prot · H10926 · 2013-11-13 00:00:00 — Det är högst sannolikt att en sådan avvägning får skilda resultat för olika delar av landet. Problemen med bostadsförsörjningen är allra störst i de tre storstadsregionerna. Behovet av en starkare och tvingande regional planering framstår som särskilt angeläget där. Utredningen ska därför särskilt pröva om det finns skäl att särreglera en ordning som innebär att översiktsplaneringen flyttas till regional nivå endast i dessa regioner. Så sent som i går kunde man läsa i Riksdag & Departement om tre KTH-professorer som tydliggjort i en rapport att det kommunala planmonopolet borde avskaffas. Det är ett måste att införa ett mer regionalt perspektiv och att bygga mer. Det var deras främsta förslag för att öka bostadsbyggandet. När till och med bostadsministern har sagt att det gjorde ont i kroppen för att rapporten var så bra förstår jag inte varför regeringen valt att inte föreslå precis det jag föreslår. Bostadsbristen i många delar av landet är faktiskt akut. Eftersom jag menar att bostadsbristen är ett stort problem och behöver åtgärdas anser jag att översiktsplaneringen ska ske på regional nivå, framför allt i våra storstadsområden. Arbetet med detta borde sätta i gång , varför jag vill yrka bifall till reservationen och därmed bifall till de två SD-motionerna. 37 (C): Vi är två anmälda talare för att diskutera en så viktig fråga som kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Förutom det så finns det ett särskilt yttrande från Socialdemokraterna, som sammanfattningsvis säger att det behövs en rad åtgärder för att öka takten i bostadsbyggandet och förenkla. Men att kommunerna ska få ett ökat och tydligare ansvar för bostadsförsörjning är ett så futtigt och meningslöst förslag att det inte är värt att kommentera, än mindre att debattera i riksdag. Så har vi ett motförslag från och där man i mångt och mycket hänvisar till sin egen bostadspolitiska motion. Vad man kan säga om den motionen är att den är en katalog över de flesta förslag som förs fram av de olika parterna i bygg- och fastighetsbranschen, alltifrån till Fastighetsägarna – om man bortser från att vill minska människors rörelsefrihet i landet och införa någon typ av passlogga för människor som har fått uppehållstillstånd i . Om man slår samman allt detta får man en söt kompott som visserligen är lätt att svälja och som kanske också mättar tillfälligt, men det är väldigt lite som kommer ut i form av konkreta resultat. Om man ska säga någonting positivt om den är det väl att den är heltäckande som en våt filt. Att få fart på bostadsbyggandet är ingen quick fix. Framför allt är det inte en lösning som krävs utan flera om man ska förena hållbarhet med kostnadseffektivitet, tillväxt i storstäder med att öka aktiviteten på landsbygden och i bruksorterna, där storstädernas brist på bostäder slår tillbaka med låga fastighetsvärden och en ovilja att investera i bostäder. Det som vill och som säger är att man ska ta ifrån kommunerna ansvaret för den översiktliga planeringen och flytta beslut och dialog längre från de människor som berörs. För är det kommunala självstyret en av grundpelarna i ett öppet demokratiskt samhälle där fler får vara med och bestämma. Vi vill delta i, avvakta, vara delaktiga i och påverka den parlamentariska utredning som är tillsatt och som nämnde i sitt anförande. Han tyckte att vi skulle gå ännu längre. Vi motsätter oss det. I sin partimotion säger att den strategiska översiktsplaneringen behöver flyttas över från till regional nivå, gärna överallt men åtminstone i de tre storstadsregionerna. De fortsätter med att säga att det kommunala bostadsförsörjningsansvaret är otidsenligt när arbetsmarknaden har blivit mer regional. politik betyder att medborgarna fråntas inflytandet, som i stället ges till staten genom länsstyrelserna eller regionerna. Åtminstone i har man fullt upp att göra med sjukvårdsfrågor, frågor om vissa av skolorna och kollektivtrafiken. Oavsett om regioncentret