prot · H009121 · 2013-06-12 00:00:00 — Jag antar att hon passerade en hel del skog och en hel del berg i det fagra landskapet . Vi har enorma mängder lämningar från svunna tider i våra skogar. rapporterade SVT om att ett ganska stort skogsbolag hade gjort en ganska stor skövling utan att ta hänsyn till den kulturmiljö och de fornminnen som finns i området. Det är ganska beklagligt. Det som kanske är mer anmärkningsvärt är att när man har gjort sin avverkning och är klar kan man konstatera att det fanns något där. Men detta får inga konsekvenser. Kan det möjligen vara så ministern får väl rätta mig sedan om jag har läst på lite dåligt att den nya lagstiftningen innebär en förstärkning, alltså att det kan få effekter och konsekvenser om man gör detta på ett otillbörligt sätt? I propositionen står det naturligtvis också att vi inte kan spara allt. Det går inte att bevara allt. Vi har mängder av kolbottnar i eftersom vi var ett kolande folk , men det är omöjligt att spara allt. Men vi måste spara några. Då kan man lyfta blicken en smula och tänka på att när vi talar om kulturmiljön måste vi också tala om berättelser. Berättelserna är oftast förknippade med den kulturmiljö som vi lever i. kan vi förledas att lyssna på skrönor. Men det är inte riktigt samma sak. Jag tänker återkoppla igen till min hembygd. Vi har en stenåldersby strax utanför där vi bofasta bor . Uppskattningsvis är det av oss i byn som vet att denna stenåldersby finns. Vad beror det på? Beror det på oss själva, beror det på utgrävningar eller beror det på skyltning att de inte är upplysta, eller vad handlar det om? Detta är inget höjdarämne att diskutera när jag pratar med mina kompisar. Men när vi börjar diskutera betydelsen av att det fanns folk där långt bak i tiden blir det helt plötsligt en helt annan bild av uppkomsten av vårt samhälle och av vår by. Då blir det intressant. Vad vill jag då ha sagt med detta? I ganska många motioner hänvisas det till att man vill bevara bruksmiljöer och hus och att man vill att staten ska ta hand om det. Man vill att samhället ska föra traditioner, byggnader och även naturmark vidare. Så måste det kanske vara. Vem ska annars göra det? Man kan konstatera att det inte anslås några mer pengar i budgeten till detta område. Men det blir å andra sidan skrivningar som gör att det kanske blir annorlunda prioriteringar. Då blir frågeställningen till ministern: Vad händer om man ser att prioriteringsordningen börjar bli skev? Det är några som har ringt och gett uttryck för detta och frågat ungefär följande: Kommer den nya lagstiftningen per automatik att innebära att just vårt kulturarv, det som finns nära oss och som är en del av oss, inte ska komma i åtnjutande av någon typ av stöd? Jag har inte kunnat svara på det. Jag har sagt till dem att de ska kontakta de som sitter i regeringen eller för att få ett svar på denna fråga. Det finns alltså en oro kring dessa frågor som kanske inte är de hetaste. Men när man talar med rätt folk är de otroligt heta. Jag nämnde de reservationer som vi har. En reservation, med anledning av vår motion, handlar om uppförandet av ett . Detta är intressant och något som man kan vädja om. Om man nu lokaliserar ett till den plats som man har tankar kring omöjliggör man en utbyggnad av . Då har man byggt fast sig. Min vädjan till ministern blir därför att kanske gå ett varv till i frågan och inte låsa sig alltför snabbt. Även om renoveringen av pågår och kommer att bli bra kan vi nog inte utesluta att vi kan utveckla vår klenod och vår skatt . En annan reservation, med anledning av en motion, handlar om det rullande kulturarvet, det vill säga de kulturbärare som inte ligger bakåt i tiden men som ligger kanske bakåt i tiden, det vill säga alla våra veteranfordon både på fyra och på två hjul. Såvitt jag har kunnat läsa mig till finns det ingenting som reglerar det. Det finns därför en oro bland veteranbilsklubbar och veteranmotorklubbar. De undrar om de är helt och hållet utelämnade. Jag vill påstå att