prot · H00989 · 2013-04-11 00:00:00 — Sammanfattningsvis visar praxis att hyresgästerna i praktiken saknar inflytande över ombyggnaden. Regeringens ställningstagande att hyresgästerna har ett relativt starkt inflytande vid ombyggnad är direkt fel. I stället får hyresvärden i praktiken alltid tillstånd till åtgärderna som leder till hyreshöjningar på . Ett särskilt skäl att inte tillämpa skyddsregeln är enligt propositionen att hyresvärden har fått tillstånd att utföra standardhöjande åtgärder. Det är för oss självklart att skyddsregeln alltid ska tillämpas i dessa situationer och att tillämpningen ska vara generös. Detta skulle enkelt kunna genomföras genom att ändra skyddsregeln så att den alltid ska tillämpas vid ombyggnad. Det här gör, herr talman, att vi inte är nöjda med hur förslaget ser ut. Konsekvenserna för den enskilde riskerar att bli för stora för att vi ska kunna acceptera detta. Vi tycker att regeringspartierna ska gå tillbaka, göra om och göra rätt och återkomma till med förslag i denna fråga i syfte att få en bred uppslutning kring förslaget i . I detta anförande instämde (S). 18 (MP): Allianspartierna har under ledning av sedan de bildade regering systematiskt skadeskjutit bostadsmarknaden i . Att man kritiserar den sabotagepolitik som bedrivits vid makten betyder emellertid inte att man automatiskt hyllar den bostadspolitik som har drivits tidigare. Bostadsministern och andra företrädare för regeringen talar fagert om hyresrättens betydelse som de systematiskt slår undan benen på densamma. Den uppenbara bakomliggande avsikten från regeringens sida är att tvinga alla att äga sitt boende. Man har i medierna hört många som har vittnat om den effekten av den förda politiken. Regeringens politik handlar enbart om ideologi och inget annat. Att trångboddheten breder ut sig i rasande takt, att hundratusentals saknar den bostad de har behov av, att barn växer upp utan någon plats för läxläsning är sådana fakta som regeringen struntar blankt i. Att många företag, framför allt på mindre orter, inte lyckas locka till sig den yrkeskompetens som de behöver för att utvecklas, på grund av att det inte finns några bostäder att erbjuda inom rimligt pendlingsavstånd och att ingen bank lånar ut till bostadsbyggande utanför de större orterna, är även det, herr talman, en del av den verklighet som regeringen struntar blankt i. Att studenter i avstår från studier som de har antagits till på grund av att det är omöjligt att hitta bostad på studieorten är likaså något regeringen struntar blankt i. Regeringens linje är alltså tydlig. Man väljer i alla lägen att överlämna de svåra politiska frågorna till den så kallade marknaden. Att marknaden sedan inte förmår att hantera frågan bryr man sig uppenbarligen inte om. Man har ju lämnat över frågan till den heliga marknaden, och då har man agerat ideologiskt korrekt. Om det sedan fungerar eller inte spelar ingen roll för regeringen och dess partier. Att marknaden inte fungerar när det gäller bostadsförsörjning råder det ingen som helst tvekan om. Tvärtom är marknaden sjukare än sjuk, och regeringens skadeskjutande gör den bara än mer haltande. Grundtanken med marknadsekonomi är att kunden eller konsumenten ska kunna göra ett val mellan ett antal alternativ. Förutsättningen är att de alternativ som erbjuds ska vara sådana som kunden är intresserad av, eller hur, och att alternativen på något sätt fyller de funktionskrav som kunden har. En tredje förutsättning för en fungerande marknad är att kunden har ekonomiska möjligheter att göra det val som är intressant att göra. Inte på något av dessa områden uppfyller marknaden för bostäder de här uppräknade villkoren, och därför har marknaden ingen möjlighet att lösa bostadsförsörjningsfrågan. För de flesta bostadskonsumenter finns det inget alternativ, alltså inget alternativ, noll alternativ. Man tvingas till nödlösningar som att bo kvar hos mamma, bo hos en kompis eller kanske köpa en husvagn. För de flesta börjar bostadskarriären med ett tröstlöst