prot · H00987 · 2013-04-09 00:00:00 — Man har ändå inte lyckats att få en anställning, även om det finns en kraftig subvention som gör att det kostar en arbetsgivare netto per anställning med en avtalsenlig lön. Ändå tycker vi i regeringen att det är betydligt bättre att man är på arbetsmarknaden än att man stämplas ut från arbetsmarknaden. Jag är inte heller nöjd. Inte en enda person ska vara i sysselsättningsfasen. Men alternativet förut var att de här människorna över huvud taget inte fanns på arbetsmarknaden. kan man fortsätta med att motivera dem, och Arbetsförmedlingen ska ha kontakt med dessa personer och erbjuda meningsfull sysselsättning. Jag är förstås lika missnöjd som om en enda person i får måla en stol vit , gul en annan och röd den tredje. Sådant ska man anmäla till Arbetsförmedlingen, och en sådan anordnare ska inte anlitas. Jag vill vara väldigt tydlig med det. Det sprids tyvärr en del myter och skrönor. Jag brukar fråga dem som tar upp detta: Vilken arbetsförmedling och vilken arbetsgivare? Man ska ta tag i det. Det ska vara meningsfullt och leda till att människor närmar sig arbetsmarknaden. Helst ska ingen vara i sysselsättningsfasen utan i arbete på riktigt. Det är målsättningen, . 107 (V): Jag bjuder gärna på metaforen portfölj i stället för verktygslåda. Det kanske passar bättre med statsministerns idé om att industriarbete är basically gone. Jag bjuder också gärna på möjligheten för ministern att tala väl om folkhögskolevärlden och folkhögskolesatsningen. Det är gott så, det är bra. Det kan säkert vara fler som skulle behöva få ta del av utbildning på olika sätt. Det är den del av arbetsmarknadspolitiken som fungerar bra. Det var inte det som jag frågade om, utan jag frågade om arbetsmarknadsrelaterad utbildning, yrkesutbildning av olika slag, som kostar lite mer per individ men som också funkar bättre. Detta har minskat som andel av den totala portföljen, medan sysselsättningsfasen, eufemismen för fas 3, har ökat väldigt kraftigt. Man har från regeringens sida varit tydlig med att arbetsmarknadspolitiken väldigt mycket bygger på incitament och signaler. Man ska, som ministern sade, motiveras. Det är det som är problemet. Det är väldigt många som blir allt annat än motiverade av att finnas i fas 3. Man ska motiveras med att man tappar ersättning. Det är snarare någonting som trycker ned människor och gör att människor hamnar i fattigdomssituationer, situationer som gör det svårt för dem att ta tag i sitt eget liv och få en bättre tillvaro. Jag tror att många som har varit i kontakt med fas 3 skulle uppfatta just den här delen som mycket uppseendeväckande. Regeringen har närmast lyckats skapa en stor folkrörelse av människor som är missnöjda med fas 3 och den typen av aktiviteter som de hamnar i därigenom. Det är det jag försökte belysa i min interpellation, alltså förhållandet mellan den typen av åtgärder som regeringen infört och idén om hur arbetsmarknaden ska fungera och hur de hänger samman. Det som är synd är att historiskt sett har haft en arbetsmarknadspolitik som har funkat mycket väl. Det har naturligtvis inte bara varit på grund av hur de enskilda åtgärderna har sett ut, utan det har också handlat om dynamiken på arbetsmarknaden och så vidare. Men tittar vi på hur den här fördelningen har förändrats och på hur man har utarmat Arbetsförmedlingens verktygslåda eller portfölj efter det att regeringen tog över ser vi en del av skälet till utvecklingen på långtidsarbetslöshetens område, det vill säga att människor som kommer i arbetslöshet och inte får den nödvändiga hjälp som de ska ha också blir mindre benägna att kunna ta ett jobb när arbetsmarknadssituationen eventuellt förändras. Det blir alltså en kombination av en problematisk ekonomisk politik och en utarmad arbetsmarknadspolitik, och där finns fas 3 som ett exempel på en extra dålig åtgärd som jag fortfarande tycker att det är anmärkningsvärt att ministern stöder och försvarar så hårt som hon gör. 108 (S): Jag begärde ordet när det kom upp att