prot · H10941 · 2013-12-06 00:00:00 — –2003 när den könsojämlika utvecklingen av sjukligheten expanderade som mest gjorde Socialdemokraterna mig veterligt ingenting åt detta. Svenska statens samlade inkomster och utgifter uppgår till för socialförsäkringarna, vilket i sin tur är av hela vår bruttonationalprodukt. Av dessa går ca 1 900 miljarder till statsutgifter budget. Då utgör våra gemensamma utgifter enbart för de socialförsäkringssystem som vi debatterar , av statens samlade utgifter för året som kommer. Denna storlek på vår välfärdspolitik för statligt finansierade socialförsäkringar är internationellt unik, som jag nämnde tidigare, och det är därför så enormt viktigt att det finns långsiktiga mål att värna legitimiteten och den hållbara solidariska finansieringen. Det är på de senare avgörande punkterna som skillnaderna i prioriteringarna i Alliansens politik och det som de övriga fyra oppositionspartierna står för blir som allra tydligast. Alliansens konsekventa arbetslinje har inneburit en politik som har skapat mer resurser till människor och hushåll i alla inkomstlägen som de själva kan bestämma över, inte minst i de lägsta inkomstlägena. finns allt fler i sysselsättning och färre i utanförskap. är det över 400 000 fler människor i arbetsför ålder än när vi tillträdde regeringsmakten . Trots den globala finanskrisen som svept, och fortfarande sveper över oss, har vi fått ökade samlade skatteintäkter för att förbättra och bygga ut så att vi långsiktigt bäst kan garantera den finansiella hållbarheten inte minst i socialförsäkringssystemen. Mot detta står nu en föreslagen statsbudget från socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister som överger arbetslinjen till förmån för kraftigt ökad försörjning av människor inom socialförsäkringarna, inte minst sjukförsäkringen. Vid sidan av alla andra utgiftsökningar som föreslås av oppositionen, det vill säga löften om allt till alla från skattebetalarnas pengar, leder detta till att Socialdemokraternas budget sammantaget innebär skatteökningar , för på runt 50 miljarder och för på uppemot helt orealistiska 100 miljarder. Eftersom de tvingas till att samregera, om de olyckligtvis vinner regeringsmakten, blir det fråga om kompromisser som hamnar någonstans i skatteökningar. Men dessa faktiska förhållanden talas det tyst om hos den rödgröna oppositionen eftersom det äventyrar finansieringen av våra trygghetssystem långsiktigt. Om vi håller oss till sjukförsäkringen, som den första delen av betänkandet berör, ökar utgifterna med enligt budgetförslag och med nästan 5,5 miljarder enligt förslag. Värst i klassen är Socialdemokraterna med över 5,6 miljarder i sitt budgetökningsförslag. En slopad andra sjuklönevecka till en kostnad av långt för arbetsgivarna lanseras av S som ett opportunistiskt försök att blidka företagen. Vi har med hjälp av analyserat förslaget, och det har visat sig att med all sannolikhet gynnar detta offentliga arbetsgivare på bekostnad av privata företag. Det är särskilt allvarligt eftersom det är hos de offentliga arbetsgivarna som ohälsotalen ökar mest . Dessa ska alltså enligt S premieras med en skatterabatt som är mycket komplicerad att genomföra – man får pengarna i efterhand – men för dåligt utförd i fråga om förebyggande arbetsmiljöarbete. Detta är horribelt. De andra partierna i oppositionen har lite olika förslag som är mer riktade mot företag, med problemet att begränsningen är satt till 10, möjligtvis 20 eller 49 anställda, men företag med 50 och däröver anställda täcks inte in. Den viktiga kostnaden är inte borttagandet av den andra sjuklöneveckan – om man händelsevis vill gynna företagen – utan det är den första sjuklöneveckan. Här säger att hon också värnar företagen med sin modell, som hon i sitt anförande säger att det ska införas kännbara sanktioner för de företag som inte rehabiliterar sin personal. Om vi till det lägger Vänsterns förslag på att inga företag får etableras inom någon välfärdssektor kan vi undra hur man över