prot · H009119 · 2013-06-10 00:00:00 — Lägger man till tvåpacket, sexpacket, 2020 och den europeiska planeringsterminen har regeringen och Socialdemokraterna lagt grunden inte bara för en svensk anslutning till EMU, som den övervägande majoriteten av väljarna alltså inte vill ha, utan även för en finanspolitik på federal nivå, som ordförande så hett efterfrågar och även förväntar sig ska realiseras. Detta faktum symboliseras särskilt av att den europeiska planeringsterminen, som i detalj anger vilken ekonomisk politik respektive medlemsstat ska bedriva, inte ens debatteras i riksdag. I stället implementeras påbuden direkt i budgetpropositionerna, i stort sett enligt EU:s krav. Regeringen och låter således EU diktera hur vi ska styra vårt land. Bland förra årets alla påbud är det bara ett som ännu inte realiserats; det gäller översynen av restaurangmomsen. Det här förfarandet möter heller ingen kritik från övriga partier, inte ens från , som på debattsidor gärna försöker framställa sig som EU-kritiska parti. Inte heller tenderar att bli mer självständigt. sände EU nya politiska riktlinjer, bland annat om amorteringskrav för bolån. Trots ett tidigare idogt motstånd från partier gick kort därpå finansmarknadsministern ut och talade om att man gett i uppdrag att ta fram ett förslag på amorteringar för nya lån. Mot denna bakgrund kan det tyckas ytterst konstigt att EU-frågor inte diskuteras offentligt mer än vad som sker. I stället ser vi om och om igen scenariot där EU lanserar storslagna idéer som förkastas av allt och alla, av varenda parti, varpå man låter diskussionen gå vidare. Detta har varit fallet i alla de frågor och hanterat det gångna året. EU pressar sedan på beslutsprocessen. Inför varje delbeslut går processen snabbare än att någon rimligen kan hänga med. EU kompromissar slutligen och går med på att fila av de hårdaste kanterna, så att vår regering och övriga europeiska regeringar kan åka hem med den så kallade hedern i behåll. Den och , såväl som andra parlament och regeringar, backar därefter lite grann i sin kritik, bifaller förslagen, slår sig för bröstet och säger att man återigen har påverkat EU bara för att direkt därefter medverka till att nya långtgående och maktförskjutande förslag läggs fram. Detta håller inte. Var finns det EU byggt på samarbete som man talade om före folkomröstningen ? Varför känner inte medborgarna i landet till vad som sker i EU eller hur stort inflytande EU verkligen utövar på ? Varför får inte väljarna avgöra om mer makt ska tas från dem för att ges till ? Vart ska de väljare som är missnöjda med alla politiska framställningar som kommer från EU vända sig? Är det till , som inte ens mäktar med att protestera mot EU:s påbud? Är det till , som öppet hyllar federalismen men som inte ens kan definiera hur den ska se ut? Är det till , som förvisso kritiserar EMU, men som begär att EU ska beskatta medlemsstaterna? Eller är det till , som i debattartiklar kritiserar en maktöverföring man är med och beslutar om? Inte minst: Var finns de svenska politiker som i vill avveckla sig själva för att i stället ge makten tillbaka till väljarna i respektive länder? Med ett med skenande statsskulder, där miljoner relativt tidigare välmående européer numera har svårt att skaffa mat, med nästan fem miljoner arbetslösa i , med en tvångsförvaltad ekonomi för , med en havererad före detta blomstrande irländsk ekonomi och med en unionsekonomi som i stället för att växa krympt inte mindre än sex kvartal i rad borde det vara naturligt att en debatt uppstår om hur detta har kunnat ske och hur vi bäst löser problemen. Jag utmanar därför alla övriga partier genom att bestämt hävda att den absoluta roten till detta elände stavas EU och EMU och att EU i sina syften utnyttjar det elände den skapat till fullo. EU konstaterar själv i meddelandet KOM(2012) 777, s. 9, att den kris som EMU förorsakat öppnat för beslut som varit helt otänkbara. Det är en kris som innebär att sysselsättningsgraden i EU numera i snitt ligger på ynka . Bland Eftaländerna utanför EU har , och sysselsättningsnivåer på 75,7, . Det är de absolut högsta nivåerna i hela . Demokrati slår EU:s teknokrati. Låt oss därför ge folket ett val inför valet : att avgöra om ska fortsätta att tala om för oss vad vi ska tycka eller inte. och kan så mycket bättre. Jag får återkomma till vilka reservationer jag ställer mig bakom. 