prot · H1098 · 2013-10-02 00:00:00 — Den svenska basindustrin baseras på exploatering av framför allt våra svenska skogar och mineraler. Exportinkomsterna enbart från gruvindustrin är helt avgörande för det svenska folkhushållet. I absoluta tal handlar det om att gruv- och mineralindustrin levererar exportprodukter till ett värde av . Basindustrierna är dessutom helt avgörande för människors möjlighet att bo kvar och utveckla sina hembygder i stora delar av glest befolkade län. talas det väldigt mycket om gruvskatt eller mineralavgift. Jag vill påminna om att vi hade den debatten och fattade beslut här i kammaren . Då avvärjdes hotet att lägga nya bördor på den här näringen, i alla fall för den gången. hävdas från talarstolen att har lägst beskattning eller avgifter i världen på detta. Jag tror att det tål att synas i sömmarna. Sedan den nya lagstiftningen antogs, efter den som Socialdemokraterna, lämnade efter sig, har vi helt andra miljökrav som innebär att man ska bygga upp medel som ska garantera att man gör rätt för sig när man lämnar ett område. Vi har dessutom högre skattesatser på väldigt många av de skattebaser som krävs för att flytta ett berg och förädla det till metaller än vad man har i de länder som har något högre avgifter på själva gruvdriften. Jag tycker att det är viktigt att man gör den kalkylen helt och hållet för att se om det här är en rimlig åtgärd. säger också något klokt i sin debattbegäran. Så här skriver de: Förändringar i världsmarknadsläget och att utvinning startas också i andra länder med växande ekonomi har skapat osäkerhet i branschen. är det ekonomiska läget sviktande för flera av de mindre aktörerna. Ja, så är det. Då frågar man sig: På vilket sätt skulle en så kraftig höjning av mineralavgiften hjälpa dessa småaktörer? Är det inte i själva verket så att det skulle bli dödsstöten för deras möjligheter att hitta finansiering för en långsiktig drift? Vi har också hört att gruvnäringen bidrar till statskassan med och att den ger ca 6 000 direkta jobb och mångdubbelt fler indirekta jobb. Vi ser också att vårt land är stort, avlångt och mycket rymligt. Vi konstaterar att näringar som rennäring och gruvdrift borde kunna leva sida vid sida. Det är helt uppenbart att situationen i Kallak är ett misslyckande som starkt manar till dialog för att lösa de intressekonflikter som pågår. Det kan inte vara omöjligt att hitta en balanspunkt när förnuftiga människor sätter sig ned och förhandlar om detta. Man borde faktiskt kunna ta varandra i hand i slutändan och leva sida vid sida. Till den som vill ha en ny gruvskatt vill jag säga att vi också har hört att det handlar om en bolagsskatt. Man registrerar sig och har ett dotterbolag i . Det finns en sådan koppling till skattebetalning som sällan framkommer i debatten. Här ger man intrycket av att det är några människor som snabbt kommer in och plockar upp malm och försvinner ur utan att lämna några pengar kvar i landet. Så är det inte. Det är viktigt att vi har det klart för oss. Min slutsats är att den nuvarande mineralavgiften, den lagstiftning som vi har och regeringens nya mineralstrategi är väl avvägda mellan olika intressen. Men där det ändå blir konflikter som man inte kan lösa har vi i domstolar som på ett internationellt erkänt rättssäkert sätt kan skipa rättvisa mellan olika intressen. Slutligen är det intressant att notera att oppositionen inte är enad. Jag noterar att inte talar om några nya avgifter och att man sedan i stigande grad gör det hos och för att sedan sluta hos med en enormt hög avgift. Den vore dödsstöten för svensk gruvindustri. 