huvud taget gynnar företag i detta land. Låt oss se vidare på vad de rödgrönas politik får för konsekvenser och vad Alliansens alternativ i stället innebär vad gäller sjukförsäkringen. Det är då lämpligt med en kort historisk tillbakablick. Faktum är att efter Socialdemokraternas sista regeringsperiod –2006, med stöd av och , var sjukförsäkringssystemet så urholkat att detta enskilt riskerade stabiliteten för hela de svenska statsfinanserna om inget gjordes prompt. En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde var därför att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden och reformera en sjukförsäkring som vid sidan av sjuka höll både arbetslösa och människor som inte ville arbeta under armarna. Starkt bidragande till denna utveckling var en passiv sjukskrivningsprocess. Syftet med den genomförda sjukskrivningsreformen har varit att genom tidiga och aktiva insatser säkerställa att den sjukskrivnes arbetsförmåga tas till vara i så stor utsträckning och i ett så tidigt skede som möjligt. Antalet sjukpenningdagar minskade visserligen något –2006 men till priset av att antalet personer med förtidspension i stället fortsatte att öka. Först minskade så antalet människor med både sjukskrivning och förtidspension. Fram tills då hade de med hjälp av idéerna i den rödgröna politiken alltför lättvindigt slussats över utan tanke på att återvända till en arbetsmarknad. Man kunde objektivt notera att antalet personer som fick sjukpenning var 213 755, och var det 149 904, det vill säga 63 851 färre, vilket var mycket mer överensstämmande med det rådande medicinska hälsoläget i och även situationen i jämförbara länder. Därför har sjukförsäkringsreformen bidragit till att fler är i arbete än vad som annars skulle ha varit fallet. Viktiga inslag i reformen är rehabiliteringskedjan med dess fasta tidsgränser och att aktivt prövar rätten till ersättning. En påtaglig effekt av rehabiliteringskedjan är att samarbetet mellan myndigheterna, bland annat och Arbetsförmedlingen, har förbättrats väsentligt. Utöver införandet av rehabiliteringskedjan har satsningar på förstärkt rehabilitering i form av rehabiliteringsgaranti, arbetslivsintroduktion och rehabiliteringsinsatser i samverkan mellan varit betydelsefulla för resultatet av reformen. Det är därför ytterst viktigt att sjukförsäkringsreformen fortsättningsvis vårdas, inte minst mot bakgrund av att sjukpenningtalet ökar . Man bör notera att vissa ändringar har gjorts i den lagstiftning som reglerar rehabiliteringskedjan sedan den trädde i kraft för att rätta till en del barnsjukdomar på detta område i reformen. Men en objektiv betraktare måste vara av den bestämda uppfattningen att rehabiliteringskedjan, med dess fasta tidsgränser, visat sig vara helt nödvändig för att sjukskrivningsprocessen ska fungera väl. Vidare kan man konstatera att den av alliansregeringen tillsatta parlamentariska socialförsäkringsutredningen har i uppdrag att se över de allmänna försäkringarna vid sjukdom och arbetslöshet. Utredningen ska överväga förändringar som kan leda till mer hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet, och utredningens arbete ska slutredovisas . Resultatet av utredningens arbete med att finna långsiktiga och konstruktiva lösningar för sjukförsäkringen bör därför avvaktas innan mer grundläggande förändringar genomförs, exempelvis en ny sjukförsäkringsreform, ändrade ersättningsnivåer och avskaffade tidsgränser. Frågor som rör höjt tak och införande av ett golv i sjukförsäkringen liksom minskningen med faktorn 0,97 vid utbetalning av sjukpenning kommer troligen också att bättre övervägas inom ramen för utredningens arbete än att plötsligt ta ställning till enskilda förslag här i budgetdebatten. ökade antalet personer med förtidspension, eller som det numer heter sjukersättning, kraftigt. Detta berodde huvudsakligen på en överföring av långtidssjukskrivna till sjukersättningen till följd av en då gällande närmast obegriplig regel som angav att sjukskrivna sjukskrivning skulle prövas för sjukersättning, det vill säga förtidspension. I enlighet med det av Socialdemokraterna, omhuldade regelverket lämnades människor därmed utan vidare omtanke för att över huvud taget kunna återinträda i arbetslivet. De lämnades helt enkelt i sticket, och arbetslinjen övergavs på så vis bryskt med den då förda politiken. Antalet personer med sjukersättning har minskat kraftigt först sedan regeringsskiftet . 