prot · H10931 · 2013-11-20 00:00:00 — Men då handlar det om att tälja med kniv i kanten på en stor kaka. är det fråga om ett rejält yxhugg för att minska offentlighetsprincipens räckvidd. debatterar vi en helt ny sekretessbestämmelse som ska gälla över alla myndigheter med någon internationell verksamhet, det vill säga de allra flesta. Regeringen och Socialdemokraterna vill dela ut nya fina hemligstämplar till svenska myndigheter. Det ska bli betydligt enklare att sekretessbelägga uppgifter och handlingar om de på något sätt är kopplade till EU eller andra länder genom olika former av avtal. Majoriteten av våra nya lagar kommer från EU-maskineriet. En huvuduppgift för många av våra myndigheter handlar om att delta i kommittéer och annat arbete i unionen. Det räcker om någon på myndigheten kan anta att möjligheten att delta i det aktuella samarbetet försämras för att en hemligstämpel ska kunna tas fram. Ett telefonsamtal och att någon i kommissionen, rådet, någon annan eller något annat EU-land kanske tycker att det inte är bra att uppgiften kommer ut – det räcker. Man behöver inte vara statsvetarprofessor för att förstå att många myndigheter kommer att välja den enkla vägen med en hemligstämpel i stället för att ta konflikten för öppenhet. Den nya bestämmelsen öppnar för godtycke och slentrianmässiga beslut. Det blir i praktiken omöjligt för en domstol att överpröva beslutet eller för en journalist att bevisa att beslutet är fel. När vi blev medlemmar i följde det efter en omfattande diskussion kring den svenska öppenheten. Risken som då diskuterades var att EU skulle tvinga ned den svenska offentlighetsprincipen och meddelarfriheten. har vi varit medlemmar och det tycks ha fungerat, om än med gnissel . Svenska myndigheter tvingas lyfta frågan om öppenhet, och det gillar naturligtvis inte alla. Men det förslag som ligger på bordet innebär att vi kapitulerar. Granskningen av makten kommer att begränsas. Korståget för öppenhet, som vi skulle rida ut på, är uppenbarligen över och ersätts av att vi i stället delar ut hemligstämplar som kan användas helt godtyckligt. Det är tragiskt och ett svek mot den kunskap och erfarenhet som offentlighetsprincip har gett . kommer regeringsföreträdarna och socialdemokraterna att säga att presumtionen kommer att vara öppenhet. Det står i KU:s betänkande. De kommer också att säga ska fortsätta att slåss för offentlighetsprincipen. Men tyvärr blir det här mest munväder, för delar de med den andra handen ut nya hemligstämplar. Och den som läser lagen ser ingenting om öppenhet. Där står bara om den ökade sekretess som blir möjlig att använda. Dagens lagförslag är inte ett EU-direktiv. Det är inte ett krav från . Det är den sätt att kasta in handduken i kampen för en öppnare, effektivare och mindre korrupt värld och union. Det finns flera andra alternativ som man i stället kunde ha valt. Vi hade kunnat fortsätta som tidigare där vi i enskilda fall fattar beslut om sekretess där det anses nödvändigt. Vi hade också kunnat anta ett lagförslag som är betydligt mindre omfattande och mer preciserat. Men i regeringens proposition klarar man inte av att definiera problemet som man är ute efter att lösa. Vi har inte fått några tydliga väl definierade skäl för förslaget, och det är antagligen också skälet till den stora yxa man valt för att lösa frågan med. Jag yrkar bifall till reservationen, det vill säga avslag på utskottets förslag. 