prot · H10945 · 2013-12-12 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Protokollet för justerades. 2 § Anmälan om kompletteringsval Tredje vice talmannen meddelade att riksdagsgrupp på grund av uppkommen vakans anmält som suppleant i trafikutskottet. Tredje vice talmannen förklarade vald till suppleant i trafikutskottet (V) 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2013/14:179 Till Interpellation 2013/14:179 Registreringsplikt för utländska företag av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och inbokade engagemang. (M) Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2013/14:184 Till Interpellation 2013/14:184 Bristande underhåll av järnvägen av (V) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade resor och arrangemang. (M) Enligt uppdrag Interpellation 2013/14:190 Till Interpellation 2013/14:190 Stärkt skydd av bland annat våra nationalälvar av (MP) Interpellationen kommer att besvaras . Miljöministern har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av redan inbokade engagemang. (C) Enligt uppdrag Interpellation 2013/14:191 Till Interpellation 2013/14:191 EU:s klimat- och energimål av (MP) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade resor och arrangemang. (C) Enligt uppdrag Interpellation 2013/14:201 Till Interpellation 2013/14:201 Utpekandet av fattiga barn av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inbokade engagemang. (KD) Enligt uppdrag 4 § Anmälan om granskningsrapport Tredje vice talmannen anmälde att följande granskningsrapport hade kommit in från : RiR 2013:20 Statens satsningar på – Leder de i rätt riktning? 5 § Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: Skrivelse 2013/14:52 till socialförsäkringsutskottet 6 § Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande samt konsumentpolitik betänkande 2013/14:CU1 Utgiftsområde 18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande samt konsumentpolitik (prop. 2013/14:1 delvis) föredrogs. 1 (S): Jag börjar med att säga välkomna till den här debatten och den del av budgetdebatten som primärt handlar om bostad, byggande och konsumentpolitik. Jag vill dock börja i en annan ända. är ett fantastiskt land att leva, bo och växa upp i. Jag tror att vi alla har olika bilder av det vi håller kärt. är ett land där många människor har kunnat göra en klassresa och där många får utbildning, jobb och möjlighet att växa, göra det de själv önskar och förverkliga sina drömmar. är, som någon uttryckte det, the American dream på riktigt. Var och en kan få bli vad var och en vill. Men ser vi att någonting håller på att gå sönder i . Det är någonting som skaver. Det är något som inte riktigt är som det brukar. Arbetslösheten biter sig fast. Den är högre än 2007. Bostadsbristen eskalerar och resultaten i skolan rasar. Det är någonting som inte riktigt är som det ska i . På det bostadspolitiska området är detta alldeles tydligt. Mer än en kvarts miljon unga vuxna är bostadslösa och får inte rätten att flytta hemifrån och bli vuxna. Hyresrätter produceras i en alldeles för låg takt. Bostadsbristen och bristen på produktion av bostäder leder till två saker. Det ena gäller individen, där var och en av oss inte kan förverkliga våra drömmar, där unga, ambitiösa människor tvingas avstå från högre utbildning för att de helt enkelt inte får möjlighet att få en bostad på studieorten, där den som vill flytta ihop med någon för att de har ett barn på väg inte lyckas hitta en bra lägenhet och där den som behöver separera från någon inte kan göra det. Det mest makabra exemplet, som vi har sett , är kanske våldsutsatta kvinnor som söker sig till kvinnojourer och som tvingas tillbaka till den man de efter en lång process har orkat lämna – den man som slog – för att det inte finns några bostäder. Bostadsbristen leder till katastrofala följder för individen, för bostaden är viktig när livet ändras: när man föds, när man flyttar ihop, när man får barn, när man blir vuxen och när man blir