köande. Och så kommer jag till det här med att välja. Att välja det är faktiskt ett skämt. När man väl kommer fram i kön och det är ens tur, vare sig det handlar om kön för en skolplats för barnet, en plats för mamma i äldreomsorgen, en bokning för egen del för hälsokontroll i vården eller en bostad är det inte många som säger nej till det erbjudande de då får. Att säga nej i det läget riskerar betyda att man får börja om i kön. Bostadsmarknaden erbjuder alltså inga val, utan den erbjuder en köplats. För bostadskonsumenten innebär det här i praktiken att man tvingas acceptera en bostad på fel ort eller i fel stadsdel med långa resor till dagis, fritids, skola, arbete och andra viktiga målpunkter i livet för att få vardagen att fungera. Vi vet vad det betyder för klimatet och miljön. innebär marknadens erbjudande även att månadskostnaden är högre för boendet än vad konsumenten anser sig klara av. Det har vi hört föregående talare berätta om. Men några alternativ erbjuder marknaden, som jag påpekat, inte. För att bostadskonsumenten ska kunna få det boende som hen önskar tvingas hen allt oftare köpa sitt boende. Det är det som de moderata ideologernas högsta önskan är att alla ska smittas av ägandesjukan. Någon bostadsbubbla har vi inte förrän den spricker, sade en minister insiktsfullt i en debatt här i kammaren. Just det, den som drabbats av ägandesjukan har ingen sjukdomsinsikt. bostäder har ett väldigt oklart realvärde, men de har ett tydligt lokalt marknadsvärde. Även på marknader där värdet ökar, och inte fluktuerar, är det värdet tämligen ointressant för den som äger. Möjligen kan det vara intressant för arvingarna. Men för den som ska bo spelar det ingen roll om bostaden är värd 1, 2, 3 eller 4 miljoner, för bo behöver alla göra fram till sin död. Om den lokala marknaden för ägda bostäder fungerar så bra som den ska förändras alla bostäders värde tämligen likartat. Om någon byter från en trea till en annan trea för 1 eller 4 miljoner handlar det inte om värden, utan det handlar om graden av bubblifiering. Ett samhälle som enbart består av läkare, jurister, ingenjörer och liknande högavlönade grupper fungerar inte även om allianspartiernas företrädare tycks tro det. För att ett samhälle ska fungera krävs det att någon lagar taken när de börjar läcka, att någon ser till att vattenreningen fungerar och att avloppsledningarna är hela. Den ökade livslängd som vi ser som ett av de främsta resultaten av 1900-talets välfärdsutveckling beror inte i första hand på läkemedelsindustrins framgångar eller på en bättre läkarvetenskap. Det framsteget beror främst på rent vatten och fungerande reningsverk. För att ett samhälle ska fungera behövs det att någon skottar bort snön och att någon klipper gräsmattorna , att någon lagar maten på restaurangerna och att det även finns någon som diskar efter besökarna, kanske hos oss i denna kammare. Det krävs att någon tar hand om både barnen och de äldre, att någon kör bussen, sopbilen, varubilen till butiken, packar upp varorna och att någon hjälper till i affären på olika sätt. De viktigaste jobben, herr talman, de som gör att vardagen i samhället fungerar, är oftast inte så högt värderade när det kommer till lönenivå, vilket naturligtvis är väldigt märkligt och i sig en fråga för politisk diskussion. Den arkitekt, bara för att ta ett exempel, som fortsätter att rita hus efter och som under sitt yrkesliv kanske har fått rita sina drömhus och gärna jobbat över när det varit som allra roligast har kanske inte ens betraktat lönen som den viktigaste ersättningen för utfört arbete. Glädjen i arbetet och kundernas glädje har varit det avgörande. För den som utför de tyngsta jobben i vården och omsorgen är det inte självklart att orka jobba fram till 65, och att kunna ha en sidoinkomst i yrket efter 65 är närmast otänkbart. För den personen har lönen varit viktig trots att den inte har varit så stor och övertidsersättning när man tvingats jobba över en självklarhet. Bostadspolitik är viktigt. Men, herr