108 i (S): Var gång antar en ny bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen innebär det en inskränkning i yttrande- och tryckfriheten. Det måste vi vara klara över. Det ska vi hantera med försiktighet och ödmjukhet. Vad är det då som gör att vi från Socialdemokraterna ändå föreslår att anta denna proposition? har alltid varit en del av det internationella samarbetet. För oss är det naturligt att kunna arbeta över gränserna, och det samarbetet har också ökat i och med inträdet i EU. har tecknat avtal med andra stater eller ingått avtal med mellanfolkliga organisationer. Det är för oss ett naturligt sätt att samarbeta. Vi vet också att sekretessen ser olika ut i olika länder. har, och det ska vi fortfarande – trots det som säger – vara stolta över och slå vakt om, en mycket mer långtgående öppenhet när det gäller uppgifter som allmänheten har tillgång till än vad många andra länder och deras myndigheter har. Frågan om sekretess i detta sammanhang uppkommer när en myndighet i i ett samarbete får uppgifter från en utländsk myndighet eller ett annat utländskt organ på grund av ett avtal som har godkänt eller en bindande rättsakt eller ett av EU ingånget avtal. Hade vi inte ingått avtalet, hade vi inte fått uppgifterna. Eller omvänt, en myndighet samlar in uppgifter för att överlämna till ett utländskt organ utifrån samma sorts avtal. Hade vi inte haft avtalet, hade vi inte samlat in uppgifterna. Det är alltså endast uppgifter som har med det ingångna avtalet att göra. Det är inga andra uppgifter som vi samlat in utifrån nationella uppdrag. Ett samarbete bygger på ömsesidigt förtroende. För att ska kunna delta i samarbetet inom EU eller i andra internationella samarbeten krävs det att svenska myndigheter kan uppfylla internationella förpliktelser om sekretess och tystnadsplikt Har vi några alternativ till denna nya sekretessbestämmelse? Ja, vi kan göra som tidigare, det vill säga att varje gång det skrivs ett avtal går in i sekretesslagstiftningen och gör en förändring i lagen för att anpassa den till just det avtalet. Men jag ser en risk för att det kan bli ett större ingrepp i offentligheten än vad som är nödvändigt. Tittar vi på den översyn av offentlighets- och sekretesslagstiftningen som gjorde ser vi att sedan EU-inträdet och till dess den tidigare sekretesslagen upphävdes gjordes 45 ändringsförslag utifrån direktiv, förordningar och konventioner. Det är både bestämmelser om absolut sekretess – där alltså meddelarfriheten inte har företräde framför tystnadsplikten – och om inskränkningar i rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. 2009 beslutades om en ny offentlighets- och sekretesslag på grund av att det behövdes en översyn och omarbetning för att lagstiftningen hade blivit så spretig att den knappt hängde ihop och hade blivit svåröverskådlig. Vi kan vara på väg dit igen om vi fortsätter. har 53 ändringar gjorts och av dem har EU:s rättsakter varit orsak till 20. KU är på tå när det gäller sekretess, men jag funderar på om de andra utskotten är det. Får vi mer öppenhet om vi låter varje ärende åsamka en ändring i lagstiftningen? Jag är inte så säker på det. Det kommer förslag till samarbetsavtal eller frihandelsavtal till för godkännande. Och de går till det utskott som hanterar sakfrågan. Av de 20 förändringar som gjorts i sekretesslagstiftningen har sju utskott varit inblandade. KU har berett två ärenden. Vi kan inte säga exakt vad som kommer att sekretessbeläggas , och det kan uppfattas som en osäkerhet. Men det finns några grundläggande delar i detta förslag som gör att vi socialdemokrater har tagit ställning för denna förändring. Lagen har ett rakt skaderekvisit, alltså ska offentlighet gå före sekretess. En noggrann prövning ska göras av myndigheten i varje enskilt fall. Här anser utskottet att någon form av uppföljning av hur lagen tillämpats bör göras. En annan del som gör att vi känner att lagen är väl avvägd är att meddelarskyddet, alltså rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, går före tystnadsplikten. Vi är av den uppfattningen att bestämmelsen fyller en funktion för att på ett bra sätt ska kunna delta i det internationella samarbetet. Om det krävs ett större sekretesskydd så kommer även i fortsättningen att behöva ta ställning till de lagändringarna i varje enskilt fall. har starka grundläggande principer i grundlagarna om tryckfrihet och yttrandefrihet, och de öppenhetstraditionerna ska vi fortsätta att värna. Regeringen har som sin uppgift att tillsammans med i alla sammanhang arbeta för en ökad öppenhet, inte bara i utan inom hela Europeiska unionen och i samarbete med länder utanför unionen. Med detta tillstyrker vi propositionen och därmed förslag i betänkande nr 6. 