detta är en stor kulturskatt likaväl som någon annan. Man kan nästan drista sig till att säga att det är fråga om en folkrörelse med tanke på det engagemang och de arrangemang som de har. Jag hörde ministerns tal på Stenegård i när ministern var i och tittade på hälsingegårdarna. Det var jättevackert och bra; det var mycket folk och vackert väder. Jag tillät mig att problematisera kring det här med några av dem som äger gårdarna. De signalerade lite blygsamt att de nog hade förväntat sig att de skulle kunna få lite stöd för att de håller sina gårdar öppna men att det inte verkar som att det blir så. En sade ungefär: Om jag ska kommersialisera min verksamhet kommer jag inte att kunna jobba med det jag håller på med för att hålla gården i skick. Då blev min grundfråga om inte de här diskussionerna fördes innan. vet jag att du kommer att säga att det handlar om en lokal nivå, ministern, men ändock. Svaret på frågan var att man kanske hade gjort det lite grann. Men då var det någon som sade: Ja, vi har tänkt kommersialisera ganska mycket vi kommer att anställa två personer som kommer att driva . Det är väl också så vi ska ha det sedan, för att vi ska kunna uppnå skyltdockan för . Ja, sade jag det kanske är så det ska vara. Men så började man diskutera andra saker, och kommer jag tillbaka till det här med kulturmiljö. Det kanske är så att vi ska kommersialisera våra fångstgropar också, sade en vi kan sätta upp en sparbössa ute i skogen. Jag undrade vad det var han egentligen ville säga. Jo, kontentan av alltihop landade i att vi kommer att tappa en massa saker om de här människorna inte känner samhällets stöd och kan få någon typ av uppmuntran. I bästa fall leder propositionen om den nya lagstiftningen till att man utvecklar möjligheterna man skapar ett större engagemang för att upprätthålla det kulturarv vi alla bär på. Om man skulle vilja problematisera skulle man å andra sidan kunna undra: Är det här ett led i att kommersialisera kulturarvet? Då tänker jag främst utifrån att det budgettekniskt inte är mer pengar. Det ska alltså bli intressant att följa utvecklingen på kulturmiljöns område. Jag vill dock göra en liten flaggning: Hur kommer regeringen att ställa sig till att vi ser att det finns vissa bruksorter, fastigheter och markområden som helt plötsligt bara stryks från listan? Finns det någon typ av backup så att vi inte hamnar i ett läge där vi blir av med kulturskatter vi egentligen skulle behöva bevara för framtiden? 163 (MP): Kulturmiljöns mångfald är på många sätt ett tungt ämne. Det handlar mycket om vår mänskliga historia vår strävan, våra tillkortakommanden, våra framsteg och våra mänskliga liv. Det här med kulturarv, vilket avser både materiella och immateriella uttryck, omfattar traditioner. Det omfattar egentligen språk, konstnärliga verk, historiska lämningar, arkiv och föremålssamlingar samt miljöer och landskap. Det är också någonting som överförs mellan generationer. Vad som betraktas som kulturarv förändras med tiden och är ett uttryck för samhällets skiftande värderingar, men överallt finns spåren av det förflutna i vår omgivning. Kulturmiljö avser den av människan påverkade fysiska miljön, och det kan vara såväl enskilda objekt som landskapsavsnitt. En fornlämning eller ett fornminne är en kvarleva efter människors verksamheter under forna tider som är i bruk. Man kan dela in dem i olika typer, nämligen lösa fornfynd och fasta fornlämningar. Fasta fornlämningar är sådant som ingår i landskapet, som gravar, offerplatser, husgrunder, vägbankar och boplatser. Fornminnen finns också i form av sägner och berättelser sådant som är kopplat till en viss plats med tradition. Världens äldsta fornlämningar har hittats i . Det är stenverktyg från den äldsta delen av paleolitikum, vilket är den första delen av stenåldern. Då bodde dock ingen i det som är ; här har vi bara hittat lämningar från den senare delen av . I regleras skyddet av fornminnen i kulturminneslagen. Det är den lag vi har framför oss och som vi