prot · H10917 · 2013-10-23 00:00:00 — Frågan har, som också har nämnts tidigare, konkreta effekter för ett antal viktiga projekt där medfinansiering är en del av planeringsprocessen. Det gäller till exempel farled och sluss. Byggstarten för projektet i ägde rum med finansiering med statliga anslagsmedel. Den inriktning som och kommun kommit överens om är att kommunen, om det finns lagliga förutsättningar för det, ska bidra med en del av investeringskostnaden i projektets slutskede. Även i fråga om sluss ingår kommunala bidrag som en del av planeringen. Om avslår regeringens proposition skulle det inte bara innebära ett dråpslag mot dessa två projekt. Det skulle också försvåra möjligheterna att förbättra svensk sjöfartsinfrastruktur på lång sikt. Det gäller alltså inte bara och . Det gäller , , och – listan skulle kunna göras längre. I den reservation som finns i betänkandet bygger reservanterna framför allt sitt avslagsyrkande på av statlig infrastruktur, som också ordförande var inne på i sin inledning. Jag brukar ha som vana att berömma ordförande för hans inledning, men den här gången gav han sig ut på en seglats som inte var relevant för ärendet. Först och främst avser ärendet inte farleder till havs, utan det avser farleder som har koppling direkt till den infrastruktur som primärkommunerna har ett ansvar för. Det är riktigt att i rapporten riktades kritik mot regeringens dåvarande politik för medfinansiering. Man påvisade i sin granskning att regeringens medfinansieringspolitik i det läget hade brister och att infrastruktursatsningar ska styras utifrån samhällsekonomisk nytta och inte egna kommuners eller regioners ekonomiska styrka och möjligheter till politisk påtryckning. Rapporten lämnades, som sagt, 2011 och behandlades av 2012. gav då regeringen i uppdrag att utarbeta tydliga riktlinjer för medfinansiering i enlighet med det efterlyste för att komma till rätta med de brister som revisionens granskning hade visat. I arbetet med att ta fram förslag till en nationell trafikslagsövergripande plan –2025 har regeringen beslutat att arbete med medfinansiering genom bidrag ska genomföras enligt tydliga riktlinjer på det sätt som också angavs i tillkännagivande 2012. I beslutet framhåller regeringen bland annat att de transportpolitiska målen ska vara utgångspunkt för urvalet av projekt, vilket bland annat innebär att projekten som huvudregel ska vara samhällsekonomiskt lönsamma samt att medfinansiering inte ska innebära att en kommun kan köpa sig förbi kön. Det betonas också att medfinansiering ska vara frivillig. Regeringen har därmed beaktat den kritik en majoritet i framförde i det tillkännagivande som tidigare riktats mot medfinansieringspolitiken. Det är viktigt, fru talman, inte bara för staten utan också för kommuner och landsting, att infrastruktur och kommunikationer fungerar väl. Därför finns det också ett brett intresse hos lokala och regionala aktörer att påverka planeringen och utformningen av ett samhälles infrastruktur, särskilt i sådana fall där investeringen har stor betydelse för den lokala eller regionala utvecklingen. En utvidgning av kommunernas och landstingens möjligheter att lämna bidrag till statlig infrastruktur till att även omfatta investeringar i farleder är ett logiskt steg på ett område som har öppnats för den kommunala kompetensen. Transportinfrastrukturen är inte avgränsad till transportslag, och det är inte rimligt att investeringar i vägar och järnvägar som underlättar transporter exempelvis till och från en hamn ska ses på ett annat sätt än investeringar i den mottagningskapacitet som finns i hamnen eller det krav på framkomlighet och säkerhet som ställs på den farled som leder in till hamnen. Möjligheten till medfinansiering kan i vissa fall underlätta för projekt som annars skulle vara kompetensöverskridande. Det finns också skäl att påpeka att det inte finns helt tydliga gränser mellan statens och kommunernas ansvar när det gäller investeringar i