109 (M): Det internationella samarbetet i världen har sannolikt aldrig varit mer omfattande än . Världens länder samverkar såväl bilateralt som inom en rad internationella organisationer. Det är bra. Dialog och samverkan mellan världens länder om handel, brottsbekämpning, miljöskydd och en rad andra frågor gynnar oss alla. En sak som blir tydlig när man har kontakt med andra länder är att alla inte är som . Olika länder har olika utgångspunkter och ser på saker på olika sätt. Det är uppenbart på många områden. Ett av dem gäller hur man ser på offentlighet för handlingar som finns hos myndigheter. Vi har en stark offentlighetstradition i . ser vi det som en självklarhet att handlingar hos myndigheter på alla nivåer ska vara offentliga och därmed tillgängliga för medborgare och journalister som vill granska hur den offentliga makten utövas. Den traditionen bärs av en övertygelse om att största möjliga öppenhet är ett viktigt verktyg för att så många som möjligt ska känna sig delaktiga i samhällslivet, liksom för att motverka korruption och annat maktmissbruk. En sådan här offentlighetskultur saknas i många länder, där huvudregeln i stället är att handlingar hos offentliga myndigheter är hemliga om inte öppenhet är särskilt påbjuden. Det räcker att titta i kretsen av EU-medlemmar för att hitta många länder som inte har den starka offentlighetskultur som vi har. Det här har inneburit att i många sammanhang när man har förhandlat om EU-lagstiftning liksom i förhandlingar om internationella avtal har behövt kämpa hårt för att få till stånd en så stor handlingsoffentlighet som möjligt på det aktuella området. Det handlar till exempel om situationen att myndigheter i de olika EU-länderna eller myndigheter i de länder som ingår ett visst avtal ska utbyta information med varandra. I dessa olika förhandlingar möter regeringen hårt motstånd från en del andra länder. Regeringen har också drivit på för att EU:s generella lagstiftning om handlingsoffentlighet ska bli så generös som möjligt. Även i det sammanhanget finns länder som drar åt ett helt annat håll. Vi har en stark offentlighetstradition i – den ska vi värna, och den ska vi vara stolta över. Regeringen driver hårt i internationella förhandlingar att uppgifter som utbyts mellan myndigheter i olika länder ska vara offentliga, men får inte alltid stöd av andra länder för dessa ståndpunkter. Därför kan resultatet av förhandlingarna bli att inte får gehör för sina krav på största möjliga öppenhet. När det gäller EU-lagstiftning kan vi bli nedröstade i ministerrådet. När det gäller internationella avtal kan det bli så att vi ställs inför valet att underteckna avtalet trots allt, eller att ställa oss vid sidan av för att vi inte är nöjda med offentlighetsreglerna i avtalet. Ofta är fördelarna med avtalet så stora att det är bättre att vara med, även om man inte fått precis som man vill. Det här medför att , genom EU-lagstiftning och internationella avtal som eller EU har godkänt, har åtagit sig att hemlighålla viss information som kan komma att få från utländska myndigheter inom ramen för avtalet eller EU-lagen. För att ska leva upp till sina åtaganden enligt avtalet eller EU-lagen måste det därför finnas bestämmelser i den svenska offentlighets- och sekretesslagen som gör det möjligt att skydda information som vi fått från utländska myndigheter. Det är oklart, och förmodligen osannolikt, att dagens bestämmelse om utrikessekretess ger ett tillräckligt skydd för dessa uppgifter. Lagstiftningen är inte tillräckligt tydlig, särskilt inte efter att har tolkat bestämmelsen om utrikessekretess på ett sätt som gör att det i första hand är en handlings innehåll, inte varifrån den kommer, som ska avgöra om det föreligger sekretess eller inte. Därför har regeringen föreslagit att en ny bestämmelse ska införas