här föreslår ska ändras till kulturmiljölagen. Det finns liknande lagstiftningar i många andra länder. Namnbytet i sig har vi ingenting emot. Namnet på dagens betänkande är Kulturmiljöns mångfald, vilket är ett i mitt tycke väldigt passande namn. Jag är nämligen övertygad om att kulturmiljö och kulturmiljöarbete har ett samband och att det i mångt och mycket är tvärsektoriellt. Historia, nutid och framtid hänger ihop, liksom orsak, verkan och våra handlingar och beslut. Min tillvaro är ihopkopplad med dem som har levt här före mig. Deras tillvaro är i sin tur ihopkopplade med dem som levt före dem, och så vidare. har vi människor alltid rört på oss, bytt varor och erfarenheter och lärt känna varandra. Tyvärr startar vi även krig. Det har utkämpats blodiga strider mellan oss människor, och det görs fortfarande. Kulturmiljöns inneboende historia kan i mångt och mycket sätta saker och oss människor i sammanhang vi förstår att det sällan är något riktigt nytt under solen, som en mycket nära släkting till mig förmodligen skulle säga. Vi i har lyft upp ett par saker som berör propositionen, och ytterligare några förslag från den allmänna motionstiden som berör dagens områden finns med i betänkandet. Bland annat finns det en motion om de delar av betänkandet som handlar om kulturmiljöns mångfald. Det handlar om målen. Det är mål för ett hållbart samhälle med en mångfald av kulturmiljöer som bevaras, används och utvecklas. Det handlar om människors delaktighet i kulturmiljöarbetet och möjligheten att förstå och ta ansvar för kulturmiljön. Det handlar om ett inkluderande samhälle med kulturmiljön som gemensam källa till kunskap, bildning och upplevelser. Det handlar även om en helhetssyn på förvaltningen av landskapet som innebär att kulturmiljön tas till vara i samhällsutvecklingen. Det är i sig bra mål, men vi tycker ofta att målen bör vara utformade och genomarbetade så att de går att följa upp. Vi säger också i en reservation att det bör finnas en vägledning för hur man når målen. Vi tycker nämligen att det är bra att man sätter upp mål men att man när man sätter upp dem också behöver kunna följa dem. Det handlar reservation 1 om. I de inledande bestämmelserna i propositionen pekas också på länsstyrelsernas förnyade ansvar. har länsstyrelserna ett ansvar för tillsynen av kulturminnesvården i ett län. Den nya lydelsen anger att har ansvar för det statliga kulturmiljöarbetet i länet. Det är en del som pekar på att det finns ett utökat ansvar och en utökad arbetsinsats för länsstyrelserna. Den reservation vi har skrivit handlar om att medföljande finansiering ska ske om länsstyrelserna får ett utökat ansvar. Jag upplever att det finns en önskan från regeringen att lämna över mycket nya uppdrag till länsstyrelser att utföra viktiga samhällsuppgifter men att man gör det utan att lägga med pengar. I viss mån kan man lösa det, men jag upplever att länsstyrelserna får många uppdrag som de sedan inte kan klara av för att prioriteringarna är svåra att göra. Reservation 2 handlar precis om detta. Regelverket om metallsökare behöver förtydligas så att det står i överensstämmelse med . Detta är sådant som vi måste genomföra, och det är svårt att protestera mot. Det som ändå är ett frågetecken och som i sig kan ge en öppning för att fuska är att definitionen av vad som kan betraktas som metallsökare inte är helt klar. Vi kan se en viss problematik i det, och det är också därför som vi har en reservation, nr 6, om en tydligare definition. Ytterligare en reservation handlar om svenska fyrar. I vårt land finns det 2 200 fyrar varav ca 130 har varit bemannade. En del ägs av myndigheter som och , länsstyrelser, städer, kommuner, museer, skärgårdsstiftelser och så vidare. Flera av de här fyrarna blev våra vid freden i . Vi upplever att det är oklart hur samordningen fungerar mellan och på platser som är besvärliga att nå. Det är alltså fyrplatserna som jag pratar om. Vi tycker att man behöver se över frågan om samordning. har underhållsansvar