heter , , eller kanske kommer invånarna i min egen hemkommun, , att uppleva att de inte kan påverka hur den egna kommunen ska växa och utvecklas . De folkvalda där kommer inte att kunna avkrävas något ansvar för de planer som upprättats av tjänstemän och byråkrater, som sitter utanför den egna kommungränsen, för att sedan beslutas av sådana som man inte med en valsedel kan rösta fram eller bort. Om man inte har varit med själv i att ta fram och samråda om en översiktsplan, inte suttit i kommundelar och hört var kollektivtrafikstråken ska gå någonstans, var stödpunkterna för service, skolor och äldreboende ska finnas för att kombineras med en försiktig eller en mer expansiv utveckling av bostäderna, inte varit med och diskuterat möjligheterna att prova en mer strandnära bebyggelse i ett LIS-område eller vilka åtgärder som behövs för att bryta utanförskapet och den negativa utvecklingen i ett miljonprogramsområde genom satsningar på blandade upplåtelseformer och nyinvesteringar i skolorna, då vet man inte vad man pratar om när man vill flytta över ansvaret för den strategiska översiktsplaneringen till en regional nivå. Om ett sådant förslag har letats upp i katalogen över populära bostadspolitiska ståndpunkter hade det varit klokt för ett nytt och oerfaret parti att ställa frågan till de egna kommunala representanterna, i den mån de har intagit sina platser, vad de tycker om att någon annan ska ta ansvaret för den översiktliga planeringen i deras hemkommuner. Det som föreslås i regeringens proposition är att kommunerna i högre grad ska ta hänsyn till nationella och regionala mål genom att skärpa skrivningarna i lagen om bostadsförsörjningsansvaret och även i . Det ligger inte i någons intresse att frånta kommunerna vare sig planmonopolet eller bostadsförsörjningsansvaret. Inte heller ska vi ta ifrån kommunerna rätten att använda sina egna allmännyttiga bostadsföretag för att nå sina egna bostadspolitiska mål. Däremot måste vi förenkla reglerna och tillåta kommunerna att genomföra detaljplaneprocesserna snabbare, effektivare och mer transparent. För att det ska vara möjligt ska vi i stället förstärka kommunernas möjligheter att involvera kommuninvånarna i processen i översiktsplaneringen och i utarbetandet av särskilda planprogram. Avslutningsvis, herr talman, vill jag som det goda exemplet på ett frivilligt och framgångsrikt samarbete mellan kommuner, landsting och stat lyfta fram den Stockholmsförhandling som presenterades i förrgår. Det är en överenskommelse mellan staten, , , kommun, stad och kommun som innebär att tunnelbanan byggs ut till , och och att den blåa linjen byggs ut till och kopplas samman med den gröna linjen för en kraftfullt ökad kapacitet genom centrala . Detta hade inte varit möjligt utan Alliansens genomförandekraft och aktiva roll i regeringen, kommuner och i . En tryggad utbyggnad av tunnelbanan skapar förutsättningar för en ökad bostadsbebyggelse. Överenskommelsen innebär också att kommunerna åtar sig att själva eller genom annan markägare uppföra 78 000 bostäder i tunnelbanans närområde . Det är lite synd att det bara är från SD som är här för att ta debatten om hur vi ska förbättra samverkan mellan de olika nivåerna, öka medborgarinflytandet och understryka kommunernas ansvar för att ha en aktiv och transparent markpolitik med en förutsägbar, öppen och effektiv planering för bostäder och serviceverksamheter, kollektivtrafik och infrastruktur som ökar attraktionskraften, inte bara i storstadsregionerna utan också i de kommuner och regioner som behöver öka sin inflyttning från när och fjärran för att klara välfärden . Regional planering och ett starkt kommunalt planmonopol i kombination garanterar detta. Om vi inte klarar att ta ansvar för bostäder i storstäderna driver det upp fastighetspriserna, och det i sin tur driver upp skuldsättningen så att det blir ännu svårare att bygga på landsbygden. Jag yrkar ett kraftfullt avslag på förslag att frånta 290 kommuner deras viktiga uppgift att planera för bostäder åt den egna befolkningen och bifall till förslaget i betänkandet samt till regeringens proposition. I detta anförande instämde (M). 38 (SD) replik: Jag håller först och främst helt med om vikten av frågan. Det är beklagligt att det bara var jag och som hade satt upp sig på talarlistan. Jag har egentligen bara en fråga. Jag tyckte att det var rätt tydligt, men jag vill få det ännu tydligare: Menar att regeringen inte kommer att avskaffa det kommunala planmonopolet? 39 (C) replik: uppfattning om det kommunala planmonopolet är att det är en garanti för att man i samråd med medborgarna kan utarbeta planer som säkerställer utbudet av bostäder, social service, välfärd, kollektivtrafik och andra för medborgarna nödvändiga saker. Det kommunala planmonopolet är, såvitt jag vet, inte en definition som finns i någon lagstiftning, utan det är en samlande benämning, en folklig benämning, på den lagstiftning som existerar. Det sker förändringar av tyngdpunkten i lagstiftningen. Det som vi nu diskuterar är en sådan förändring. Den är inte liten, men den innebär inte, som föreslår, en överflyttning av hela den kommunala strategiska planeringen till en regional eller statlig nivå. Den ligger fortfarande kvar hos kommunerna, och det är ett viktigt fundament för mig som centerpartist. Jag utgår från att det även gäller Alliansen. 40 (SD) replik: Det innebär då att ingenting kan ske regionalt därför att det skulle vara en förflyttning av makten från kommunerna. Visst innebär det en maktförskjutning, men att det skulle vara ett så stort problem kan jag inte se, inte minst med tanke på det stora problemet med bostadsförsörjningen. Rapporten är tydlig, och personligen tycker jag att även bostadsministern var rätt tydlig när han kommenterade det hela i Riksdag & Departement. 41 (C) replik: Det förslag som vi diskuterar och ska besluta om – och som uppenbarligen inte är helt nöjda med – innebär en sådan förskjutning. Det innebär att kommunerna i sin planering ska ta hänsyn till relevanta mål på den regionala och statliga nivån när det gäller till exempel bostadsförsörjning. Detta skapar ett incitament och en möjlighet till samverkan och dialog. Jag valde med avsikt att lyfta fram Stockholmsöverenskommelsen som ett sådant exempel. Den innefattar en satsning på 78 000 bostäder inom loppet av , och den kan genomföras utan att planansvaret flyttas till en högre nivå. Jag tycker att det är ett tydligt och konkret exempel på att planprocesserna i huvudsak fungerar bra som de gör, men det behövs ett ökat regionalt inflytande och en ökad regional, och mellankommunal dialog om dessa frågor. Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) betänkande 2013/14:FiU11 Höständringsbudget (prop. 2013/14:2) föredrogs. vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 14 §.) 12 § Genomförande av om inre vattenvägar – del I betänkande 2013/14:TU2 Genomförande av om inre vattenvägar – del I (prop. 2012/13:177) föredrogs. vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 14 §.) 13 § Postservice och grundläggande betaltjänster betänkande 2013/14:TU3 Postservice och grundläggande betaltjänster föredrogs. 42 (S): Det här betänkandet är ju ett motionsbetänkande från trafikutskottet som handlar om postservice och grundläggande betaltjänster. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Detta handlar naturligtvis om den samhällsutveckling som sker i . Människor som bor i glesbygd har svårare att få den service som de borde ha. Även om betänkandet är ganska tunt lyfter det ändå fram de viktiga, principiella frågorna som jag tycker att vi kan ägna en stunds diskussion. Som framgår av betänkandet är lagstiftningen tydlig. Enligt lagen ska inlämningsställen ligga så tätt att användarnas behov beaktas. Det är detta som våra motioner handlar om. Är postservicen tillräckligt utbyggd i avlånga land, eller har den begränsats? Det finns också krav på en rikstäckande utdelning , och det ska gälla i hela landet fullt ut. I sin årsredovisning har PTS pekat på att detta inte gäller för alla. Det rör sig om ca 1 100 människor som inte har femdagarsutdelning, och den andelen ökar. Då är frågan: Vidtas det tillräckliga åtgärder för att förbättra situationen? Vi säger i vår reservation att vi inte tycker att PTS och regeringen vidtar tillräckliga åtgärder för att det uppdrag som har fattat beslut om ska kunna fullföljas. har vi kunnat ta del av kvartalsredovisningen från Post Nord, som sköter en stor del av brevbäringen i och annat som har med postverksamhet att göra. I den redovisningen berörs över huvud taget inte dessa frågor, utan man talar enbart om att e-handeln ökar medan brevförsändelserna minskar. Men det sägs inte vad detta kan få för konsekvenser för enskilda människor när verksamheten måste effektiviseras och rationaliseras för att man ska klara de ekonomiska mål som regeringen har fastställt när det gäller avkastningen i Post Nord. Post Nord har också en ökad lönsamhet under innevarande år jämfört med . Jag tycker ändå att det finns ytterligare att göra på området. Utvecklingen på betaltjänstområdet går väldigt snabbt . För många människor är det en självklarhet att använda sig av internet för att göra sina betalningar. Men det finns hundratusentals – närmare 500 000 – personer som fortfarande inte har tillgång till internet. Enligt för intern infrastruktur kommer detta inte att vara avhjälpt . Det finns alltså en stor grupp människor som inte har denna möjlighet. Även här är frågan: Vad gör regeringen? har granskat det särskilda landsbygdsprogram som har gällt och , och man har varit väldigt kritisk till att de fyra axlarna inte har klarats av, framför allt inte det fjärde området, som handlar om åtgärder som ska bidra till exempelvis småföretagande och höjd livskvalitet på landsbygden. Där uppgår stödet endast till , och det är man från kritisk till. Det handlar om hur samhällsservicen ska se ut i hela landet, framför allt på landsbygden, så att det blir möjligt för människor att bo kvar. Då är postservice och betaltjänster avgörande för dem som bor i glesbygd. Här borde regeringen göra mer än vad man gör . Vi har två reservationer, men jag yrkar bifall till den första även om jag tycker att den andra är lika bra. I detta anförande instämde och (båda S). 43 (V): Hela landet ska leva, heter det när nya kampanjer för den svenska landsbygden dras i gång. Men vi som lever och verkar inom de mindre sammanhangen och ute i den stora svenska geografin vet mer än väl vartåt det barkar när det är den kortsiktiga lönsamheten som bestämmer kompassriktningen. Utvecklingen för oss betyder ofta en allt glesare landsbygd och några storstäder som bara växer. I det kölvattnet strömmar problemen som vilsna ankor: Det gäller nedlagda affärer, stängda skolor och allt sämre samhällsservice. Detta gäller förstås också igenbommade . Den svenska postmarknaden är en av de mest avreglerade i hela . Detta har inneburit en stor försämring för både boende runt om i och företag på landsbygden. har i sin riksdagsmotion om landsbygden föreslagit att regeringen skyndsamt ska tillsätta en utredning som utvärderar vad privatiseringar och uppbrytningar av statliga monopol har fått för konsekvenser. Vi föreslår i samma motion att Posten ska ha i uppdrag att ge god och likvärdig service till alla enskilda medborgare och företag i hela . Postens möjligheter att finansiera en god samhällsservice på landsbygden begränsas kraftigt av den avreglering som har skett. Vi anser därför att kraftfulla åtgärder behövs för att Posten ska kunna upprätthålla en fullgod postservice i hela landet. De kommersiella aktörerna måste också bidra till finansieringen av den samhällsomfattande och rikstäckande postverksamheten, till exempel genom fondering. Mellan och postlagstiftning finns tydliga skillnader, trots att ägaren Post Nord är densamma. I kan, till skillnad mot i , de kommersiella postoperatörerna som distribuerar brev och paket åläggas krav på att bidra till finansieringen av den utdelningspliktiga postverksamheten. En annan möjlig åtgärd är att ägaren staten inte ställer samma höga finansiella krav på Posten genom aktieutdelning och på så sätt stärker bolagets ekonomiska möjligheter att upprätthålla god postservice i hela landet. De servicemål som Posten har harmonierar inte med de ekonomiska målen. Postverksamhet utgör, i likhet med till exempel järnvägen, ett naturligt monopol, en sammanhållande organisation, med betydande stordriftsfördelar som medför god och likvärdig service över hela landet. Om en sådan marknad som posten konkurrensutsätts på ett oansvarigt sätt, där enskilda aktörer utan pålagor kan ta hand om de mest lönsamma geografierna, försvinner möjligheterna till en fullgod postservice över . Då andra EU-länder genomfört lagstiftning som tvingat kommersiella aktörer att bidra till att en god samhällsomfattande postverksamhet upprätthålls, även på landsbygden, finns inga skäl för att man i ska avvakta onödigt länge med likartade krav. Regeringen bör ge tydliga direktiv till de statliga myndigheterna att samarbeta över myndighetsgränserna och med kommunerna för att ge medborgarna den service som vi alla har rätt till. kräver en likvärdig postservice i hela landet! En grundläggande samhällsservice är en fungerande postverksamhet. Många företag är helt beroende av en hög och jämn nivå på postservicen. Om detta inte kan garanteras står många arbetstillfällen och landsbygdens framtid på spel. Därför ska Posten ha i uppdrag att ge en god service av likvärdig kvalitet till alla enskilda medborgare och till företag i hela landet. Jag yrkar bifall till reservation nr 1. Det finns anledning att då och då höja en lovsång till dikeskanterna i . Om våren reser sig den stolta tussilagoblomman mot solen och säger: Vi ger inte upp. Samma gula glädje kan man på landsbygden se när postbilen kommer singlande genom gruset. 44 (M): Vi debatterar nu ett motionsbetänkande från allmänna motionstiden om postfrågor. Jag tänkte börja med att göra en kort historisk tillbakablick. Det var som den första postlinjen etablerades, och den gick över ––. Det svenska postverket skapades 1636 på förslag av dåvarande rikskanslern . Det fungerade då som en sorts stafettsystem, där det fanns postbönder utplacerade på var tredje eller var fjärde mil som på så sätt transporterade posten vidare. ville man dock att det skulle gå snabbare, och då blev det krav på att postbönderna skulle färdas till häst. infördes poststämplar för att breven inte skulle kunna stjälas, och man fick då också den första rikstäckande posttaxan. Men den baserades inte enbart på vikt, som det är , utan även på avstånd. Sedan fick vi järnväg, och då höjdes kraven på att posten skulle gå ännu snabbare. Man började utnyttja järnvägen, och postbönderna avskaffades. Det byggdes upp poststationer. införde efter långa diskussioner enhetsporto, alltså samma system med porto som vi har , där priset är oberoende av avstånd. Man började tillverka de första frimärkena. Posten fick då också monopol på brevbefordran. Som kuriosa från mina egna trakter i kan jag berätta att det var ett tågrån på linjen –då postiljonen sköts med tre skott i huvudet. Han hade dock tur och lyckades överleva. när han dog plockades kulorna ut ur hans huvud, och de finns på postens museum. Jag ska ta ytterligare några fakta. fick vi postgirot. fick vi postnummer. är Posten ett aktiebolag som heter . Det bildades genom ett samgående mellan . Det ägs till av den svenska staten och till av den danska staten, men röstförhållandena är 50–50. Om man tittar på Postens verksamhet är den ganska imponerande. Det finns inom Posten 11 750 brevbärare som 2012 delade ut 2 305 miljoner brev till drygt 4,8 miljoner avlämningsställen, alltså hushåll och företag. delas det ut omkring 20 miljoner försändelser, och av dessa kommer fram till rätt adress och i rätt tid. Det krav som staten har på postverket är att man ska klara , och det klarar man således med god marginal. Trots att Posten har avreglerats är Posten den överlägsna dominanten på marknaden med en marknadsandel på . Den i princip enda konkurrenten är . Ett problem som Posten har är att volymerna minskar löpande, och har minskningen varit . Det är en utmaning för Posten att kunna hålla samma höga service med oförändrad prisnivå trots minskade volymer. Att volymerna minskar beror på att många brev numera hanteras digitalt. Posten har dock en hög servicenivå i hela vårt land. Brev kan lämnas antingen i någon av de 24 000 postlådor som finns i landet eller till något av de serviceställen som finns runt om i landet. Det finns 1 547 ombud, och de flesta har öppet och finns oftast i affärer. Därutöver finns det 290 företagscentrum som speciellt vänder sig till företag och finns i företagstäta områden. Det är , , som har tillsyn över Postens verksamhet och ser till att den sköts. görs uppföljningar, och där kan man läsa att Posten har klarat sitt uppdrag bra. Då det gäller närheten till postlådor, som är en livligt diskuterad fråga, har postlådan vid tomtgränsen, inom och inom . Det är då av dem som får posten i postlådan. Sedan finns det en grupp som får posten antingen i postbox i flerfamiljshus eller direkt i dörren. En annan livligt diskuterad fråga är femdagarsutdelning. Det är en alldeles övervägande del som har det i vårt land . var det runt 1 000 mottagare av, som jag nämnde tidigare, de totalt 4,8 miljoner som finns i landet som inte nåddes av femdagarsutdelning, alltså . var det 1 100 hushåll som inte hade femdagarsutdelning. Det kan tyckas vara en liten ökning, men trots det tittar man nu uppmärksamt på det. PTS har bestämt att man kommer att ha denna fråga särskilt i fokus. Som en jämförelse kan jag nämna att det var 1 600 hushåll som inte nåddes av femdagarsutdelning. En annan fråga som diskuteras är tillgången till kassaservice och att kunna göra kontantuttag respektive kontantinsättningar. Här har beteendet ändrats kraftigt hos folk . gör merparten, , sina kontantuttag via bankomat. gör kontantuttag via kort. Blott väljer att hämta ut kontanter över disk, och använder inte kontanter alls. Enligt görs av köpen i butik med kort. Då Svensk kassaservice avvecklades 2008 beslutade att alla skulle ha tillgång till grundläggande betaltjänster till ett rimligt pris. Med grundläggande betaltjänster menas att ta ut pengar, betala räkningar och sätta in dagskassor på bankkonto. Regeringen gav därför , , i uppdrag att upphandla grundläggande betaltjänster i de områden där inte marknaden klarade av att tillgodose det behovet. PTS upphandlade betalserviceombud på 15 orter i landet. Sedan lagen om grundläggande kassaservice avvecklades har det skett en rad förändringar på den svenska betaltjänstmarknaden. De tydligaste är ökad användning av tekniska betaltjänstlösningar och minskad kontantanvändning. Detta har gjort att många bankkontor har slutat ha kontanthantering över disk. avvecklade PTS de upphandlade tjänsterna, alltså de 15 betalserviceombuden. Länsstyrelserna och PTS konstaterade att tjänsterna inte fungerade tillfredsställande och att de nyttjades i för liten utsträckning. PTS gjorde också bedömningen att det inte var genom nationell upphandling som staten på bästa sätt säkerställde tillgången till grundläggande betaltjänster. Det föreslogs då att det statliga ansvaret skulle regionaliseras. Det innebar att länsstyrelserna fick en mer central roll i arbetet med grundläggande betaltjänster. PTS säkerställde också att ingen användare skulle stå utan grundläggande betaltjänster i samband med att de upphandlade tjänsterna upphörde. De tidigare upphandlade tjänsterna har i många fall ersatts av nya betalombudslösningar på samma ort, etablerade i dagligvarubutiker eller i vissa fall på drivmedelsstationer. Berörda länsstyrelser har haft huvudansvaret för att förbereda och genomföra omställningen från den tidigare upphandlade lösningen till den nya. Totalt har 9 av 15 ombud ersatts med en ny betalombudslösning.