talman, det inser inte regeringspartierna. Bostadspolitik behövs för att ett samhälle ska fungera. Det är för alla dessa viktiga och nödvändiga men låg- och medelavlönade medborgare som vi behöver hyresrätten och bostadspolitiken. Inser ni inte det? Det är inte för dem som själva kan bestämma när det är dags för nästa steg i karriären som vi behöver en bostadspolitik, inte för dem som har råd att köpa en ny bostad på den nya orten utan att behöva sälja den gamla bostaden först, inte för dem som kan hyra ut den gamla bostaden i väntan på att barnen kan behöva den under sina universitetsår. Bostadspolitiken behövs inte för dem som har mer pengar än de behöver för att äta sig mer än mätta. Varje samhälle är beroende av den sortens nyckelpersoner som jag gav exempel på, de vars insatser av någon outgrundlig anledning inte värderas så högt när det kommer till lönesättning men som gör att vårt samhälle fungerar. De är faktiskt oersättliga. Därför måste det, herr talman, finnas bostäder även till dem. En regering som inte förstår behovet av en bostadspolitik skadar faktiskt samhället. Hur den bostadspolitiken sedan ska se ut kan man naturligtvis diskutera. Men den måste ge förutsättningar för alla sorters människor att kunna bo i alla delar av landet, i alla delar av staden och i alla bostadsområden. Bostadspolitiken måste underlätta integration och bostadskarriärer, och den måste motverka segregation, gettofiering och förslumning. Inte minst måste bostadspolitiken ge alla människor förutsättningar till en rimlig bostadsstandard. Allt detta går att åstadkomma med politik, men inget är möjligt att åstadkomma genom att överlämna frågan till marknaden. Det har vi än en gång fått tydliga bevis på. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 3 i betänkandet, därför att den snabba och ogenomtänkta, eller man kanske ska säga den oplanerade, ombildningen av hyresrätter till bostadsrätter i många städer skapar getton och gör det svårt för nyckelpersoner att bosätta sig där de faktiskt behövs. De orimligt höga hyror som pågående renoveringar av massproducerade bostäder leder till gör att ekonomin för många blir orimlig. Även där, herr talman, behövs det bostadspolitik. Naturligtvis kan man kortsiktigt höja lönerna kraftigt för de oumbärliga låg- och medelavlönade nyckelpersonerna, som jag har räknat upp exempel på och som finns överallt i vårt samhälle, men vi miljöpartister anser inte att politiken ska lägga sig i lönebildningen. Vi menar inte heller att det är någon lösning att alla blir bostadsägare. Vårt samhälle behöver den flexibilitet som hyresrätten ger förutsättningar för. Det som behövs är en politik som gör att det byggs fler hyresrätter än vad som efterfrågas så att en verklig marknad för hyrda bostäder kan uppstå, en marknad där bostadskunden kan välja från ett utbud, inte en marknad där den som söker en hyresrätt tvingas ta det som leverantören bestämmer. En sådan politik måste ha som grund att samhällsnyttan av fungerande bostäder väger tyngre än kortsiktig girighet. En fungerande bostadspolitik förutsätter en allmännytta som sätter allmännyttan främst. En regering som slösar subventioner på de redan välbärgade, och som inte ser de grundläggande behoven hos dem som inte vill eller kan välja att äga sitt boende, bygger konflikter och spänningar i samhället. Väldigt många där ute är rädda för vad som kan hända om den politiken får fortsätta. 