prot · H00998 · 2013-04-25 00:00:00 — Vi kunde till exempel höra radion berätta om nya träfibrer som skulle kunna användas i textilier och då kanske kunna ersätta den resurskrävande bomullen. Det är en mycket positiv utveckling. var pådrivande för satsningen på Skogsriket. Det går dock aldrig att luta sig tillbaka och vara nöjd. Det skapar ingen framtid. Vi ser att det behövs en samlad strategi, en plan för hur vi ska hantera skogen . Om vi vill ha mer skogsråvara, mer förnybar energi för att nå klimatmålen, om vi vill ha flera möjligheter att skapa verksamheter som visar skogens alla värden, då är ett av svaren på detta det nationella skogsprogram för som regeringen har gett i uppdrag att planlägga. Vi måste veta vad vi vill för att komma dit vi ska. Miljömålsberedningen kommer också att lägga fram synpunkter som måste besvaras med handling. För oss centerpartister är äganderätten grundläggande. Det man äger vårdar man. Att skogspolitiken bygger på frihet under ansvar är en styrka. Jag tog i en tidigare debatt upp exemplet från om hur en släkt vårdat sin skog under århundraden så att de unika värdena är unika. Det är inget enstaka exempel. Jag skulle säkert utan svårighet kunna hitta många fler. Skogsbruk är en mycket långsiktig verksamhet. Ett ansvarsfullt skogsbruk handlar om att bygga upp ett kapital som kanske nästa generation får skörda. Ett långsiktigt skogsbruk kräver långsiktiga spelregler. linje är att skogsägare är ansvarsfulla. De klarar av att ta ansvaret utan ytterligare byråkrati och regleringar. Det är möjligt att vi är blåögda, eller grönögda, i , men vi tror att skogen har mer att ge och att detta går att ta vara på och att det går att göra på ett ansvarsfullt sätt. Ett nytt nationellt skogsprogram är en väg till ett hållbart skogsbruk. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Jakt och viltvård Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2012/13:MJU17 Jakt och viltvård. 189 i (S): Efter att ha ägnat till att lyssna på en väldigt spännande debatt om skogen tänkte jag att vi skulle ägna åt dem som faktiskt lever där. Jag kommer att tala om några av de arterna i anförandet. Vi ska nu debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 17 om jakt och viltvård. Det är ett osedvanligt tunt motionsbetänkande , måste jag påpeka. Anledningen till det är att många av de motioner som senast är väckta behandlas förenklat . De kommer alltså inte att tas upp till debatt här . Jag känner att jag vill klargöra det så att inte alla engagerade tittare och protokollsläsare tror att vi politiker inte har mer åsikter och tyckanden om jakt och viltvård än just det som kommer att behandlas . Jag kan garantera att vi kommer tillbaka till frågor om älgjakt, fällfångst, skarvar och småvilt vad tiden lider, men inte just här och . En annan anledning till att betänkandet är ganska tunt är att ganska mycket av det som finns som riktiga förslag hänvisas till den pågående . Det är bra att det nu är tillsatt en större utredning som ska gå igenom hela jaktlagstiftningen. Det är en lagstiftning som är väldigt lappad och lagad . Den behöver absolut ses över och moderniseras utifrån de förutsättningar som gäller . Om det är vi nog överens i alla partier här i . Det är också jättebra att det kommer ett delbetänkande , om jag har förstått det rätt, som handlar om var myndighetsansvaret ska ligga. Det behöver verkligen komma så att vi vet vad man har att förhålla sig till om det ska till några större förändringar. Det vi inte är riktigt överens om, och det som vi från socialdemokratiskt håll har varit väldigt kritiska mot, är hur enormt stort uppdrag man har gett till utredaren och vad som har blivit instoppat i maratonutredningen, som inte ska lämna sitt slutbetänkande förrän . Som man kan läsa i vårt särskilda yttrande till betänkandet är vi bland annat mycket negativa till att just de två jaktfrågor som regeringen mot sin ursprungliga vilja har fått i uppdrag av att lösa har stoppats in i