2013 har antalet personer med sjukersättning minskat från 552 092 – vilket är en ofantligt hög siffra, med tanke på den arbetsföra befolkningen – till nu 364 626 personer. Det är alltså drygt 187 000 personer som har kommit närmare arbetsmarknaden från att ha lämnats i en återvändsgränd som sjukförsäkringen i så fall innebär för återinträde på arbetsmarknaden. Det finns flera skäl till att antalet personer med sjukersättning har minskat kraftigt liksom att antalet långa sjukfall har minskat, vilket har betydelse för hur många personer som kan vara aktuella för att beviljas sjukersättning, men också att kriterierna för att beviljas sjukersättning har ändrats. Från krävs stadigvarande nedsättning av arbetsförmågan för att få sjukersättning. Sammantaget beräknas därför nu nedgången av utgiftsutvecklingen fortsätta åtminstone , enligt de prognoser som görs, med ca . Det är fräscha resurser, som därför kan komma svenska folket bättre till del i fortsatta reformer inom exempelvis välfärdssektorns område. Framför allt ger det människor en chans att åter få inträda eller prövas för inträde på arbetsmarknaden, vilket är den allra viktigaste faktorn med denna förändring. Det är då ett nytt system, som inte med socialistisk automatik ser människor som är sjuka som omöjliga att hjälpa till en egen arbetsinkomst utan som enligt denna logik bäst skulle förvaras i passiva bidragssystem – system som ger dem mindre egenmakt över sin situation och gör dem helt beroende av välvilja för sin försörjning av makthungriga politiker. Med dessa ord yrkar jag därför bifall till förslaget i socialförsäkringsutskottets betänkande i denna del, som utgör statens utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning, och avslag på samtliga motioner och reservationer i denna del. (Applåder) I detta anförande instämde och (båda M). 10 (S) replik: Finn är en alldeles utmärkt företrädare för Nya . Han har en historieskrivning som ligger i linje med historierevision. Det är imponerande. Han är också väldigt nöjd och tycker att det väl inte behövs några stora förändringar i sjukförsäkringen: Och behövs det något ska vi nog utreda det långsamt så att vi kan hänvisa till utredningar så att inget händer i närtid, för pengar tänker vi lägga på någonting annat. Jag noterade att Finn sade att politiken har inneburit att det finns mer köpkraft, tror jag uttrycket var, i alla hushåll. Men då glömmer man pensionärer, arbetslösa, sjukskrivna och många andra. Vi är ett land där klyftorna ökar och där inte minst människor som drabbas av sjukdom blir rejält mycket fattigare. I det läget lånar ni dessutom till ytterligare skattesänkningar – en diskussion som är välbekant i denna kammare. Finn berättar inte heller riktigt hela sanningen om vårt förslag om sjuklöneveckan. Här hittar man på att vi sannolikt kommer att höja arbetsgivaravgifterna – det gör vi inte – för att finansiera sänkt sjuklön. Vi tycker, precis som och , att man borde ta bort den andra sjuklöneveckan och tror, precis som företagarna och många andra, att det vore bra. Min fråga till Finn handlar om rehabilitering. Vi har ju fått ganska många vittnesmål om att rehabiliteringskedjan absolut inte fungerar. I regeringsförklaringen sade : Rätten till rehabilitering ska lagfästas och skyldigheten att delta preciseras. Hur har det gått med det som var alliansregeringens stora ambition, att lagfästa rätten till rehabilitering? Tycker Finn att fler personer har fått rehabilitering? Tycker Finn att ni har fullgjort regeringsförklaringens ambition att lagfästa rätten till rehabilitering? Kan man säga det i ett läge där 70 000–75 000 personer nu är utförsäkrade? 