ministern tycker att det är anmärkningsvärt att någon målar en stol vit , gul en annan dag och röd en tredje dag. Då skulle jag vilja säga till ministern att ju fattat beslut om att avskaffa fas 3 just på grund av detta, för det är en förvaring av människor som kan vara en resurs för det här landet om man bara vågar investera i dem. Men det gör man inte. Man har bland annat sänkt arbetsgivaravgifter och sociala avgifter där man delvis har en finansiering för det, och så har man lagt de här miljarderna i finansministerskattkista. Där finns pengarna som skulle kunna hjälpa till att rusta de här människorna. Deras rätt att vara en del av och bidra till har plockat av dem. Deras rätt att få utbildning och få möjligheten att bli rustade för att komma tillbaka till arbetsmarknaden och bidra till det här landet förvägrar dem, och det är arbetsmarknadsministern som ska verkställa det här. Jag vill återgå till det här som vi debatterade tidigare, fru talman, om arbetsförmedlarens roll som är jätteviktig. Av arbetsförmedlare som har fått frågan vad de skulle vilja erbjuda mer svarade att de vill kunna erbjuda mer arbetsmarknadsutbildningar. Jag kan säga, fru talman, att vecka 14 deltog 6 548 personer i en arbetsmarknadsutbildning. Vi har, om någon har missat det, ungefär 415 000 personer som är arbetslösa. Bara 6 548 deltar i en arbetsmarknadsutbildning. Det är ingenting. De resurser som det här landet skulle kunna ha att erbjuda människor möjligheten att rusta dem att komma tillbaka till arbetsmarknaden finns någon annanstans, nämligen hos . Jag kan inte begära att arbetsmarknadsministern ska svara på vad gör med de pengarna, men arbetsmarknadsministern är här för att verkställa detta och därmed förvägra människorna denna möjlighet. Därför har fattat beslut om att avskaffa fas 3. 109 Arbetsmarknadsminister (M): Det är en myt att arbetsmarknaden fungerade bättre . Det är en väl genomarbetad myt. Det insåg väljarna 2006 när man bytte styre och alliansregeringen kom till makten. Det var mycket som fungerade dåligt på arbetsmarknaden. Trots att var på toppen av en högkonjunktur var det ett stort utanförskap, och a-kassan var en bidragande del till det. Det var en rundgång i systemet där man kunde vara inne i en åtgärd, sedan stämpla på a-kassan, få en aktivitet, och så kunde man stämpla igen. Forskningen och erfarenheten visar att var de här åtgärderna bara till för att man skulle kunna komma tillbaka till a-kassan. Man hade också sedan 90-talskrisen oerhört stora volymer i arbetsmarknadsutbildning, och där är forskningsresultaten entydiga i att man inte kunde upprätthålla en hög kvalitet. Det var alltså inte bra åtgärder. Man kan inte säga att arbetsmarknaden fungerade väl, för det var ett stort utanförskap, trots att vi var på toppen av en högkonjunktur. Det är inte heller rätt som tar upp när det gäller arbetsmarknadsutbildning. Den har ökat , och enligt den statistik jag har sett var ungefär 13 000 personer i arbetsmarknadsutbildning inom och utom garantierna. Jag vill vara tydlig med att arbetsmarknadsutbildning definitivt kan vara viktig om den kommer till rätt person och är av bra kvalitet. Det är också viktigt att veta att arbetsmarknadsutbildning kostar så mycket som reguljär utbildning, inom till exempel yrkesvux, som kan erbjuda liknande kurser. Jag tror inte att det är rätt tänkt att ta bort arbetsmarknadsutbildningen utan att man ska ha den på en rimlig och bra nivå. Viktigast när det gäller utbildning är att människor faktiskt ska kunna få en rejäl utbildning som är längre än den upphandlade, så dyra arbetsmarknadsutbildningen kan bli. Man kanske kan studera till sjuksköterska det ska ju vara inom det reguljära utbildningssystemet eller vad det nu kan vara fråga om. Tittar man på var efterfrågan är som störst är det inom mer kvalificerade yrken som det ofta tar än att utbilda sig till. Sysselsättningsfasen är alltså till för att människor ska få vara på arbetsmarknaden, närma sig den och få kontakter, nätverk och relationer och stärka sin