utredningen. Både frågan om fjälljakten och frågan om dubbelregistreringen, det vill säga den dubbla jakträtten på älg som finns i vissa områden i vårt land, ligger i utredningen och ska inte behandlas förrän tidigast . Det är i mina ögon ett exempel på att begrava brännande och för regeringen obekväma frågor för en väldigt . I varenda debatt från och med nu , och det ligger som bekant ett val däremellan där vi kommer att debattera frågor flitigt, kommer regeringen och de borgerliga partiernas företrädare på alla olika nivåer att hänvisa många av de frågor som handlar om just jakten till den pågående utredningen skjuter över det på nästa regering att hantera. Nog tycker jag att det hade varit smakfullt om man kanske kommit med delbetänkanden om just dessa två frågor som inte direkt är kopplade till lagstiftning på det sättet. Det är två frågor som de facto har fattat beslut om att den vill ha lösningar på. Man kanske till och med skulle ha tillsatt en parallell utredning för just de två frågorna om man anser att de behöver utredas ytterligare. Jaktlagsutredaren har tillräckligt mycket ändå att titta på . Det finns ingen anledning att lägga frågan om till exempel fjälljakt i utredningen. Det tyder snarare på en brist på både mod och vilja från regeringen att lösa de uppgifter som har lagt på regeringen. I betänkandet behandlas frågor rörande bland annat den svenska vildsvinsförvaltningen. Det finns all anledning att diskutera den lite grann. Vi kan göra ett litet historiskt tillbakablickande här från talarstolen. Det kanske var ett av de mindre lyckade besluten som någonsin har fattat. Det beslutades att vi skulle utrota den svenska vildsvinsstammen förutom de 200 individer som då fanns i området kring i . Det gick sådär med den målsättningen. gav man upp här i kammaren och accepterade vildsvinen som en del av den svenska faunan, och man gav upp tanken på utrotning av dem. är det lite svårt att säga exakt hur många vildsvin som finns. Det är många siffror som figurerar. Det är inte speciellt mycket färre än 100 000, men det är nog inte så många som 150 000. Det är väldigt svårt att göra beräkningar av hur stor stammen är. Den rör sig också upp och ned av naturliga skäl beroende på vilka förhållanden som råder och annat. Det man kan säga är att 100 000 vildsvin är väldigt många. De är också väldigt koncentrerade på vissa ställen, och på en del ställen ökar de lokala bestånden explosionsartat. Det ställer till väldigt stora problem på många områden kanske framför allt inom jordbruket. Vi ser också en stor ökning av trafikolyckor med vildsvin inblandade. Det är rätt obehagliga olyckor. Det kan alla vittna om som har varit med. Vildsvinen blir väldigt kompakta och stora och gör stor skada när man krockar med dem. skedde det 4 200 olyckor bara med vildsvin. Det är en ökning med 1 500 innan. Det är en ökning på i runda slängar . Det är väldigt mycket. ser vi att avskjutningen av vildsvinsstammen inte har ökat speciellt mycket. I rena siffror har den gått ned. I förhållande till stammens storlek har den legat ganska lika. Men den är uppenbarligen inte tillräckligt stor. Det tyder på att vi måste bedriva ett mer aktivt arbete politiskt för att hantera vildsvinsfrågan innan den helt går oss ur händerna. Vissa hävdar med bestämdhet att den redan har gjort det. Vi måste vara mer aktiva med politiska beslut. Vi måste vara snabba med de besluten för att underlätta för vildsvinsförvaltningen. Vi måste också uppmuntra och ge förutsättningar för jägare och lokala organisationer att delta i framtagandet av förvaltningsplanerna och i själva förvaltningen på grund av vad jag sade. Just för att stammen på vissa områden lokalt växer så väldigt fort måste vi ha en lokal förankring i förvaltningen av vildsvinen. Även i vildsvinsfrågan hänvisar de borgerliga partierna i sin majoritetstext delvis till jaktlagsutredaren. Det är när det gäller frågan om utfodring. Vi är alla medvetna om de problem som finns kring utfodring