prot · H00966 · 2013-02-15 00:00:00 — Med dem ska vi prata, och dem ska vi lyssna till. Jag ska göra vad som står i min makt för att de kommunalpolitiker och landstingspolitiker som jag känner och har inflytande över ska fortsätta att jobba för att det ska finnas rätt till heltid för alla som arbetar och att de ska gå in och satsa så mycket de kan på att göra någonting åt den könsdiskriminerande arbetsmarknaden. Jag ska träffa alla som vill träffa mig av de sex ordförande som har skrivit under en debattartikel och andra i den takt jag bara hinner med. Jag är på min tredje vecka och ser fram emot att det ska ske så fort som möjligt. Jag vill tacka för det här samtalet och ser fram emot att träffas här igen. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2012/13:250 om ett förstärkt konsumentskydd för skadelidande vid trafikolyckor 10 (): har frågat mig om jag avser att utreda vissa förslag som syftar till att förenkla för skadelidande att driva civilrättsliga processer mot försäkringsbolag. De förslag han lyfter fram är att ändra bestämmelser så att det belopp som en konsument kan förpliktas att utge till försäkringsbolag är maximerat till ett halvt basbelopp per domstolsinstans. Han föreslår även att det minsta belopp som ersätts i rättsskyddsförsäkringar ska vara . Slutligen vill han låta en utredare utvärdera systemet för trafikskadade för att säkerställa att det är rättssäkert. I sin interpellation redogör huvudsakligen för ett enskilt ärende där den enskilde inte har vunnit framgång i domstol. Den enskilde har upplevt att systemet är rättsosäkert och att försäkringsbolaget inte levt upp till sina åtaganden. Som känner till är jag dock förhindrad att uttala mig om enskilda ärenden. Inledningsvis kan jag ändå nämna att ersättningssystemet för trafikskadade har varit föremål för utredning. fann i sitt slutbetänkande att den nuvarande ordningen med en kostnadsfri prövning i och möjlighet till domstolsprövning i allt väsentligt tillgodoser rättssäkerhetskraven. Det betänkandet bereds vidare och har överlämnats till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Vad gäller de förslag som lyfts fram i interpellationen har i sak inget ändrats sedan vi senast diskuterade den här frågan. Jag delar uppfattningen att det är viktigt att alla, även de som drabbas av trafikskador, upplever att rättssystemet erbjuder dem ett gott skydd. Jag tror dessutom att vi i står oss väldigt väl i en internationell jämförelse. har generösa regler beträffande rätten till ersättning för trafikskador. Alla som skadas i trafiken erbjuds en kostnadsfri prövning i en trafikskadenämnd, vars ledamöter utses av regeringen och . Det är en möjlighet som personer som skadas i andra sammanhang saknar. Det finns inte heller något som hindrar den som anser sig ha rätt till ersättning från att väcka talan i domstol. De flesta som bor i skyddas även av rättsskyddsförsäkringar som berättigar till ersättning för i vart fall en stor del av rättegångskostnaderna. När det gäller prövningen i domstol bygger den svenska domstolsprocessen på principen att förlorande part betalar den vinnande partens rättegångskostnader. Det är som jag har framhållit naturligt att man inte kan processa på motpartens bekostnad när man inte har rätt i sak. När det gäller försäkringsvillkor är det fortfarande min utgångspunkt att friheten att avtala om en försäkrings omfattning i grunden gynnar den enskilde och bör bestå. Det hindrar inte att det kan finnas anledning att se över ersättningsnivåerna i rättsskyddsförsäkringarna om försäkringsbolagen trots ett kundintresse inte tillhandahåller sådana försäkringar med högre ersättningsnivåer. Man kan dock inte bortse från att tvingande bestämmelser om höga ersättningsnivåer kan föra med sig negativa konsekvenser för försäkringstagarna i stort. De högre ersättningsnivåerna måste finansieras genom högre försäkringspremier. Det kan också antas att försäkringsbolagens kostnader i övrigt kommer att öka om det är mer eller mindre