i offentlighets- och sekretesslagen, och det är den vi debatterar här . Den innebär att sekretess ska gälla för en uppgift som en myndighet har fått från ett annat land med stöd av en EU-lag eller ett internationellt avtal som EU eller har godkänt, om det kan antas att möjligheter att delta i samarbetet försämras om uppgiften lämnas ut. Det är inte fråga om automatisk sekretess. Varje gång någon begär att få del av en uppgift som en utländsk myndighet har lämnat till ska den svenska myndigheten själv bedöma om det skulle bli svårare för att delta i samarbetet om uppgiften lämnades ut. Dessutom ska, enligt regeringens förslag, meddelarfriheten gälla även beträffande sådana här uppgifter. Det innebär att myndighetsföreträdare utan att riskera påföljder kan berätta för journalister om innehållet i handlingarna. Regeringen har alltså gjort sekretessbestämmelsen så mjuk som möjligt. Den är konstruerad med ett rakt skaderekvisit, vilket innebär att öppenhet är huvudregel och sekretess gäller bara om skadan är sannolik, som meddelarfriheten bevaras. Bestämmelsen är också så tydligt avgränsad som möjligt. Den gäller enbart uppgifter som har fått från utländska myndigheter inom ramen för EU-lagstiftning eller internationella avtal. Det är uppgifter som inte hade haft tillgång till om det inte hade funnits något internationellt samarbete. Vi kan förstås välja att inte delta i internationella samarbeten. Då har vi inget problem. Då är vi inte bundna av sekretessregler i några avtal. Men då får vi inte heller del av några uppgifter från utländska myndigheter, och i det läget finns inte heller några uppgifter att lämna ut till allmänheten. Den kritik som har förts fram av här i talarstolen är grovt överdriven och populistisk. Det är inte alls fråga om en så långtgående inskränkning av offentlighetsprincipen som han vill ge sken av. Detta är en nyanserad lagstiftning. Regeringen har gjort en nyanserad bedömning. Det behövs en sekretessbestämmelse, eftersom vi inte alltid får som vi vill och eftersom det trots allt är bättre att samarbeta än att inte samarbeta – även om man inte alltid får som man vill. sätt att resonera är ungefär som om skulle säga till : Vi spelar gärna fotboll med er. Men vi tycker inte att för fotboll är något vidare, så vi har hittat på egna regler i stället. Vi kommer bara ut på planen om ni accepterar det vi har kokat ihop. Med det resonemanget skulle inte få spela så många internationella matcher. På samma sätt är det med annat internationellt samarbete. Man är med och påverkar och ska vara tuff när man förhandlar, men man kan inte alltid få precis som man vill. Vi tycker att man ska kunna samarbeta ändå. Det finns ett brett stöd i riksdag för den hållningen. Regeringen har gjort en nyanserad bedömning. Bestämmelsen är väl avgränsad och så mjuk som möjligt, helt i linje med den svenska öppenhetstraditionen. Jag yrkar därför bifall till förslaget i utskottets betänkande. 110 (MP) replik: Jag tror att ett skäl till att diskussionen har varit så liten kring det här lagförslaget med förändringen av offentlighetsprincipen med den nya sekretessbestämmelsen är att många kanske inte tror att ändringen är så omfattande som den riskerar att bli. verkar också vara inne på den linjen, att det egentligen bara handlar om papper och uppgifter som vi annars inte skulle ha fått del av. I så fall måste man kunna hävda att det här inte har fungerat under de vi under ett internationellt avtal har varit medlemmar i unionen. Det har inneburit att svenska myndigheter inte har fått del av handlingar och att den inte har kunnat sköta det svenska medlemskapet i EU. Är det verkligen på det sättet? 