prot · H00977 · 2013-03-13 00:00:00 — Min utgångspunkt är att vi måste sluta klanka ned på en sjukförsäkringsreform som om just rehabiliteringen möter upp till sjukförsäkringsreformen kommer att kunna bidra till en sann arbetslinje, nämligen att de som inte behöver vara förtidspensionerade i stället ges stöd och hjälp att komma in i arbetslivet. Och är rehabiliteringen central. Men beskriv det inte, , som att människor kastas ut från sjukförsäkringen trots att de är livshotande sjuka, för det stämmer helt enkelt inte. Jag tycker att det är dags att lägga ned den typen av retorik som inte låter medborgarna känna trygghet i ett system som i allt väsentligt fungerar väldigt bra. 94 (MP) replik: Jag kan bara upprepa det faktum att det som faktiskt sker när man har en bortre gräns och när människor utförsäkras på det sätt som sker är att människor helt enkelt hamnar utanför systemet. Det är någonting som vi ser väldigt allvarligt på. Vi vill inte ha ett system där människor kan falla mellan stolarna på det sättet, att de som är absolut mest utsatta i vårt samhälle drabbas av den här politiken. kan vi ta ett litet steg. Men vi ser att det behövs enorma förändringar av hela systemet för att det ska fungera mycket bättre än vad det också gjorde tidigare och än vad det gör . 95 (SD): sitter i för att ta ansvar, och det här är inte första gången som väljer att göra gemensam sak med den övriga oppositionen för att driva igenom ett utskottsinitiativ. Det har även hänt att vi har avslagit förslag till utskottsinitiativ när vi har bedömt att de inte har varit ansvarsfulla. Det har sedan den borgerliga regeringens tillträde och framför allt sjukförsäkringsreform 2008 uppdagats ett antal brister i det nya systemet. Det är egentligen inte särskilt konstigt, därför att regeringen genomförde en stor reform på förhållandevis , och det är väldigt svårt att förutspå vilka praktiska konsekvenser som ett nytt sjukförsäkringssystem kan få. Flera av bristerna är redan avhjälpta, men för är det en självklarhet att vi bidrar till att vidta åtgärder när brister uppdagas. Det pågår som bekant en socialförsäkringsutredning som ska vara klar . Men är det viktigt för enskilda försäkringstagare och för hela samhället att de problem som upptäcks blir åtgärdade. I finns en ganska bred missuppfattning bland många. När jag säger bland många syftar jag huvudsakligen på dem som kanske inte har varit långtidssjukskrivna, som sällan eller aldrig varit arbetslösa och definitivt aldrig bostadslösa. Missuppfattningen är att det man har rätt till i det får man. Dess värre är verkligheten en annan. Det finns, för att gå lite grann utanför betänkandet, hemlösa som uppfyller alla krav som ställs för att få en bostad, för att få hjälp med det av samhället, men som inte får det helt enkelt för att det inte finns resurser till det. Om det inte finns några bostäder kan man ju inte ge en bostad ens till en hemlös. må vara ett bra land på många sätt, men det är inte felfritt. Alla får inte alltid allt som de har rätt till. Och detsamma gäller rätten till rehabilitering. Av den information som framkommit ur den långa process som vi i socialförsäkringsutskottet tagit oss igenom tycks det som att någon procent av de försäkrade når fram till gränsen för utförsäkring innan de hunnit få sitt behov av rehabilitering utrett. Jag vet inte om vi med säkerhet kan säga exakt vad det beror på, om det beror på administrativa problem eller på resursbrist, men oavsett vilket drabbar det den enskilde. Jag menar att det är fullt rimligt att gränsen för utförsäkring borde kunna flyttas för de personer som inte fått vad de har rätt till, det vill säga de som inte fått sin rehabiliteringsinsats innan den bortre gränsen för sjukpenning är nådd. I utskottets tillkännagivande till regeringen uttrycks att de som behöver rehabilitering ska få det innan den bortre gränsen för sjukpenning nås. Skulle rehabiliteringsinsatser sättas in tidigare som en följd av detta ökar också