för en del av dessa fyrar. Man ska åka ut till de här fyrarna, och man planerar säkert för det, men det är inte alltid som det sammanfaller med exempelvis bra väder. Om jag har uppfattat det hela rätt är det svårt med dagens regelverk att utnyttja dem som befinner sig mer lokalt och som skulle kunna utöva den här verksamheten. Det handlar alltså om människor som befinner sig närmare fyrarna. Detta är vad vi tar upp i motionen, och svaret vi får är att man ska utreda en samlad förvaltning och utreda vilka fastigheter som ska ägas och vilka som kan säljas av staten. Jag blir inte så övertygad om att man har förstått eller tagit hänsyn till själva problematiken som finns inbakad i det här med underhållet och skötseln av fyrarna. Det handlar reservation 8 om. Avslutningsvis vill jag säga någonting om fornminnesbrott. När det gäller brott som rör fornminnen och kulturmiljön finns det ett problem. Andelen skador på forn- och kulturlämningar är oacceptabelt hög i skogsbruket. Det här sägs i många debattartiklar, i många diskussioner runt om i landet och i många skogspolitiska debatter. Men det sägs också i den årliga utvärderingen av miljömålen. Vi i driver frågor runt den gällande skogslagstiftningen där det framförallt pekas på problem med skogsmaskiners framfart. Vi arbetar med just frågan om en skogspolitik som tar större hänsyn till både natur- och kulturvärden. I ett sådant perspektiv har vi kopplat ihop frågorna runt de svenska miljömålen och vad vi kan tillåta i den svenska naturen i brukandet av jord och skog. När det gäller budgetmedel har vi lagt på ordentligt med resurser till skydd av värdefulla skogsbiotoper och värdefull natur för att vi ska nå de svenska miljömål som vi sätter upp. Annars kommer vi aldrig att nå dem. När det gäller skogspolitiken och brukandet av skogen vittnar många om att det är näringsverksamhet som orsakar flest rapporterade skador på fornlämningarna. Här anser vi att regeringen inte har en tillräckligt bra politik. Slutligen är det bra att yrka bifall också. Jag ställer mig naturligtvis bakom samtliga reservationer men yrkar här bifall till reservation 1. 164 (SD): Jag ställer mig bakom samtliga våra reservationer men yrkar här bifall till reservationerna 7, 10 och 11. I kulturutskottets betänkande för kulturmiljöns mångfald ska nya mål för kulturmiljöarbetet slås fast. Att vårt gemensamma kulturarv har ett stort värde är förmodligen en åsikt som delas av samtliga partier i den här kammaren. På vilket sätt det är värdefullt och vad vårt kulturarv kan ha för betydelse för vårt samhälle är kanske där vi börjar skilja oss åt. Vi sverigedemokrater anser att vårt gemensamma kulturarv kan bidra till att skapa en nödvändig inre sammanhållning i vårt land och lära oss och kommande generationer om vårt gemensamma historiska arv. Tyvärr finns det intressen som ser ett värde i våra gemensamma kulturhistoriska föremål, vilket på olika sätt drabbar möjligheten för oss andra att ta del av vårt kulturarv. Stölder av kulturföremål från kyrkor och museer, olaglig utförsel av föremål med exportförbud, plundring av fornminnen, illegal handel med arkeologiska föremål och vrakplundringar är exempel på allvarliga brott mot vårt kulturarv. Jag återkommer till plundring av fornminnen . Ett brott som riktar sig mot kulturarvet är ett brott som drabbar oss alla. Brotten kan utföras av enskilda personer eller av organiserade ligor. , polisintendent på , jämför kulturarvsbrott och fornminnesbrott med narkotikahandel, handel med illegala vapen och trafficking när det gäller de ekonomiska värden som det kan röra sig om. Det som skiljer är straffskalorna där kulturarvsbrotten framstår som jämförelsevis mycket lindriga. I vår reservation om fornminnesbrott belyses att denna typ av brottslighet alltför ofta hamnar långt ned på polisens och åklagarnas prioriteringslista. En naturlig följd av vår ambition att stävja denna typ av brott blir att höja straffvärdena och förlänga preskriptionstiden för denna typ av brottslighet. får