av vildsvin och de problem som felaktig utfodring medför. I vissa fall är det sätt på vilket utfodringen sker moraliskt förkastligt. På vissa ställen är det djurskyddsmässigt förkastligt. Det är ett problem; det är ett akut problem. Men regeringen avser alltså inte att återkomma i frågan förrän . Detta innebär i praktiken i allra bästa fall, ska jag tillägga beslutsfattande och implementering därefter. Det är kvar för ett så pass akut problem. I sammanhanget vill jag också passa på att skicka en liten uppmaning till de borgerliga partiernas företrädare här i kammaren att föra en kunskapsöverförande diskussion med en del kolleger som finns i andra utskott i så att man inte där fattar beslut som inte underlättar den effektiva viltförvaltning som vi alla vill ha. I stället för att lägga ut texten om det hänvisar jag helt enkelt till vår partimotion i betänkandet från justitieutskottet om den nya kameraövervakningslagen. Där tas bland annat frågan upp om att man skulle kunna underlätta för kameror vid åtlar. Egentligen finns det många frågor som man kan beröra i ämnet, men jag stannar vid detta för . Jag är helt övertygad, som jag tidigare sade, om att vi kommer att ha många anledningar att fortsätta diskussionen om jaktfrågorna och att göra det lite bredare och större. Sist av allt yrkar jag bifall till reservation nr 5. 190 (MP): har redan förklarat att detta motionsbetänkande inte handlar om allting som vi tycker om jakt. Det säger till exempel ingenting om vad vi kan göra för att anpassa djurskyddet inom jakten. Det ska i och för sig sägas med en gång att viltkött har större förutsättningar att innebära bättre djurhänsyn än djurfabrikskött eftersom de vilda djuren i alla fall får vara just vilda innan de skjuts. Men om man ska göra anspråk på att vara ett mer djurvänligt alternativ måste man också komma till rätta med de skadeskjutningar som är alldeles för många och de plågsamma jaktformer som fortfarande förekommer. Men det är som sagt inte det som motionsbetänkandet handlar om. Däremot handlar det till exempel om jaktlagstiftningen, som just nu är under utredning. Om vi går tillbaka till den senaste rovdjursutredningen föreslogs bland annat att man skulle överväga att samla jaktreglerna under och att talerätten för miljöorganisationer skulle utredas. Det är båda förslag som är värda att titta på, men tyvärr kom de aldrig med i utredningsdirektiven. Talerätten har i och för sig hunnit ändras i praxis. Därför vore det rimligt att man också ändrar lagen så att den speglar detta och våra åtaganden enligt Århuskonventionen. En annan sak som borde ses över är så kallade allmänna uppdrag. Det allmänna uppdraget är en märklig konstruktion där staten pekar ut en enskild intresseorganisation och ger den uppdraget att leda delar av jakten och viltvården. Det handlar bland annat om att tillhandahålla objektiv information i jakt- och viltvårdsfrågor. För detta får ur Viltvårdsfonden, som finansieras av jaktkortsavgiften. Det är i och för sig inget märkligt med att ideella organisationer kan söka medel för att genomföra olika projekt som samhället finner angelägna. I det här fallet kommer pengarna dessutom ursprungligen från jägarna. Men det är ingen sorts medlemsavgifter som jägarna har rätt att få tillbaka, utan det är snarare en sorts ersättning för att man får jaga djur som ingen enskild person kan sägas äga. Då blir det rätt märkligt när staten pekar ut en enskild organisation och ger den uppdrag och finansiering på ett sätt som normalt brukar förbehållas statens egna myndigheter. Dessutom kan man ifrågasätta om en organisation som har som syfte att främja sina medlemmars intresse av jakt är den bäst lämpade att tillhandahålla objektiv information i jaktfrågor. har just rovdjuren tillfälligt lyfts ur detta uppdrag eftersom förbundet inte har velat samarbeta om vargen, om man uttrycker det så. Men de många hätska uttalanden som har kommit från en rad av förbundets företrädare belyser ändå den svårighet