möjligheten för återgång i arbete. Inspektionen för socialförsäkringen har bland annat slagit fast att tidiga rehabiliteringsinsatser ökar möjligheten för återgång i arbete. När det gäller den här processen har vi lyssnat på och Arbetsförmedlingen samt bjudit in professorer från , professor och professor emeritus . Av fick vi höra att de inte hade all den information som vi bad om. Inte heller hade Arbetsförmedlingen all den information som vi frågade efter. De båda professorer som jag nämnde sade uttryckligen att det finns för lite forskning, för lite kunskap, för lite information. Jag uttolkade dock av den information som vi trots allt fick från att av dem som utförsäkras inte har fått sitt behov av rehabilitering utrett ens en gång. Det är förvisso en liten andel, vilket konstaterats tidigare, men det är av nog så stor betydelse för den enskilde. Insikten om att det finns för lite information är också en insikt. Bara genom att känna till det har ett litet framsteg gjorts. Det har banat väg för möjligheten att regeringen ska vidta åtgärder. Vi måste inse att förbättringar kostar pengar. har i sina budgetmotioner anslagit mer pengar till sjukpenning och rehabilitering än vad regeringen har gjort. I vårt senaste förslag avsätter vi mer än vad regeringen gör i sin budgetproposition. Därmed kan konstateras att tar ansvar. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 96 (V): Vi lappar och vi lagar så gott det går. Vi försöker lappa och laga i den rehabiliteringskedja som inte fungerar. Vi är de rödgröna i oppositionen. Vi lappar och lagar. Jag är förstås glad över att vi slutligen har nått fram till ett enigt utskott som ger sjuka rätt till rehabilitering, rätt till rehabilitering , innan de magiska tidsgränserna nås. Det kan man tycka är en självklarhet, men tyvärr är det ingen självklarhet för alla . Att tillsammans med Socialdemokraterna och helt vill slopa den bortre tidsgränsen är ingen hemlighet. Det är en tidsgräns som har betytt och kommer att betyda såväl fortsatt sjukdom som fattigdom för tiotusentals människor. Men det finns ingen enighet om att ta bort den bortre tidsgränsen, och därför måste vi lappa och laga så gott det går, och också laga brister som finns i kedjan. Jag får säga som flera talare före mig att detta för att vara ett utskottsinitiativ är väl förberett. Frågan är naturligtvis inte utredd till fullo, men vi har diskuterat den länge, utfrågat massor av myndigheter, och närliggande utskott har fått säga sitt. Uppdraget att utreda vidare och förverkliga kommer efter beslut att ligga på regeringens bord och vara regeringens ansvar. Det är ungefär 65 000 långvarigt sjuka som blivit av med sin ersättning eftersom tiden tagit slut. Dom har varit sjuka för . Sjuka eller inte så hänvisas de till Arbetsförmedlingen och arbetslivsintroduktion. Bara en liten del av alla sjuka har fått möjlighet att arbetsträna eller fått sitt jobb anpassat till nya förutsättningar. Vi har även hört företrädare för Alliansen verifiera och hålla med om att det är så. , professor emeritus vid , är en av landets främsta forskare vad gäller rehabilitering. Enligt är det bara en fjärdedel av dem som skulle behöva rehabilitering eller anpassning och arbetsträning som verkligen fått det. Det är naturligtvis helt uppåt väggarna och orimligt. Vi har också lyssnat på generaldirektör, . Han sade vid sitt besök i utskottet att inte visste hur många det var som hade gått över tiden ett begrepp som har fått en ny betydelse det vill säga att inte vet hur många som inte fått någon rehabilitering innan det var . vet inte heller hur stort behovet av rehabilitering på arbetsplatsen är. Ja, det är fakta att vi saknar fakta. saknar också fakta. Man kunde kanske tro att , som är en av myndigheterna som fått ge sin syn på vårt förslag, skulle välkomna ett beslut som ger rätt till rehabilitering innan man blir utförsäkrad, men faktiskt inte, möjligen brända av tidigare dåligt utredda förändringar av alliansregeringen. själv, som