inte vem som helst använda metallsökare, eller så kallade metalldetektorer, för att utforska allmän eller privat mark. Det kan vi nog vara tacksamma för med tanke på att dessa sökare sällan används för att hitta borttappade garagenycklar på den egna gräsmattan. Anledningen till dessa restriktioner i användningen av metallsökare baseras såklart på ett värnande av skyddet av våra fornfynd. Man skulle kunna kalla metallsökare för gravplundrarens mest effektiva vapen, och är det inte olagligt att sälja eller äga metallsökare. Med tanke på de låga straffvärdena för att olagligen använda dessa metallsökare är det inte så konstigt att de används flitigt av exempelvis gravplundrare. I vår reservation om metallsökare föreslås att köp, försäljning och användning av metallsökare endast ska tillåtas för personer med tillstånd att använda metallsökare. Vi föreslår också att straffskalan för att olovligen använda metallsökare bör göras strängare. Att inte göra något i denna fråga är att lämna våra fornfynd alltför tillgängliga för den som har illasinnade avsikter. För att levandegöra vårt kulturarv och få vår historia att leva med oss krävs att hela samhället bidrar till att vårda och synliggöra våra fornminnen. I vår reservation om ideell fornminnesvård lyfter vi fram ett initiativ om att stödja det intresse och de goda krafter som finns i vårt land och som vill vara med och bidra till en god forminnesvård. På flera håll i landet bedrivs lokala och regionala projekt där enskilda medborgare, skolklasser och föreningar erbjuds att adoptera eller bli fadder för ett fornminne. Som fornminnesfadder får man genomgå en kortare utbildning, ofta i eller ett länsmuseums regi, kring vård och skötsel. Man åtar sig sedan att göra fornminnet tillgängligt genom att röja bort sly, kontrollera informationsskyltar och regelbundet kontrollera och rapportera eventuella skador på fornlämningen. Att detta är ett värdefullt åtagande både för samhället och för de personer som involveras råder det för oss ingen tvekan om. Däremot ser vi att det finns stora utvecklingsmöjligheter där staten med relativt små medel skulle kunna göra en stor insats, till exempel när det gäller marknadsföring och ökad information om vår fornminnesvård. Genom våra fornminnen är ett rikt land. Låt oss göra en insats för att synliggöra detta för oss och för kommande generationer. 165 (V): Min lärare i filosofi på gymnasiet hemma i lärde mig att vi människor har svårt att orientera oss utan begreppen tid och rum, här och eller då och där. Vi vet också att det som är nu blir . Vår stund på jorden är inte mer än en blinkning i evigheten, och ändå betyder just den blinkningen allt i den enskilda människans liv. När vi nu behandlar det stora och viktiga ämnet kulturmiljö har vi att förhålla oss till just detta med tid och rum. Den berättelse som vi ingår i med våra liv och med vårt arbete fortsätter också efter oss när nya generationer tar över och utvecklar vårt gemensamma kulturarv. Det är ett stort ansvar som vi förvaltar, och det är bra att betänkandet betonar just hållbarhetens betydelse. Detta innebär rimligen att vi ska förvalta och bruka naturen och miljön på ett ekologiskt rimligt sätt och att vår stads- och samhällsplanering underordnar sig andra lagar än den kortsiktiga lönsamhetens krav. Kulturmiljöns mångfald innebär förutom den vackra tanken också olika prioriteringar. Som en magisk tidsgräns har satts upp, men det finns också möjligheter att göra undantag när det gäller speciellt viktiga lämningar som har en alldeles särskild betydelse. Men, som sagt, prioriteringarna bestäms på strikt objektiva grunder. Vi människor bär med oss olika miljöer i vilka vår barndom ägde rum. Själv kommer jag ur skogen och den nordvärmländska landsbygden där spelmannen har lärt sig takten av den vajande granskogen i de glittrande vattnens land. Vattnets sammanlänkande betydelse i forna tider går inte att ta miste på. Det var vid forsen som järnbruket anlades. Det var med båtens hjälp som