prot · H00982 · 2013-03-21 00:00:00 — Om livet däremot är i kaos ökar risken att man blir förvirrad, utagerar eller handlar irrationellt. Mycket av dessa symtom kan man som lärare se ute på våra skolor. Ponera också att man som liten även tvingas vara rädd för att vräkas från sitt hem utifrån att något hänt i familjens ekonomi. Då tror jag att man löper ytterligare ökad risk för att hamna i olyckliga händelsekedjor, mycket beroende på vem man är, vad man har med sig i bagaget, vilken omgivning som finns omkring en och vilken ålder man befinner sig i. Just denna olustkänsla att inte längre kunna känna sig trygg med vuxna är starkt ångestladdad, och det är inte helt ovanligt att man söker olika flyktvägar för att kunna hantera denna olust. Även vi vuxna tar till olyckliga tillvägagångssätt när det gäller att döva stark ångest och rädsla. Det är därför jag anser att det är så viktigt att förebygga för att i längden spara både lidande och kostnader för individ som samhälle. När det gäller antalet vräkningar där barn är inblandade har regeringen tyvärr inte lyckats särskilt bra. Men den arbetsgrupp som tillsattes 2010 gav ändå lite intressant statistik som jag hade tänkt dela med mig av. Hälften av de vräkningshotade hushållen hade ensamstående mödrar. Det framkom, enligt utredningen, att det handlar om svenska kvinnor eller kvinnor födda i . Man kan fundera på om denna grupp har ett sämre skyddsnät omkring sig än andra grupper. Det är i alla fall rätt intressant att se. Av de vräkningshotade hushållen där barn bodde stadigvarande vräktes . Till har det handlat om ekonomiska svårigheter och i betydligt mindre grad om störande verksamhet. har haft mindre skulder på högst . När jag skrev denna motion var inte min avsikt den att samhället skulle gå in med en sorts medberoendes förhållningssätt och ta över ansvaret för människor så att de kan fortsätta att missköta sig. Jag förespråkar absolut individens ansvar och skyldighet att göra rätt för sig i den mån man kan. Men om man inte kan anser jag att vi ska försöka ge hjälp till självhjälp och inte moralisera över varandras öden. Här gäller det att hitta en balans och se hur komplext vårt bidragssamhälle har blivit. Jag är helt övertygad om att många av de fall där hemmavarande barn har tvingats bort från sin fasta boplats har handlat om att föräldern har fallit mellan stolarna. Vi vet att många ensamstående mödrar kämpar med otrygga anställningsformer och lågbetalda jobb, med ständig ovisshet om hur månadsinkomsten kommer att se ut . En del blir sjuka och arbetslösa, och i väntan på utredning eller ersättning från diverse socialförsäkringssystem kan det ibland gå innan någon ersättning kommer. Jag tycker inte att det känns rimligt att man ska tvinga familjer till vräkning för att exempelvis tar på sig för att betala ut ersättning. Jag anser därför inte att ska uppmanas att följa regeln om att den biståndssökande i förväg ska ha pengar undansparade för sådana här händelser. Visst kan man ställa krav på en buffert, men då ska det gälla tandläkarbesök, möjligtvis, eller restskatt inte sådana här händelser. De som hamnar i sådana situationer är nämligen långt ifrån höginkomsttagare. När det sedan gäller vårdnadstvister är det ännu en sak som barn far illa på grund av vårt svenska system. De utredningar som görs av är väldigt spretiga i kvalitet utifrån var man bor i landet. Jag tror att en del av orsaken är att socialsekreterare förr hade handledning i mycket högre grad än de har . Enligt en granskning som har gjorts på ett flertal familjerätter har det framgått att socionomerna själva anser att de inte kan göra ett så bra jobb som de skulle önska. Man påtalar brist på riskbedömningsmaterial och osäkerhet kring hur man ska tolka och bedöma det barnet säger. I likhet med barnförhör hos polisen krävs särskild kompetens för att verkligen kunna bedöma barnets egen vilja utifrån vad det säger eller inte säger. Att så inte sker inom är märkligt, och det gör det inte trovärdigt