mest ser problem, säger att det fanns besvärande brister i det lagstiftningsärende som ledde fram till att rehabiliteringskedjan infördes . Jag och många med mig kan skriva under på att det fanns besvärande brister, det är bland annat därför som vi står här , och det finns många människor som vittnar om hur de besvärande bristerna har förstört deras liv. Det var illa beredda och snabbt genomförda försämringar för ett stort antal människor som hade oturen att bli sjuka. Några av dem som drabbats av rehabiliteringskedjans stora brister och tidsgränserna i den beskriver hur deras liv förstörts inte bara av sjukdomen utan också av att ersättningsdagarna tagit slut och ekonomin fullständigt havererat. Några av de drabbade beskriver sina öden i skriften Onådiga luntan berättelser från dom som ställts utanför, en skrift som överlämnades till några av oss i . Till skillnad från nådiga luntan som statsbudgeten åtminstone tidigare kallades är det ingen nådig läsning och man måste vara gjord av sten för att inte förstå att utförsäkring inte är humant. Tyvärr skulle inte de ungefär 40 sjuka människor som i Onådiga luntan beskriver sitt helvete på jorden bli hjälpta ens med dagens steg mot rehabilitering innan utförsäkring. Sanningen är den att för de flesta av dessa 40 har tåget redan gått, och dessa 40 utgör toppen av ett . Jobbet är borta, lägenheten och bilen är också borta. Det är berättelsen där en studentmössa för är en katastrof. Det är berättelsen om döttrar i trasiga kläder. Det är berättelser om hopp och förtvivlan och om läkare som försöker bota depression med piller. Men mot arbetslöshet, mot myndigheter, mot arbetsförnedring och ett förstört liv finns inga piller, skriver en kvinna som pendlar mellan hopp och förtvivlan och slutligen desperation. Onådiga luntan läs den om ni inte har gjort det. För alla dessa 40 och för de ungefär 65 000 som har utförsäkrats behövs rehabilitering och inte utförsäkring och fattigdom. Sanningen är den att uppnådde de första personerna den bortre tidsgränsen för sjukpenning till följd av ändrade sjukförsäkringsregler. Fler kommer att återvända en andra gång. Det är ytterst få som har kommit i arbete. Alldeles för många som är inskrivna hos Arbetsförmedlingen har inte någon ersättning alls från vare sig arbete, arbetslöshetsförsäkring eller i form av aktivitetsstöd. Många väntar fortfarande på besked om de ska få komma tillbaka till sjukförsäkringen eller inte. Detta skriver vi i betänkandet. Det ville inte Alliansen att det skulle stå, fastän alla vet att det är precis så det är. Så här ser det ut. Mycket behöver göras. Vi lappar och lagar utsorteringsmekanismen som rehabiliteringskedjan har blivit med utförsäkring och tidsgränser som inte tar hänsyn till att människors sjukdomar inte låter sig styras av administrativa gränser. Det är i varje fall ett steg framåt att vi i utskottet är överens om att sjuka ska få rehabilitering innan de utförsäkras. Det är ett förslag som i gamla , numera Arbetet, sågade som populistiskt. Men ni står bakom det, och vi är glada för det. I samma andetag säger i att oppositionen i stället borde föreslå lagstiftning om obligatorisk företagshälsovård. Det har vi hört nämna i kammaren under debatten också här . Det är jättebra. Vi har redan en motion om det i arbetsmarknadsutskottet där vi tycker att regeringen borde ta initiativ att tillsammans med arbetsmarknadens parter se till att alla arbetstagare har rätt till företagshälsovård. Jag är jätteglad att märker det. Men jag är lite orolig för att inte riktigt har förstått att hon ingår i regeringsunderlaget. Det vore bra om regeringen tog det initiativet. Men vi välkomnar förstås ett sådant utskottsinitiativ i det utskott som passar för ändamålet. Jag vill avsluta med att yrka bifall till utskottets förslag i det betänkande vi behandlar . 