kostnadsfritt att föra en talan mot försäkringsbolagen, oavsett om man har ett berättigat krav eller inte. För att i praktiken tvinga fram högre ersättningsnivåer skulle det också krävas en omfattande detaljreglering av villkoren, till exempel när det gäller självriskens storlek. En sådan utveckling mot detaljstyrning av försäkringsvillkor är inte önskvärd. Slutligen vill jag framhålla att jag delar uppfattning att det är av stor betydelse att det finns ett väl fungerande system för tvistlösning, inte minst för de trafikskadade. Min bedömning är också att vi i allt väsentligt har det. Jag avser dock att fortsätta att noga följa utvecklingen på området. 11 (S): Jag vill tacka för svaret. Det är lite vi diskuterade den här frågan senast. Anledningen till att jag ställde interpellationen igen var att justitieministern vid det tillfället lovade att följa upp ärendet noggrant, och jag skulle gärna vilja höra lite i detalj vilka aktiviteter och åtgärder som justitieministern har genomfört. Personligen har jag ägnat ganska mycket tid och kraft åt den här frågan, och jag har diskuterat mycket med många skadelidande. Jag har träffat patientföreningar och ägnat kraft åt att studera hur det verkligen funkar. Jag har pratat med försäkringsbolag, representanter för försäkringsbolagen. Jag har pratat med skadelidande. Jag har pratat med advokater. Jag har pratat med läkare. Alla kommer fram till ungefär samma slutsats, att det finns utmaningar i hela systemet. Det är därför jag återigen ställer den här interpellationen. Jag välkomnar dock justitieministerns ingång i det här, att det finns möjligheter att kanske se över systemet och kanske ha någon form av ny modell eller metod, för är inte det här hållbart. När jag gick in i politiken gjorde jag det av flera skäl, men ett viktigt skäl för mig var att stå upp för de svagas rätt i samhället. En politikers främsta uppgift är i princip att vara i ständig opposition mot en negativ samhällsutveckling. När beslutet fattades om den här modellen med bland annat kostnadsfri prövning i fanns det en form av underlag och en utredning att förhålla sig till. Det är detta gjordes, och då vore det skäligt och lämpligt att fortsätta utvecklingen, titta vidare och fördjupa sig i de detaljer som ändå uppstår. I mina kontakter med de skadelidande har jag fått mig en hel del fruktansvärda berättelser till del som har gjort mig väldigt besviken och ledsen. Jag håller med justitieministern om att hon inte ska uttala sig i ett enskilt ärende, men det här är bara ett brev av alla brev jag har fått. Det som har skett är det att de som till slut tvingas att civilrättsligt processa mot ett försäkringsbolag har tagit det som den absolut yttersta sista konsekvensen i ett desperat läge. De allra flesta ärenden som går vidare hamnar i . Så ska det vara. Problemet är bara det att när man väl kommer till just den civilrättsliga prövningen, mot många advokaters inrådan, ska jag vara ärlig och säga, för många advokater har sagt till mig att vi håller på det här så långt det bara går eftersom det är ett stort risktagande, så handlar det i slutändan om kamp mot . Det bara är så. Det är inte lätt för en människa som är skadelidande att driva en process mot ett försäkringsbolag. Det handlar helt enkelt om väldigt olika ekonomiska förutsättningar. Så ser det ut. Men jag har också fått information om hur det kan ta att få sitt ärende prövat i . Några personer har vittnat om att det har tagit upp till att få ett ärende prövat. Det tycker inte jag är rättssäkert. Jag tycker att det är förfärligt att en människa i dagens kan få vänta så länge på att få ett beslut i ett specifikt ärende som berör hans eller hennes egen inkomst och livssituation. Här har vi mycket att hantera. Jag kan hålla med justitieministern om att det kan bli problematiskt för försäkringsbolagen att ändra i villkoren, men är det så att oavsett den utredning som har pågått uppstår det situationer där de skadelidande har svårt att göra sin röst hörd. Då tycker jag