hantera detta rättsfall. Med det perspektiv vi har bli det ännu viktigare att titta på hur det ser ut i när de hanterar sin egen rättssituation och utanför när de hanterar andra länder. Det hänger ihop, och det måste komma fram. Denna regering har precis som den förra en förkärlek för att lägga ut dimridåer. I svaret hänvisar utrikesministern till att inte har demokrati. Det må så vara. Jag ställer dock aldrig den frågan, utan mina frågor handlar om agerande. Ministern försöker dock lägga ut en dimridå med andra länder, och är ett tacksamt exempel eftersom landet har varit slagpåse . har visserligen långt till demokrati, men det ingår inte i exemplet eller frågan och är därför onödigt att ta med. Jag har varit inne på hemsida och tittat på vilka länder utrikesministern uttalar sig om. Det är många länder och många situationer. Just nu handlar det om . Där finns rättsfallet med som i en skrivelse har lyft upp som ett problem för inträde i EU. Varför går det att yttra sig i sådana specifika rättsfall när det gäller men inte när det gäller ? Jag hoppas att jag kan få något slags svar på denna fråga, även om jag inte räknar med det. 19 Utrikesminister (M): Jag kunde inledningsvis ha sagt att vi ibland kritiserar på detta område, framför allt när det gäller användningen av dödsstraff där vi har en fundamentalt annorlunda inställning. Utan att gå in närmare på det konkreta fallet kan jag dock konstatera att detta fall har gått igenom alla instanser i det amerikanska rättssystemet och varit föremål för betydande behandling av det amerikanska rättssystemet på alla nivåer. Det handlar om fem personer som har agerat på den kubanska säkerhetstjänstens uppdrag och blivit dömda, bland annat för spioneri. Såvitt jag förstår och utan att ta ställning till frågan i övrigt har de inte heller förnekat att de genomförde dessa uppdrag. Vi har inte haft anledning att ta upp detta med över huvud taget, och det finns heller ingen anledning att göra det.