avstånd överbryggades och såväl folk som gods kunde fraktas. Jag ska ägna mig åt de värden som finns inympade i det kulturarvet och som verkligen inte tillhör de välgödda mottagarna av statligt stöd. Statens maritima museer fördelar en futtig miljon till bevarandet av fartyg. Sveriges kuster har en spännande och lärorik historia. Impulser från vida världen har givetvis först nått fram till hamnstädernas säregna miljö. Stora avstånd och stora olikheter har överbryggats och kommit att ingå i tidens brokiga väv. Det finns flera aspekter på bevarandet av detta vårt maritima kulturarv. Det gäller inte bara att rädda våra flytande byggnadsminnen till eftervärlden, utan det handlar också om att bevara ett hantverkskunnande som mycket väl kan få en nödvändig renässans i en klimatföränderlig framtid. Till alla arbetslivsmuseer i , varav ca 400 är organiserade i Arbetslivsmuseernas samarbetsråd, är det som fördelar futtiga . Det är en summa som verkligen skulle behöva en rejäl uppräkning. Kulturarvet består av betydligt mer än konstfullt utsmyckade kyrkor och herrgårdar. Det finns industriminnen, äldre typer av transportmedel och arbetsmiljöer som utgör ett nog så viktigt kulturarv för folkflertalet. Med dessa ord vill jag yrka bifall till reservationerna 1 och 2. 166 Kultur- och idrottsminister (M): är i mångt och mycket ett rikt land, inte bara därför att vi har fyra årstider och kanske upplever den allra vackraste av dem utan också för att är ett land som är rikt på minnen som vi värnar och vårdar. Den första fornminnesinventeringen startade . Det vet vi som har läst propositionen. På finns nu 1,7 miljoner registrerade fornlämningar och övriga kulturhistoriska lämningar på 600 000 olika platser. Det är imponerande, och fler hittas . I våra smarta telefoner kan vi nu ladda ned appar som ger information och enkelt vägleder oss till närmaste historiska plats. Jag är övertygad om att den digitala tekniken starkt bidragit till det ökade intresset för historia och för kulturarvet. Kulturarvet har blivit mer tillgängligt, och nyfikenheten stillas inte av det vi ser på nätet. Det göder nyfikenheten, för det vi har sett där vill vi också uppleva i verkligheten. Vi ska kunna vara stolta över vår kultur och vårt kulturarv och se dem som tillgångar i samhället som inte stänger människor ute utan tvärtom bjuder in, väcker nyfikenhet, lägger grunden till gemenskap och blir det kitt som binder oss människor samman. Det är med stor tillfredsställelse som jag står här nu och debatterar propositionen Kulturmiljöns mångfald, och jag är glad över kulturutskottets positiva behandling av regeringens förslag. I propositionen lämnar regeringen förslag till nya nationella mål för kulturmiljöarbetet. Målen ska styra de statliga insatserna på kulturmiljöområdet men också vägleda och inspirera politiken i kommuner och landsting. De moderniserade målen kommer att bidra till bättre förutsättningar för en statlig samordning och ge ett effektivare kulturmiljöarbete. Men det är lika viktigt att vinna allmänhetens intresse och skapa förståelse för och tillgång till kulturmiljön. Det skapar i sin tur legitimitet och engagemang. Vår förståelse av omvärlden bygger inte bara på vad vi känner till om den dagsaktuella politiken eller om andra nationer och folk. Den beror också på kunskap om det förflutna. Att på olika sätt trygga våra kollektiva minnesnycklar är en avgörande fråga för vår tid. Då känns det tryggt att veta att så många är engagerade i vården av kulturmiljöarbetet, nämligen , våra museer på såväl riks- och regionnivå som lokalnivå, länsstyrelserna, markägare och många, många ideella krafter. I arbetet med kulturmiljön och spåren av det förflutna ryms också viktiga framtidsfrågor. Kulturmiljön är inte ett slutet reservat. Den är en öppen tillgång för oss alla genom att den också har stor betydelse för bland annat folkhälsa, friluftsliv och tillväxt i hela landet. Det vittnar inte minst den växande besöksnäringen om. Vi vill ha berättelser, som Per sade.