97 FINN (M) replik: Jag tyckte att inledde på ett väldigt positivt sätt. Jag vill understryka att jag också är glad över att vi har ett enigt betänkande när det handlar om en fortsatt satsning på rehabiliteringsinsatser. Det är precis det regeringen har gjort under alla år sedan den tillträdde. i anförandet kommer igen in på vanföreställningen att utförsäkring inte är humant. Man vägrar att se hur sjukförsäkringen är riggad. Av de 65 000 som lämnar sjukförsäkringen vid den bortre tidsgränsen har drygt 15 000 undantag för att fortsätta. Det är alltså inte så att de administrativa gränserna fullständigt gör att människor inte får lov att stanna kvar i sjukförsäkringen. Detta måste ni erkänna. Motfrågan är, : Hur är det egentligen? Om man tar bort den bortre tidsgränsen, hur många ska fortsätta i sjukförsäkringen? Ska det vara , och ska de sedan övergå i förtidspension? Det var vad som hände tidigare. som är ett feministiskt parti måste bli ytterligt störda av detta med tanke på att av dessa personer är kvinnor. De får i stället en chans. Om de inte har undantag, utan det finns anledning att prova arbetsförmågan på arbetslivsintroduktionen hos Arbetsförmedlingen, stannar ungefär hälften kvar. Av dem har fått arbete, och är arbetssökande. En fjärdedel av dessa individer fortsätter i arbetsmarknadsprogrammen och står mycket närmare arbetsmarknaden. Deras alternativ är det som säger och som de andra rödgröna fortsätter att hävda, nämligen att dessa individer i stället skulle bli förtidspensionärer. Om nu av dem är kvinnor, hur kan ett feministiskt parti se så cyniskt på människor och föregripa det hela genom att säga: Vi vill inte ha några sådana förändringar, och vi vill inte ha någon bortre tidsgräns? Det är inte en administrativ tidsgräns. Det är en gräns för att människor ska få prova möjligheten att komma närmare arbetsmarknaden. Det är humant. 98 (V) replik: Jag vet inte vad det är för vanföreställningar och vem av oss som i så fall har vanföreställningar. De som är med i Onådiga luntan är bara 40 personer. Dessa människor är bara toppen av ett . De må vara 50 000, 65 000, 6 000 eller 2 000. Det är illa nog om det är så många människor. Finns det en människa som blir illa hanterad är det illa. Vi vill naturligtvis inte att det ska se ut på det sättet. Vi menar att det inte handlar om de administrativa tidsgränserna som bara ställer krav på den enskilda. De är på något sätt fågel Fenix. Då har vi löst alla problem. Det är klart att det inte är så. Det handlar om rätten till rehabilitering oavsett vilken typ av rehabilitering som människor behöver. Eftersom vi är olika så behövs det olika. Det är inte alls så att vi vill tillbaka till någonting som var. var vi på väg att minska sjukskrivningstalen. Men vi behöver göra mer och bättre saker. När det gäller att är ett feministiskt parti är vi i stort sett det enda i . Vi tycker naturligtvis inte att det är rimligt att av de sjukskrivna är kvinnor. Det beror bland annat på att kvinnor jobbar i yrken där de blir överansträngda och överbelastade. De har osäkra anställningsvillkor. Det visar utredning Kedjan som brast. Jag vill minnas att det var av dem som inte hade en tillsvidareanställning som över huvud taget kom i fråga för en anpassning tillbaka till det jobb de hade. De som inte har en tillsvidareanställning är många, och de blir fler. De har över huvud taget inte den möjligheten. 99 FINN (M) replik: Jag vill återigen säga att vi är glada att vi är överens om fortsatta satsningar på rehabilitering, precis som alliansregeringen har gjort sedan den tillträdde. Sedan vill jag fundera lite grann över Onådiga luntan. Jag håller med att ett misslyckat fall är ett människoöde som borde förtjäna en bättre hantering. Men när man extrapolerar dessa 40 personer och säger att de är toppen av ett blir jag lite undrande. Enligt attitydundersökningen som gjorts bland alla de kvinnor som har befunnit sig i arbetslivsintroduktionen är majoriteten väldigt positivt till att de har fått denna möjlighet. De skulle inte få det i ett system utan en bortre tidsgräns och utan de så kallade administrativa tidsgränserna