position som de fortsätter att söka arbete och har kontakt med sin arbetsförmedlare. Jag vill uttrycka mig väldigt tydligt: Det ska vara det som människor känner sig stärkta av och som känns meningsfullt. Om man är i en verksamhet som känns meningslös och som man inte tycker känns okej måste Arbetsförmedlingen informeras så att placeringen bryts. Där måste vi andra finnas med, för det duger inte att stå i talarstol och fortsätta sprida myter. Har man fått vetskap om ett missförhållande är det vår medmänskliga skyldighet att ta upp det med den lokala arbetsförmedlingen och säga: Den här personen kanske inte själv kan ta upp det, men jag har fått reda på att där och där är det si och så. Det är att hjälpa människor, . Framför allt måste vi få fler arbetsgivare, såväl ideella som privata, som vill ta emot en långtidsarbetslös person. Jag skulle inget hellre vilja än att ingen enda person skulle vara långtidsarbetslös, men vi vet att genomsnittet för de här personerna är en arbetslöshet . Närmare har man prövat olika saker, men man har ändå inte lyckats få en anställning trots många åtgärder. Låt oss i stället hjälpas åt och se vad vi mer kan göra när de andra sakerna inte har hjälpt för att få in en person på arbetsmarknaden. 110 (V): sade ministern att det var en myt att arbetsmarknaden fungerade bättre tidigare. Jag har inte påstått att arbetsmarknaden fungerade jättebra förut. Det beror också på vad man menar med förut; förut är ett långt tidsbegrepp. Man kan inte hävda att eftersom den borgerliga alliansen vann valet bevisar det att det som man sade i valrörelsen var riktigt. Så fungerar det inte i verkligheten. Om vi följer siffrorna och ser på den samlade sysselsättningsnivån vet vi att idén om att man skulle klämma luft ur systemet och därmed få ut fler på arbetsmarknaden som söker jobb och på så sätt höja sysselsättningsnivån inte har fungerat. Sysselsättningsnivån är inte högre än den var när borgerligheten tog makten. Det som har hänt är att man klämt åt dem som är utanför. Fler som är arbetslösa är också fattiga. Det är det som har skett, inte att fler kommit ut på arbetsmarknaden tack vare att de först blivit fattiga och fått ökade incitament. Avslutningsvis måste jag säga någonting om sysselsättningsfasen. Det är ganska magstarkt att säga att om man får reda på att någonting är fel så får man väl gå och anmäla det. Problemet är att människor hamnar i en beroendeställning, och därför är det svårt att göra det. De exempel vi nu diskuterar är sådana som kommit ut i medierna tidigare, inte något som jag råkar känna till men inte kan avslöja. Exemplen är många. Därtill har vi, vilket ministern över huvud taget inte verkar låtsas om, ett riksdagsbeslut om att nya anvisningar till fas 3 ska avslutas. Det borde vara tillräckligt för att säga någonting annat än det som ministern sagt om sysselsättningsfasen. 111 (S): Jag vill instämma i det som säger. De fall jag tar upp är de som blivit kända i medierna när man insåg hur omfattande det hela var. Ministern kan nu spela teater och säga att om du har märkt någonting borde du ha anmält det, men det är bara teater, inget annat. Vi behöver i stället tala om verkliga människor som har rätt till stöd så att de är rustade för att komma närmare arbetsmarknaden. Det är det vi behöver debattera . har fattat beslut om att fas 3 ska avskaffas, men ministern vägrar att göra det. Det är olyckligt att debatten blivit som den blivit, fru talman. säger ministern att det inte var bättre . Ingen av oss har i debatten talat om hur det var , , 80-talet eller 30-talet. Vad ministern menar vet vi inte, men ingen av oss har nämnt det. Plötsligt kom ministern på att tala om hur det var förr som om någon hade sagt att det var bättre . Vi talar om den situation som folk befinner sig i, den situation som levande människor befinner sig i. har fattat beslut om att fas 3 ska avskaffas, och ministern har inte gjort det. Det är det vi talar om i den här debatten. 