sjöfartsinfrastruktur. Staten svarar i regel för farleder fram till gränsen för en allmän hamn enligt vad som följer av register över allmänna farleder och allmänna hamnar. finns det ett stort antal undantag från denna grundregel. Den geografiska gränsen går egentligen bara att lägga fast för varje enskild hamn baserat på de speciella förhållanden som av historiska eller andra skäl har kommit att råda för just den hamnen. Från både statligt och kommunalt håll finns önskemål om att medfinansiering ska vara en möjlig finansieringsform eftersom det kan finnas ett tydligt kommunalt intresse och nytta av sådana investeringar. Det finns också ett värde i att kommuners och landstings möjlighet till inflytande över förvaltningen av infrastrukturen blir mer neutral i förhållande till trafikslagen. Detta framkommer också i remissyttrandet till som lämnades av Kommuner och Landsting. Vi delar den uppfattningen. Eftersom sjöfarten i hög grad är sammankopplad med övrig infrastruktur är det viktigt för genomförandet av övergripande infrastruktursatsningar att lagstiftningen när det gäller medfinansiering är trafikslagsneutral. Att utesluta möjligheten till och landstingskommunal medfinansiering när det gäller sjöfartsinfrastruktur skulle motverka en positiv utveckling av hela det svenska transportsystemet. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationen. 22 (S) replik: Det är intressant att räknar upp de projekt som redan är i gång. Han räknar upp de projekt som redan har startat. Kommunalråden i bland annat har sagt att medfinansiering från dem var ett krav för att projektet över huvud taget skulle bli av. Om man har tecknat avtal om medfinansiering av de projekt som har räknat upp för att de ska bli av är de inte lagliga. Det är ju först som vi ska rösta i frågan. Är det inte så, , att kommunerna sitter i fällan? Det är ungefär som att sitta i råttfällan och vara glad för att katten inte är där. Man är tvungen att gå med på kraven för att projektet ska bli av. Vissa kommuner har gått med på att förskottera, och när man väl har börjat kommer kravet på medfinansiering. Hur mycket mer tror att kommunerna tål? Hur mycket övervältringseffekter på kommunerna ska vi tillåta? Hur påverkar detta de kärnverksamheter som kommunerna själva tar upp skatt till? 23 (M) replik: Jag kan inte kommentera de förhandlingar som har skett mellan de socialdemokratiska ledningarna i de två kommuner som nämndes, och , och . Jag har inte insikt i vad den socialdemokratiska ledningen i har haft för utgångspunkter för den överenskommelse man har tecknat. Men man har uppenbarligen ändå accepterat uppläggning av projektet. Om det är ett lagbrott får det i så fall överklagas av någon, om det är möjligt att överklaga i det här skedet. Sedan får den politiska majoriteten i ta konsekvensen av att man i så fall har brutit mot de nuvarande kompetensreglerna. Men jag kan inte uttala mig om detta. Jag har sysslat med investeringskalkyler i min civila verksamhet . Jag vet att till skillnad mot en del av de kommunala investeringarna bygger affärsmässiga investeringar alltid på en lönsamhetskalkyl. Det ska inte vara fråga om en kostnad, utan den investering man gör ska vara långsiktig. Jag förutsätter att de kommuner som gör en bedömning av om de vill gå in i en investering i infrastruktur också bedömer att den kan ha en positiv effekt för den kommunala ekonomin på . Annars skulle jag som kommunalråd aldrig gå med på en sådan investering. Jag har som kommunalråd i mitt tidigare liv varit med om att förskottera investeringar i statlig infrastruktur, till exempel väginvesteringar. Det har jag gjort därför att jag har upplevt att det var enda sättet min kommun hade möjlighet att påverka utformningen av och genomförandet av projektet. Det var inte en prioritering som gjordes av , dåvarande , utan det var en tidigareläggning som var viktig för kommunens ekonomiska och näringsmässiga utveckling. 