111 (M) replik: vill som vanligt vara lite godare än vi andra och lite mer för öppenhet än vi andra. Det är inte på det sättet. Det är inte så att den hållning står för är mer svensk än den hållning som vi andra står för. Vi värnar alla i den här öppenhetstradition. Vi värnar alla rätten för medborgarna att ta del av handlingar som finns hos svenska myndigheter. Vi värnar alla rätten att meddela uppgifter till journalister. Det är ett gemensamt åtagande som vi har i alla partier och som , oavsett sammansättning, har stått upp för i förhandlingar i internationella sammanhang, i EU och i andra konstellationer. Vad detta lagförslag innebär är att man skapar en tydligare reglering än den vi har . Dagens bestämmelse om utrikessekretess är inte tillräckligt tydlig. Det är oklart om den innebär att vi lever upp till våra internationella åtaganden. Det är därför det behövs en ny bestämmelse. Som jag sade i mitt anförande har det inte minst blivit tydligt efter Högsta förvaltningsdomstolens avgörande på området. Det är ganska uppenbart att det behövs ett förtydligande. Ett förtydligande innebär att rättssäkerheten stärks, inte att den försvagas. Det blir enklare att avgöra i vilka fall sekretess ska gälla och i vilka fall sekretess inte ska gälla. Det här är en förbättring. tar i från tårna för att skapa skräckbilder om vad det här kan innebära. Jag vill påstå att det är kraftigt överdrivet. Jag skulle vilja fråga varför han anser att inte ska lagstifta på ett sätt som gör att vi lever upp till våra internationella åtaganden. 112 (MP) replik: Jag vill att talmannen ska notera att inte svarade på frågan. Jag ställde frågan om den inte har klarat av det svenska EU-medlemskapet och om den inte fått de handlingar som har berörts eller de dokument och uppgifter som svenska myndigheter behöver för att fungera i Europeiska unionen. svarade inte på den frågan. 113 (M) replik: Jag tycker att jag var ganska tydlig i mitt svar. Vi har haft en ordning som har byggt i huvudsak på utrikessekretess och på lagstiftning om enskilda internationella åtaganden i enskilda fall. Regeringen har kommit fram till att den ordningen inte är till fyllest. Vi behöver göra förtydliganden av lagstiftningen för att på ett rättssäkert och tydligt sätt ska leva upp till sina internationella åtaganden. Det är det förslaget som föreligger och som en bred majoritet i kammaren står bakom. Det är enbart som gör en annan tolkning och menar att man borde göra det här på ett annat sätt. Jag tycker att det är rätt tydligt att vill att ska vidhålla sina egna spelregler, även i ett läge där vi till följd av internationellt samarbete behöver jämka mellan oss och andra. Regeringen har ett ansvar för att driva öppenhetsfrågorna hårt och ambitiöst och gör också det. Men man får inte alltid som man vill, och det är därför den här lagstiftningen behövs. 114 (V): Den svenska offentlighetsprincipen är unik. Den har vi diskuterat här i kammaren. Den är en grundbult i vårt demokratiska system. Den ska ge alla människor, alla medborgare och alla medier möjlighet att delta i och utveckla det politiska samtalet. Medierna kan granska vad som sker i maktens korridorer, och alla ska ha möjlighet att ta del av allmänna handlingar. Medlemskapet i EU och ett utökat internationellt samarbete har medfört inskränkningar av vår offentlighetsprincip, och många förändringar har gjorts i vår lagstiftning. Det har vi också hört från talarstolen tidigare. Det här ärendet handlar om hur de offentlighetsinskränkningar som är resultat av EU-rättsakter eller internationella avtal ska hanteras. Man kan i princip agera efter två linjer. Antingen gör vi ändringar i sekretesslagstiftningen vid varje enskilt tillfälle – så har vi gjort – eller också sammanför vi vissa sekretessgrunder i en gemensam paragraf i offentlighets- och sekretesslagen och tar specifika beslut endast när det är starkare sekretess och inskränkningar i meddelarfriheten som gäller. Med allt fler internationella avtal och djupare samarbete med andra länder som har en helt annan syn på offentlighetsprincipen än har det genomförts många förändringar, som jag sade inledningsvis. Det gjorde att vi 2009 antog en ny offentlighets- och sekretesslag, bland annat för att kunna göra lagen överskådlig och systematisera det lappverk som den hade blivit av alla