att vi politiker har ett väldigt stort och tydligt ansvar att agera och att utreda. Vilka åtgärder har justitieministern vidtagit, och vilka kontakter har hon haft under det här året? 12 (M): Ett enskilt fall som grundar sig på den enskilda partens uppfattning lämpar sig särskilt illa för att ta till intäkt för att rättssystemet inte skulle fungera i något avseende eller att det skulle finnas brister i rättssystemet i något avseende. Jag vill först och främst säga att jag inte har någon som helst uppfattning om det här enskilda fallet, och det jag säger har inte heller någon bäring på just det fallet. Jag vet ingenting om det mer än det som framgår av interpellationen. Trots detta, herr talman, har jag anledning att fråga mig om har läst de aktuella domarna och, om han nu skulle ha gjort det, om han har kunnat dra relevanta slutsatser av domarna och om han har nödvändig kunskap för att kunna göra det. Det är nämligen inte helt enkelt med tanke på de ofta ganska svåra frågor som prövas i den här typen av mål och också de särskilda regler som gäller för bevisvärdering. har i och för sig helt självklart rätt i att det föreligger utmaningar i systemet. Det gör det alltid i sådana här fall och när man diskuterar den här typen av frågor. En enskild skadelidande har ofta en bestämd uppfattning om att man har rätt, men det är inte säkert att man har rätt rent objektivt, om det nu skulle kunna fastställas. Även om det rent objektivt skulle kunna sägas med någon form av säkerhet som typiskt sett inte kan uppnås vid en rättsprövning att man faktiskt har rätt finns det ändå uppenbara svårigheter i vissa fall att fastställa orsakssamband och att avgöra hur mycket en av flera samverkande skadeorsaker har bidragit till den iakttagbara skadan, som för övrigt också i sin tur kan vara svår att diagnostisera, inte minst om man talar om till exempel det som kallas för nackstukningar eller whiplashfall. En annan fråga som ofta är problematisk är frågan om så kallad ekonomisk invaliditet som innefattar en bedömning av vilken inkomst någon skulle ha fått om han eller hon inte hade blivit skadad. Dessutom ska det då ske samordning av socialförsäkringsförmåner. Allt bygger på en grundprincip i skadeståndsrätten att ingen ska överkompenseras för sin skada lika lite som han eller hon ska underkompenseras. Den skadelidande ska, som det heter, sättas i samma situation han eller hon skulle ha varit i skadan förutan. Det är typiskt sett många svåra frågor att pröva i sådana här fall, och det är klart att människor känner sig väldigt upprörda om de inte får rätt när de har en väldigt bestämd uppfattning om att de har rätt. Parterna i sådana här mål har olika uppfattning när det föreligger tvist och en domstol ytterst ska avgöra frågan när man inte kan uppnå en förlikning. Vad som är viktigt i sådana här sammanhang är också att lika fall behandlas lika. Det är alltså de så kallade materiella förutsättningarna i varje enskilt mål som ska vara avgörande för om man kan få ersättning, och det har att göra med vad man kan visa och om beviskraven är uppfyllda. När det gäller rättegångskostnaderna kan jag bara nämna att rättegångskostnadsreglerna i grunden är till för att minska antalet tvister i samhället. Man ska inte kunna tvista om olika saker om man inte har ett berättigat intresse. Det kan jag komma in något mer på . 13 (): Låt mig börja med att erinra om den förra debatten, där jag tror att jag i slutet av diskussionen påtalade att vi har ett gemensamt intresse av att hitta en bra form och att jag därför noga följer de här ärendena och lyssnar på det som händer. Jag anser dock inte, och ansåg inte då heller, att det finns skäl att i grunden ifrågasätta det nuvarande systemet. Det har stötts och blötts i utredningar och annat, och ingen har kommit på någonting som är så särskilt mycket bättre. Vi har en trafikskadelag och en ordning som uppfyller högt ställda krav. Sedan är det, precis som interpellanten säger, enskilda människor som far illa. Inte