24 (S) replik: Det är lätt att lyfta fram socialdemokratiska kommunalråd. Men vem tecknade de avtal med? , – vem styr där? Det här är helt klart ytterligare övervältringar på kommunerna. Vilken kommun vill inte utvecklas och ha en bra infrastruktur? Det är precis detta som är rävsaxen. Det är därför det är så viktigt att det här är ett statligt ansvar så att man ser helheten i landet och att inte de kommuner och regioner som har starka muskler går före dem som kanske har en mindre ekonomisk ram för att gå med i någonting sådant här. Jag tror att viljan finns hos alla att få så bra infrastruktur som möjligt. Frågan är under vilka förutsättningar de blir pressade till olika beslut. kommun bidrar redan till muddringen av sluss och farleden i , trots att det är vi här som ska trycka på knappen . Det avtalet har kommunen väl ändå tecknat med någon, ? 25 (M) replik: Hela det här konceptet bygger på frivillighet. Ingen kommun är tvingad. Även om det naturligtvis skulle innebära fördelar om man går med på en finansiering är man inte tvingad att göra det. Det är en prioritering som kommunen själv gör. Jag ska medge att när lämnade ett tillkännagivande till regeringen med anledning av kände jag mig ganska kluven. Jag röstade inte för tillkännagivandet, men jag tyckte att det låg en del i den kritik som då framfördes. Jag har förstått att även regeringen tyckte detta eftersom man så seriöst har tagit tag i frågan och gett ett uppdrag i princip i enlighet med det majoriteten beslutade i tillkännagivandet. Man ser till att det är den övergripande nationella planeringen som ska vara avgörande för turordningen för de investeringar som genomförs. Man beslutade att ingen kommun ska kunna köpa sig före i kön, och man betonar att medfinansieringen ska vara frivillig. Det var där ni hade invändningar när ni gjorde tillkännagivandet 2012. Ni har samma invändningar igen, trots att regeringen har tillmötesgått era krav i tillkännagivandet. Jag kan inte riktigt se annat än att det här är den obotfärdiges försvar. Man hade rätt den gången, och då står man fast vid den åsikten även om regeringen har rättat till de eventuella brister som fanns . 26 (MP) replik: Jag har ett par frågor och funderingar om det här. Det gäller delvis den fråga som var inne på tidigare, att regeringen och regeringens myndigheter träffar avtal med kommuner trots att vi inte har en täckande lagstiftning på området. Tycker att det är bra att man agerar på det sättet innan ens lagstiftningen är på plats? Den andra frågan handlar om frivillighet. Det talas om frivillighet, men det är statens prioritering som ska gälla. Till syvende och sist blir det ändå ett krav på medfinansiering. De projekt där kommuner inte ställer upp blir inte av, inte i den tid som de annars skulle ha genomförts. De blir antingen inte av alls eller mycket försenade. Så det blir ändå en utpressningssituation i enskilda kommuner som kanske redan har dåligt med pengar till skola och äldreomsorg. 27 (M) replik: Jag kan inte riktigt bedöma de avtal som har tecknats med och – det är de som har lämnats som exempel. Jag kan inte uttala mig om dem. För egen del kan jag bara säga att om jag hade varit kommunalråd hade jag varit väldigt försiktig med att gå in i ett avtal som inte har täckning i lagstiftningen. Det är min egen bedömning. vet inte jag hur det ligger till i det här konkreta fallet; jag har inte bedömt de avtalen. Men får nöja sig med det svaret. Så skulle jag ha agerat. Jag uppfattar de direktiv som regeringen har gett så att man inte får ändra prioriteringen av olika projekt. Det ska vara den samhällsekonomiska nyttan som är det grundläggande för prioriteringen. Men finns det mer pengar i projekten som helhet kan tidsplanerna förändras. Som jag har tolkat det här innebär det att det går att tidigarelägga investeringar om det till exempel innebär att man kan dra större nytta av andra tidigare gjorda kommunala investeringar, till exempel investeringar i ett kommunalt vägnät som leder fram till hamnen. Som jag tog upp som exempel: Är det verkligen rimligt att man ska ha andra regler för investeringar i vägar och järnvägar i försörjningsledet fram till hamnen än för investeringar i den fortsatta försörjningsvägen ut från hamnen, det vill säga i farleden? Jag tycker inte att det är rimligt. Jag uppfattar att regeringen har varit lydig, om man kan säga så, och följt de direktiv som har gett i det beslut som fattades . Jag tycker att ni skulle applådera det beslutet. 