gjorda ändringar. Från att den antogs 2009 och fram till har det gjorts ungefär 80 ändringar i lagen, och 20 av dem baserar sig på EU-rättsakter. I de allra flesta fall har en totalt enig riksdag stått bakom dessa ändringar. Vi hade en votering här i kammaren angående införande av stark sekretess och inskränkningar av meddelarfriheten när det gällde genomförande av EU-direktivet om administrativt samarbete i fråga om beskattning. Det är, vad jag kan påminna mig, det enda tillfälle då offentlighetsinskränkningar förorsakade av EU-rättsakter väckt någon som helst diskussion här i kammaren – under den senaste mandatperioden, förstås. Jag kan inte svara för hur det var innan; det kommer jag inte ihåg alls, för jag satt inte och kollade. Det förslag som finns nu innebär en ny sekretessbestämmelse för uppgifter som svenska myndigheter får från utländska organ på grund av EU-rättsakter eller avtal som godkänner – om det kan antas att möjlighet att delta i det internationella samarbete som avses i just den rättsakten eller avtalet skulle försämras om uppgiften röjdes. Motsvarande sekretess ska gälla för uppgifter som en svensk myndighet samlar in för att lämna vidare till ett utländskt organ i enlighet med en sådan rättsakt eller ett sådant avtal. Den svenska myndigheten ska göra en egen bedömning, precis som myndigheter gör i alla sekretessprövningar. De ska göra egna bedömningar, och utgångspunkten är offentlighet. Det är också så att den här sekretessgrunden inte ska bryta mot den svenska meddelarfriheten. Vi ser alltså två olika principer och två olika sätt att hantera de inskränkningar av offentlighetsprincipen som en del av EU-rättsakterna och de internationella avtalen ger upphov till. Båda varianterna har sina fördelar och sina nackdelar. Fortsätter vi att göra en förändring av offentlighets- och sekretesslagen riskerar vi att snabbt få en oöverskådlig lagstiftning igen. Det skulle också kunna finnas en risk att vi blir lite slarviga och kanske inför starkare begränsningar än nödvändigt – att vi helt enkelt inte blir tillräckligt observanta på frågor som kommer ofta. Så kan man tänka. Med det nya förslaget skulle man också kunna tänka sig att det blir fler och fler EU-rättsakter och avtal som innehåller offentlighetsbegränsningar utan att vi uppmärksammar det eller tycker att vi behöver ta upp det på nytt här i kammaren eftersom vi redan har en begränsning av vår lagstiftning som tillåter sekretessbeläggande av handlingar. Vi har diskuterat det här fram och tillbaka i , och vi har diskuterat de olika lagstiftningsvägar man kan välja. Utifrån den risk som vi kan se finns att det liggande förslaget skulle kunna innebära försämringar i offentligheten som vi inte kan överblicka ordentligt kommer vi i voteringen att rösta för reservation. Vår uppfattning är att det är viktigt att de förändringar som görs inom sekretesslagstiftningen blir tydliga. Därför vill vi att vi fortsätter med den ordning vi har, där eventuella ändringar i och inskränkningar av offentlighets- och sekretesslagen görs i samband med att nya EU-rättsakter eller avtal antas här i . 115 (S): Det är lite av en premiär för mig – jag har nog aldrig deltagit i en debatt med förut, men ska ju vara den första. Jag har begärt ordet i den här debatten eftersom det finns två saker att tänka på när man hanterar lagstiftning. Den ena är de principiella frågorna, och det är dem ni hanterar så bra i . Den andra är hur det fungerar i verkligheten. De skiljer sig åt lite grann i de här sammanhangen. Jag som kommer från näringsutskottet och även har många års erfarenhet av kan konstatera att verkligheten inte alltid är som principerna behöver vara. Världen är inte så funtad som är. Man har inte den öppenhetslagstiftning och de tydliga regler om detta som man har i . När vi då kommer till de här förhandlingarna som vi ska ingå i, ska vi vara med över huvud taget, eller ska vi stå utanför? Om vi inte får igenom detta, vad ska vi då göra? Låt mig ta ett par exempel.