gammal. Då är bostaden viktig. Bostadsbristen leder också till katastrofala följer för samhället som helhet. Vi får ständigt rapporter om kostnaderna för bostadsbristen i utebliven tillväxt. Det varierar mellan olika institut. Man kan säkert laborera med siffrorna, men den sammantagna bilden är tydlig. tappar i internationell konkurrenskraft. Vi tappar möjligheter till tillväxt och jobb i det här landet därför att vi inte klarar av att ha en fungerande bostadsmarknad. Folk kan inte flytta dit jobben finns, och rörligheten på arbetsmarknaden begränsas när bostadsbristen är så stor. För mig är bostadspolitik både och. Bostaden är både en social rättighet – vi som makthavare har ett ansvar för att se till att människor får möjlighet att förverkliga sina drömmar och få frihet – och en förutsättning för jobb och tillväxt. Vi politiker har ett ansvar för att se till att inte fortsätter att halka efter och att tar de chanser som finns. Därför är bostadspolitik viktigt. Därför är det sorgligt att se hur bostadspolitiken har degraderats och helt enkelt inte fått möjlighet att vara det verktyg den skulle kunna vara för att bygga det här landet starkt . Att ta politiskt ansvar betyder att man ser hur verkligheten ser ut, att man inte ägnar sig åt ideologiska skygglappar eller retoriska grepp och att man vågar ta tag i de problem man ser och metodiskt och aktivt deltar i förändringsarbetet. Bostadsbristen är ett sådant problem. Men vi har en regering som väljer att lösa det med att försämra planprocesserna och ägna resten av mandatperioden åt att utreda vilka förändringar och försämringar de gjorde och hur de skulle kunna korrigera dem. Det må vara bra, men det hade varit bättre att göra rätt från början. Förutom att sitta och utreda och bereda ägnar sig regeringen åt några få konkreta förändringar. De höjer hyrorna för vanligt folk. Det leder inte till bostäder eller till att det blir någon ökad rörlighet, men det leder till en sak: höjda hyror för dem som har det allra tuffast på marknaden – de unga och de som är på väg in. Man har också i desperation försökt fundera över hur vi ska kunna få de unga människorna att flytta någonstans, en kvarts miljon unga människor. Det är bra. Det är bra med ambitioner. Det är bra att man tänker. Men när lösningen blir friggebodar är jag inte riktigt lika imponerad av regeringens ambitioner. Mot det här – en aktiv passiv regeringspolitik som bara handlar om att låta marknaden styra, med höjda hyror och så lite friggebodar på det – står en tydlig socialdemokrati, en socialdemokrati som har ett ambitiöst program för ökad bostadsproduktion och för omställning av det vi slarvigt kallar miljonprogrammen, 650 000 bostäder som är i akut behov av upprustning och som läcker energi, som rinner ut som ett av de stora miljöproblem som vi i har att ta ansvar för. Någon kanske undrar vad som finns i det ambitiösa programmet. Där finns en tydlighet i hur man skulle kunna snabba upp planprocessen, få det att gå fortare från idé till spaden i jorden. Det är en av de saker som marknaden tydligt säger: Vi skulle kunna producera mer, men det tar . Vi behöver se över planprocessen ytterligare, och vi behöver snabba upp den. Vi behöver se över markpolitiken. Det är naturligtvis primärt kommunernas ansvar. Men staten har en möjlighet – om staten har ett intresse av att driva bostadspolitik – att också få kommunerna att driva markfrågorna tydligare. Vi behöver öka konkurrensen, bryta upp leverantörsled, se till att få en fungerande marknad också på byggmarknadssidan. Där skulle snabbare planprocesser och bättre markpolitik men också en möjlighet att dela risken vara ett verktyg som gör att vi politiskt skulle kunna öka konkurrensen i byggsektorn och på så sätt pressa priserna och öka produktionen. Allt det sammantaget är saker som man skulle kunna göra, om man hade ambitioner och om man ville. Jag vill nämna en sak till. Det handlar om samarbete. I det här landet är vi vana vid att samarbeta. Vi