28 (MP) replik: Jag tror inte att de avtal som och kommunerna har träffat är olagliga. Jag tror att det finns klausuler om att det ska till en lagstiftning, men jag tycker ändå att det är problematiskt att man träffar den typen av avtal innan det finns en lagstiftning på plats. Den andra frågan är långsiktigt mer viktig. Jag uppfattar inte att har uppfattat frågan riktigt rätt. Det handlar inte om förskottsbetalningar som när han och jag var kommunalråd och kunde diskutera med myndigheten om kommunen skulle vara med och betala lite grann därför att det var tidigareläggning eller liknande. Jag har också varit i en sådan situation. handlar det om medfinansiering och om projekten över huvud taget ska bli av. Det handlar om stora delar av finansieringen i till exempel av stora trafik- och infrastrukturprojekt där man förhandlar med landstingen runt om och kommunerna om finansiering. Det är inte fråga om att tidigarelägga, utan det är fråga om projekten över huvud taget blir av. Man sätter en liten kommun i en utpressningssituation när det gäller om viktiga centrala infrastrukturprojekt ska bli av. I den enskilda kommunen får man kanske fundera: Har vi pengar så att vi klarar av kostnaderna för lärarna, skolorna, äldreomsorgen? Så tvingar staten en att lägga ut på infrastrukturprojekt i stället för att få prioritera det som vi sagt i lagen att kommunen borde syssla med. 29 (M) replik: Jag ska inte diskutera ekonomisk teknik med – jag vet att också är ekonom. Men jag vill ändå säga att jag tycker att det är lite billigt att ställa investeringskostnader mot löpande driftskostnader, oavsett vad det är för verksamheter. Även i verksamhet borde det vara så att kommunen gör en prioritering. Vad är lönsamt, vad är det som ger tillbaka resurser i form av ekonomisk utveckling, näringslivets tillväxt och liknande? Den bedömningen måste ligga till grund inte bara för prioritering utan också för kommunens prioritering. Dessutom är det inte så, som både och sade i inledningen, att regeringen tvingar kommunerna att prioritera bort eller minska och göra besparingar i andra verksamheter. Under den här mandatperioden och förra har regeringen tillfört i storleksordningen mellan 40 och 70 miljarder, beroende på hur man räknar, till kommunala verksamheter. Investeringar i infrastruktur har alltså inte trängt ut välfärdstjänster. 30 (FP): Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. Jag tycker att det är på sin plats att vi lägger fast att den absoluta merparten av statlig infrastruktur betalas via anslag i statsbudgeten och att det vi nu diskuterar handlar om ett komplement. Från Alliansens och sida tycker vi att det är väldigt bra att det här komplementet finns och att kommuner, regioner och landsting har möjlighet att medfinansiera. Det handlar om att skapa mervärden för kommuner och regioner så att medfinansieringen ger en vinn–vinn-situation. I de situationerna är den kommunala eller regionala nyttan helt avgörande. Det är nu tillåtet med medfinansiering för vägar och järnvägar. Det har tillkommit en hel del projekt och väldigt stora projekt på det sättet. Vi har Västsvenska paketet och Stockholmsöverenskommelsen där man har utnyttjat den möjligheten. Ett väldigt aktuellt exempel är E20 som är prioriterat i den nationella planen. Där är kommunerna i och med och diskuterar att medfinansiera. Det är inte för att projektet ska bli av på den nivå som har föreslagit. Det är för att skapa en högre standard. Den bedömning man gör i är att det ger mervärden både regionalt och kommunalt. Propositionen handlar om