som finns i att å ena sidan företräda sina medlemmars intressen, å andra sidan vara objektiv. Det innebär inte att inte gör värdefulla saker. Eftersök av trafikskadat vilt är en sådan verksamhet som är viktig för att förhindra att djur behöver lida längre än nödvändigt om de är skadade. Det är en insats som staten mycket väl bör stödja också ekonomiskt. Däremot kanske man inte ska göra det genom konstruktionen med det allmänna uppdraget. Om staten i stället skulle välja att upphandla den tjänsten skulle rimligtvis ligga bra till. Och givetvis bör kunna söka medel för naturvårdsprojekt på samma sätt som andra ideella organisationer. Däremot tycker jag att gräddfilen som det allmänna uppdraget innebär har spelat ut sin roll. Rovdjursfrågan har vi annars debatterat i naturvårdsbetänkandet häromsistens. Men vi har några pusselbitar kvar som är relaterade till jaktfrågor. Min utgångspunkt är att det är hundföraren som ansvarar för hundens säkerhet och inte staten som ansvarar för att rensa naturen från de rovdjur som kan hota hundens säkerhet i en jaktsituation. Däremot tycker jag att staten har ett stort ansvar för att ersätta de näringsidkare som trots försiktighetsåtgärder kan drabbas av rovdjursangrepp. I första hand tycker jag att man ska jobba med förebyggande åtgärder som stängsling och se till att det verkligen finns rimliga ersättningar och förutsättningar för det. Men i fall där detta inte är ett alternativ, inte minst rennäringen, eller där olyckan trots goda åtgärder är framme, måste det också finnas generösa ersättningar. har föreslagit mer pengar till detta ändamål. Det är också någonting som vi stöder i vår budget. Jag yrkar bifall till reservation nr 4. 191 (V): Jakt är någonting som engagerar hundratusentals svenskar. Det är en viktig fråga. Jag tycker precis som att om man äter kött är det mycket bättre att äta viltkött än kött som är producerat på ett fabriksliknande sätt av intensivuppfödda djur. Vi i har en del synpunkter på vissa jaktformer som finns i . Över lag kan man säga att våra förslag handlar om att vi vill ha större djurhänsyn än vad som finns . Det avhandlas inte direkt i detta ärende, varför jag inte går in på detaljerna. Jag skulle vilja ta upp några frågor som har direkt bäring på ärendet. Den första rör det så kallade allmänna uppdraget. Det handlar om vem som egentligen ska ha ansvaret för att informera om jakt- och viltfrågor i . har detta huvudansvar. Förbundet ska förmedla en objektiv sakkunskap om viltfrågor i . Jag menar att det blir hart när omöjligt för en jägarorganisation att förmedla objektiv information. Därför tycker och i reservation nr 4 att detta är en gammalmodig konstruktion som har hängt med sedan långt tillbaka, där det är jägarna själva som ska sköta informationen om jakt och vilt. Vi tycker inte att detta känns som en modern ordning längre. Det vore i stället fullt rimligt att alla aktörer som har relevant information att komma med det kan vara djurskyddsorganisationer och miljöorganisationer men också jägarorganisationer skulle kunna söka pengar från Viltvårdsfonden och bedriva informationsarbetet. Jag skulle också vilja knyta an till det som från Socialdemokraterna tog upp, fjälljakten. Jag måste säga att det är djupt beklagligt vad den borgerliga regeringen har gjort. efter valet öppnade man upp för storskalig jakt för egentligen hela medborgare att jaga i de svenska fjällen. Det gjorde man genom en ändring av rennäringsförordningen. Man menade att så här måste vi göra för att det ska vara fri rörlighet i EU. Tack och lov beslutade en enig riksdag att det inte var acceptabelt att det var på det sättet, utan vi uppdrog åt regeringen att föra in den tidigare lagstiftningen och därmed ändra i rennäringsförordningen. Det var , , som vi fattade beslutet. har regeringen inte gjort ett skvatt, utan man väljer att begrava frågan i en utredning. Det tycker jag är oacceptabelt och ett svek mot den här församlingen. Avslutningsvis vill jag understryka vikten av att vi har en generös ersättning för skador som vilda djur och i synnerhet rovdjur åsamkat. Jag tror att vi genom att höja ersättningen för rovdjursskador ökar möjligheterna för en större förståelse för den svenska rovdjurspolitiken. Vi understryker i reservation 3 att det är väldigt viktigt med en generös ersättning för rovdjursskador. Jag tycker att det är olyckligt att regeringen än så länge inte har svarat på det önskemålet, men man kan hoppas att de gör det snart. 