när man säger sig vilja arbeta för barnperspektivet. En annan intressant iakttagelse i detta är att så många pappor anser att de är chanslösa i en vårdnadstvist, då familjerätten i de flesta fall rekommenderar modern framför fadern. Som ett tydligt exempel på detta kan jag nämna , som rekommenderade mamman i av vårdnadsutredningarna. I snitt handlar det om att av vårdnadstvisterna döms till mammans fördel. Då måste vi stanna upp och tänka efter vad detta egentligen handlar om. Är det verkligen så illa i det här landet att män anses av samhället som olämpliga vårdnadshavare i ett land som vill gå i bräschen och vara det mest jämställda i världen? Det ser inte särskilt trovärdigt med tanke på statistiken. Jag tror absolut inte att det är så illa att papporna i det här landet inte förmår vara dugliga vårdnadshavare. Jag tror däremot att det kan tyda på att det brister i utredningarna. Det är inte bara föräldrar som har lagt fram klagomål på detta, utan även framstående advokater och jurister har påtalat det absurda systemet och hur rättsvidrigt det är. Jag har svårt att förstå att det inte finns en politisk vilja att se över bristerna. I väntan på en förändring anser jag det dock vara självklart att man ska kunna överklaga ett domslut, och därför yrkar jag bifall till reservation 9 och reservation 29. 93 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 16 som berör mäns våld mot kvinnor och reservation 27 om sommaraktiviteter för barn. Detta motionsbetänkande tar som många redan har sagt upp väldigt många olika frågor. Jag kommer främst att ägna mig åt två. Det gäller försörjningsstödet och mäns våld mot kvinnor. Vi kommer snart att ha en debatt i om missbrukarvården. Vi har fått ett förslag från regeringen som vi håller på att skriva motioner på. När det gäller frågor om det vi förut kallade socialbidrag och som vi nu kallar ekonomiskt bistånd eller försörjningsstöd är det några frågor som är viktiga att ställa sig. Den första tycker jag handlar om varför människor har försörjningsstöd. Ja, de allra flesta har det för att de är arbetslösa eller sjuka och för att de inte har kommit in i våra trygghetssystem. säger i sin senaste lägesrapport man gör en sådan att enskilda personers behov av ekonomiskt bistånd beror på strukturella faktorer i samhället, till exempel hur arbetsmarknaden ser ut och hur trygghetssystemen är utformade. Är arbetslösheten hög är det svårare att få jobb. Är det dyrt att vara med i a-kassan och svårt att kvalificera sig hamnar man i stället på försörjningsstöd. Vi har en sjukförsäkring där man kan hamna i stupstocken om man inte är frisk nog att jobba ett visst datum, och då kan man hamna på försörjningsstöd. En annan sak som tas upp i de öppna jämförelser SKL och nu har börjat göra ihop när det gäller försörjningsstöd är att väldigt många kommuner inte har hittat ett fungerande samarbete mellan arbetsförmedling, försäkringskassa, sjukvård och socialtjänst kring de personer som behöver stöd och kanske rehabilitering för att kunna ta ett jobb. Jag tycker att det är ganska självklart att det inte är de människor som går på försörjningsstöd som vi ska ställa allt tuffare krav på. I stället ska vi se till att vi har ett samarbete med de myndigheter som behövs för att vi ska kunna stötta personen, en fungerande a-kassa som är lätt att komma med i och en sjukförsäkring utan stupstock. Den andra frågan jag tycker är viktig att ställa är vilka som tvingas leva på försörjningsstöd. Ekonomiskt bistånd är vanligast bland ensamstående kvinnor med barn. av de ensamstående mammorna tvingas leva på försörjningsstöd. Det handlar om att man som ensamhushåll har svårare att få inkomsten att räcka till. Det kanske är svårt att jobba heltid, och man kanske inte får ekonomiskt stöd från barnens pappa. Man är den förälder som alltid får stanna hemma när barnet är sjukt. I det läget väljer kanske arbetsgivaren till och med bort att anställa en ensamstående förälder om det finns andra att välja