112 Arbetsmarknadsminister (M): Regeringen har återrapporterat till om tillkännagivandet i skrivelse 75. Låt mig säga att för dem som är i sysselsättningsfasen har den glädjande nog betydelse, och den ger resultat. Tittar vi på årsredovisningen och återrapporteringen från Arbetsförmedlingen ser vi att av dem som lämnat sysselsättningsfasen har i genomsnitt fått arbete jämfört 2011. Det är alltså en aktiv arbetsmarknadsåtgärd. Låt oss inte glömma bort det. Det är också viktigt att poängtera att bland deltagarna är nöjdheten god. är helt eller delvis nöjda och tycker att det är en bra insats. Även det är viktigt. Kvaliteten har ökat, likaså andelen i arbetsmarknadsutbildning. För av dem som är riktigt långtidsarbetslösa finns det, tyvärr, inte en sysselsättningsplats att få trots att det är en aktiv arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Av de arrangörer som håller i detta är de allra flesta bra och positiva, och de har få deltagare. av anordnarna har färre än fem deltagare, och nästan nio av tio deltagare är nöjda eller delvis nöjda. De ska ha kontakt med en arbetsförmedlare. De ska kunna få en arbetsmarknadsutbildning. Vi har förstärkt anställningsstödet och handledarstödet. Det är till en oerhört låg kostnad som en långtidsarbetslös person kan få ett arbete. Jag vågar hävda att det har betydelse för människor som är långt från arbetsmarknaden. Vi ser ett betydligt bättre resultat i Arbetsförmedlingens arbete 2012 . Överläggningen var härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 2012/13:334 om permanent bemanning med inhyrd personal 113 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig om jag gör det ställningstagandet att det är i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen att arbetsgivare själva startar bemanningsföretag för att systematiskt ersätta fasta anställningar med inhyrd personal. Han har också frågat mig om jag har för avsikt att närmare utreda situationen med permanent bemanning via inhyrning av arbetskraft. Jag vill börja med att påpeka att det inte är otillåtet för en arbetsgivare att hyra in arbetskraft i stället för att ha egna anställda. Det är heller inte otillåtet för arbetsgivare att själv starta bemanningsföretag och hyra ut arbetstagare till sitt eget eller andras företag. Bemanningsföretagen fyller en viktig funktion på den svenska arbetsmarknaden. Skyddet för bemanningsanställda har stärkts. En ny lag om uthyrning av arbetstagare trädde i kraft . Grundprincipen i lagen är att en arbetstagare som är anställd i ett bemanningsföretag ska ha minst samma grundläggande arbets- och anställningsvillkor som om han eller hon anställts direkt av kundföretaget. Det finns även regler som möjliggör för fackliga organisationer att kontrollera inhyrning av arbetstagare. När arbetsplatsen har kollektivavtal finns särskilda regler i medbestämmandelagen om förhandlingsskyldighet i förhållande till den fackliga organisationen när det gäller anlitandet av personal utifrån. Dessutom finns i vissa fall vetorätt för en facklig organisation i samband med att en arbetsgivare avser att låta någon annan utföra arbete för hans eller hennes räkning eller i dennes verksamhet, utan att vara arbetstagare hos denne. Regeringen har, som nämnt, tillsatt en utredning om inhyrning och företrädesrätt till återanställning. Utredaren ska, i dialog med arbetsmarknadens parter, bland annat undersöka omfattningen av inhyrning i samband med arbetsbrist och undersöka vilka orsaker som kan ligga bakom arbetsgivarens beslut att hyra in arbetskraft i stället för att återanställa. Utredningen har precis börjat arbeta, och jag ser fram emot att ta del av vad utredningen kommer fram till. Det är inte aktuellt att tillsätta någon ytterligare utredning om inhyrning av arbetskraft. 