192 (M): Jag vill inledningsvis säga att svenska folket har en väldigt stor tillgång i den viltförvaltning som vi har i vårt land. Vi har en bredd av vilt som inte så många andra länder har. Vi har dessutom välskötta viltstammar med friska djur som är till stor glädje för de allra flesta. Jag vågar nästan påstå att alla svenskar ser vilt med en viss regelbundenhet. Det är oerhört glädjande, och det ska vi vara stolta över. Men det här sköter sig naturligtvis inte självt, utan det ligger ett stort och tungt frivilligt arbete bakom denna möjlighet för svenska folket, oavsett vad man gör i skogen. Jag vill till att börja med yrka bifall till betänkandets förslag och avslag på reservationerna. Precis som har sagts av mina företrädare här i talarstolen är det många förslag som hanteras i en jaktlagsutredning som är tillsatt. Vi har hört här tidigare att man ondgör sig, inte minst Socialdemokraterna i ett särskilt yttrande, över att utredningen tar så och att den skulle ha gjorts för mycket länge sedan. Vi är ganska vana vid att oppositionspartier har en mycket snabbare väg än regeringspartier. Jag tycker ändå att vi ska notera att det är positivt att har tillsatts. Det visar att vi inser att vi måste göra någonting. har det nämnts några enskilda delar i . Men jag vill bara för kompletteringens skull nämna att det handlar om den dubbla jakträtten, om en översyn av fjälljakten. Det handlar om myndighetsansvaret, om en jakttidsberedning, om jakt på allmänt vatten, om jakt efter kronhjort, som haltar med tanke på att det bara är i man kan förvalta den på ett vanligt sätt. Det handlar vidare om utfodring av vilda djur, om viltvårdsområden, om arrendatorernas jakträtt och om regelförenkling. Som ni hör är det en ganska bred och djup genomgång, och jag välkomnar att regeringen nu har tagit initiativ till denna så att vi kan få detta belyst på ett allsidigt sätt. Mot bakgrund av att nu arbetar vill jag från skicka med vad vi tycker är viktigt att tänka på, ett mer framåtsyftande medskick. Vi tycker att man i större utsträckning än ska ha rullande förvaltningsplaner. Och vad menar vi då med det? Jo, vi menar att vi ska ha förvaltningsplaner för fler arter, och främst de som vi förvaltar aktivt, kanske på treårsbasis eller liknande så att årliga variationer inte ska inverka så mycket utan att det finns en långsiktighet. Vi tror att det är utomordentligt viktigt, inte minst för det vilda. Vi tycker också att man ska kunna ha regionala hänsyn vid för stora och talrika stammar av vilket vilt det vara må. Även om man inte har uppnått ett nationellt mål ska man på lokalplanet kunna förvalta dem på ett sådant sätt att det inte uppstår negativa effekter i alltför stor utsträckning. Det är också viktigt att länsstyrelserna, som har en viktig roll i den svenska viltförvaltningen, inte minst när det gäller tillsyn och myndighetsutövning, tolkar den lag som denna församling stiftar på ett likartat sätt. Det ska inte vara någon skillnad om man är i eller i , utan det ska vara samma tillämpning. Dess värre är det inte så , och det ser vi alltför ofta. Det finns en del som är bättre och en del som har lite att lära, men det är inte acceptabelt sett ur ett medborgarperspektiv att det är olika tillämpning. När det gäller viltinventering tror vi att det är viktigt att fler engagerar sig, att exempelvis fågelskådare, jägare, friluftsmänniskor etcetera kan hjälpas åt att göra inventeringarna, inte minst rovdjursinventeringar. På det sättet får man en