minst handlar det om ärenden som drar ut . Det ligger ju i sakens natur att den som har blivit skadad i en trafikolycka och ska ha sina frågor prövade i någon mening far illa medan detta hanteras. Det har varit väldigt långa tider i bland annat , men dess bättre har man ändå lyckats pressa hanteringstiden något genom att ändra i rutiner och annat. Det finns alltså i vart fall en ambition av att korta tiderna, och det är viktigt både för rättssäkerheten och ur en rad andra aspekter. Det är samma sak när det gäller domstolarna. Vi har en ordning där vi med de nya reglerna för modernare rättegång faktiskt har fått en kortare hanteringstid, vilket också är till fördel. Det är ett problem som interpellanten lyfter fram som jag tycker är berättigat att fundera över och försöka se vad man kan göra. Dock är det så, och det är ett av skälen till att det tar tid inte minst i , att det här ofta är väldigt komplicerade ärenden. Det kan vara många olika aspekter som måste prövas och även rätt många uppfattningar om vad som är rätt i sak. När man diskuterar den här typen av medicinska problem som kan ha uppstått i en olycka är det inte ovanligt att det finns experter på både det ena och det andra hållet som har diametralt motsatta uppfattningar om vad som gäller. Det här är svåra bedömningar som tar tid, och det kanske är så att det måste få ta tid att väga in vad som är rätt och rimligt för att man ska hamna på ett vettigt beslut. Jag tror att vi måste ha förståelse för det. Sedan är problemet, och det finns med i den här interpellationen, kostnaderna för den enskilde att driva sin sak och varför man kan bli skyldig att betala rättegångskostnaderna. Men det är ju den grundläggande princip som vi har när man väcker och driver frågan i domstol. Vi kan inte ha fri dragningsrätt på det, för det skulle leda för långt. Jag menar nog ändå att de granskningar av systemet som sådant som har gjorts även i modern tid visar att vi har ett stabilt och i alla väsentliga delar rimligt system. Dock är det så att även solen har sina fläckar. Där tycker jag att handläggningstider och en del andra sådana frågor behöver hanteras. Det finns också frågor där vi har lagt över resultaten till . Det finns ekonomiska frågeställningar som man behöver hantera ytterligare. Där arbetar en utredning för att se hur situationen för just de svaga som har berättigade skäl ska kunna bli så rimlig som möjligt och hur man ska avväga detta. Jag tror att det är riktigt att den frågan hanteras på det sätt som görs. 14 (S): Jag har läst in och studerat många domar och är väl bekant med hur det ligger till både med reglerna och med lagstiftningen. Det är inte så att varje skadelidande nödvändigtvis har rätt eller fel. Det här är svåra prövningar. Det håller jag helt med om. Det är någonting som ska hanteras varsamt och noggrant. Där är vi nog helt överens alla tre som deltar i den här debatten. Det handlar ju om ingångsvärdena i samtalet. Skälet till att jag önskar en förändring handlar också om att försäkringsbolagen i slutändan kanske tvingas till andra former av, inte prövningar men just det här med handläggningstider. De kanske också tvingas komma närmare förlikningar. Det kan ju vara där vi i rimlighetens namn borde hamna i slutändan, om det är någon som önskar processa, vilket är den yttersta konsekvensen av ett väldigt ekonomiskt utsatt läge som man befinner sig i. Jag säger det därför att jag vet jag har pratat med så många människor som har hamnat i det yttersta läget att processa att man inte har sett någon annan utväg. Man har önskat att möjligheten funnits att hitta en lösning tidigare och slippa att gå vidare i en civilrättslig process som är kostsam, som är osäker och som i många lägen kan tvinga den skadelidande, om han eller hon förlorar målet, att gå från hus och hem. Det är den risken man uppenbarligen tar för att få rätt. Det är klart att den person som försätter sig i det här läget noggrant och i samråd med advokat har grubblat många varv innan man går