prot · H009114 · 2013-05-30 00:00:00 — Kärnvapenhotet är en skrämmande verklighet än , inte minst med tanke på utvecklingen i . I denna miljö av teknikaliteter, förkortningar, bakslag och framsteg i myrstegsformat har ett nytt perspektiv vunnit mark . Det är frågan om de katastrofala humanitära konsekvenserna av kärnvapen. Det går ut på att konsekvenserna av en kärnvapendetonation är så oacceptabla och katastrofala ur ett humanitärt perspektiv att dessa vapen i förlängningen måste förbjudas. var jag och från Folkparitet på ett möte med den japanska organisationen . Det kan man kalla ett flytande fredsuniversitet som kryssar jorden runt med sitt budskap om fred, nedrustning och krav på att avskaffa kärnvapen. Där fick vi också träffa , en äldre dam som är en så kallad hibakusha, en överlevande efter atombomberna i antingen eller . Hon berättade om den där dagen 1945 när hon som liten flicka såg planet högt uppe i skyn, hur det släppte ned något i en fallskärm när hon och hennes far plockade päron i en lund strax utanför . Hon berättade om förödelsen den dagen och de förluster hon och hennes familj drabbades av men också om de fortsatta konsekvenserna under en hel livstid för henne och hela det japanska samhället. Hon bad oss föra fram hennes och deras krav på att förbjuda och avskaffa kärnvapen. När man hört hennes berättelse och, som jag och många andra, besökt både och är det väldigt svårt att ta till sig några argument som på något sätt inte vill prioritera förslaget att förbjuda kärnvapen. Därför är det mycket anmärkningsvärt med den hållning som den har tagit i arbetet med att föra fram de humanitära konsekvenserna av kärnvapenanvändning. Bland annat på den första förberedande kommittén års översynskonferens när det gäller icke-spridningsavtalet präglades diskussionen av detta. Många kärnvapenfria nationer krävde då konkreta nedrustningsåtgärder med hänvisning just till de humanitära effekterna. En internationell konferens om detta ägde rum i på initiativ av den norska regeringen. Men den intresse var tyvärr svalt. Det visade sig även när inte fanns med bland de länder som i FN:s generalförsamlings första kommitté gjorde ett uttalande som efterfrågade ett starkare nedrustningsinitiativ ur ett humanitärt perspektiv på kärnvapen. valde att passivt ställa sig vid sidan. Vid ett förberedande möte i inför ställde sig inte bakom ett uttalande som 80 länder förde fram. presenterade uttalandet, och bland undertecknarna fanns länder som , , och , bland många andra länder som normalt sett brukar ha samma uppfattning som i sådana här frågor. Det här anser vi socialdemokrater vara anmärkningsvärt men tyvärr inte särskilt förvånande eftersom den borgerliga regeringen verkar ha nedprioriterat frågan om kärnvapennedrustning. När vi för fram kritik till statsrådet om detta får vi mångordiga svar om att det är andra processer och bakomliggande orsaker som måste beaktas, och att välja spåret med katastrofala humanitära konsekvenser kan distrahera när det gäller annat nedrustningsarbete. På vilket sätt det skulle distrahera och hur det kan skada att ställa sig bakom uttalanden som har så brett internationellt stöd är för mig ett mysterium. fortsätter att ställa sig vid sidan av trots att fler och fler länder sluter upp bakom uttalandet varje gång det förs fram. Andra länder arbetar mycket mer aktivt med de här frågorna. Det borde också göra. Den här frågan har bidragit till att ge ny kraft i arbetet för kärnvapennedrustning. Vi beklagar djupt att ställer sig utanför i stället för att bidra. Parallellen med arbetet att få till stånd ett internationellt förbud mot klustervapen är mycket tydlig och sorglig. Det var samma visa då. Andra länder tog initiativ och var pådrivande, bland annat , precis som . Och genom hela processen tittade passivt på innan man till slut skrev under. Kärnvapenhotet är långt ifrån avvärjt. provsprängning utgör ett alltför tydligt exempel på detta. Vi socialdemokrater menar att det internationella nedrustningsarbetet måste ta ny fart och att mycket väl skulle kunna spela en roll i det. För det krävs dock en politisk vilja som den borgerliga regeringen verkar sakna. Avslutningsvis vill vi socialdemokrater även att på ett konstruktivt och realistiskt sätt driver frågan om förbud mot all användning av kärnvapen. bör i samråd med likasinnade stater i FN föreslå att sonderingar och konsultationer inleds för att undersöka förutsättningarna för en internationell konvention om ett fullständigt förbud mot kärnvapen. Målet är förstås för alla oss här en kärnvapenfri värld. Vägen dit är mycket lång, det vet vi, men den blir inte kortare av att man står kvar i startblocken. Regeringen bör öka engagemanget i nedrustningsfrågorna, och vi socialdemokrater anser att utskottsmajoritetens text inte avspeglas i regeringens agerande. Därför yrkar jag bifall till reservation 9. (forts. 13 §) Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då votering skulle äga rum. 12 § Beslut om ärenden som slutdebatterats vid dagens sammanträde TU20 Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till förordning om åtgärder för att minska kostnaderna vid utbyggnad av höghastighetsnät Kammaren biföll utskottets förslag. MJU18 En europeisk strategi för plastavfall Kammaren biföll utskottets förslag. MJU19 Djurskydd m.m. Punkt 1 (Djurskyddslagen m.m.) 1. utskottet 2. res. 1 (V) Votering: 288 för utskottet 17 för res. 1 44 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 94 S, 97 M, 24 MP, 19 FP, 18 C, 18 SD, 18 KD För res. 1: 17 V Frånvarande: 18 S, 10 M, 1 MP, 5 FP, 5 C, 2 SD, 2 V, 1 KD Punkt 3 (Delfinarier) 1. utskottet 2. res. 3 (MP) Votering: 281 för utskottet 24 för res. 3 44 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 94 S, 97 M, 19 FP, 18 C, 18 SD, 17 V, 18 KD För res. 3: 24 MP Frånvarande: 18 S, 10 M, 1 MP, 5 FP, 5 C, 2 SD, 2 V, 1 KD Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. FiU24 Utvärdering av penningpolitiken för perioden 20102012 1. utskottet 2. utskottets förslag till beslut med godkännande av motiveringen i res. (V) Votering: 288 för utskottet 17 för res. 44 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 94 S, 97 M, 24 MP, 19 FP, 18 C, 18 SD, 18 KD För res. : 17 V Frånvarande: 18 S, 10 M, 1 MP, 5 FP, 5 C, 2 SD, 2 V, 1 KD 13 § (forts. från 11 §) Strategisk exportkontroll 2012 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden (forts. UU11) 104 (MP): Enligt Genèvedeklarationens hemsida dör minst 740 000 människor direkt eller indirekt som ett resultat av väpnat våld . 490 000 av dem bor inte i länder i konflikt. Bara få av dem dör i direkta strider i länder i konflikt. I stället är det de civila som dödas, kvinnor, män och barn. Men det är inte bara så att människor dör. Miljoner människor befinner sig på flykt runt om i världen för att undkomma strider. är bara ett exempel. Där har EU:s beslut att ta bort vapenembargot för att bistå rebellsidan redan fått till svar från att de ska skicka ännu mer vapen till regimen. Oavsett om man dör i strid i ett land i konflikt eller på grund av gängvåld eller i familjedrama har någon tillverkat och sålt det dödande vapnet. av världens konventionella vapen exporteras från de fem permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet: , , , och . Enligt dominerar och den totala vapentillverkningen och militära tjänstesektorn i världen. av all vapenförsäljning kommer från 46 amerikanska företag. De 40 europeiska företagen på listan står för av den totala försäljningen. De största är franska, tyska och brittiska företag, men vi vet att även utmärker sig som ett av de länder som per capita säljer flest vapen i världen. , då vår vapenexport var högre än någonsin, låg vi etta i denna föga smickrande rankning, och 2012, då vi minskat vår försäljning, ligger vi på en tredje plats, efter och . exporterade krigsmateriel till 61 länder, vilket är en liten minskning i förhållande till tidigare. De största köparna var , 1,4 miljarder, , 922 miljoner, , 899 miljoner, , 615 miljoner, och , 600 miljoner. Även i kronor och ören minskade exporten i förhållande till . Att den gjorde det beror på att flera stora affärer slutlevererats. Fjolårets praktskandal, då Saudigate uppmärksammades, blev förmodligen en väckarklocka till och med för de allra mest vapenexportvänliga här i landet. Att vapen exporterats till regimerna i och från olika europeiska länder har lett till debatt runt om i . Trots det fortsätter svensk vapenexport till flera kontroversiella länder i regionen. Till exempel exporterade 2012 krigsmateriel för strid till för . av exporten gick 2012 till icke-demokratier. upptäcktes också det svenska granatgeväret hos regeringsstyrkor i krigets och hos rebellstyrkor i . Båda är länder som täcks av vapenembargon från EU. Om vi tittar på den svenska försäljningen i ett längre perspektiv ser vi att den har ökat markant och att den skiftat fokus från att ha haft andra europeiska länder som största köpare till att i stället ha allehanda diktaturer och länder i konflikt i topp. Jag hoppas att intresset och den moraliska kompass som vi skymtade bland många, inte minst hos allmänheten, håller hela vägen i mål då vi ska lägga fram ett förslag till skärpning av lagstiftningen för att hindra export av krigsmateriel till icke-demokratier . En skärpning är nödvändig trots att huvudregeln för svensk vapenexport är att den är förbjuden om exporten inte är både försvarspolitiskt och säkerhetspolitiskt motiverad och dessutom inte strider mot svensk utrikespolitik. Arbetsmarknadsskäl är inte grund för att exportera vapen, och vapen får