på. Frågan som inställer sig är då: Varför har vi inte rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid? Varför höjs inte underhållsstödet? Varför kan man inte få hjälp hemma när man har ett sjukt barn? Den tredje frågan jag tycker är viktig att ställa gäller detta med att försörjningsstödet sägs vara något som är väldigt kortvarigt och akut samhällets yttersta skyddsnät. Så ser det dock inte ut i verkligheten, och det är faktiskt verkligheten människor lever i. Vi vet att den grupp som lever långvarigt på försörjningsstöd ökar. Den grupp som lever på försörjningsstöd och upp till utgör lite mer än en tredjedel av dem som har ekonomiskt bistånd. De som lever på försörjningsstöd utgör en femtedel av dem som har försörjningsstöd. Att leva på försörjningsstöd, vilket är en väldigt låg ekonomisk nivå, går kanske an att göra i två . Om jag lever på det år ut och år in är dock basvarorna slut, vinterkläderna har blivit utslitna, barnen har vuxit ur sina skor och det är en massa saker som fattas. Då blir det en ekonomisk utsatthet på ett helt annat sätt. Därför tycker jag, precis som och Socialdemokraterna gjorde, att det är dags att titta över hur det ser ut för de människor inte minst barnfamiljer som går på försörjningsstöd . Vi kan nu också se att de socialsekreterare som arbetar alltmer slår larm. Man kan läsa en debattartikel av bryter vi tystnaden i . Socialsekreterarna säger att arbetsbördan blir allt större. De har allt mindre tid. De kan inte hålla handläggningstiderna, inte göra det jobb de behöver göra därför att de är för få i förhållande till arbetsuppgifterna. Det är ofta frågor om försörjningsstöd som man börjar med som socialsekreterare. Det är viktigt att titta på internetfrågan. Det är en väldigt gammaldags syn att säga att människor som har försörjningsstöd inte ska ha rätt till internetabonnemang och inte ska kunna använda den nya tekniken. Mäns våld mot kvinnor är den yttersta följden av den ojämlika maktstruktur som råder mellan kvinnor och män. Vi har 28 000 fall av misshandel i , i av fallen är kvinnorna bekanta med förövaren. I nästan hälften av fallen begås våldet i hemmet. I av fallen är förövaren man. Mörkertalet är väldigt stort. Det är som kommer till polisens kännedom. Det är alltså som aldrig kommer fram, som inte finns med i siffrorna. Det är ett stort folkhälsoproblem. har drivit frågan att vi ska ha ett nytt folkhälsomål som tar upp att minska mäns våld mot kvinnor. Kommunerna har enligt lagen skyldigheten att stödja våldsutsatta kvinnor och deras barn. Men det ser väldigt olika ut i olika kommuner. En del kommuner gör ett väldigt bra jobb, och andra är ingenting att visa fram som föredöme. Det ska inte vara så med kvinnors skydd att det beror på var de bor. Kvinnojourerna har väldigt olika stöd i olika kommuner. En del ser till att de har ett långsiktigt ekonomiskt stöd. Andra tycker i stort sett att man ska göra det här helt ideellt och gratis. Därför tycker vi i att det ska finnas ett nationellt ekonomiskt grundläggande stöd till kvinnojourerna och har avsatt 200 miljoner till det. Det hedersrelaterade våldet slår hårt mot unga flickor och kvinnor, men det drabbar också pojkar och män, inte minst pojkar och män som är homosexuella och bryter könsnormerna. I har man tittat på det här. Det visade sig att var tionde 15-årig flicka och av pojkarna lever med hedersrelaterade problem som begränsar deras liv. Den grundläggande orsaken för hälften av de flickor som omhändertogs i var just hedersrelaterat hot. Det är en mänsklig rättighet att välja vem man ska gifta sig med och tillåta sig själv att välja den man ska älska, välja utbildning och arbete, delta i skolans aktiviteter och inte få sitt liv begränsat på grund av kön, därför att man är en flicka eller en kvinna. Jag vill säga klart och tydligt att dessa kvinnors, flickors och pojkars liv i många fall hade varit ännu mer begränsat om de inte hade fått uppehållstillstånd i när de kom hit som flyktingar från länder med