ökad förståelse för den här typen av inventeringar och därigenom en större tilltro till dem. Det är ju ganska meningslöst om man använder inventeringsresultat på olika sätt och därigenom inte kommer fram till en gemensam ståndpunkt. Avslutningsvis, herr talman, tycker vi att det är utomordentligt viktigt att vi försöker minska den splittrade bild som finns . Det är ju väldigt många som är inne och rör i viltförvaltningen. Vi kan bara se här i kammaren, precis som sades , att rovdjuren debatteras under ett helt annat betänkande och ligger under . debatterar vi de andra 500 djuren som ligger under Landsbygdsdepartementet. Det här är inte speciellt klokt, utan det är jätteviktigt att få ihop helheten. Som har sagts tidigare är skogen den gemensamma nämnaren. Det är ju i det ekosystemet som det vilda finns. Då måste man kunna koppla ihop detta så att det hamnar under en hand. Vi har därför föreslagit att allt vilt ska hanteras av ett departement och har fastnat för att det bör vara Landsbygdsdepartementet, eftersom de redan har de 500 djurslagen vid sidan om de 5 rovdjuren som hanteras på . Det är därför mest naturligt att det är så. Det är också mest naturligt av det skälet att skogen redan hanteras på Landsbygdsdepartementet, och man måste samförvalta skogen och det vilda. Annars kommer vi inte att nå den absolut bästa av alla världar. Med detta hoppas jag att vi med förenade krafter kan fortsätta att hjälpas åt att utveckla den svenska viltvården till gagn för alla svenska medborgare. 193 (FP): Våra viltstammar utgör en stor tillgång och rikedom. Det innebär ett stort ansvar för oss alla att förvalta denna rikedom på bästa sätt. av våra olika stammar krävs för att minimera skador men också för att hålla stammarna på en frisk och livskraftig nivå. Jakt och viltvårdsarbete engagerar många människor och skapar arbetstillfällen, intäkter och en rik fritid. Vid ett sådant här tillfälle är det möjligt att framföra sitt partis olika åsikter. Jag tog del av kollegan anförande där han redovisade inställning. Det pågår en utredning, så vi kommer att få tillfälle att debattera detta mer när den är klar. har alltid förordat en tydlighet i styrning och ansvarsfördelning och, där det finns goda skäl, också ökad samordning som kan leda till och oftast leder till ökad effektivitet. Frågan om rovdjuren handlar inte ytterst om jakt, anser vi, utan om förvaltning och bevarande av den biologiska mångfalden. Olika insatser krävs för att säkerställa genetiskt friska stammar och en gynnsam bevarandestatus. Vår bedömning är därför att har en viktig kompetens på detta område och också möjlighet att bedöma hur och i vilken omfattning olika former av jakt kan tillåtas. Vi är rörande överens om att har en föråldrad jaktlagstiftning med på nacken. Den har visserligen ändrats något , men den är i behov av en ordentlig översyn. Det är därför välkommet med denna utredning. har tidigare lagt fram en djurskyddsutredning, men den omfattade bara djur som människan håller. Jaktlagstiftningen är i flera avseenden otydlig. Dessutom har flera direktiv antagits i EU, till exempel art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet, som gör att det är viktigt att nu få en ordentlig samling på plats vad gäller jaktfrågorna. Viltskador är ett stort och allvarligt problem för många. Jägare betalar in pengar till Viltvårdsfonden. Det är pengar som sedan kan nyttjas till olika viltvårdsinsatser, bland annat till det allmänna uppdraget. Att minimera viltskador är A och O liksom den information och kunskap som måste till för att förhindra dessa. Rovdjursskador uppstår också, och regeringen har anslagit nästan 50 miljoner för att ersätta rovdjursskador. Vi vet att det är vanligt förekommande i renbeteslandet, och här finns stort behov av att regeringen tillskjuter dessa medel. Det finns ett problem som inte har nämnts i debatten. Vi talade om skog , och skador på skog, inte minst på tallplantor, är ett reellt problem för många skogsägare.