67 Näringsminister (C): har varit i gång , och har varit i gång . Det är mycket positivt utifrån ett hållbarhetsperspektiv. När man lyssnar på oppositionen i den här debatten är det lätt att inbilla sig att frågan om gruvnäring är svartvit. Höj mineralavgiften så blir allt frid och fröjd! Så är det naturligtvis inte. Detta är en debatt som borde vara fylld av nyanser. Miljöpåverkan, utveckling, jobb, oro och stora samhällsförändringar är bara några av ingredienserna i en frågeställning som är långt ifrån enkel. Att låta just gruvnäringen betala en extra skatt på råvaran är i mina ögon ingen lösning. Om man lyssnar på mina meddebattörer är det dessutom lätt att konstatera att de inte är överens. Vem ska få pengarna? Vad ska pengarna användas till? Hur mycket ska skatten öka? Och varför inte ta in skatt på råvarorna skog och jordbruk när ni ändå håller på? Det är centrala frågor som lämnas helt utan ett gemensamt svar. Tillsammans spelar oppositionen rysk roulett med tusentals jobb i en näring som har väldigt små marginaler. I mitt tidigare anförande nämnde jag mineralstrategi. Visionen är att ska bibehålla sin position som EU:s ledande gruvnation men också att expansionen måste ske i samklang med miljö-, natur- och kulturvärden och omkringliggande näringar, såväl turism som den viktiga rennäringen. Några ord har varit vägledande i arbetet med strategin. De är dialog, långsiktighet och hållbarhet. I strategin finns 19 åtgärdspunkter som berör allt från återvinning och resurshållning till kompetensförsörjning och gruvnäring i utvecklingsländer. Genom strategin vill vi fortsätta arbetet med att främja dialog men också att främja kunskapsspridning. En del i det är att i har getts i uppdrag att ta fram en vägledning för samråd och förbättrad dialog mellan gruv- och rennäring. har påbörjat detta arbete som kommer att vara särskilt viktigt för situationen som har uppkommit kring den planerade gruvan i . Landshövdingen i , , har besökt kommun där Kallak ligger och lyssnat på berörda aktörer. Jag uppmanar alla inblandade att ta sitt ansvar och föra en konstruktiv dialog i denna fråga. Det är naturligt att människor reagerar med oro när de får besked om att någon ska leta brytvärda mineraler på deras mark. Människors oro måste tas på allvar, och här är dialog och kunskapsspridande aktiviteter avgörande för en hållbar gruvindustri även . Det är dock viktigt att påminna sig om att en prospektering ofta sker från luften genom kartläggning från flygplan. Få undersökningstillstånd leder till provborrning, och ännu färre leder till provbrytning. Processen för tillståndsgivning kan upplevas som invecklad. Det är till exempel inte ovanligt att det antas att ett undersökningstillstånd kommer att leda till att en gruva öppnas, men i verkligheten vet vi att mycket få undersökningstillstånd leder till detta. Uppskattningsvis ett på 200 undersökningstillstånd leder till bearbetningskoncession, alltså tillstånd att bryta. Otydligheten och människors oro är någonting som regeringen tar på allvar och arbetar med. Vi gav en utredare i uppdrag att se över hur information till och kommunikation med markägare, sakägare, kommuner och andra som blir berörda av undersökningsarbete och prospektering kan förbättras. Jag kommer att lägga fram en proposition i just denna fråga för att förtydliga informationen. Övriga frågor som har varit uppe i debatten kommer jag att återkomma till i kommande anföranden. 68 (S): Jag nämnde tidigare att jag var i för någon vecka sedan och besökte både företag och kommunledning och tittade på kanske modernaste skola, Raketskolan. Om ni inte har varit där rekommenderar jag ett besök, det är väldigt spännande. Men det mest spännande med det här besöket var att överallt, vem man än talade med i , tog alla upp bostadsfrågan. Varför gör regeringen inte mer för att få i gång bostadsbyggandet? Den frågan möter jag också i , och , men lika tydlig är den i tillväxtregionen . Regeringen har själv tagit upp bostadsbristen i sin mineralstrategi. Men om det nu är så viktigt med bostäder, såväl för dem som arbetar i gruvan och för dem som skulle kunna arbeta där som för samhällenas livskraft som gruvstäder, varför är regeringens enda konkreta besked i mineralstrategin ett uppdrag till att titta vidare på frågan? Bostadsbristen blir inte mindre för att regeringen väntar. Socialdemokraterna har föreslagit ett investeringsstöd för byggandet