förtryck och krig. Det måste till ett helt annat långsiktigt stöd, för många tvingas bryta med hela sin familj, hela släkten och alla bekanta för att undfly hoten. Det måste till mer kunskap i skola, socialtjänst, rättsväsen, och inte minst måste man kunna göra mycket bättre riskbedömningar av de hot som de här flickorna, och i vissa fall pojkarna, utsätts för. Det är självklart att tvångsäktenskap ska kriminaliseras, inga undantag ska göras. När det beslutades om att det skulle göras dödsorsaksutredningar på kvinnor det fanns det redan på barn lyfte vi i fram att man bör titta på de fall där det finns en hedersrelaterad kontext och när psykisk misshandel och tvång har gjort att unga flickor hoppat från en balkong eller kanske tagit livet av sig när det egentligen handlar om ett mord. Vi fick inte igenom det. Vi tycker att det är oerhört viktigt att de här fallen synliggörs och att man tittar på dem liksom på de andra fallen för att kunna förebygga och skapa kunskap så att det inte ska hända igen. Vi fortsätter att driva den frågan. Våld mot papperslösa kvinnor är en fråga som jag har pratat om här. Det är den kanske mest utsatta gruppen av kvinnor som utsätts för våld därför att de inte finns. De kan inte gå till kvinnojourerna, om inte kommunen har tagit ansvar och är villig att betala. De vågar kanske inte gå till sjukvården, och de kan inte anmäla till polis. Att vara rädd och gömd, och ännu mer rädd därför att polisen jagar papperslösa, och dessutom behöva fly tillsammans med barn från en närstående man som utövar våld mot en, är en outhärdlig situation. Jag hoppas att det är fler än och några partier till som kommer att driva den frågan så att det händer något. Jag är väldigt glad att regeringens samordnare sade att hon i sitt arbete kommer att ha med frågan om våld mot papperslösa. Gömda kvinnors situation hänger ihop med asylsökande kvinnors villkor. Det händer tyvärr att ger avslag därför att man har för dåliga kunskaper om hedersrelaterat våld och vad det innebär. är det de kvinnorna som sedan tvingas gömma sig. Alla våldsutsatta kvinnor har rätt till samhällets skydd och stöd. osynliggörs mäns våld mot äldre kvinnor. Det måste bli en ändring där. Kvinnor med funktionsnedsättning kan bedömas som mindre trovärdiga om det hänger ihop med en psykisk sjukdom eller en intellektuell funktionsnedsättning. Deras speciella situation med ett stort beroende finns det bristande kunskap om. Många jourer är inte tillgängliga. Kvinnor med missbruk kan råka ut för synpunkten: Vad väntar du dig om du umgås i de miljöer som du gör? Bli först nykter eller fri från narkotikaberoende så kan vi göra något. De prioriteras bort, som Q-jouren till stora delar har gjort här i . Alla våldsutsatta kvinnor har rätt till skydd och stöd. Vi vill stärka kvinnojourernas ekonomi. Vi avsätter resurser till utbildning av personal i kommuner och landsting och kräver att mäns våld mot kvinnor ska finnas med i relevanta yrkesgruppers utbildning. Vi vill ha en handlingsplan för våld mot äldre med ett tydligt genusperspektiv. Kvinnor med funktionsnedsättning ska få samma skydd och stöd som alla andra när det gäller tillgängliga kvinnojourer. Det ska finnas kunskap om deras problem. Kvinnor och unga flickor i situationer med hedersrelaterat våld måste, när de har omkommit, finnas med i de dödsfallsutredningar som görs. 94 (M): har vi som sagt en debatt och en behandling av motioner rörande socialtjänstfrågor där hela 118 motionsyrkanden har kommit in. En hel del har hänt inom detta område, inte minst . Då tänker jag framför allt på den nya lagen om förstärkt skydd för unga där förändringarna trädde i kraft . I och med dessa lagförändringar stärktes skyddet för barn och unga som riskerar att fara eller far illa. Ett tydligt barnrättsperspektiv underströks, och de ungas egna åsikter blir alltmer vägande i en bedömning. Alliansregeringen har tillsatt en särskild utredare som fått ett särskilt ansvar för att se över bestämmelserna i , det vill