11 FINN (M) replik: Om jag börjar med rehabiliteringen kan jag konstatera att mig veterligt har inte någon socialdemokrat gjort en större satsning på rehabilitering än vad alliansregeringen har gjort. Det handlar om miljardbelopp. Sedan kan man konstatera att i årets budget, den vi diskuterar just , har regeringen analyserat noga hur satsningarna på bland annat företagshälsovården – som mycket av anförande upptogs av – har fallit ut. Vi har varit lite självkritiska där och sagt att det kanske inte har fungerat så bra, och man har funderat mycket på hur det kunde vara på det viset. Till sitt stöd har regeringen då kallat in företrädare för företagshälsovården och börjat en dialog kring hur man bättre ska kunna utnyttja deras resurs. Stöd har man också fått från . Om vill dra sig till minnes den hearing vi hade om företagshälsovården nämnde där att man behöver fundera lite över om resurserna riktade till företagshälsovården kommer direkt arbetsgivarnas ansvar för rehabilitering till del, eller om arbetsgivarna ställer nya krav på företagshälsovården och på samma sätt företagshälsovården marknadsför sina tjänster på ett lite bättre sätt så att arbetsgivarna kan utnyttja dem. Det är det som regeringens förslag nu innebär i årets innevarande budget. Man börjar med 30 miljoner riktade så att arbetsgivarna får ta ett större ansvar, för att sedan skala upp det till 50 miljoner kommande år och 100 miljoner året därefter. Detta görs i samråd med diskussionen om företagshälsovården. Man kan inte, , säga att företagshälsovården just i denna övergångssituation är den organisation som självklart är optimal. Uttaget av de resurser vi har satsat har varit , och det är för lite. Ett sådant budgetansvar kan en regering inte fortsätta med. Det är därför man har inlett en dialog. Att Socialdemokraterna däremot fortsätter att pytsa ut pengar på någonting som vi inte vet om det över huvud taget ger rehabilitering är anmärkningsvärt. 12 (S) replik: Jag var på samma hearing och kunde höra representanter för företagshälsovården beklaga sig både över besparingarna och över att man varit så rigid i fråga om hur man riggar systemet så att resurserna inte har kunnat användas på ett vettigt sätt. Det är ju en känd teknik, att man ser till att anslå någonting men också ser till att det blir väldigt svårt att utnyttja det. Det känner vi igen från Arbetsförmedlingen och deras brist på förmåga att göra aktiva insatser när de får skicka tillbaka 17 miljarder i oanvända medel. Konsekvenserna är att en stor del av den kompetens som finns inom företagshälsovården tas bort. Finn har tidigare haft ett engagemang i företagshälsovården men måste väl ändå tycka att det är synnerligen besvärligt att av anslaget tas bort, att det är kvar och att alla företrädare för företagshälsovården, oavsett om det är branschföreträdare, företag eller koncerner, säger att det är fel väg att gå. Ni riskerar en utveckling där företagshälsovården försvinner, att den kompetensen försvinner från svensk arbetsmarknad. Jag noterade också att Finn inte svarade på frågan om hur rehabiliteringen ska lagfästas, som regeringen sade i sin regeringsförklaring . Det skulle vara intressant att höra om man har bytt uppfattning där. Så ställer jag den avslutande frågan om de 75 000 utförsäkrade: Är ni nöjda då? Eller ska det bli fler? Jag vet inte varifrån DN fick siffran 100 000. Ska det bli 100 000 eller 120 000? Hur många ska utförsäkras? Och hur många ska sedan behöva omförsäkras igen? Kan ni ha någon ambitionsnivå eller något mål? Det brukar vara så att man i politiken talar om vilket mål och vilken riktning man ska ha. Jag tycker att målet borde vara att fler kommer tillbaka i arbete och att den som är sjuk kan erbjudas stöd och rehabilitering – att man säkerställer att de får stöd och rehabilitering. Men där säger majoriteten i betänkandet god dag yxskaft, så också regeringen i budgetpropositionen. Vad är ert mål egentligen? Kommer ni att nöja er med 100 000 utförsäkrade? 