dit. Nåväl, det kanske är en viss säkerhet i systemet. Men som justitieministern så noggrant säger, även solen har sina fläckar. Om det nu råder solförmörkelse för många, för det kan det faktiskt göra, gäller det att hitta modeller som är betydligt bättre. Det får inte vara så att en person som uppenbarligen är skadad, kanske helt oförmögen att utföra ett arbete, hamnar i ett läge där han eller hon blir ifrågasatt när det gäller den här skadan och skadans art. Det händer ju ibland att försäkringsbolagen hävdar att exempelvis den här whiplashskadan inte baserar sig på trafikskadan utan på en gammal arbetsskada eller någonting annat. Då är det upp till den som har processat och stämt försäkringsbolaget att försöka bevisa att så inte är fallet. Då måste man ta in en annan form av expertis, alltså läkare i det här fallet, och sätta sig i relation till varandra. Så här kommer det att fortsätta. Jag har i många domar sett att försäkringsbolagen har haft väldigt många läkare närvarande, medan den som har stämt och processat emot kanske har haft en läkare att hålla sig till. Det finns typiska ekonomiska förutsättningar och modeller i själva processandet som gör att det blir tufft för den skadelidande. Oavsett vilket är inte min ambition att vi ska lägga fler pålagor på domstolsväsendet. Det jag vill handlar i yttersta fall om att minska antalet processer, att skapa en modell som i slutändan faktiskt ger en lösning i eller hellre ännu tidigare och som ger kortare handläggningstider, som ger snabbare beslut och som ger de skadelidande åtminstone rimliga förutsättningar att få ett beslut i bra tid i stället för att de ska gå omkring och fundera på vad som är nästa steg. Det är det som är ingången i det här. Det är därför jag vill få en belysning och en bra diskussion och debatt. 15 (M): Det förefaller som om vi trots allt är överens om ganska mycket. Det finns ändå skäl att säga något ytterligare, först när det gäller rättegångskostnaderna. Den som verkligen framhärdar och vill processa den typen av parter finns också kanske processar om en väldigt liten del som är väldigt svårutredd och som drar massor med rättegångskostnader. Det kan då leda till att man får en väldigt stor rättegångskostnad om man förlorar i förhållande till vad man hade kunnat vinna. Det här är också en del av systemet. Sedan håller jag fullständigt med om att i den typ av fall där det finns rätt till skadestånd, vilket naturligtvis måste fastställas på en rimlig och rättssäker nivå, ska den skadelidande erhålla ersättning så fort som möjligt. Att minska antalet processer är alltid önskvärt, och det är positivt om man kan nå en förlikning, därför att då får båda parter i någon mån kanske ge avkall på sin processkalkyl, och man hittar en lösning som gynnar båda parter. Sedan kan jag också säga, som har förhållandevis omfattande erfarenhet av den här typen av mål, eftersom jag har dömt i sådana mål i som just har många skadeståndsmål av den här arten med tanke på att försäkringsbolagen har säte i , att det nog finns olika bemötande från olika försäkringsbolag. Det är väldigt svårt som skadelidande att veta på förhand hur ens eget försäkringsbolag kommer att agera. Men i någon mån kan man införskaffa den informationen. Det är ju en del av konsumentmakten också att kunna välja försäkringsbolag och också titta på vilka försäkringsvillkor som erbjuds. När man diskuterar de här frågorna kan man få en ingång att titta på sådana här saker. Det kan vara någonting som också kan vara bra för alla som riskerar att bli skadelidande . 