säga bestämmelser om vård för unga. Särskilt fokus är på barnrättsperspektivet, rättssäkerheten och på att kvalitetsutveckla den sociala vården inom barn- och ungdomsvården, inte minst när det gäller tvångsvården. Det är inte alltid lagstiftningen inom detta område som är den mest framgångsrika vägen för att stärka människor i behov av hjälp. Det finns viktiga överenskommelser som kan vara nog så effektiva. Alldeles särskilt gläder jag mig åt den överenskommelse som regeringen träffat med landets kommuner och landsting, SKL. Där har man nationellt enats om ett arbete för att utveckla en evidensbaserad praktik inom just . Personal som jag har träffat inom runt om i landet vittnar om ett stort behov och önskemål att utifrån evidens verkligen kunna veta vilka insatser som faktiskt ger resultat, att kunna gå från ambulansutryckningar till ett arbete där de förebyggande insatserna står i centrum. För den lilla kommunen med få socialsekreterare och ett brett fält att arbeta inom välkomnas detta extra mycket. Detta med evidens kan tyckas självklart men har tyvärr inte alltid varit för givet taget inom . Attityden till vikten av just evidens har dock, enligt min åsikt, ändrats betydligt i positiv riktning. Det är inte bara innehåll som förändrats, utan vi har också sökt förstärka de mest ekonomiskt utsatta med olika riktade ekonomiska förstärkningar. Jag tänker på det höjda flerbarnstillägget, höjt bostadstillägg och senast en förstärkt föräldrapenning. Även för de ekonomiska bistånden höjdes 2012, något som inte har hänt . För en ensamstående förälder med barn på exempelvis 11 och har det gett en höjning med . Det är med all säkerhet en välkommen och viktig förstärkning för de familjer som har det tufft ekonomiskt. får det inte innebära att man stannar i ett försörjningsstöd i stället för att kunna komma i arbete. Vi som sitter i denna sal är säkert alla insatta i vilka negativa konsekvenser det innebär att långvarigt vara beroende av försörjningsstöd, inte minst för barnen. Därför tror jag, fru talman, att det viktigaste som är på gång är regeringens aviserade förslag om att det i större utsträckning ska löna sig att gå från bidrag till arbete. Förslaget innebär att barn och skolungdomar får tjäna i stället för dagens utan att det påverkar det ekonomiska biståndet. Den andra delen av förslaget innebär att av den vuxnes arbetsinkomst inte kommer att påverka biståndets storlek. För att det i första hand ska nå personer, som har nämnts, vilka riskerar ett långvarigt bidragsberoende, börjar detta gälla för personer som fått försörjningsstöd . Jag välkomnar denna proposition som regeringen aviserat mer än något annat. Vägen från utanförskap till innanförskap är vägen från bidrag till arbete. Det tredje som jag vill beröra i detta betänkande är det stora antalet motioner angående våld i nära relation. Den av regeringen tillsatta samordnaren , som fått i uppdrag att åstadkomma en kraftsamling i arbetet med att motverka våld i nära relationer, besökte utskottet så sent som . Hon konstaterar att har kommit långt jämfört med andra länder men att det fortsatt finns mycket kvar att göra. Jag är av samma åsikt. Och frågan har länge varit en prioriterad fråga för alliansregeringen. har utvärderat handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Här konstaterar att handlingsplanen har resulterat i en imponerande mängd aktiviteter och bidragit till en ökad medvetenhet inom de flesta professioner om hur viktigt det är att arbeta med de här frågorna. Även Nationellt centrum för kvinnofrid, NCK, bidrar mycket med att höja kunskapen på nationell nivå. Deras jour, som är öppen dygnet runt och med simultantolkning, är förmodligen otroligt viktig. Men, fru talman, en av de största utmaningarna som den nationella samordnaren har är förmodligen att få brottsutsatta att anmäla. Senast gick det att läsa i medierna att de 30 000 anmälningar som görs bara är toppen av ett . Anledningarna till att anmälningar inte görs är förmodligen