114 (V): Tack för svaret! Ministern påpekar att det inte är otillåtet för en arbetsgivare att hyra in arbetskraft och inte heller att starta bemanningsföretag. Det känner jag naturligtvis till. Det är lite grann det som är problemet och det som jag försöker diskutera i den här interpellationsdebatten. Jag känner till regelverket. Jag känner också till den utveckling som skett . Det jag bland annat tar upp i interpellationen är exempel från journalistiken där osäkra anställningsvillkor är ett stort problem . Det är ett slags innovation från arbetsgivarens sida att starta egna bemanningsföretag för att de facto ersätta det permanenta behovet av arbetskraft med den typen av arrangemang. Jag känner också till bakgrunden. tog man bort förbudet mot uthyrning av arbetskraft. avskaffade man skyddsreglerna, som fanns för att man skulle undvika väldigt långa uthyrningsperioder. Den borgerliga regeringen menade då att det inte skulle bli något problem med långa uthyrningstider därför att det var så pass dyrt att hyra in arbetskraft. Men som vi har kunnat konstatera gång på gång under de som har gått därefter underskattade man definitivt den problematiken. Allt detta känner jag till väldigt väl. Det som jag inte känner till, men kanske har en idé om, är regeringens grundsyn på arbetsmarknaden och problematiken med uthyrning. Man säger att bemanningsföretag fyller en viktig funktion på den svenska arbetsmarknaden. Men i all argumentation om varför de gör det har man hänvisat till att de kan behövas när det kommer tillfälliga arbetstoppar, i vissa typer av arrangemang för att man ska få större flexibilitet och så vidare. Men det är nog få som har argumenterat för att det är bra om arbetsgivare tillgodoser ett permanent behov av arbetskraft med hjälp av bemanningsföretag, som de dessutom har startat själva. Det man inte tar upp är de verkliga problem som bemanningsanställda upplever: svårigheter att organisera sig, utvecklas på jobbet och planera sin vardag som skapar stor stress för många. Jag tar i interpellationen upp exempel från journalistiken. Till exempel har gjort en rapport om situationen för de bemanningsanställda, där man kan läsa om människor som har svårt att planera sin vardag, som alltid tänker på jobbet som bemanningsanställd och så vidare. Men detta är inte något som verkar bekymra arbetsmarknadsministern, och därmed gissningsvis inte heller övriga regeringen. Det är lite det som jag försöker peka på. När man ser den utveckling som har skett borde en ansvarsfull regering kunna fundera på om det verkligen är så reglerna ska användas eller om det är dags att se över situationen. Där fick jag i och för sig ett klart svar från arbetsmarknadsministern: avser inte att se över situationen, utom med avseende på det som det finns en utredning om men som inte är det jag frågade om. 115 Arbetsmarknadsminister (M): Jag vidhåller att bemanningsbranschen är en viktig del av den svenska arbetsmarknaden. Det är en liten del, men den har betydelse. Den omfattar av antalet sysselsatta på svensk arbetsmarknad. Det är drygt 100 000 personer som jobbar i bemanningsbranschen. Många kommer från arbetslöshet när de får sitt första jobb i bemanningsbranschen. En väldigt stor andel har kollektivavtal. Jag tror att det är . De har också lön mellan uppdragen. Även om man är hemma och väntar på ett uppdrag får man faktiskt lön, vilket är betydligt bättre än att vara arbetslös. Det kan jag lova. Något som också särskiljer bemanningsbranschen från en del andra branscher är att en väldigt stor andel arbetar heltid. har heltidsanställning till kollektivavtalsenlig lön. Det som ibland glöms bort i debatten man kan bli ledsen när gör sig till talesperson för alla människor i bemanningsbranschen är att många aktivt väljer att vara bemanningsanställda och inte vill få en anställning i kundföretaget. En del tycker att det bästa är att få anställning i kundföretaget, och det är nu också enklare att få det. Men människor är olika. En del väljer att få de olika intressanta uppdragen och byta arbetsgivare och tycker att det är det bästa, medan andra tycker att det är bra att vara hos en och samma. Jag tycker att det också ska finnas respekt för att man har ett anställningsförhållande, en trygghet och en utveckling i bemanningsföretaget. Som man frågar får man kanske