av hyreslägenheter. Vi har också föreslagit statliga kreditgarantier för att minska risken vid bostadsinvesteringar. Men vi är tydliga med att det kanske behövs mer än så. begränsar järnvägskapaciteten mineralbranschens fortsatta utveckling. Det behövs mer järnväg för att hantera de stora godsmängder som gruv- och mineralindustrin genererar. Regeringen nämner det i strategin, men var är de nya politiska förslagen? En annan stor utmaning för gruvnäringen är kompetensförsörjningen. kommer uppemot hälften av dem som arbetar i gruvnäringen att ha gått i pension. Det är en enorm utmaning och omställning. Men varför drar regeringen ned på utbildningsplatserna och utbildningsmöjligheterna för unga människor i om kompetensförsörjningen är en av nycklarna till framtidens gruvindustri? Särskilt har man valt att spara på de regionala universiteten och högskolorna som har bäst förutsättningar att bidra till regional kompetensförsörjning. Vi socialdemokrater anser att måste ta de här frågorna på större allvar, och vi vill se nya modeller för att utveckla samhällets och gruvnäringens ansvar för att finansiera de investeringar som krävs för en hållbar gruvnäring och samhällsutveckling. Det besked vi får från regeringen är att det kommer en proposition med mer information. Jag är inte säker på att det är det som näringen efterfrågar. Jag är inte säker på att det är det som gruvorterna efterfrågar främst av allt. Det är bra med mer information, men det löser inte de här fundamentala och stora utmaningarna som gruvnäringen och gruvorterna står inför. Jag vill också framhålla hur viktigt det är med lokalt och regionalt inflytande i de beslutsprocesser som reglerar prospektering och att den lokala dialogen med markägare, kommuner och andra intressenter fungerar på ett bra sätt. Annars får vi stora motsättningar, och då klarar vi inte det här. Det finns goda exempel i , men det finns också dåliga exempel. Det finns olika intressen som måste vägas samman på ett hållbart sätt. Regeringens mineralstrategi lyfter fram flera viktiga frågor men lämnar tyvärr inte så många svar. 69 (M): Jag tänkte börja med att rikta mig till . Du är efter. gjorde regeringen stora satsningar på forskning och utbildning inriktad mot metallurgi och gruvor. Det var en stor satsning. Man tydliggjorde också ansvar i stadsomvandlingen, och har avsatt stora pengar just till detta. Det är de som tjänar pengarna, och det är de som har resurserna att ta kostnaderna. Jag ska ägna mitt anförande åt markanvändning. Vi kan se att olika intressen ibland kolliderar när det gäller markanvändningen. Det är rennäringen, det är skogsnäringen, det är vattenkraften och det är turismen. Många av de här näringarna har gemensamma nämnare. Många är beroende av transporter. Det finns möjligheter att samordna infrastruktur och hur man använder marken. Mineralnäringen måste verka i samklang med de andra näringarna som finns runt omkring. Det är en förutsättning för att det ska kunna ske framgångsrikt. Men brytning av malm och mineraler kan endast ske där själva malmådern finns, och då är det viktigt att man får den här dialogen som gör att man kan hantera de olika problemen. Avvägning mellan de här problemen kan ofta göras på plats, bara man får i gång dialogen. Den samiska rätten till mark, vatten och renskötsel grundas på sedvana och är en förutsättning för rennäringen. Rennäringen är även en förutsättning för den samiska kulturen som är skyddad i regeringsformen. Samebyarna har en stor kompetens. De vet hur renarna rör sig. De kan sina vattendrag. Här är det viktigt att man för en dialog för att hantera detta på bästa möjliga sätt. I fallet Kallak tycker jag att det har skett långt ifrån exemplariskt. Det finns bara förlorare på det. Det har skapat splittring i och försvårat för rennäringen. Det har blivit nästan hatiska stämningar, vilket är väldigt tråkigt att få uppleva som norrbottning. Det försvårar också för gruvnäringen eftersom gruvnäringen behöver folkligt stöd. Om de inte har det