som ni nämner. Av dem som får möjligheten att prova detta är majoriteten positiva. Frågan är hur sann beskrivningen är att dessa 40 är toppen av ett . Det må vara väldigt olyckliga fall. Men skräm inte upp alla de andra tiotusentals individerna som i stället får hjälp och ser det positiva i detta. Jag kan hålla med om att i den bästa av världar ska inget system låta någon hamna mellan stolarna. Men det är ett väldigt orättfärdigt sätt att beskriva ett system. Av 40 hjärtknipande fall drar man slutsatsen att tiotusentals människor har gått samma öde till mötes. Jag vill se de siffrorna. Det strider mot den bedömning man har gjort inom arbetslivsintroduktionen när myndigheterna har följt upp detta tillsammans. Där får man klartecken för att majoriteten är väldigt glad för att ha fått denna möjlighet. De administrativa tidsgränserna är inte som ni från oppositionen försöker hävda någonting som enbart är den enskilda individens ansvar. Den enskilda individen är i fokus för att de administrativa tidsgränserna ska tvinga aktörerna att se över om några mer insatser, till exempel rehabiliteringsinsatser, ska göras för att individen ska komma närmare arbetsmarknaden. Detta leder ofta till att människor får en chans till arbetslivsintroduktion, och då är man i majoriteten väldigt nöjd. Det är synd att inte detta tillkännages från oppositionen. 100 (V) replik: Vi kan fortsätta att slå varandra i huvudet med siffror. Ingen av oss känner egentligen till hur många det är. har också noll koll på hur många som får rehabilitering och annat. Det förs inte heller någon könsuppdelad statistik, eftersom alliansregeringen har tagit bort den delen. Vi kommer därför inte heller att veta hur det kommer att se ut. Det vi vet är det vi talade om tidigare och som Finn talar sig så varm för. Det gäller kvinnornas roll. Man kan gå till djupintervjuerna. Det är 335, 340 eller 350 som intervjuade. Det fanns de som var jättenöjda med att någon över huvud taget hade brytt sig om dem. Det är alldeles sant. Det är bra. Alternativet är att människor blir utförsäkrade fastän de inte vare sig fått rehabilitering, kunnat komma tillbaka till sitt arbete eller kunnat ta ett annat arbete. Detta är omänskligt. Detta kan väl ingen vara överens om. Ni försöker blanda bort korten och säga att det inte är så här, att det finns oskälighetsprövning och så vidare. Men varför möter vi då dessa människor? De finns faktiskt i verkligheten och inte bara på papper. De finns som de ca 40 som man har berättat om här, de finns i den undersökning som har gjort och de finns förstås bland de 65 000 personer som har blivit utförsäkrade. Av dessa är det många som blir omförsäkrade. Många lever i ett totalt utanförskap när det gäller ekonomi. De finns inte ens registrerade någonstans därför att de har en sambo, en man eller en hustru som försörjer dem eftersom de inte får någonting. Då finns de inte ens i någon statistik. Om detta kan väl ändå inte Finn och alliansregeringen säga: De här 40 är inte toppen på ett . Det är fler än så; det kan jag lova. Det vet vi, och det vet Finn också. 101 (C) replik: Det är oerhört intressant att lyssna på i talarstolen, bland annat när hon uttrycker att vi lappar och lagar i den nuvarande försäkringen. Jag undrar vad menar med det. Faktum är att vi alla i den här kammaren var överens om att skulle göra den utredning som hon gjorde. De förslag hon kom fram till skulle då förändra sjukförsäkringen till det bättre. Därför införde vi något helt nytt i stället för att lappa och laga i det som tidigare fanns. Det som har förekommit i den nuvarande sjukförsäkringen under de få år som den har funnits har inneburit att vi har förbättrat. Vad jag förstod av utskottsinitiativet var att vi skulle förbättra det hela ännu mer på rehabiliteringsområdet. Men uppenbarligen har vi haft olika syn på vad utskottsinitiativet innebar. Det som tillika och även har sagt var att de vill ta bort den bortre gränsen. De vill att man ska få mer pengar. Är syftet med utskottsinitiativet rehabilitering och att man ska ta bort den bortre gränsen och att man ska få mer pengar? Eller vad handlar egentligen detta utskottsinitiativ om, ? 