flera, och oro, rädsla, skam, beroendeställning och till och med ekonomi torde vara några av orsakerna till att inte anmälningar sker. Och vilket barn, precis som samordnaren sade, vill se till att dess förälder hamnar i fängelse? En annan fråga som samordnaren själv angav är hur vi får ut mer av alla de satsningar som är gjorda och att de otaliga instanser som kvinnan möter när hon faktiskt bestämt sig för att anmäla blir för henne omöjliga att hantera. Ett tredje område är ojämnheten i bemötandet runt om i och emellanåt de konflikter som råder myndigheter emellan. Jag ser fram emot den nationella samordnarens förslag på hur vi kan komma vidare med att möta människor som är utsatta för våld i en nära relation, att komma vidare med att fler anmäler och sist men inte minst att det förebyggande arbetet blir starkt. Det mest framgångsrika arbetet är trots allt det arbete som leder till att knytnäven inte höjs. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 95 (V) replik: sade här att det behövs fler anmälningar, men det finns ju en grupp kvinnor som inte kan anmäla, de papperslösa kvinnorna. Jag vill gärna veta hur ser på deras situation. handlar det om att helt enkelt har haft väldigt dålig kunskap om mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld till att kvinnor gömmer sig. I vissa fall är det väldigt svårt att kunna återvända till sitt hemland. Den möjligheten finns inte. När man lever papperslös, gömd, förflyttar sig och kanske också har barn och det uppstår svåra våldssituationer är självklart frågan: Vart ska man ta vägen? Vad ska man göra? Man riskerar också att bli utnyttjad där man söker hjälpen. De här kvinnorna är i stort sett totalt utlämnade. Jag tycker inte att vi kan ha det så i vårt land. Där har vi ingen anledning att vara stolta, möjligtvis de kommuner som har sagt att så får det inte vara. Men det finns inga beslut på nationell nivå. Jag vill gärna veta vad kan tänka sig att göra i den här frågan. sade att hon skulle titta på den, och det var det första riktigt hoppfulla som jag har hört. Jag kan inte säga att det var från regeringshåll, för hon sitter ju inte i regeringen, och jag vet inte vad ni kommer att göra med hennes förslag. Men vad kommer att göra om det kommer ett förslag om att papperslösa kvinnor ska ha möjlighet att anmäla till rättsväsendet utan att bli utvisade, att de ska kunna söka skydd hos kvinnojourer och att kommuner ska kunna hjälpa dem att betala vad det kostar? 96 (M) replik: Jag delar starka oro för de här kvinnorna. i justitieutskottet hade vi en hel del arbete och utredningar om just papperslösa kvinnor. Det är inte helt sällan som man blir utsatt, att man utnyttjas av illvilliga människor. Jag tror precis som att här krävs det betydligt större kunskaper för att kunna hitta olika sätt och vägar att bemöta dessa ytterst utsatta kvinnor. Vad förslag kommer att innebära vet inte jag. Men jag vet att det finns exempel på en hel del kommuner som aktivt har arbetat med att uppsöka dessa kvinnor, för man vet att de finns men man har inte tagit tag i det. Jag skulle inte bli förvånad om exempelvis kommer att titta på hur jobbar när man hittat gömda kvinnor. Det handlar om att ge kvinnorna skydd och stöd och att de ska kunna hitta vägar att på något sätt återvända men inte komma i kontakt med de människor som har utsatt dem för fruktansvärda brott. 97 (V) replik: Jag tror att den akuta frågan inte är så komplicerad, att kvinnorna måste ha någonstans att ta vägen. Det går att ordna här och om man bara vill. De som jobbar med de här kvinnorna har berättat för mig att livet är ett sådant kaos för dem och att bara få lugn och ro ett tag i trygghet gör att de kanske kan börja tänka klart på om de har några alternativ. Just våldssituationen man är utsatt för, att man tvingas lämna den man som man har gömt sig med, kanske gör det ännu möjligare att återvända hem. Och det kanske är helt möjligt att klara sig ensam med barn i det land som man ska återvända till.