19 AMINEH KAKABAVEH (V): Bristen på hyresrätter fortsätter att öka som nästan 250 000 unga vuxna saknar ett eget boende. Ungdomar efterfrågar ofta hyresrätter med rimliga hyresnivåer, enligt . Förutom att bygga bort bostadsbristen behöver det befintliga bostadsbeståndet av hyresrätter förbli just hyresrätter. Högerregeringens politik är inriktad på boenden som kräver att man har en kapitalinsats och på att öka den sekundära hyresmarknaden, främst boende i andra hand. Ett stort problem är också att hyresrätter säljs och ombildas till bostadsrätter. har ca 155 000 hyresrätter ombildats till bostadsrätter i landet. Av dessa finns eller ca 112 000 i . vänder sig emot den här utvecklingen som innebär höjda trösklar för att få ett eget boende för många utan förmögenhet och att bostadsmarknaden dräneras på hyresrätter med låga hyror. De få hyresrätter som byggs med sådan finansiering har normalt mycket högre hyra än de sålda lägenheterna. Hyresgäster som efterfrågar hyresrätter med samma hyresnivåer som de som sålts ut har ofta inte råd att hyra de nyproducerade bostäderna med höga hyror. Av dessa och många andra skäl motsätter vi oss i ombildningar av hyresrätter till bostadsrätter. Vi tycker att all ombildning och utförsäljning av allmännyttans lägenheter ska stoppas. Regeringen har tillsatt en utredning som syftar till att lämna förslag på hur det ska kunna bli möjligt att ombilda hyresrätter till ägarlägenheter. har varit och är motståndare till att över huvud taget införa upplåtelseformen ägarlägenheter. Att möjliggöra ombildning av hyresrätter till ägarlägenheter menar vi är ett steg i fel riktning. Beslut om utförsäljningar görs i kommunerna. På riksnivå finns lagar som reglerar ombildningar till bostadsrätter. Allmännyttan är av största vikt både för en social bostadspolitik och för bostadsförsörjningen. Därför bör en del av den statliga bostadspolitiken vara att säkerställa och utveckla allmännyttans ställning. Högerregeringens politik går i helt motsatt riktning. Under förra mandatperioden upphävde regeringen den så kallade tillståndsplikten vid överlåtelser av kommunala bostadsföretag. Det innebär att det står kommunerna fritt att sälja hela eller delar av de allmännyttiga bostadsbestånden utan att begära länsstyrelsernas tillstånd. Ett av skälen för lagändringen uppgavs vara att alla kommuner inte har allmännyttiga bostadsföretag. Det är märkligt att motivera upphävandet av ett generellt regelverk som träffar alla kommuner med att en handfull kommuner inte har ett allmännyttigt bostadsbolag. Tvärtom tycker vi att det är av stor vikt att kommunerna stärker sina bostadsföretag och utvecklar möjligheterna att tillhandahålla bra bostäder enligt självkostnads- och bruksvärdesprinciper. trädde lagen om allmännyttiga kommunala bostadsföretag i kraft. Förändringen mot tidigare lagstiftning är att de allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolagen ska bedriva sin verksamhet enligt affärsmässiga principer. En konsekvens av detta är att den kommunala grundprincipen om självkostnad undantas. Denna lag begränsar kommunernas möjligheter att ta ut pengar från sina bostadsbolag och använda dem till andra verksamheter. Det finns det flera exempel på från , där den borgerliga majoriteten har beslutat att ta pengarna från de allmännyttiga bolagen och använda dem till exempelvis vägar, till att klippa häckar och till att riva campingplatser i stället för att använda dem till social sammanhållning, integration med mera. Vi anser att effekterna av den nya lagen måste utvärderas. En annan aspekt rörande hyreslagen är den förändring som innebär att allmännyttans hyresnormerande funktion har ändrats. kunde hyresnämnden pröva hyran mot hyressättningen för likvärdiga lägenheter med förhandlade hyror hos både kommunala och privata bostadsföretag. Denna lag har ersatts med en regel om att jämförelse ska göras med likvärdiga lägenheter med förhandlade hyror hos både kommunala och privata bostadsföretag. har undersökt skillnaden mellan privata värdar och allmännyttan, och resultatet visade att de privata värdarnas hyra låg klart över allmännyttans. Kommunerna ges genom 5 kap. 7 § i en möjlighet att utifrån ett program ge förutsättningar för hur bostadsområden ska byggas med avseende på antal lägenheter, upplåtelseform och så vidare. Detta är dock inget krav. menar dock att det ska vara obligatoriskt för kommunerna att upprätta boendeplaneringsprogram för att kunna garantera hög kvalitet på bostäder och boendemiljöer. Vi anser också att obligatoriska boendeplaneringsprogram skulle främja samhällsdebatten om bostadsfrågor. Boendeplaneringsprogrammen