13 FINN (M) replik: Om jag börjar med det sista, om dem som kallar utförsäkrade, tycker jag att man måste fundera lite grann över den historieskrivning jag gav i mitt anförande. Under de socialdemokratiska regeringsåren, med stöd av Vänstern och , var det så att människor passivt flyttades över i förtidspension. Det fanns en regel som sade att man skulle släppa sitt intresse av att återrehabilitera människor och att de skulle över i passiv bidragsförsörjning för resten av livet trots att de kanske hade arbetskapacitet. Det var ett svek emot många människor. Visst – det är några som återvänder efter att arbetslivsintroduktionen kanske inte har fungerat och prövas igen. Sedan kan man antingen få sjukersättning eller komma tillbaka i arbetslivsintroduktionen. Det är på detta sätt man hjälper människor med långtidssjukskrivning att prövas för en arbetsförmåga för att komma tillbaka i arbete. Det är skillnad mot det som Socialdemokraterna tillsammans med vänsterpartierna har att erbjuda. Vi ser nämligen dessa människor och vill göra någonting för dem. När det gäller företagshälsovården är det mycket riktigt så att jag tror att den har en framtid. Alliansregeringen tror på företagshälsovården. Det är lite parodiskt att höra nu värna företagshälsovården. Under de socialdemokratiska regeringsåren såg man nog över huvud taget inte företagshälsovården – det var inte någonting som stod högt på agendan. Man tyckte att detta var någonting som knöts alltför nära arbetsgivarna och som inte var den sjukvård man själv ville skala upp. har vi insett att vi behöver ha en dialog med företagshälsovården i en övergång. Att i det läget lägga tillbaka resurser, när vi tycker att vi har sett ett problem, som jag kanske tycker att Socialdemokraterna klädsamt nog skulle stödja oss i, är lite besvärande. Jag delar dock bekymmer för återväxten av just företagsläkarkåren. Det är någonting som vi får försöka hitta en lösning på gemensamt. Det är inte bara socialförsäkringsministerns ansvar, utan det handlar också om och annat. Men det måste lösas, för det är ett akut problem. 14 (MP) replik: är kvinnors sjukpenningtal högre än mäns. Det är ökning från . Det är ganska talande att kvinnors sjukskrivning ökar mycket mer. Moderaten sade i sitt anförande att man inte vet orsaken till varför kvinnor är sjukskrivna. Jo, Finn , det finns ett antal studier om det. Bland annat visar IFAU hur det hänger ihop med familj och barn. Har det fallit in att det kan bero på samhällsstrukturer, att det handlar om jämställdhet och människors livsvillkor? Faktum är att också inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män har ökat med 18 000 under de år ni har regerat. är inkomstskillnaden mellan heltidssysselsatta kvinnor och män mer än . Det är en effekt av den förda politiken. Eftersom jobbskatteavdragets konstruktion gör att den som är mer sjukskriven inte får ta del av det påverkar det kvinnors och mäns disponibla inkomster. Finn anförande innehöll massor med olika siffror, men detta handlar om människor. Många av dem som fanns i förtidspension är pensionärer för att de har fyllt . Min fråga till Finn handlar om jämställdhet och människors livsvillkor. Är Finn och beredda att säga ja till att inte överlåta månader i föräldraförsäkringen för att få ett mer jämställt uttag? 15 FINN (M) replik: Låt mig börja med människorna. Vi ser människorna. har vi 400 000 fler som inte är i utanförskap. Dessa människor har kommit närmare arbetsmarknaden. Det är att se människor och vilja hjälpa dem. Att i stället som stödparti till Socialdemokraterna vilja flytta över dem i förtidspension när de är i arbetsför ålder är inte att se människor, . Jag och Alliansen tar kvinnors ohälsa på största allvar. Socialförsäkringsministern har sett till att tre av varandra oberoende analyser ska göras för att utröna vad detta problem består i och komma till rätta med det. Vi vet inte detta och står därför inte här som och säger