svar. LO:s rapport om synen på bemanningsanställda handlar om arbetarkollektivet och ger väl inte riktigt hela bilden. Bemanningsbranschens rapporter pekar på betydligt mer nöjda medarbetare. För mig som statsråd är det viktigt att medarbetare behandlas sjyst och har sjysta och bra villkor. Bemanningsanställda är också viktiga som komplement, inte minst inom industrin, som är väldigt skakig just . Flera industriledare säger att visstidsanställningar inte är så viktiga för dem; det viktiga är att kunna ha bemanningsanställda. De bemanningsanställda är en viktig och kvalificerad del av yrkesarbetarna inom industrin. De jobbar inom olika industrier beroende på tillgång och efterfrågan och har sin fasta förankring och sin månadslön inom bemanningsföretagen. Jag vill precis som förhindra missbruk och dåliga villkor, men jag vill inte förhindra bemanningsföretagen att anställa personer, framför allt inte när jag ser hur många långtidsarbetslösa och utrikesfödda som får sin första jobbchans tack vare bemanningsföretagen. 116 (V): Det är glädjande att vi kan vara överens om vissa saker. En sådan sak är att människor är olika. Där är vi överens. Men lagstiftningen och den här debatten handlar inte primärt om det. Debatten handlar om hur man ska utforma regelverket så att folk inte ska komma i kläm och behandlas dåligt. Det är helt riktigt att det är ganska få som är anställda inom bemanningsbranschen, men det är också riktigt att detta har en stor effekt på större delar av arbetsmarknaden, särskilt inom vissa branscher. Det är lite det som är problemet. Hur förhåller man sig till situationer där företag börjar lägga ut vissa delar av sitt arbetskraftsbehov på bemanningsföretag? Hur gör man med relationen mellan dem som är bemanningsanställda och dem som är anställda sedan förut? Många sådana problem dyker upp, och som jag försökte säga innebär det en del konkreta utmaningar för arbetstagarna. Arbetsmarknadsministern nämner att det finns kollektivavtal och att man har löst det här på ett någorlunda bra sätt på en del håll. Ja, som traditionen påbjuder har de fackliga organisationerna tagit ansvar för att försöka lösa en del problem som har uppstått på vägen. Man har gjort ett gott jobb på en del håll. Men det är definitivt inte så att problemen är ur världen, och det är absolut inte så att detta bara gäller inom LO och arbetarkollektivet. Det var just därför jag i min interpellation och i föregående anförande nämnde . Man tror gärna att bemanningsfrågan bara gäller traditionella arbetaryrken, men den är bredare än så. Men så kommer vi till en kärnpunkt när man tar upp den här typen av problem. Man tar upp osäkerheten, problemet med att växa på en arbetsplats, att många upplever stress och att det i många fall är uppenbart att folk skulle kunna få det som ska vara på svensk arbetsmarknad, nämligen tillsvidareanställning, men inte får det. Svaret blir alltid att det kunde ha varit värre, att alternativet vore att vara arbetslös i stället. Men det är väl inte nödvändigtvis så arbetsmarknaden ser ut? Om man har den visionen om arbetsmarknaden, att man kan acceptera nästan hur dåliga villkor som helst och vilka problem som helst därför att alternativet är arbetslöshet, då får vi knappast en god utveckling på svensk arbetsmarknad. Detta menar jag är ett kärnproblem i regeringens sätt att förhålla sig till arbetsmarknadspolitiken, och det skiner starkt igenom också i svaret på den här interpellationen. Sedan vill jag också understryka det som är rubriken på interpellationen. I alla exempel om folk som trivs bra och gärna vill vara bemanningsanställda som ministern tog upp i sitt senaste anförande handlade det om någonting som närmast liknar vikariepooler; man kommer in och gör ett specifikt arbete i en specifik situation. Min interpellation handlar om det växande problemet med arbetsgivare som inom vissa branscher ersätter permanent behov av arbetskraft med bemanningsanställda. Det var det jag undrade om det finns anledning för regeringen att se över.