ska redovisas till regeringen via länsstyrelserna. De ska vara heltäckande och övergripande och behandla såväl handlingsplaner för nyproduktion och ombyggnad som förändringar i service, infrastruktur och omgivande miljö. driver att det ska vara en utgångspunkt för kommunernas arbete med det obligatoriska boendeplaneringsprogrammet. Vidare tycker vi att människors möjligheter att välja hur de ska bo bör stärkas. Därför är det angeläget att kommunerna genom en aktiv bostadspolitik bidrar till ett varierat utbud av bostäder och upplåtelseformer. På så vis förbättras möjligheterna för den enskilde att få ett bra och ändamålsenligt boende. Bostadspolitiken är också viktig för att bekämpa den segregation som framför allt präglar våra storstäder. Förslaget om obligatoriska boendeplaneringsprogram är ett sätt att säkerställa att det byggs med blandade upplåtelseformer. Det skulle också vara en viktig åtgärd för att bryta segregationen. En annan konkret åtgärd kan vara att förändra så att kommunerna ges möjlighet att föreskriva en viss upplåtelseform i detaljplan. Förutsättningarna för att använda översiktsplaner på motsvarande sätt bör också ses över, enligt . Det är viktigt att det finns regler som gör att hyresrätter som skapas på detta sätt inte kan omvandlas till bostadsrätter. Vi anser att möjlighet för kommuner att föreskriva en viss upplåtelseform i detaljplan ska införas. Bostaden är inte som vilken vara som helst. Snabba hyreshöjningar kan inte mötas snabbt och enkelt med ett byte av bostad. Hyresgästens inkomst, utbudet av lediga bostäder, arbete, studier med mera kan vara reella hinder. Medierna rapporterar hur de höga hyrorna efter renoveringar och ombyggnader drabbar hyresgäster i olika delar av landet. har vi en situation där renoveringar och ombyggnader av bostäder har inneburit hyreshöjningar på . Med så stora hyreshöjningar är det många som helt enkelt inte har råd att bo kvar. Dessutom vittnar många hyresgäster om att de inte alls har fått vara med och påverka omfattningen av renoveringen. menar att hyresgäster generellt måste få mer inflytande över det egna boendet och närmiljön. Detta gäller i synnerhet vid renoveringar och ombyggnader av lägenheter. föreslår en rad åtgärder för att stärka hyresgästernas inflytande och skapa förutsättningar för rimliga hyror. Bland annat menar man att fastighetsägarna ska erbjuda olika nivåer av ombyggnad med olika hyresnivåer. tycker att detta är en bra inriktning. Därför anser vi att skyddsregeln som kan användas mot kraftiga och snabba hyreshöjningar även ska gälla vid ombyggnader. Sist men inte minst: Det var ett bra och klokt beslut som civilutskottet tog om besittningsskydd för att undvika vräkning av kvinnor som misshandlas i hemmet av make eller sambo. I samband med misshandel sker ofta skadegörelse i lägenheten. Skadegörelse är normalt grund för uppsägning, men då tas inte hänsyn till kvinnans och eventuella barns behov av bostaden och deras situation i egenskap av brottsoffer. Att ett enigt utskott har stått bakom förslag gällande besittningsskyddet för att stärka kvinnor och barn genom att deras rätt att fortsätta använda lägenheten bör skrivas in i hyreslagen är glädjande. Jag har förhoppningar om att utskottet tar ett liknande positivt beslut för att stoppa vräkningar av barnfamiljer, i enlighet med förslag. Avslutningsvis vill jag lyfta reservationerna 1, 2 och 3, men jag står självklart bakom samtliga reservationer från . 