brukar göra det. Vi brukar ägna oss åt att försöka lösa saker tillsammans. Vi är ett alldeles för litet land för att var och en ska sitta och käbbla i sitt hörn. har det blivit lite annorlunda i . När jag möter bostadssektorn i den breda formen, allt från arkitekter till kommunpolitiker, byggare och fastighetsägare, är det en sak som de efterfrågar, och det är politiskt mod och politiskt ansvar, att samlas och se vad vi kan göra tillsammans. Alla är intresserade av att öka produktionen. Vad är det vi kan göra? Då är det så sorgligt att regeringen använder tiden till att sitta själv inlåst på , fyra partier som inte riktigt kommer överens och som dessutom inte klarar av att själva bilda majoritet i kammare. Det är klart att det är jobbigt. Jag fattar att det inte är kul att vara en fyrpartiminoritetsregering som dessutom har det lite tufft i opinionen. Men har man fått väljarnas ansvar att leda det här landet bör man ta det, och då bör man också samla branschen i att se till att öka byggandet. Vi har föreslagit – och en socialdemokratiskt ledd regering kommer att tillsätta – en byggpakt för att helt enkelt få i gång arbetet. Det krävs att vi sätter oss ned tillsammans och löser saker. Det här landet har alltför länge präglats av konflikt, icke-politik och att man helt enkelt låter saker rulla på som de är. Det duger inte. Vi måste ta ett större politiskt ansvar. Vi måste tillsammans bygga starkare. Det är här valet står. Det är precis här valet står, mellan en minoritetsregering som inte har ambitionen att samarbeta, vare sig i den här kammaren eller i samhället som helhet, och som förlitar sig på att marknaden löser de problem som finns eller en socialdemokratiskt ledd aktiv politik med ett ambitiöst program för ökat byggande och för omställning, så att hela kan växa, så att hela vill växa och så att hela också får del av den möjlighet till tillväxt, jobb och innovationer som bostadssektorn skulle kunna ge. Men det, herr talman, vill jag framföra mitt yrkande – nu ska vi se att jag säger rätt. Jag står naturligtvis bakom samtliga reservationer från Socialdemokraterna, men för tids vinnande yrkar jag bifall till tre rödgröna reservationer: reservationerna 1, 7 och 26. I detta anförande instämde , , , och (alla S) samt (MP). 2 (MP): Jag vill börja med att instämma i inledande beskrivningen av bostadsbristens betydelse och konsekvenser. Jag ser tydligt hur trångboddheten brer ut sig även i , som är min valkrets. de grönas politik har som mål att skapa ett långsiktigt hållbart samhälle. Det innebär ett samhälle som inte är beroende av att bryta ned naturresurser, ett samhälle i harmoni och samklang med ekosystemen, ett samhälle där rent, friskt och livgivande dricksvatten, liksom en oförstörd luft att andas, utgör självklarheter. Vi miljöpartister vet att inte ligger på en egen planet. Vi vet att allt hänger samman, inte minst när det gäller miljöfrågor, föroreningar, klimat och exempelvis vattenrelaterade frågor. undrar jag faktiskt om regeringen har insett dessa basfakta. En politik för en långsiktigt hållbar framtid måste därför vara både lokal och global. de gröna tar klimatutmaningarna på allvar. Forskningsrapporter visar på tydliga trender, inte minst genom IPCC:s sammanställningar. Under de senaste 450 000 åren har istider och varmare mellanperioder avlöst varandra. Halten koldioxid i atmosfären har då varierat mellan 180 ppm och 280 ppm under så kallade mellanistider. Skillnaden mellan istid och mellanistid har alltså varit ca 100 ppm. Skillnaden mellan en mellanistid och där vi befinner oss är 120 ppm, alltså en ännu större skillnad än den mellan barmark och kilometertjocka istäcken över , fast det nu är en förändring åt andra hållet. har en förändring som enligt klimatforskningen normalt tar inträffat, och det har skett i en riktning som inte har förekommit under Homo sapiens tid. I den här kammaren, herr talman, är vi förmodligen överens om att det är ansvarslöst att lämna över en verklighet till våra barn och barnbarn som vi inte kan förklara. Även om de globala hydrologiska, biologiska och geologiska systemen är tröga har vi inte mycket att referera till när vi försöker beskriva vad en värld med den atmosfär vi nu har skapat innebär . har ansvar för många av de traditionella samhällsbyggnadsfrågorna. Dessa tillsammans med infrastrukturfrågor och energifrågor i näringsutskottet och trafikutskotten utgör viktiga delar i hur vi utformar den byggda miljön så att den klarar de utmaningar och klimatförändringar som en förändrad miljö innebär. I särskilda yttrande med anledning av minoritetsregeringens budgetförslag pekar vi bland annat på hur alla de skattesänkningar regeringen föreslår skulle kunna nyttjas annorlunda just för att skynda på byggandet av ett långsiktigt mer hållbart samhälle. En sådan politik skapar garanterat ett stort antal mycket meningsfulla och stimulerande arbetstillfällen, vilket sänkta skatter inte gör i någon större utsträckning. Vi har , herr talman, nästan två mandatperioder bakom oss av skattesänkningar som botemedel mot det mesta. Facit visar att oavsett problem är sänkta skatter en mycket ineffektiv metod för att lösa problemen. budgetprocess har sina fasta former. Jag ska därför inleda med att säga att jag anser att förslag till budget för utgiftsområde 18 är att föredra framför regeringens förslag samt att av de föreslår att utgiftsområde 18 ska förstärkas med huvuddelen ska gå till kunskapsutveckling för fysisk planering. Såväl upprustningen av den byggda miljön som anpassningarna till klimatvillkor som förändras kostar stora pengar. Det är då viktigt att vi inte begår strategiska misstag. Vi har varken tid eller råd att göra om, utan vi måste så långt möjligt vidta rätt åtgärder i rätt ordning redan från början. ser en stor risk med att de flesta av miljömålen missas och menar därför att en kraftig satsning på kunskapsutveckling är nödvändig. är inte ensamt om att se dessa problem. Exempelvis försäkringssektorn är en näring som flaggar för samma oro. satsar även mer än regeringen på bullerproblem i den byggda miljön. lyfter även fram de alltmer omfattande inomhusmiljöproblemen som är knutna både till den snabba introduktionen av nya kemiska ämnen i byggmaterialen och till fukt- och mögelproblem. Problemen med fukt och mögel kan ha sin grund i rena konstruktionsfel i nybyggen eller i eftersatt underhåll av från början välbyggda lokaler. På det sistnämnda området riktar vi i i vår budget särskilt in oss på åtgärder i alla de skollokaler som är så dåliga att de borde vara utdömda enligt arbetsmiljölagen. Utgiftsområde 18 omfattar även konsumentpolitiken, och även där är satsningar större än regeringens. Vi ger ökade resurser att arbeta proaktivt för att tidigare upptäcka farliga produkter, alltså innan de har hunnit sprida sig ut på marknaden. Det sker ofta genom fältarbete av kommunala konsumentrådgivare runt om i landet på uppdrag av . ökar även stödet till de fristående konsumentorganisationerna. Det gör vi därför att vi vet att de fristående organisationerna ger väldigt stor konsumentnytta för varje satsad krona. Vi menar även att de kommunala konsumentrådgivarna som finns nära medborgarna spelar en viktig roll. Vi vill därför stärka dem i stället för att hota deras existens, vilket vi ser en stor risk för med regeringens förslag. Mer om våra förslag när det gäller budgeten finns att läsa i vårt särskilda yttrande i betänkandet. Därefter går jag över till de övriga förslagen i betänkandet. Jag tänker kommentera en del av de förslag där har reservationer till förmån för förslagen. Alliansregeringen inledde sitt korståg mot allt vad solidaritet heter genom att i sin första budget bland annat avskaffa det bostadspolitiska målet. Marknadskrafterna skulle lösa allt, hette det då. med marknadskrafter som problemlösare tror jag att det var mycket uppenbart för de flesta, till och med för borgerliga politiker, att välfärdsambitionerna var osynliga i den konkreta verklighet som medborgarna mötte på den bostadsmarknaden. Allianspartierna klarade inte längre av att försvara sin orimliga tilltro till att marknaden skulle lösa allt och omformulerade då det bostadspolitiska målet 2011. Det mål som man numera försvarar innebär inte ett lika brutalt överlämnande av det politiska ansvaret till marknaden, men det innebär inte heller några politiska åtaganden. Om man ska vara snäll skulle man kunna tolka omformuleringen som en omvändelse under galgen. Men den formulering som man numera försvarar är tyvärr en till intet förpliktande suddig kopia av den målformulering som vi rödgröna utformade , tror jag. Alliansregeringen har missat barnen, förvaltarperspektivet och hållbarhetsperspektivet. Med ett försök att använda några rödgröna begrepp döljer man den renodlade ekonomismen. Därför är det knappast någon omvändelse utan enbart ett försök kamouflera. Det som behövs mer än är en social bostadspolitik. Vi i väckte 2009 en stor motion på det temat, och allt i den motionen är fortfarande lika högaktuellt. Jag yrkar bifall till reservation 1, som handlar om att återupprätta en politik för värdigt boende. Vi politiker har enligt internationella konventioner och även enligt vår egen grundlag ett ansvar för att alla medborgare ska ha möjlighet till ett drägligt boende. Enligt uppfattning är det inte rimligt att överlåta ett sådant ansvar till marknadskrafter som faktiskt har helt andra syften. Regeringen har även helt missat att det finns ett utanför storstaden. De flesta i detta land bor faktiskt fortfarande i det som regeringen glömt bort, i mindre samhällen och på landsbygden. Att de marknadskrafter regeringen lämnat över bostadsfrågan till inte är ett dugg intresserade av orter och områden där utsikterna för hög avkastning är låg har regeringen blundat för i sin politik. Även av det skälet är det hög tid för en ny och social bostadspolitik. Min förhoppning är att får möjlighet att vid nästa års regeringsbildning prägla den nya inriktningen på hur vi åter skapar bostäder åt alla. Jag yrkar bifall även till reservation 7, som handlar om alliansregeringens försök att i budgeten smyga in nya regler för hyressättning för att bakvägen få ett snabbare genomslag för rena marknadshyror. Även om regeringen har insett att de blev avslöjade och därför påstår att de dragit tillbaka förslaget måste vi självklart instämma i den proteststorm som förslaget mötte ute i landet. Det är naturligtvis besvärande när regeringen inte vågar stå för sina åsikter. Men var och en inser att den bakomliggande agendan är att så långt möjligt tvinga alla att äga sin bostad. Tänk vilken skillnad vi skulle kunna ha i den bostadspolitiska debatten, till exempel här i kammaren, om regeringen i stället lade fram förslag om att utjämna de orimliga skatteojämlikheterna mellan upplåtelseformerna. Hur kan det komma sig att regeringen anser att det är rätt att den som bor i en hyresrätt ska betala mer i skatt än den som bor i en motsvarande bostadsrätt? Varför tar regeringen inte tag i den frågan i stället för att lägga fram förslag efter förslag som, om de får genomslag, i första hand bidrar till högre och snabbare hyreshöjningar? Tänk vilken annorlunda debatt vi skulle kunna ha. Det finns, herr talman, ett flertal andra mycket genomarbetade förslag i motioner som regeringen förmodligen just nu arbetar för högtryck med att ta till vara men som ni på regeringssidan ändå väljer att avslå. Det är spelets regler. Ett exempel är motionen om bo- och byggemenskaper som jag vet att många borgerliga politiker har varit i och studerat. Jag skulle därför inte bli ett dugg förvånad om det kommer en proposition från regeringen som en sorts blåkopia på vår och gemensamma motion i det ämnet. Ett annat exempel är motionen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Även den motionen skulle jag inte bli ett dugg förvånad om regeringen kopierar och gör en proposition av. Jag avstår från att ta ytterligare värdefull tid från kammaren för argumentation i dessa frågor, men självklart står bakom samtliga de reservationer i betänkandet där vi finns med. För tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 1, 7 och 26. I detta anförande instämde Amineh Kakabaveh (V). 3 (SD): Utgiftsområde 18 rör svåra, komplicerade och för samhället mycket viktiga frågor. Framför allt är det bostadspolitiken som dominerar, men även andra viktiga områden som konsumentpolitik och allmän samhällsplanering pockar på uppmärksamhet, vilket absolut inte får glömmas bort. När det gäller bostadspolitiken har vi sett en utveckling där bostadsbristen har ökat alltmer i våra storstäder. har vissa kommuner ute på landet ett överskott på bostäder och har fått riva en del av sitt bestånd. Byggandet av nya bostäder har gått trögt och uppenbart inte hängt med i befolkningsutvecklingen. Företrädare för samtliga partier i kammaren har rynkat sina respektive pannor för att på smartaste sätt öka bostadsbyggandet. Så har även vi gjort. Det som är klart är att det inte görs tillräckligt, och forskare och debattörer har ställt frågan om det över huvud taget går att bygga bort bostadsbristen. Är det rimligt med denna befolkningskoncentration till i huvudsak våra tre storstäder? Hänger infrastrukturen med om vi huvudlöst ökar bostadsbyggandet just i våra storstäder? Kan man fortsätta med detta utan att ha en genomgripande planering för hela samhället? Hur blir det med våra grönområden om vi bara bygger så många bostäder som möjligt? Hur blir det med lekparkerna till våra barn? Hur blir det med livskvaliteten för de människor som redan bor i staden? Hur blir det för en tynande glesbygd om alla människor i produktiv ålder väljer att flytta till storstaden? Hur många fler glesbygdsbutiker ska behöva stänga ? Svaren på dessa frågor kan variera, men givetvis handlar bostadssituationen också om infrastruktur och möjligheten att förflytta sig. Som vi ser det hänger all politik ihop på detta område. Vi inom vill ta ett bredare grepp på hela samhällsutvecklingen. Vi vill se till hela staden och till hela landet – inte bara kasta oss in i en huvudlös tävling om bostadsbristen i våra storstäder. Hela landet räknas, och då måste vi se till varje enskild situation. Att vi behöver öka bostadsbyggandet råder det dock inget tvivel om. Ungdomar behöver flytta ut från sina föräldrahem och bilda eget bo. Vi tror dock inte på permanenta, statliga byggsubventioner för att öka bostadsbyggandet. Statliga subventioner snedvrider marknaden och måste ses som en form av konstgjord andning. Vi vill i stället ändra spelreglerna och skatterna så att det blir mer lönsamt att både bygga bostäder och äga dessa. Det menar vi är en bättre långsiktig lösning för att från statens sida subventionera byggandet. I stället för att satsa på långsiktigt ohållbara statliga bidrag föreslår vi skattesänkningar för att få i gång bostadsbyggandet och göra det mer lönsamt att både bygga och driva bostadshus. Vi tror att detta kommer att kicka i gång bostadsbyggandet och tillsammans med andra åtgärder lösa problemet med det låga byggandet i vårt land. Våra så kallade miljonprogramsområden är ett annat problem inom bostadssektorn. Många bostadshus byggdes – därav namnet miljonprogrammet. Tyvärr är det så att tidpunkten börjar närma sig då alla dessa bostäder behöver renoveras. I många fall har den tidpunkten redan kommit. Det kommer att kosta enorma belopp, och det är kostnader som en del kommuner och kommunala bolag kommer att få mycket svårt att klara av. Här är det på sin plats att påpeka att det i den bästa av världar är meningen att fastighetsägaren löpande ska lägga undan inkomster för framtida renoveringar och underhåll. Om det hade utförts som det är tänkt skulle vi över huvud taget inte stå inför problemet med enorma renoveringskostnader. Jag anser att denna aspekt påpekas alltför sällan i debatten och att den inte alls har diskuterats så som man kanske hade kunnat hoppas.