att den möjlighet som finns för vägar och järnvägar ska utvidgas till att även gälla att kunna medfinansiera viss statlig sjöfartsinfrastruktur. Det handlar om nyinvesteringar i allmän farled. Det är väldigt begränsat. Det handlar om nyinvestering eller sådana förbättringar som kan likställas med nyinvestering. I dagens läge med det trafikslagsövergripande synsätt som genomsyrar all planering av infrastruktur är det en absolut självklarhet att det är på det sättet. Om man ska genomföra detta krävs att vi har bra regelverk som är tydliga, rättvisa och tar hänsyn till bland annat . I den reservation som finns från S, MP och V bygger man mycket på slutsatserna i av statlig infrastruktur som kom 2011. Där var den stora invändningen att det kunde finnas en risk att man skulle kunna köpa sig före i kön, som det uttrycktes, och att man då frångått den prioritering som bygger på bland annat samhällsekonomiska vinster. Jag instämmer med det sade. Kritiken var till vissa delar, och kanske till stor del, befogad historiskt sett. Det var inte första gången som påpekat detta. bygger på att man har sett på förskotteringsärenden –2010. sade att regeringen inte har tagit någon notis om detta. Det är ett direkt felaktigt påstående. Alliansregeringen har vidtagit en mängd av åtgärder till följd av rapporten. Den kritik som framförs får mer eller mindre förpassas till historien. Det var bra att den kom, men man har åtgärdat den. Jag vill lyfta fram att vi för det första nu har fått ett helt nytt planeringssystem. tar regeringen fram en nationell infrastrukturplanering som gäller år 1–3. Det är sådant som ska kunna byggstartas . Sedan tar man även fram planering för år 4–6 där man ska förbereda för byggstart. Det är en klar och tydlig prioritering. När prioriteringen är gjord kan man titta 1–3. Där kan det bli fråga om alternativ finansiering. Det kan man diskutera, och det är då medfinansiering kommer in. Då är prioriteringen redan gjord. Förskottering kan bara bli aktuellt för sådana projekt som ligger i gruppen 4–. Med andra ord kan inte medfinansieringen i sig längre ändra prioriteringsordningen. Det är möjligt att det var så förut. Med dagens planeringssystem går inte det. För det andra har regeringen gett ett uppdrag till att ge tydliga riktlinjer för medfinansiering. Det har arbetats fram, och det är vad man arbetar efter. Det gör man både på och på . Det handlar om att man har de transportpolitiska målen som utgångspunkt. Där är den samhällsekonomiska lönsamheten en stor och viktig del. Det handlar om frivillighet och att inte på något sätt rucka på huvudmannaskapet mellan kommun och stat när det gäller infrastruktur. En viktig sak att lyfta fram är att det handlar om bidragsgivarens eller medfinansiärens nytta i sammanhanget. Det är inte så att man ska medfinansiera något som man inte har ett absolut mervärde av. När medfinansiering blir aktuellt handlar det i första hand om att göra förbättringar som gör att man får en standardhöjning gentemot vad och kan genomföra med den budget de har. Huvudregeln är att prioriteringen av de samhällsekonomiskt lönsamma projekten är helt oberoende av medfinansieringen. Jag ska vara extra tydlig: Prioriteringen bygger inte alls på medfinansieringen. Att man nu vill säga nej till medfinansiering är visserligen konsekvent eftersom man även sade nej till medfinansiering av järnvägar och vägar. Det kan jag ge en viss eloge för. Men man har bidragit till att jobba med det verktyget så här långt. Att nu säga nej till att det skulle gälla statliga allmänna farleder blir väldigt inkonsekvent och kontraproduktivt. Det är ändå uppenbart att man inte går riktigt i takt med kommunala och regionala företrädare. Man vill ute i landet kunna vara med och skapa mervärden i sina regioner. Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. Det innebär att jag vill säga ja till att kommuner och landsting får möjlighet att medfinansiera viss sjöinfrastruktur och att vi får en trafikslagsövergripande syn på den här frågan. Allt annat är ganska ologiskt. 