16 (): Lite grann känns det som att vi ramlar ned till att vi är rätt överens om det mesta och att det är väldigt komplicerat. Icke förty har vi naturligtvis människor som far illa därför att de har råkat ut för trafikskador och behöver få sin rätt prövad. Vi har varit inne på tidsutdräkten som är ett bekymmer. Men systemet som sådant tror jag ingen egentligen ifrågasätter i huvudsak. Det jag tror är viktigt att ändå ha klart för sig i den här diskussionen är att försäkringsbolagen måste ta ansvar för hela kollektivet. Man måste ändå som försäkringsbolag, om vi tittar på det, ta hänsyn till att de försäkringstagare som man har ansvar för betalar rimliga och får en rimlig ersättning. Det är ju hela konceptet att det ska fungera på det sättet. Därför tror inte jag att man från det allmänna ska arbeta för att nödvändigtvis pressa bolagen till tidigare lösningar, överenskommelser eller tvistelösningar, utan det är klart att man på olika sätt måste försöka komma fram till vad som är rätt och inte rätt i vissa typer av ärenden. Om vi hamnar i en situation där man alltid förhandlar sig till en lagom nivå där båda parter är nöjda driver man ju upp kostnaderna, vilket knappast kan vara till nytta för flertalet. I längden leder alltför höga försäkringskostnader till att människor avstår från att skaffa sig en försäkring. Då är vi tillbaka på gå. Det här är ju en balans , och det är väldigt svårt att balansera. Men jag tror att det ändå är viktigt att se att frågor måste prövas och att detta behöver tas i de olika processer som finns i systemet, både när det gäller och möjligheter att gå till domstol. Jag delar uppfattningen att det är väldigt svårt att som enskild driva ett ärende mot försäkringsbolag eller andra större bolag för den delen. Man är ändå ganska liten och ganska ensam. Det är klart att det är så. Jag tror ändå att det är viktigt att säga att ja, det är möjligt att bolaget kan komma med fler läkare, men enligt svensk rättstradition är det inte kvantiteten utan kvaliteten som är avgörande. Det kan vara svårt att som enskild ha rätt rådgivare och få rätt stöd för att föra sin talan på ett riktigt sätt. Det är då jag lite grann kommer tillbaka till och de institutioner som arbetar där olika bolag försöker hitta en gemensam hållning. Där balanseras nämligen en del av de frågor som ändå ligger i försäkringstagarnas intressen, och det tror jag kan behöva göras. Sedan är det dess bättre så, vilket jag påpekade, att väldigt många har en försäkring som gör att de har ett visst skydd och en viss möjlighet att klara av de kostnader som kan uppstå om de behöver driva ett ärende. Det är dock egentligen olyckligt när man kommer så långt att man känner sig tvingad att driva ett ärende för att man vill få sin sak prövad. När man kommer dit måste dock systemet vara så att det inte uppmuntrar folk att driva ärenden i onödan. Då kommer vi till principer av det slag vi har, nämligen att man kan bli skyldig att betala för rättegångskostnader och annat. Det finns så att säga en kostnad för att driva en fråga, och det krävs att man får rätt för att den inte ska bli alltför hög. Det viktiga är egentligen att man från försäkringsbolagen arbetar för att ha praxis och regelverk så att man slipper hamna i dessa situationer. Det tror jag att vi är rätt överens om: Vi måste sträva mot att så snabbt som möjligt reglera de frågeställningar som berör den enskilde. 17 (S): Anledningen till att jag vill att det ska ske en förändring i de beloppsgränser som en processande skadelidande ska betala är egentligen att det ställer större krav på försäkringsbolagen att faktiskt nå en förlikning i ett tidigare skede. Jag tror inte att det kommer att bli en dramatisk uppgång i att försöka lösa frågor tvistevägen, via domstol, om man skulle göra på detta sätt. Som jag säger: Oavsett läge tror jag inte att människor i något slags inflatorisk benämning skulle springa i väg till domstol för att försöka lösa sina ärenden. Det är en oerhört jobbig process för alla inblandade parter, och oavsett kostnaderna tar man sig nog en och annan funderare innan man verkligen bestämmer sig för det. Jag är helt övertygad om att det är så. Med detta sagt: Skulle vi göra denna typ av ändringar i systemet och lagstiftningen skulle det kanske också kunna skapa förutsättningar för försäkringsbolagen att tänka i nya banor. Jag har träffat representanter för försäkringsbolagen, och de är inte nöjda med hur systemet ser ut .