4 (V): Herr talman, , ärade ledamöter och vakter på läktaren! hade folkomröstning om medlemskap i unionen. Det var en ganska hätsk kampanj, som jag minns den, men kanske en av de mer folkbildande kampanjer som har förts i det här landet. Folkomröstningen ledde till att svenska folket sannolikt då var mer informerat om Europeiska unionen och vad ett medlemskap skulle innebära. Tyvärr förlorade den sida som jag stod på, men jag kan nog inte påstå att det inte var ett demokratiskt val. Det var en demokratisk omröstning som innebar att ja-sidan vann, knappt men klart. fanns det en del påståenden i kampanjen som man nog behöver fundera lite grann över. Ja-sidan var väldigt tydlig med att ett medlemskap skulle leda till en mängd olika goda resultat. Ett medlemskap skulle för del också innebära att vi i princip inte vidhäftades några som helst inskränkningar i våra möjligheter att föra en radikal och progressiv politik. Det visade sig att detta inte riktigt stämde. Europeiska unionens demokratiska brister har visat sig vara mycket värre än vad många då trodde. Det beror naturligtvis inte bara på att nej-sidan hade mer rätt än ja-sidan. Det beror kanske i ännu större utsträckning på att EU har utvecklats vidare och 1995 genom att anta nya fördrag och genom att lägga under sig nya områden där EU har tagit sig beslutsrätt som man från början inte hade. Det senaste exemplet är Lissabonfördraget där man tar ytterligare steg i en riktning som jag menar att man knappast kan säga att ja-sidan fick intäkt för i folkomröstningen . Då var det väldigt tydligt att vi inte skulle gå med i någonting som skulle utvecklas till en superstat. Vi skulle inte gå med i någonting som utvecklade ett mer tätt militärt samarbete. Vi skulle inte gå med i någonting som innebar att svensk beslutsmakt i avgörande frågor inskränktes, utan det var ett samarbete, ett samarbete som skulle leda till bättre konsumentskydd, bättre miljö och bättre folkhälsa. Alla de argumenten fanns i folkomröstningskampanjen . Vad jag menar att vi ser just nu är att marknadsmakt går före arbetsrätt, före jämställdhet, före konsumentskydd och före folkhälsa i mängder av olika beslut. Det blev inte så bra som ja-sidan gjorde gällande 1994. På vissa punkter blev det till och med värre än vad nej-sidan sade. Det gäller framför allt det som kom mycket senare, nämligen skapandet av den enhetliga valutan och de katastrofala effekter som det har haft för människor i delar av . Här menar jag att den nationella makten har inskränkts i framför allt de länder som är med i och har gått över till euron som valuta, men det påverkar även oss som står utanför. Det påverkar även oss. Nedskärningspolitiken har blivit lag. I stället för att göra offentliga, miljömässiga investeringar som skapar sysselsättning och lyfter ur krisen bestämmer man ränte- och valutapolitiken centralt utan hänsyn till varje ingående lands förutsättningar. Det finns en betydande kritik i den europeiska unionen för brister i arbetsrätten och för att strejkrätten är satt under hård press. Det här hade vi kunnat göra något åt. När skulle behandla Lissabonfördraget föreslog att vi i skulle säga nej tills vi fick garantier för ett socialt protokoll. Det vägrade tyvärr både Socialdemokraterna och de borgerliga partierna att gå med på. Det var synd. Där hade vi en chans att faktiskt visa vårt starka försvar för strejkrätten, för facklig organisering, för rimliga och seriösa villkor på arbetsmarknaden. Det hade kunnat leda till att vi hade påverkat. Vi gjorde inte det, och därmed blev arbetsrätten i alltför stor utsträckning en fråga underordnad marknadsmakten. Superstatstendenserna syns kanske mest på det utrikes- och försvarspolitiska området. Där är EU väldigt tydligt med att helst inte vilja se att länderna över huvud taget driver en egen politik på många områden. I internationella sammanhang vill vara den som företräder alla EU-länder. Eventuellt medföljande nationella ministrar får finna sig i att vara tysta. Det blev inte riktigt som den majoritet som röstade ja i folkomröstningen hoppades och trodde. Men de högtidliga orden och hyllningstalen till de eviga värdena finns naturligtvis kvar. Demokratin är fortfarande i ord det absolut viktigaste som den europeiska unionen sysslar med enligt eget uttalande. Hur är det med det egentligen? Vi har sett hur den arabiska våren gjort att kartan helt har ritats om i det som på EU-språket kallas det södra grannskapet. I och finns mängder av människor som slåss hårt för sin rätt att yttra sig, sin rätt att välja, sin rätt att bli av med diktatorer. Det gör de trots, inte tack vare, EU:s politiska ställningstaganden. EU har samarbetat med , med , med , med . För övrigt gäller detta även och den . Under svenskt ordförandeskap slöt EU ett samarbetsavtal med , den syriska diktaturen som alla vill bekämpa. Samarbetet med en av de största förbrytarna mot folkrätten, nämligen , har varit omfattande och långtgående. Folkrätt, demokrati och mänskliga rättigheter är viktiga ord, men för EU betyder de väldigt lite i handling. Jag yrkar bifall till reservation 10 i betänkandet som behandlar just de här frågorna. Mänskliga rättigheter kommer i strykklass också inom den europeiska unionen. Vi har sett bilder och läst berättelser om hur människor som söker skydd undan förtryck och flyr in i den europeiska unionen tas i förvar i grekiska fängelser och i italienska förvarsläger. Flyktingar stoppas som kommer med båtar och som har lämnat allt de eventuellt haft för att kunna ta sig någonstans där de kan bygga sin framtid. Dessa människor förvägras en rättvis, rimlig och rättssäker prövning. Murarna runt Fästning har byggts högre. I stället för höga krav på rättssäkerhet leder minimireglerna ofta till en anpassning nedåt. Jag är rädd för att vi kommer att se mer av överstatlighet inom det migrationspolitiska området. Det kommer att bli svårare att hävda mänskliga rättigheter och hävda rättssäkra principer när kommer på plats. Det blir mer av repressiva åtgärder, mer av stopp och hinder för människor att få sina asylansökningar prövade. sätts ibland till och med ur spel, till exempel genom transportöransvaret. Det är en skamfläck att överlåta myndighetsutövning till flygbolag och färjetrafik. Det är en skamfläck. Ni borde stå här allihop och skrika högt mot hur människor behandlas i den europeiska unionens namn när de bara har flytt undan förtryck och förföljelse. Vi säger nej till mer av överstatlig migrationspolitik. Därför yrkar jag bifall till reservation 24. Även miljöfrågorna är underordnade marknadstänkandet. Kemikaliespridningen är ett stort problem som vi ännu inte lyckats komma till rätta med. Att totalförbjuda bisfenol A vore naturligtvis en självklar hållning. Vi borde öka bidragen både från och från EU till klimatarbetet i utvecklingsländerna. Vi borde begränsa utsläppen ytterligare. Det här är delar av en miljöpolitik som skulle kunna genomföras på EU-nivå men som i mycket liten utsträckning har sina försvarare . Vi behöver en hållbar havsförvaltning, och vi behöver en jordbrukspolitik där exportstöden fasas ut och de storskaliga subventionerna tas bort. Tyvärr ser vi väldigt lite av den inriktningen inom den europeiska unionen . Miljöfrågorna underordnas andra hänsyn, den inre marknaden och de egna företagen. Det finns oerhört stor anledning att vara kritisk till den europeiska unionens utveckling. Jag tycker att nej-sidan 1994 i mycket större utsträckning än ja-sidan beskrev verkligheten på ett riktigt sätt. Det var vi på nej-sidan som visade på problemen med EU:s överstatlighet och federala statsbygge. Det var vi som visade hur viktigt det är med nationellt självbestämmande och demokrati i stället för mer av överstatlighet. 5 (SD) replik: I förra årets debatt om EU:s verksamhet begärde jag replik på anförande och hävdade att det var vi som var det riktigt EU-kritiska partiet. höll inte med utan bad mig att läsa på och återkomma. Det har jag gjort. Sedan jag blev invald i har SD lämnat 130 avvikande meningar. har lämnat 71 avvikande meningar. Vi har alltså lämnat ungefär dubbelt så många avvikande meningar som . Vi har protesterat mot maktöverföringen i en långt högre grad än vad har gjort. Vi kan också konstatera att partiledare skrev i och anmärkte på EU:s påbud. Det tycker jag är jättebra. Det handlar om att EU ständigt försöker påverka inrikespolitik och dessutom också lyckas med det. EU:s påbud är frågor som vi har tagit upp i . Det gäller den europeiska planeringsterminen, och det är det mest långtgående. Det gäller den årliga tillväxtöversikten, och det gäller rapporten om förvaringsmekanismen. I samtliga de här fallen har SD varit det enda parti som har lämnat en avvikande mening. Dessutom har varit med och bifallit EU-budgeten eller åtminstone sagt att resultatet var acceptabelt. Den EU-budget som biföll var en budget som nästan genomgående fokuserade på EMU-länderna. Jag vill bestämt hävda att jag har gjort min läxa, och jag har konstaterat att det verkligt EU-kritiska partiet i riksdag är och inte . 6 (V) replik: hade aldrig kunnat vara med i den nej-rörelse som jag arbetade i 1994, och hade aldrig kunnat vara med i den. Det var nämligen en nej-rörelse som sade: Vi vägrar att acceptera rasister och främlingsfientliga inslag i vår nej-kampanj. Vi visste att de fanns där. Vi visste att det fanns de som ville att länder inte skulle samarbeta av så kallade nationalistiska skäl. Det finns främlingsfientliga krafter som vill stänga gränser. Det finns främlingsfientliga krafter som motsätter sig de progressiva inslagen som finns i det europeiska samarbetet, däribland den fria rörligheten för människor, som jag anser är det mest progressiva och som borde utsträckas långt utanför gränser. Den nej-rörelsen hade aldrig platsat i. Det finns andra dimensioner än överstatlighet och nationell demokrati. Det finns också en dimension som handlar om vilket politiskt innehåll som man står för. Jag kan erkänna att står för ett motstånd mot EU. Han står för ett rasistiskt och främlingsfientligt motstånd mot EU. Jag står för ett solidariskt, demokratiskt, jämlikt och jämställt motstånd mot detta EU. Den stora skillnaden mellan och är att ni vill stänga gränser, kasta ut människor och förhindra en solidarisk, generös, rättvis och rättssäker politik, medan jag protesterar mot just detta också när den politiken utövas av Europeiska unionen. 7 (SD) replik: Det var en mycket intressant argumentation. Jag var visst med i kampanjen mot EU. Jag var också med i kampanjen mot EMU, dock för ett annat parti. Jag var med, , och jag kämpade allt jag kunde eftersom jag insåg redan då att det här projektet skulle barka dithän det redan har barkat. Den demokratisyn som representerar har jag ingen som helst förståelse för. sitter de facto i och försvarar ständigt den maktöverföring som sker när ni aktivt väljer att inte rösta emot de beslut som läggs fram. Det gäller den europeiska planeringsterminen och EU-budgeten där man aktivt bistår det EMU-projekt som kommer att leda till den överstatlighet påstår att han vänder sig emot. Det gäller utvidgningen av unionen som inte bara minskar vårt demokratiska inflytande i unionen utan även innebär kostnader för vårt land. Det svenska EU-medlemskapet är mycket dyrt, och det läggs ständigt fram nya kostnadsdrivande förslag. är ytterst aktiva med att anmäla avvikande meningar för att begränsa den kostnad som läggs på skattebetalarna. ska betala drygt 2 miljarder extra och eventuellt mer . Det mest avgörande med syn är att de politiska motståndare som inte håller med honom och som har en annan syn på hur man bäst hjälper människor vi anser att vi hjälper människor bäst genom att ge dem hjälpen på plats inte är lika mycket värda. Är det en demokratisk hållning som kan stå för? Eller har man en annan demokratisyn? 8 (V) replik: argumentation håller inte riktigt. Den är så fattig att tvingas att ljuga om den europeiska planeringsterminen och om den europeiska budgeten. Jag tror att mina kolleger i , med god kunskap om vad som har hänt, vet att har reserverat sig, haft avvikande meningar och haft starka synpunkter på mängder av beslut som vi anser felaktiga. Där visade att argumentationen inte höll. Det som är mycket allvarligare är att det som vill skapa inte är ett som på någon punkt motsvarar det som jag och vill skapa. Vi vill skapa ett som är mer öppet än dagens. Vi vill skapa ett som samarbetar mer än dagens . Vi vill skapa ett som tar fajten mot rasismen och främlingsfientligheten, som är en av våra varbölder i samhället . Vi ser den i , i och i andra länder, och även här i . Ett sådant är ett politiskt innehållsrikt som jag tror att avskyr därför att det slår mot just det som representerar. Det slår mot synen att människor ska behandlas olika, att människor inte är lika mycket värda och att människors asylrätt och rätt att flytta vart de vill inte ska respekteras. Därför har jag ingenting gemensamt när det gäller Europasynen med eller . Jag står för en mycket stark EU-kritik och ett starkt motstånd mot EU:s överstatlighet, men jag gör det på antirasistisk grund. Jag gör det därför att jag står för jämlikhet, jämställdhet och ekologisk hållbarhet. Det är den stora skillnaden mellan och . 9 (M): Ärade ledamöter och tittare som följer debatten via webben eller andra typer av skärmar! Välkomna till en bred och ganska frisk EU-debatt i riksdag! Tyvärr har väl de senaste inläggen gått mest åt det negativa och skrämmande hållet. Jag ska försöka bidra med något annat i den här debatten, nämligen lite framtidsoptimism. Det är kanske inte så lätt att vara optimistisk i när problemen är både stora och svåra. Men vi får inte heller glömma de fantastiska framsteg som har skett i den här delen av världen under och århundradena. När min mormor föddes i för lite föddes hon i ett mycket annorlunda . Det var inte bättre men mycket annorlunda jämfört med . Det var ett på kraftig frammarsch. Jo, det var ett land som några decennier hade valt att öppna sig mot resten av världen och bjuda in resten av världen att komma hit, handla med oss, arbeta här och byta vår produkt mot deras produkt. Det är en resa som också har gett oss ett kraftigt ökat välstånd i . var inte bara tullar mot andra länder en självklarhet i , utan även runt den stad som vi befinner oss i nu fanns det tullar och höga murar mot omvärlden i ett försök att ha kontroll över handeln och göra det svårt för människor att mötas och byta med varandra. Globaliseringen och den teknik som har kommit människan till del genom uppfinningar och innovationer gör världen helt annorlunda. kan varor, tjänster och människor röra sig fritt över världen på ett sätt som inte har varit möjligt förut. Det enda som står i vägen är politiken och de hinder som vi själva ställer upp. Jag menar att vi behöver riva de hindren och göra det enklare för människor att mötas, men många i den här salen och i den här debatten vill göra precis tvärtom. Varför är detta viktigt? Jo, jag tror att handeln och öppenheten bygger både välstånd och fred. Vi har lätt att glömma den historia av krig som vi har haft i . Jag vet att det är många i nej-kampanjer som har raljerat över fredsargumentet. Men de glömmer vad det är för vi har sett, ett präglat av diktatur, ett präglat av förtryck och ett präglat av fattigdom. Steg för steg motar vi tillbaka detta. När jag föddes gick en järnridå genom denna kontinent. ser vi hur länder som då var förtryckta nu är fria och kan delta i ett brett europeiskt samarbete. Det är välkommet och bra. Steg för steg blir det fler demokratier i , och fler människor lever i frihet. kommer EU att ta in sin 28:e medlem. Det som jag besökte var inte utan . Resan dit gick med buss genom det som partier i denna riksdag hade långtgående politiska samarbeten med, genom och ett förtryckt till ett land som levde i fattigdom och förtryck, ett land som välkomnas in i den europeiska gemenskapen. Vi hoppas att de ska få en bra framtid tillsammans med oss i Europeiska unionen. Det sker inte utan utmaningar, men tillsammans bygger vi friare, rikare och roligare liv. En bärande del i detta är att vi fritt kan byta resultatet av vårt arbete med andra. Antingen det gäller tjänster eller handel med jordbruksvaror och andra produkter är det viktigt att vi kan byta vårt bästa arbete med andras. Det är precis den typen av specialisering som gör oss rika och fria. En stor del av utmaningen är nu att möta en helt annan konkurrens på den globala marknaden; det gäller både svenska och övriga europeiska företag. I den konkurrensen måste länder ta krafttag för att förbättra sina möjligheter att hävda sig. Ett sätt att sammanfatta utmaning kan vara att säga att omfattar av jordens befolkning. Vi har av världens ekonomi och ungefär hälften av världens utgifter på det sociala området. Det är något som vi i denna kammare är stolta och glada över, men det ställer enorma krav på vår förmåga att effektivt kunna producera, att kunna vara konkurrenskraftiga. I det perspektivet är den gemensamma marknaden och ett öppet mot omvärlden två av våra viktigaste verktyg. allra viktigaste utmaning är att möta ungdomsarbetslösheten. I land efter land ser vi hur ungdomar har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Det gäller och tyvärr i ännu större utsträckning många andra europeiska länder. Jag är övertygad om att ifall vi ska möta den utvecklingen måste vi erbjuda unga människor goda möjligheter att få bidra med sitt arbete på en stor, fri och gemensam marknad. länder har brottats med strukturproblem. har haft budgetunderskott vartenda år sedan jag föddes, och trenden med ökande utanförskap och stigande arbetslöshet har pågått . Jag tycker att det är dags att vi försöker bryta den utvecklingen. En väg att göra det är att värna och öka den ekonomiska friheten i . Varför är det viktigt? Jo, för att det ger goda möjligheter för människor att vara produktiva, innovativa, göra saker som de fritt kan byta med andra. Hur ser det då ut med den ekonomiska friheten i ? Det finns en grupp länder, tillhör dem, som klarar sig ganska väl när man jämför internationellt. I Heritages stora rankning kommer på 18:e plats. Bäst i EU är på 9:e plats. Inget EU-land tillhör topp-5. Där hittar vi i stället länder som , , , och det europeiska landet . Hur går det för andra europeiska länder? med sina stora budgetunderskott kommer på 62:a plats när man jämför ekonomisk frihet, mellan och , och på 67:e plats. kommer på 83:e plats, mellan och , och först på 117:e plats, mellan och . Detta innebär att om man viktar länder efter ekonomisk storlek och räknar fram någon form av gemensam nämnare på hur den gemensamma marknaden ser ut kommer EU-27 på 42:a plats, efter och . Eurozonen kommer på 47:e plats och hamnar därmed efter . Det är ett tydligt tecken, tycker jag, på att vi visserligen talar mycket om en gemensam marknad, men vi behöver göra mer, inte bara för att göra marknaden gemensam utan också, och kanske främst, för att göra den fri. En viktig lärdom av detta är att det är i länderna som det ser olika ut. Det finns ingen gemensam europeisk ekonomi i detta, utan det är i länderna vi har ställt till problemen och det är i länderna vi måste möta dem. Allt tal om att det ska trumfas ut i någon form av överstatlig lösning, one size fits all, tror jag inte på, för det kommer aldrig att fungera. Tvärtom behöver vi ta krafttag för att stärka en inre marknad som fungerar, en inre marknad till exempel för tjänster. Det skulle enligt en ny rapport kunna öka välståndet i med , det vill säga värdet av produktion under . Det finns goda förutsättningar för att ta sig vidare till någonting bättre. Det enda vi behöver göra är att lära av varandra.