att det finns generella slutsatser och att man vet precis vad det beror på. ökade sjukskrivningarna för hela befolkningen och mycket mer för kvinnor än för män. Sedan började sjukskrivningarna minska, och då inträffade det intressanta att de minskade mer för kvinnor än för män. Så var det ända . När vi sedan ser en ökning igen glider kvinnor och män isär. Med lättköpta resonemang skulle förklaringen till att ohälsotalen för kvinnor sjönk mer än för män –2010 vara att det inte fanns någon stress, att det var lugn och ro och att familjepusslet inte var problemet, men när stressen återkom steg sjukskrivningarna. Nej, , det är mycket mer komplicerat. Därför tar vi det på största allvar. Vi tillsätter de utredningar som behövs och som aldrig gjordes då ni stödde en socialdemokratisk regering och problemet var som allra störst, åren 1998–2003. 16 (MP) replik: Det är intressant att Finn tar upp just dessa år. Det var precis då som omställningen i offentlig sektor gav stora effekter. varslades kvinnlig personal i många landsting. En undersköterska med tolvs års anställningstid fick gå på grund av stora rationaliseringar. Denna turbulenta tid gav en ökad sjukskrivningsfrekvens. Läs gärna utvärderingar av omställningen . Den resulterade i en kraftig ökning av kvinnors ohälsotal på grund av vår segregerade arbetsmarknad. Det är också intressant att notera att pappamånaderna kanske hade effekt eftersom pappamånaderna infördes och . Att vill blunda för att det handlar om jämställdhet och människors livsvillkor är kanske inte så förvånande eftersom jämställdhetspolitik inte har varit starka sida vare sig eller tidigare. Men att man inte vill se att förebyggande insatser faktiskt påverkar folkhälsan och ohälsotalet och därmed sjukskrivningarna gör mig bekymrad. Jag håller med dem som säger att det inte är någon quick fix. Det var det inte 2008 heller, men då var det så väldigt bråttom att driva igenom de drastiska förändringarna. ser vi att det inte är så enkelt att det leder till en mycket friskare befolkning. Jag upprepar frågan som Finn inte svarade på: Kan säga ja till att föräldrapenningdagar inte ska överlåtas helt fritt som förutom var till respektive förälder? Dessutom: Kan ni tänka er ytterligare en så kallad pappamånad? 17 FINN (M) replik: Vad gäller det sista kommer vi till den debatten , och det är bättre att det behandlas i det sammanhanget. Därför lämnar jag med varm hand över det till dem som ska debattera utgiftsområde 12. Det som sade i inledningen förtjänar att tas upp i ett replikskifte, nämligen att detta är ganska enkelt. Du hade själv lösningen på problemet som socialförsäkringsministern har gett tre oberoende instanser, , och en särskilt duktig psykolog, i uppdrag att titta på eftersom det minsann inte är enkelt. Visst kan det ligga mycket i att vi har en segregerad arbetsmarknad, och ska insatserna givetvis riktas dit för att påverka den ojämlika hälsan hos män och kvinnor den vägen. Men att föregripa utredningen genom att säga att vi vet vad problemet är och att det bara är att fixa det är galet. Regeringen tar ansvar för ett komplext problem, delar ut uppdrag och inväntar svar för att sedan ta upp diskussionen hur man ska lösa problemet. Men föregriper resultatet genom att säga att det bara finns en förklaring, nämligen den segregerade arbetsmarknaden punkt slut – och detta trots att jag motbevisar det med siffror. Vad gjorde arbetsmarknaden så annorlunda ? såg vi först hur skillnaden mellan män och kvinnor ökade till kvinnors nackdel och sedan minskade till fördel för kvinnorna. Det är inte rimligt att den enda förklaringen är en arbetsmarknad som visserligen ändrades men inte skilde sig totalt från dagens över denna relativt korta period och där skillnaden nu ökar igen. Man måste se problemet som lite mer allvarligt och komplext om man verkligen vill lösa det. Frågan är om det handlar mer om retorik från för att lyfta fram egna kärnfrågor och intressen än om att verkligen vilja lösa ett problem. 18 (V) replik: