prot · H00981 · 2013-03-20 00:00:00 — Behoven av järnvägssatsningar är stora i såväl som Bergslagen, där gruvnäringen leder till stor belastning på infrastrukturen. Vi ser prioriteringar på en utbyggnad av ytterligare mötesspår på samt en samhällsekonomisk analys av en ny sträckning mellan och innan beslut tas för vidare åtgärder. Viktigt att påpeka är att banavgifterna bör hållas på en rimlig nivå för att inte utkonkurrera tåget som transportmedel. I sammanhanget måste det även poängteras att och är starka gruvnationer och att stora mängder malm transporteras till djuphamnen i . En koordinering med våra grannländer vad avser satsningar på infrastruktur faller sig därmed fullt naturlig. Gruvnäringen sysselsätter fler människor än någonsin, och flera gruvor står inför antingen nystart eller expansion. Arbetsmarknaden har dock haft svårt att erbjuda den kompetens som näringen så väl behöver. Vi ser skyndsamma satsningar på de utbildningar som näringen behöver, alltifrån längre ingenjörsutbildningar till kortare kvalificerade yrkesutbildningar, exempelvis maskinoperatörer och dylikt. För att våra gruvkommuner även ska kunna attrahera varaktig arbetskraft krävs fundamentala saker såsom bostäder och en fullgod service i övrigt, exempelvis barnomsorg. Vi ser en reformerad mineralersättning där kommunerna får ett större värde från gruvorna och därmed en ökad möjlighet att finansiera och attrahera varaktig arbetskraft. Vår syn är att det finns ett ömsesidigt intresse mellan stat, kommun och landsting samt markägare och gruvbolag gällande en reformering av mineralersättningen. Att kommuner och landsting kompenseras för denna ökade efterfrågan i den offentliga servicen tycker vi är självklart, och vi vill därmed justera mineralersättningen så att de erhåller ett rimligt värde av det som bryts. Vi ser även att markägaren får rätt till en större del av värdet på det som bryts, för de eventuella olägenheter som en prospektering faktiskt medför. Om staten ska ha större möjligheter och incitament att bedriva en aktiv och gruvvänlig politik måste den även tillföras mer resurser för detta ändamål. Statens roll ska vara att bygga lämplig infrastruktur och bedriva en aktiv utbildnings- och arbetsmarknadspolitik, en aktiv prospektering samt skyndsamt behandla frågor om koncessionstillstånd och prospekteringsrättigheter med högt satta miljömål. Enligt vår mening bör staten erhålla en större andel av det värde som bryts i en gruva. geologiska undersökning har en nyckelfunktion inom en aktiv gruvpolitik. Utöver att vara expertmyndighet för berg, jord och grundvatten vill vi ge SGU en mer proaktiv roll i själva prospekteringsarbetet, i likhet med de norska och finska motsvarigheterna. Dessutom ser vi positivt på satsningar inom forskning i syfte att utveckla och införa ny kunskap och nya metoder i SGU:s verksamhet. Även Bergsstaten har en nyckelroll i vår aktiva gruvpolitik. Vår ambition är att Bergsstaten måste bli mer effektiv i sin roll som koncessionstilldelare. Våra miljömål ska vara högt satta, och för att kvaliteten i Bergsstatens verksamhet inte ska bli lidande ser vi att erforderliga resurser tillsätts. har genom sin tradition som gruvnation en stark kompetens inom gruvnäringen. Denna kompetens är dock inte given för alltid, utan vi måste kontinuerligt hävda vår position. Vi önskar anslå medel till ett nytt forskningscentrum för att flytta fram våra positioner inom mineralogi och geovetenskap. Detta förutsätter såklart en vilja hos våra grannländer, men vår övertygelse är att vi blir mycket starkare och mer konkurrenskraftiga om vi söker samordna våra forskningsresurser. har en pragmatisk och öppen inställning till uranbrytning i . Det finns potentiella värden i en eventuell framtida brytning av uran, men vi respekterar det kommunala självstyret och ser positivt på att kommunerna fortsättningsvis får behålla vetorätten mot eventuell brytning. Vi ser betydande utmaningar med utvinning av skiffergas . Man bör därför noggrant följa utvecklingen på området och ta del av de utredningar och den kompetens som finns att tillgå. Då utvinning av skiffergas är relativt nytt i är det av största vikt att gå varsamt till väga. Gällande den nu framtagna mineralstrategin ser vi positivt på att den är klar och att det finns något att utgå ifrån. Givetvis finns det delar som bör belysas ännu mer, till exempel tillståndsprocesserna. Men en framtagen strategi är bättre än ingen strategi alls. 76 (V): Dagens debatt handlar om mineralpolitiska frågor. har i två motioner tagit upp yrkanden som berör mineralnäringen och närliggande frågor. Jag kommer i mitt anförande att beröra frågan om mineralersättningens storlek och frågan om uranbrytningen. Men ska vi komma ihåg att ett modernt samhälle som det vi lever i är helt beroende av mineraler och metaller. Det är bara att titta på våra Ipadar, mobiltelefoner, tv-apparater och vindkraftverk. Alla dessa innehåller mineraler i olika mängder. Därför är det också viktigt att förstå och ha en politik som tar utgångspunkt i nödvändigheten av att hantera dessa frågor med största omsorg. Innan jag kommer in på själva frågan om mineralersättning ska vi komma ihåg att svensk gruvnäring också är historien om framväxt som industrination och välfärdsland. har vi utvecklat svensk gruvnäring till att bli den moderna gruvindustri som den är . Vi har haft de grundläggande förutsättningarna. Vi har haft skogen och vi har haft vattenkraften som har varit en förutsättning för att vi på ett framgångsrikt sätt ska kunna bryta och bearbeta våra mineraltillgångar. Ur denna verksamhet har det också växt fram en världsledande verkstadsindustri som i sin tur har skapat välfärd, ekonomisk tillväxt och arbetstillfällen i hela landet. Detta är någonting som vi kan vara stolta över. Det har inte skett bara av nödvändighet, utan det har skett genom en upparbetning av kunskap genom generationer och en medveten satsning på de naturresurser som vi har använt genom historien. Men det har inte alltid varit så. Vi har haft perioder när gruvnäringen verkligen har varit ifrågasatt och där vi också har ifrågasatt själva existensen för industripolitiken här i . Det var tjänstesamhället som skulle lyfta oss inte den gammalmodiga industripolitiken. kallade man Bergslagen för rostbältet i mycket negativ bemärkelse. Det fanns ingen framtid. Gruvorna lades ned, hyttorna stängdes och stålverken var utsatta för internationell konkurrens. är tongångarna helt andra. har gruvnäringen fått en renässans som saknar motstycke i svensk historia inte tack vare vår historia utan tack vare att det finns en ekonomisk tillväxt, en växande befolkning i världen och växande ekonomier framför allt i , , och . Detta gör att efterfrågan på mineraler ökar, och det har också fått återspeglingar på . Detta är givetvis i grunden positivt. Jag kan försäkra er att det i många gamla gruvsamhällen finns luttrade kommunpolitiker som har sett nedgångarna, befolkningsomflyttningarna och befolkningsminskningarna. De ser nu en framtid med ökad befolkning, ökade skatteinkomster och en växande framtidstro. Det finns anledning till framtidstro. Detta är i grunden någonting positivt. Men om man vänder på myntet och kikar lite grann på baksidan ser man också en rad utmaningar som kommunerna står inför och som man måste ta på allvar. Vi ska komma ihåg att gruvverksamhet och gruvnäring är extremt miljöpåverkande. Vi kan bara titta på det stora experimentet med uranbrytning i i slutet av 60- och i . Där ligger dagbrottet som ett öppet sår som fortfarande varar. Det belastar fortfarande samhället med miljökostnader. Det är kostnader och utmaningar som vi inte ser slutet på. Därför måste man ta människors oro på allvar när det gäller uranbrytning i och i . För är inte detta några konstigheter. Vi vill avveckla kärnkraften. Alltså behöver vi inte heller bryta uran eller prospektera efter uran. Därför yrkar jag bifall till reservation 6, där uranbrytning tas upp. Vi ser också andra konsekvenser. tog upp de två konkurserna i . Det var ett gruvbolag som via sitt dotterbolag satte två verksamheter i konkurs. Det fanns ekonomiska orsaker, men framför allt kunde man inte lösa de miljöproblem som man hade när det gäller gruvverksamheten. Och vad gjorde man? Man försatte det i konkurs och lämnade över hela kostnaden på samhället och skattebetalarna. Det är oanständigt. Det går att göra någonting åt den här delen. Om man införde ett ansvarsgenombrott skulle moderbolaget ha kunnat få stå för hela saneringskostnaden. Det hade varit rimligt. får skattebetalarna stå för det, och staten får i sista hand möjligtvis skjuta till pengar. Det finns också andra utmaningar och konfliktytor. Det handlar om markanvändningen och om konflikten mellan industripolitik, rennäringen och den växande besöksnäringen. Vad ska marken användas till, och på vilket sätt ska den exploateras? Det finns även något annat som vi måste se när vi talar om utvecklingen av gruvbygderna. Hur ska man ersätta de fastigheter som blir beslagtagna och som ska köpas ut? Den nya expropriationslagen som antogs 2010 innebär att man ersätter en sakägare med marknadsvärdet plus . Vi har konflikter i när det gäller detta. Jag kan försäkra att det inte på långa vägar täcker nyproduktion av nya hus för dessa villaägare. Marknadsvärde plus kan röra sig om högst 1 ½ miljon. En nybyggd likvärdig villa går på runt 23 miljoner. Det är lika dyrt att bygga uppe i som nere i . Skillnaden är markpriset. Annars är det lika dyrt. Detta måste man lösa, men regeringen har inte gjort någonting åt det trots att man tillsatte en utredning som fick förlängt uppdrag till 2008 eller 2010, tror jag att det var. Det var som skulle titta på de här sakerna. Ännu har man inte gjort något. I mineralstrategin kommer man fram till att man nog måste se över hur man ska lösa byggnationen i gruvkommunerna. Det är en svaghet. Problemet finns och är väl analyserat. Förslagen finns inte minst från småkommunsamverkan i landsbygdskommunerna. De har lämnat förslag på hur det ska se ut, och ingenting har gjorts. Det finns också andra konfliktytor som man måste lösa och som inte är lösta. Det gäller infrastrukturen. Vem ska stå för den? Den är nödvändig för att man ska kunna låta malmvagnarna återigen rulla från Bergslagen eller där nya gruvor öppnas i . Det gäller skolan och allmän servicetillgång. Det är väl ingen här som vill ha baracksamhällen i de nya gruvsamhällen som byggs upp eller fly-in-fly-out som för oljeborrplattformsarbetare. En grundförutsättning för en växande kommun med framtidstro är givetvis att så många som möjligt som får jobb i gruvkommunerna också bosätter sig där. Men då måste också samhällena kunna erbjuda någonting med bostäder, samhällsservice och infrastruktur. Här har staten en viktig roll att spela. Vi menar från att det är rimligt att höja mineralersättningen från dagens av uppfordrad malm till , som vi har föreslagit . Det är rimligt att utveckla och bygga upp regionala fonder som man använder för att motverka just den problembild som jag tagit upp och lösa de konfliktytor som finns. Om vi ser till mineralpolitiken är den också historien om kampen om våra naturresurser. Så har det varit när de första privilegiebreven kom fram till dagens minerallagstiftning. Vem ska äga naturtillgångarna? Är det markägare, gruvägare eller staten? Det har reglerats genom historien. Det har sett olika ut beroende på vad det varit för maktkoncentrationer. var det behov av att staten fick in så mycket som möjligt av detta. Vi hade krig som vi förde som skulle betalas med tillgångar från och . Så här har det sett ut. Ända hade vi en kronoandel på av vinsterna som tillföll staten. Det ändrades 2005. Det är dags att rikedomarna också kommer gruvsamhällena och de regionala delarna av till del. Genom att höja ersättningen och införa en gruvfond har vi möjlighet att möta utvecklingen och de utmaningar vi står inför. 77 (M): När fler reser sig ur fattigdom, bostäder byggs och industrier utvecklas ökar efterfrågan på mineraler och metaller. har ett ansvar att bidra till den globala försörjningen av dessa metaller och mineraler. Det är bra. Det ökar levnadsstandarden för människor världen över. Det är bra för miljön och den svenska gruv- och metallindustrin som lever upp till hårda miljökrav. Det ger arbetstillfällen på de orter där mineraler bryts eller där metaller smälts och i hela värdekedjan som börjar på orterna och slutar här i med it-konsulter, advokatbyråer och reklambyråer. En stor del av vår svenska välfärd kommer från råvaror som finns i vår berggrund. är en ledande gruv- och mineralnation. Naturligtvis är de geologiska förutsättningarna avgörande, men det är även politiken. Att 1992 ställde sig bakom den borgerliga regeringens förslag om att prospektering inte längre skulle äga rum i statlig regi eller med statliga medel har varit betydelsefullt. Ett viktigt motiv då var att statens roll är att skapa goda förutsättningar för företagande, inte att ge särskilt stöd till prospektering. Ledtiderna är långa i gruvnäringen. Många av de prospekteringar som har påbörjats börjar nu ge resultat i nya gruvor. Allt fler partier vill utveckla mineralavgiften till en gruvskatt. Ofta förs det fram att det är kortsiktigt utländskt riskkapital bakom investeringarna, och undertonen är att dessa företag tar våra tillgångar utan att betala för sig. Ingenting kan vara mer fel. En investering i en gruva är ett högriskprojekt. Miljarder investeras innan produktionen startar. Som exempel kan nämnas att gruvprojektet i startade . Nära 8 miljarder har investerats, och det ser ut som att det behövs 2 miljarder till för att projektet ska komma i hamn. Ofta tar det åratal innan lönsamhet nås, och under den tiden måste ägarna finansiera verksamheten. Att då hävda att det internationella riskkapitalet drivs av en jakt efter snabb avkastning kan inte beskrivas som annat än okunnigt eller kanske rent av populism. Investeringarna i en gruva är mycket långsiktiga. Det tar decennier innan investerarna har fått tillbaka sina pengar. har vi två partier som tydligt förordar en förändring av mineralavgiften. Det är och , samt i debatten som pågår utanför även ett antal socialdemokrater. Vi har hört säga att av värdet på som bryts och uppfordras är en lämplig nivå. En sådan hög skatt innebär att gruvor med svag lönsamhet kommer att avvecklas och nya gruvor blir svårare att finansiera. Skälet är helt enkelt att företagets kostnadsbild är det enda som företagsledningen kan kontrollera. Intäkterna bestäms av en nyckfull världsmarknad. Om skillnaden mellan kostnad och intäkt är liten uteblir investeringen. Om kostnaderna är högre än intäkterna läggs verksamheten ned. Med en så hög gruvskatt riskerar många av gruvprojekten i Bergslagen och att aldrig bli av. Förespråkarna utsätter gruvnäringen, dess anställda och gruvkommunerna för den oro som en hög gruvskatt kan innebära tillsammans med fluktuerande mineralpriser. dåliga 80-tal, eller att var på fallrepet , verkar inte förespråkarna för en gruvskatt minnas. Både dollarn och världsmarknadspriset kan snabbt ställa till det för dessa cykliska företag. Jag tycker att det ibland flödar av närmast nationalistiska argument för att beskatta gruvbranschen hårdare. Det sägs att utländskt kapital som ofta kommer gör vinster på våra naturresurser. Ett mycket stort utländskt intresse finns även i vindkraften. Man kan säga att även där är råvaran gratis. Ska vi då beskatta vindkraften hårdare? Nej, jag tycker inte det. Både vind och metaller är återvinningsbara. Både vind och metaller leder till investeringar, jobb, miljövänlig energi och stärkt svensk konkurrenskraft. Vi ska vara glada och stolta över att vi lyckas attrahera utländskt kapital. Regeringen har presenterat en mineralstrategi med fokus på att skapa tillväxt i hela landet genom ett långsiktigt och hållbart användande av landets mineralresurser i samklang med miljö-, natur- och kulturvärden. Mineralstrategin är ett viktigt avstamp för att ytterliggare förbättra vår konkurrenskraft och hantera de utmaningar som följer. Jag har pekat på vikten av att är ett attraktivt land att investera i. Lika viktigt är att man är i samklang med andra näringar som exempelvis besöksnäringen och rennäringen. Ofta handlar det då om markanvändning. Det är viktigt att dialogen och synergierna mellan olika näringar tas till vara. Ofta handlar det inte om antingen eller utan om både och. Den vägledning för ren- och gruvnäring vid tillståndsprocesser som i nu fått i uppdrag att ta fram är en viktig pusselbit för att kunna ta till vara detta liksom uppdrag om hur kulturmiljöer kan tas till vara av både gruv- och besöksnäringen. Lika viktigt är det att har en excellent kunskapsbas. Som norrbottning gläds jag åt att den kompetens som finns vid får ett allt större erkännande. Där finns ett gediget kunnande inom berg och metallurgi. Utanför universitetsområdet finns forskningsmasugn, Swerea Mefos forskningsanläggning och . Regeringens kraftfulla satsning med på forskning inom gruv- och mineralnäringen, metallurgi, hållbart byggande och skogsnäringen gör att dessa institutioner kan bli ännu vassare framöver. Att det svenska ordförandeskapet i lett till att Nordmin, ett expertnätverk, etableras vid stärker svensk konkurrenskraft ännu mer. Nordmin kommer att jobba med hela värdekedjan inom gruvnäringen, från prospektering till återvinning, näringslivsutvecklingsfrågor, företagens sociala ansvar och kompetensutvecklingsfrågor. I skapas nu i samarbete mellan regeringen, , näringens aktörer något som kan bli ett världsledande Excellence Center. En expanderande gruv- och mineralnäring innebär miljardinvesteringar i delar av landet där investeringar ofta har lyst med sin frånvaro. Det är mycket välkommet, men det är också en utveckling som ställer krav. De samhällen som växer i takt med gruvnäringen måste byggas på ett hållbart sätt, och attraktiva boendemiljöer måste skapas så att arbetskraftspendling över långa sträckor undviks. beslut om nya huvudnivåer i och är två mycket viktiga beslut som ger förutsättningar för lokal, regional och nationell tillväxt. Besluten innebär stora förflyttningar av människor och bostäder i dessa två områden. Här har regeringen tydligt uttryckt att statens ägande i är en viktig och generell förutsättning för att säkerställa bolagets ansvar i stadsomvandlingen, där styrelserepresentation och kontinuerlig dialog inbegriper ett miljömässigt och socialt ansvarstagande. Ställningstagandet är bra. Det är självklart att staten som ägare tar sitt ansvar och att det i regeringens riktlinjer till tydligt framgår vilket ansvar bolaget har för stadsomvandlingen. Regeringens besked till Malmfältsborna skiljer sig därmed rejält från dåvarande socialdemokratiska partiledaren besked vid besöket i då han aviserade att Socialdemokraterna avser att utreda ansvaret för stadsflytten. Vad Socialdemokraterna nu vill är oklart då deras utkast till samverkansprogram för gruvnäringen är ute på remiss. Att upprätthålla en hög nivå på antalet prospekteringar är viktigt, dels eftersom prospekteringarna ger kunskap om vad som finns i backen, dels eftersom det finns ett samband mellan prospekteringsaktivitet och framtida gruvor. Att begränsa möjligheterna till prospektering, som vissa motionärer förespråkar, är dumt både ur ett kunskapsperspektiv och ur ett samhällsperspektiv. Uran är anledningen till att vissa motionärer vill begränsa möjligheterna. Jag förstår oron men upplever den som delvis obefogad då det redan finns tydliga bestämmelser för uran. Kommuner har möjlighet att yttra sig om undersökningstillstånd för alunskiffer som är en bergart som är rik på uran. Dessutom finns ett kommunalt veto mot uranbrytning. Efterfrågan på mineraler är stor och växande, inte minst inom den högteknologiska energiindustrin och miljöindustrin. som nation har goda möjligheter att vidareutveckla näringen. Vi har fyndigheter, lång erfarenhet, hygglig infrastruktur, miljömedvetande och bra lagstiftning. Jag avslutar med att yrka bifall till utskottets förslag. 78 (V) replik: Jag tackar för anförandet trots att han började hela anförandet med att gå till angrepp mot och den höjning av mineralersättningen som vi har föreslagit. Det är ingen skatt, utan det är en höjning inom befintligt regelverk som vi har inom den minerallag som finns. Det är alltså ingen skatt. Det är bara ett sätt för att förvilla i debatten. sade att staten har ett stort ansvar för utvecklingen i gruvbygderna. Det var ju det jag tog upp. Jag tog upp de miljöutmaningar som vi står inför när det gäller gruvhanteringen. Vi kan inte bortse från dem. Vi kan inte bortse från människors oro när deras hus ska beslagtas. Det måste lösas, men ni har inte presenterat någon lösning. Vilket är statens ansvar? Vi föreslår att man genom en höjning av mineralersättningen bygger upp en regional fond för att kunna bygga bostäder, lösa markfrågor och lösa miljöproblem och för att kunna satsa ytterligare på SGU så att prospekteringar kan göras i områden som inte är intressanta för gruvbolagen att prospektera. Detta tycker vi är viktigt i en mineralpolitik, och det borde finnas med i en mineralstrategi. Men ni har ingenting. Vad tänker ni göra åt dessa utmaningar? Vi vill ju göra något. Storleken på mineralersättningen kan diskuteras men att det skulle innebära att vi inte får några nya gruvor är rent nys. De allra flesta länder i världen med gruvbrytning har någon form av beskattning av den. Extremast är det i . 79 (M) replik: Staten har ett ansvar att sätta upp regelverk. Det delvis föreslår med de regionala fonderna är att en del av ansvaret flyttas från bolagets axlar till fondens axlar. Tar vi exemplet Malmfälten är det klart och tydligt att det är som har ansvaret. Det är de som tar upp malmen och tjänar pengarna, så de ska också stå för kostnaden. Regeringen har varit tydlig med det i direktiven till . har gjort de avsättningar som den anser erforderliga för att klara stadsflytten. Den uppgift jag har är att det är avsatta för detta. Det är alltså tydligt att har ett ansvar. Det kan finnas annan infrastruktur som kommer som en följd av det hela. Där har staten ett ansvar. I budgetpropositionen har avsatts 3 ½ miljard för gruvrelaterad infrastruktur. Det är ett sätt för staten att ta ansvar. 80 (V) replik: Det räcker inte, och det vet också. När jag frågar vilket ansvar staten har tar upp . Ja, det är jättebra. Men är ju statligt; det är vårt gemensamma bolag. Det är klart att vi går in där och talar om att bolaget har ett ansvar för samhällsutvecklingen i och . Men vad gäller för de privata bolagen? Har de samma ansvar? Nej, det har de inte. Vem har då ansvaret? Vem tar ansvaret för att bygga ut infrastrukturen i de områden där staten inte driver verksamhet via ? Den frågan måste besvaras. Vad händer i Bergslagen, i kommun, i , i Håksberg och i där det kommer att ske gruvbrytning och där samhällena behöver byggas upp med infrastruktur och bostäder? Ska de privata bolagen ta detta samhällsansvar? Gärna för mig, men vet lika väl som jag att så kommer det inte att bli. Hur tänker ni lösa detta? Med en höjd mineralersättning är vi en bit på väg mot att bygga upp regionala fonder som tar tag i dessa problem. På detta sätt kan vi även få de privata bolagen att vara med och ta det ansvar som de annars inte skulle ta. 81 (M) replik: Frågan gled lite grann från stadsomvandling till gruvetablering totalt sett, och jag ska göra mitt bästa för att svara. En gruvetablering är en jättestor investering, ofta uppemot 10 miljarder, som kanske hamnar på en liten ort. Det är en enorm injektion. Kopplar man då till det de privata investeringarna som sker av olika underentreprenörer får man en enorm vitamininjektion på orten. Vi kan också koppla till de statliga infrastruktursatsningarna, för staten har ett ansvar för infrastrukturen. Då är det ytterligare en injektion i det hela. Det finns goda förutsättningar för privata företag och fastighetsägare att faktiskt bygga fastigheter på de här orterna. Det är en affär i många fall.