folkliga stödet klarar de inte att samla ihop pengar för att komma i gång med gruvdriften. Det finns bara förlorare i hela denna härva. Samklangen mellan miljö-, natur- och kulturvärden är avgörande för att vi ska kunna nå denna framgång. Om det ska vara långsiktigt hållbart måste fokus vara på verksamheten ur ett livscykelperspektiv. Det är gruvbolagen som har det fulla ansvaret för sin verksamhet före, under och efter att verksamheten har bedrivits. Vem tar ansvar för miljöskulden? Det är företagen. I andra länder är det inte alltid så. I de länderna finns ofta en mineralskatt för att samhället tar kostnaden i efterhand. Det är självklart att det är företagen som ska ta ansvar för sin verksamhet och inte staten. 70 (MP): Det finns ett stort intresse för gruvpolitiken här i kammaren. Jag är tacksam för att vi fick tillfälle att ha den här debatten på begäran. Jag anar att vi har olika ingångar i debatten. Många, framför allt från allianssidan, ser gruvorter enbart som gruvorter när vi ur ett framtidsperspektiv egentligen måste se orter och samhällen som en helhet. Det är inte bara gruvarbetare som utgör en ort och ett samhälle, utan det är viktigt att ha många ben med många olika näringar, arbetsplatser och utvecklingstendenser för ett samhälle att stå på. Vi pratar för lite om framtiden för en metallindustri som internationellt börjar stå på flera ben än enbart jungfruliga råvaror. Den är också inne på återvinning och återanvändande. Vi har enormt mycket metaller som redan cirkulerar ovan jord och som vi är för dåliga på att ta hand om. Här kan industrin göra mycket mer, om man ser till att de får rätt incitament. Vi tror att en höjd mineralavgift är ett viktigt incitament för att se till att de jungfruliga materialen ska värderas högre och för att man ska kunna återvinna de som redan är brutna. Det har sagts att miljölagstiftningen är bra nu och att vi vet att den inte var bra tidigare. Man har sagt så i den här kammaren genom alla tider. Det har också sagts att miljölagstiftningen just nu skulle ge företagen hela det fulla ansvaret för att samhället inte ska behöva gå in i efterhand och sanera, som vi gör och då bygger upp den miljöskuld som finns i dagens samhälle och som våra barn och barnbarn kommer att få betala av för att vi inte betalar av den . Den bara växer. Om vi nu tror, och slår oss till ro med, att vi har en miljölagstiftning som håller för den nya gruvboomen vill jag säga till er, kära ledamöter och vänner: Vi har inte en sådan lagstiftning . Vi kommer att behöva jobba på att göra den mycket bättre. Den signalen ska skickas till gruvbolagen. De kommer att behöva fondera betydligt mycket mer pengar för att kunna betala för miljökostnaderna, och de ska få in det i kalkylen för projektet redan när de gör lönsamhetsanalysen. går det snabbt med metallpriserna, och det kan vara skakigt i bolagen. Men vi vill inte ha så skakiga projekt att man först hinner göra dagbrottet och sedan står utan pengar. Det är då man skickar notan för miljöförstöringen inte bara till lokalbygden utan också till samhället i stort. Det är inte ett hållbart sätt att se på gruvnäringen. Sist men inte minst är jag väldigt orolig för att Alliansen tror att alla konflikter kan lösas med samtal. Det fungerar inte så att man kan säga till samerna: Ni väl kan samsas med gruvorna och bli lyckliga tillsammans genom samtalsterapi. Det fungerar så att man först erkänner folks rättigheter och på så sätt ger dem makt i ett samtal. Den intresseavvägning som regeringen och Alliansen gjorde i samband med Rönnbäcksgruvan i på det sättet att de ställde den potentiellt stora industri som en ny gruva skulle innebära med många arbetstillfällen och mycket pengar mot en krasst ekonomisk och kapitalistisk beräkning av vad en rennäring gör är helt fel sätt att läsa lagen. Det är klart att rennäringen inte kan väga upp emot det. Det är inte meningen att avvägningen ska stå mellan dagens lilla rennäring och den stora potentiella gruvdriften. Det ska göras en