20 (M): Bostäder är onekligen något som engagerar. Det har vi hört och även i tidigare debatter. Vi vet också att vi har en varierad bostadssituation i landet. Storstadsregionerna lider av gigantisk bostadsbrist medan andra orter har problem med stor utflyttning eller rent av ensidiga bostadsmarknader. Egentligen berör en debatt om hyresrätten som upplåtelseform endast en del av det mycket större och övergripande problemet med underskott på bostäder, inklusive hyresrätter. Orsakerna till detta problem är flera, och vi kommer knappast att lösa det genom fler regleringar för hyresrätter eller genom att enbart kommunala bolag får sätta för hur mycket en lägenhet får kosta. Vi kommer inte heller att lösa problemet med för få bostäder genom att vi i bestämmer om en kommun får ombilda en hyresfastighet till en kooperativ hyresrätt eller bostadsrätt eller till och med sälja en hel fastighet. Tvärtom riskerar fler regleringar i denna riktning att försena och försvåra byggande över lag. Jag vill efter denna korta inledning yrka bifall till utskottets förslag. förslag i betänkandet innebär i princip att man tror att det kommer att byggas fler hyresrätter om vi ser till att alla hyror fastställs utifrån vad de kommunalt ägda lägenheterna kostar. Man ska enbart verka efter självkostnadsprincipen, inte få ombilda sina fastigheter till någon annan upplåtelseform och absolut inte få sälja dem, om det är det som medborgarna i den sagda kommunen vill ha. Inte heller skulle man få finansiera nödvändiga upprustningar, eftersom man inte skulle kunna ta ut hyran för att finansiera en upprustning. Man kan säga så här: Den vänsterpartistiska självkostnadsprincipen skulle i princip bli en självförstörelseprincip för hela bostadsbeståndet. Självklart skulle det byggas en och annan lägenhet i allmännyttan, men det skulle slå undan benen för alla andra aktörer som vill bygga hyresrätter i . Problemet, herr talman, med att det byggs för få lägenheter och för få bostäder i är inte att vi har få lagar och regler, utan det är att vi har för många lagar och regler. har vi en lagstiftning som gäller hyressättningen som togs fram i bred enighet tillsammans med hyresmarknadens parter och som trädde i kraft . När vi pratar om en fungerande hyresmarknad är det därför viktigt att vi tar in synpunkter och kan hålla oss till de överenskommelser som vi har kommit överens om. I den första utvärdering som gjorde och som presenterades precis innan påsk kan vi se att hyrorna inte alls har stuckit i väg över huvud taget utan att det är ökningar på . Vi får se vad kommer fram till. I den ursprungliga propositionen fanns det ett uppdrag till att se över den nya lagstiftningen. En annan aspekt som är mycket aktuell just är det stora upprustningsbehov som finns i miljonprogrammen. De fastighetsägare som inte har underhållit sina fastigheter står inför en gigantisk utmaning. finns det goda exempel runt om i hela landet på fastighetsägare som har haft ett kontinuerligt underhåll på sina fastigheter från ända fram till . Det finns också goda exempel där fastigheter har varit i stort behov av renovering och där man i god dialog tillsammans med hyresgästerna har kommit fram till rimliga hyresnivåer. Regeringen har såklart beaktat risken för kraftiga hyreshöjningar. Det tas upp i skyddsregeln, som har nämnts. Vi har, som jag sade, en bred överenskommelse, och jag tror att det är viktigt att vi försöker hålla oss till den. Socialdemokraterna skriver i sin motion att regeringen har avpolitiserat bostadsmarknaden och ser det som något negativt. Jag tar det tvärtom som en komplimang. Att parterna på hyresmarknaden får ta ett stort ansvar för utvecklingen på densamma är bra för hyresmarknaden på lång sikt. Återigen, herr talman: det något som inte skapar fler bostäder är det fler regler. Vi har en ordentlig avvägning mellan olika intressen vad gäller skyddsregeln. Det står också uttryckligen i propositionen att det är hyresgästens intresse som ska gå först. Därför finns det inte heller något absolut undantag när det gäller renovering och tillbyggnad. Det är viktigt och det är uttryckligen sagt i propositionen att man som fastighetsägare inte ska använda ombyggnad som ett sätt att finansiera vad som egentligen skulle vara ett nödvändigt underhåll. Däremot måste det alltid finnas en realistisk möjlighet för fastighetsägare att finansiera tillbyggnader, ombyggnader och renoveringar. Annars skulle vi se ett fastighetsbestånd som kommer att raseras ännu mer. Vi har en ganska ny lagstiftning som är svår att utvärdera än så .