31 (S) replik: nämner att infrastruktursatsningarna ska ge ett mervärde för kommunen. Jag tror att alla infrastruktursatsningar som görs i det här landet har ett mervärde. Annars hade de inte gjorts. säger också att det kommunerna ger i medfinansiering bara är ett komplement. Den allra största parten tar staten ansvar för. Man kan då fråga sig varför den inte tar ansvar för helheten. Jag tror inte att det bara är komplement för en kommun. Man kan lätt säga: Ni behöver inte det, men då får ni ingen infrastruktursatsning. Då skjuts den , och så vidare. Jag undrar vad det är för valmöjlighet man egentligen erbjuder. Hur många lärare hade man i fått för 86 miljoner? I är det 70 miljoner. Hur många lärare hade man fått för det? I är det 10 miljoner. Hur många lärare hade man fått för det? 32 (FP) replik: Jag får förtydliga mig ännu mer. Det är klart att all infrastruktur skapar mervärden, och när staten bygger är det en fördel. Det mervärde jag talade om var att man var villig att gå in och medfinansiera för att få en bättre standard. Då får man en vinn–vinn-situation och kan lokalt och regionalt få fördelar av det. Det är något som man utnyttjat bland annat i Västsvenska paketet. Det är känt. Det gäller även Stockholmsöverenskommelsen, och man diskuterar det i . Vi får här ett sken av att kommuner inte sysslar med infrastruktur. Det är en väldigt stor del av kommuners verksamhet. I kommuner måste man alltid kunna prioritera mellan asfalt och skolmjölk, om man uttrycker sig lite enkelt. Den processen har man i kommunerna. Exemplet med farleder och hamnar tas upp. Om man för det resonemang som gör här blir frågan: Varför driver de hamnar i , och ? Det gör man de facto kommunalt, och det är infrastruktur. Att man nu är villig att vara med och finansiera för att få förbättringar i de allmänna farlederna bygger på att man vill kunna utnyttja sina hamnar bättre och på det sättet skapa både ekonomiska och andra mervärden i sina egna kommuner. Man gör inte det av något slags snällhet och idealitet. Jag utgår från att de kommunpolitiker som har tecknat dessa avtal ser de sambanden. Det är inte en solklar gräns mellan statlig och infrastruktur. De vävs in i varandra. Detta är ett bra exempel på att man gör så. 33 (S) replik: Jag fick alltså inte svar på min fråga om hur många lärare , eller hade fått. Det är precis den prioriteringen kommunen måste göra när staten drar sig undan sin del av ansvaret. Staten har ansvar för infrastruktur. Den behöver medfinansieringen för att den själv inte har pengar och tycker att de ska tas någonstans ifrån. Då blir det en medfinansiering från kommunerna. Jag frågar igen: Hur många lärare får man för 86 miljoner i , 70 miljoner i och 10 miljoner i ? Det är precis den avvägningen man måste göra för att ta över det ansvar staten inte tar. 34 (FP) replik: Jag vet inte hur jag ska svara på detta. Det är klart att jag kan räkna ut exakt vad en lärarlön är och vad det blir översatt i kronor i precis det ögonblicket, men det handlar inte om det. Det handlar om att stat och kommun skapar förutsättningar för en ekonomisk utveckling som man i naturligtvis bedömer ska ge ett sådant ekonomiskt utfall att den ska vara med och finansiera lärarna. Det är så saker och ting fungerar. Det är inte så att har lämnats åt sitt öde av staten. Staten går in med 271 miljoner. I har man naturligtvis resonerat så här: Om vi tillskjuter de 86 miljonerna kommer vi att få detta gjort både något tidigare och något bättre än vad vi annars hade fått. Då kan man utnyttja sin hamn som kommun äger. Det är klart att man ser det sambandet väldigt bra kommunalt. Man ser det på sin ekonomiska utveckling. Att i ett visst ögonblick översätta ett antal kronor till andra saker finns det naturligtvis en viss dynamik i. Det vet , så det behöver jag inte undervisa om. Precis som jag sade förut vävs och statlig verksamhet väldigt mycket in i varandra i infrastruktursammanhang.