avvägning mellan den samiska kulturen, kulturarvet, naturarvet och hur vi hushållar med resurserna. Det ska vara en avvägning där man ser hur bra intresset för mineral- och gruvdrift i området är. Det har ni inte gjort. Där måste ni göra er hemläxa. får samernas intressen alltid stryka på foten. Det ger inte några förutsättningar för goda samtal. När det gäller att skapa fred och försoning i ett där samerna ingår har Alliansen en stor hemläxa att göra. 71 (FP): Mycket har redan gjorts och än mer kommer att göras, inte minst genom den mineralstrategi som regeringen nu har antagit och som långsiktigt – vilket efterfrågades här i kammaren – drar upp regler och förutsättningar för hela den svenska gruvnäringen. Målet med strategin är att mineraltillgångar ska nyttjas på ett långsiktigt hållbart sätt med stor hänsyn till ekologiska, sociala och kulturella värden. Låt mig därför nämna några av alla de saker som kommer att ske och som sker just . i leder ett arbete för att ta fram en vägledning för samråd och kommunikation mellan ren- och gruvnäring under tillståndsprocesser för prospektering och brytning. Det kanske kan tyckas som många ord, men att kunna tala med varandra är vad det handlar om, precis som efterfrågade. Det löser inte allt, men det är en förutsättning för att saker och ting ska gå i en positiv riktning. När och talar om dessa konflikter, som finns på vissa ställen, får de det att låta som att de finns överallt. Så är dock inte fallet. Det finns mängder med bra exempel runt om i som visar på att dialogen finns och där samarbetet är mycket gott mellan till exempel samebyar och gruvindustrin i stort. Få det inte att låta som att alla är arga på varandra och slåss överallt! Så är det verkligen inte. Dialog är alltid nyckeln, och det fortsätter vi att fokusera på. ska inrätta ett nationellt program som ska hjälpa kommunerna vid etableringar av stora industriverksamheter, som gruvnäringen till exempel. ska se över vilka hinder som finns för ökad bostadsproduktion och vilka erfarenheter som finns kopplade till just gruvnäringens expansion. Bostäder är förstås kommunens ansvar och är faktiskt ett positivt problem. På många av de orter som ni nu förfasar er över har man behövt planera för minskat befolkningsunderlag, människor som flyttar därifrån, och en sviktande framtidstro. Släck lyset, släng nyckeln, siste man stänger. Den omvända problemställningen att man nu behöver planera för fler bostäder tycker jag att vi alla, särskilt ni i oppositionen, borde glädjas åt i stället. Tillväxtanalys ska följa upp de satsningar som har gjorts för att korta ledtiderna för miljötillstånd som Socialdemokraterna efterlyste. Jättebra, då checkar vi av det också. SGU leder ett flerårigt projekt för att öka kunskapen om geologins roll i samhället och dess betydelse för tillväxt i alla delar av landet. Alla ska med, eller hur? Hela ska ju leva. Detta är viktiga saker, även om det kan låta lite tråkigt på pappret. Men sådant är vi ju vana vid att hantera. Till detta ska vi lägga de stora resurser som regeringen har lagt på forskning och utveckling på just de här områdena, forskningen på mineraler, gruvorter och annat. Det är just vad vi har lagt en historiskt stor forskningsbudget på. Gläd er åt detta! Ni får som ni vill, och det är jättebra. Vissa av oppositionspartierna vill höja den så kallade mineralavgiften radikalt. Denna avgift går till staten, men merparten går till markägarna vilket är viktigt att betona för det framgår verkligen inte alltid i debatten. Denna avgift vill till exempel höja till med argumentet att staten får in mer pengar och att mark kan återställas. Det resonemanget hade kunnat vara giltigt i andra länder som inte har någon stark miljölagstiftning eller ingen miljölagstiftning alls. Vi i har valt en annan väg, med världens hårdaste miljölagstiftning och fullständigt ansvar för företagen att återställa marken och stå för alla miljökostnader som mineralbrytningen orsakar. De 16 gruvor som finns i , varav 14 är