102 (V) replik: Utskottsinitiativet handlar om det som det uttrycker, nämligen att vi vill att regeringen i vårbudgeten aviserar att man till höstbudgeten kommer att komma med konkreta förslag på hur man ska se till att de som behöver rehabilitering också ska få det innan tidsgränserna slår till. Det är precis det som vi tror att ni är överens med oss om. Sedan är det ingen hemlighet, som jag sade, att vi i , och vill avskaffa den bortre tidsgränsen. Vi menar att den inte är något som gör att människor mår bra. Tvärtom gör den att människor som fortsätter att vara sjuka ändå ramlar över kanten när de har gått över tiden, så att säga. De får inte några pengar, och det blir en fruktansvärd fattigdom ovanpå detta att de redan är sjuka. Det är inget konstigt. Vi har olika åsikter om detta, men det är inte det som detta handlar om. När vi säger lappa och laga handlar det om att eftersom vi inte får en majoritet för att ta bort den bortre tidsgränsen får vi lappa och laga. Då får vi täppa till de värsta sakerna som vi tycker att människor far illa av, och vi får göra det där vi får majoritet för det. Det är inte konstigare än så. Om med flera i Alliansen tycker att vi ska ta bort tidsgränsen fine! Det är klart att vi vill det också. Men inte heller detta är allena saliggörande. Vi måste fortsätta att se till att människor får sjukvård vilken typ av rehabilitering de än behöver, oavsett om vi har tidsgränser eller inte. Men tidsgränserna ska inte drabba de enskilda. Det är vi i samhället som ska se till att vi gör detta för individen. 103 (C) replik: Jag vill fortsätta att uppehålla mig vid det här med lappa och laga. Jag förstår det inte riktigt; det måste jag vara uppriktig och säga. Enligt mitt förmenande har det kommit ett lappande och ett lagande tidigare i ett utskottsinitiativ från oppositionen. Det handlade om att byta ut begreppet den reguljära arbetsmarknaden mot normalt förekommande arbete. Bland andra säger att detta inte har gjort någon skillnad. Det blir då något som är en otydlighet i denna behandling. När man nu också i detta sammanhang fortsätter att röra sig med begreppet rehabilitering som man vill förändra och ändå ständigt kommer tillbaka till den bortre gränsen och ekonomin blir det också otydlighet. Därför förvånar det mig att inte tar tillfället i akt och säger vilken typ av rehabilitering som man vill förbättra och förändra. Jag skulle vilja höra vilka olika metoder och olika förslag det handlar om. har en könsuppdelad statistik. Jag är ledsen att jag inte har detta papper här så att jag kan visa det för . Finn hade det här , men han gav det till . Detta papper visar att det finns könsuppdelad statistik. Man ska inte fara med osanning, utan man ska vara tydlig speciellt när det rör sig om utskottsinitiativ. Om man ska kunna göra något bra av utskottsinitiativ måste man vara tydlig. Vilka olika former av rehabilitering ser att vi ska förbättra och förändra? 104 (V) replik: Jag ska börja med att svara på frågan om vilken typ av rehabilitering vi vill se. Vi vill se den rehabilitering som man behöver. Jag kanske skulle behöva en typ av rehabilitering, en helt annan och Finn en tredje. Vi måste kunna se till var och en efter behov. Det är precis vad det gäller. Det kan handla om sjukvård, sjukgymnastik eller vad du vill. Det är inte så himla konstigt. Man kan hitta en del bra exempel i våra motioner. Det handlar förstås om rätt till rehabilitering. har själv nämnt företagshälsovård här i kammaren och sagt att hon tycker att oppositionen borde ta ett utskottsinitiativ till en obligatorisk företagshälsovård. Jag tycker fortfarande att det är lika roligt att inte riktigt förstår att hon är en del av regeringsunderlaget och borde ta ett sådant initiativ. Det kommer vi att stödja, så det är bara att köra på.