svenskägda, levererar 12 miljarder i skatteintäkter till staten , och alla gruvbolag måste registrera sig i och därmed betala bolagsskatt, sociala avgifter, löner och allt annat. Om man skulle höja mineralavgiften så mycket som delar av oppositionen förespråkar skulle det innebära att förutsättningarna för hela gruvnäringen skulle försämras radikalt över en enda natt. För att tala klarspråk skulle ni rycka undan förutsättningarna för ett gott näringsliv och utveckling i stora delar av hela norra . Om det är beskedet till norra har ni en hel del att förklara för kamraterna i norr. 72 (SD): geologiska undersökning spelar en nyckelroll inom en aktiv gruvpolitik. Utöver att SGU ska vara expertmyndighet för berg, jord och grundvatten vill vi ge SGU en mer proaktiv roll i själva prospekteringsarbetet, i likhet med de norska och finska motsvarigheterna. Dessutom ser vi positivt på satsningar inom forskning i syfte att utveckla och införa ny kunskap och nya metoder i SGU:s verksamhet. Vi ser att tillståndsprocessen behöver effektiviseras. Industrin menar att variationen i handläggningstid är stor och förutsägbarheten låg, vilket hämmar investeringar i nya projekt. Långa remisstider, kompletteringsförfrågningar i flera omgångar samt överklaganden har identifierats som huvudorsakerna till de långa väntetiderna fram till beslut med laga kraft. Enligt industrin är det begränsningar i tillståndshanteringen på grund av att den befintliga processen i mark- och miljödomstolen inte efterföljs tillräckligt. I första hand bör man till fullo belysa de möjligheter som finns inom ramarna för lagstiftningen och hitta enkla sätt att öka efterlevandegraden, till exempel genom att ha tydligare tidsgränser för kompletteringsbegäran och remisser. Bergsstaten spelar en nyckelroll i vår aktiva gruvpolitik. Vår ambition är att Bergsstaten måste bli mer effektiv i sin roll som koncessionstilldelare. Våra miljömål ska vara högt satta. För att kvaliteten i Bergsstatens verksamhet inte ska bli lidande ser vi därför gärna att erforderliga resurser tillsätts. har med sin tradition som gruvnation en stark kompetens inom gruvnäringen. Denna kompetens är dock inte given för alltid, utan vi måste kontinuerligt hävda vår position. Vi ser därmed positivt på ett forskningscentrum för att kunna flytta fram våra positioner inom mineralogi och geovetenskap. Detta förutsätter såklart en vilja hos våra grannländer, men vår övertygelse är att vi blir mycket starka och konkurrenskraftiga om vi söker samordna våra forskningsresurser. 73 (V): Med en mineralavgift på av värdet ger i praktiken bort mineralerna gratis. Det är unikt i världen att vi har en så generös beskattning. hade vi en kronandel på av mineralvärdet. Ministern motiverar det här med att man ska städa upp efter sig. Man ska ta hand om sina miljökostnader. Ja, men det är faktiskt en självklarhet. Miljökostnaden är en del av produktionskostnaden. Kan man inte bära den ska man inte starta en gruva – så är det. Det är inte unikt för ; det finns ett EU-direktiv på området. Jag förhandlade själv med ministerrådet . Är då en bra miljölagstiftning en garant för att vi inte ska få några olyckor? brukar sägas ha en ännu bättre miljölagstiftning än . Det var en katastrof, kan man säga, i Talvivaara med stora läckage av tungmetaller rakt ut i vattensystemen och ut i naturen. Oklart vilka miljöeffekter det kommer att få på . Risker finns med gruvbrytningen. Det har varit dammras i många länder. Vi har haft dammras i också. Vi har haft tur att det inte läckt ut så mycket tungmetaller i samband med de ras som skett i modern tid. Det är därför vi tycker att det är rimligt att gruvindustrin bidrar mer till lokalsamhället. Det är en riskabel bransch, och man vill ha någonting tillbaka till lokalsamhället som tar miljörisken. Det är inte bara vänsterpartister som tycker det, . Vi träffar centerpartister i hela som vill ha en högre mineralavgift. Jag tror att det var rätt många på centerstämman som röstade för det. Det är en trend.