inte säljas till länder i krig. Med det regelverk vi har borde det inte vara så lätt att sälja vapen, men det är klart: När regeringen skapar en särskild myndighet som bara har till uppgift att främja vapenförsäljning och när praxis tar sig sådana uttryck att till och med byggen av vapenfabriker i diktaturer anses ligga inom ramen för svensk rätt kan man ju förstå att exportsiffrorna är på uppgång i . Jag hoppas att mina kolleger i inte tappar fokus under resans gång och att vi verkligen ser till att det blir en skärpning i enlighet med det uppdrag vi har. För del är det en självklarhet att hålla fokus och att vi snarare ska skärpa lagen mer om kommittén finner att så är möjligt. barn har många namn. Vi talar om försvarsmaterielexport, vapenexport eller krigsmaterielexport. Valet av ord har ett symbolvärde, och att tala om försvar ger en helt annan innebörd än att tala om krig. Faktum är dock att det vi faktiskt exporterar är materiel som används i krig och övervakningsutrustning som används för internt förtryck. Det är bra om vi inte hymlar med vad vi faktiskt ägnar oss åt utan kallar saker vid dess rätta namn. Detsamma gäller när vi talar om försvarsmaterielindustrin eller vapenindustrin här i . Jag har aldrig hört någon säga krigsmaterielindustri om den vapenindustri vi har här. Det låter nämligen förfärligt, och det är väl inget vi som nation vill kännas vid att vi producerar vapen som andra länder ska använda i sina krig. Ändå är det faktiskt det. Den svenska krigsmaterielindustrin ger många arbetstillfällen; det råder inget tvivel om det. Arbetstillfällen är dock, som sagt, inte grund för svensk vapenexport enligt gällande lagstiftning. När började tala om behovet att ställa om den svenska vapenindustrin till något vi har större nytta av och som är mer inriktat på att tackla de verkliga hot samhället står inför skakade många på huvudet. Jag är därför väldigt glad att fler börjar tänka i de banorna. Betydelsen av en omställning till annan produktion, med bibehållande av den högteknologiska kompetens som finns i krigsmaterielindustrin, är något som då och då poppar upp i debatten . sikte borde vara att ställa om från vapenproduktion till civil produktion. Kompetensen som finns inom vapenindustrin ska självklart tas till vara, men genom att tillverka produkter som kunderna och medborgarna vill ha och som de är beredda att betala för utan subventioner. En annan anledning att ställa om krigsindustrin är att det förekommer så mycket skumraskaffärer i branschen. Det är korruption, motköp med mera. För att få internationella vapenaffärer i hamn använder sig vapenindustrin ofta av omfattande motköpsaffärer, så kallade offsetaffärer. De tillämpas företrädesvis när det gäller just krigsmateriel och när summan överstiger . Inte sällan ingår i sådana affärer också att delar av produktionen förläggs till köparlandet, därför att de vill göra ett tekniksprång och dra nytta av den tekniska kompetensen. Inte sällan lovar säljaren att investera och importera varor till ett högre värde än den ursprungliga vapenaffären. Det råder stor enighet om att motköpsaffärer generellt är något dåligt, eftersom det strider mot frihandelns principer. De hindrar den fria konkurrensen, omgärdas av näst intill obefintlig transparens och öppnar för korruption. har i princip förbjudit offsetaffärer, men eftersom överskottet på vapen är så stort i världen har de beslutat om att göra undantag för just krigsmateriel. menar att den aktivt ska ta avstånd från vapenindustrins användande av motköpsaffärer. Det borde dessutom vara svårt, om inte omöjligt, att tillåta vapenindustrins motköpsaffärer då de är oförenliga med politiken för global utveckling. Vår handelspolitik, inklusive regelverket som omgärdar vapenexporten, ska inte kunna motverka de insatser som görs inom ramen för politik för global utveckling. Länder i konflikt eller postkonflikt har ofta svårt att upprätthålla respekten för de mänskliga rättigheterna. Kopplingen mellan fattigdom och väpnade konflikter är väl dokumenterad. Ett av de största hoten mot möjligheten att minska fattigdomen är en återgång till väpnad konflikt. Väpnade konflikter kostade till exempel den afrikanska kontinenten . Det är ungefär samma summa som det totala biståndet . Den internationella vapenhandeln, också den svenska, är en viktig drivande kraft som bidrar till krig och till att förvärra väpnade konflikter. talade mycket nedrustning. Jag kan säga att vi instämmer i väldigt mycket av det redan har tagit upp, men jag kommer att nämna nedrustning i alla fall lite kortfattat. Vi menar att regeringen har slirat väldigt mycket på formuleringarna vad gäller spridning av kärnvapen. Regeringen lämnar till och med internationella samarbeten, vilket ger en mycket dålig signal till andra länder. För oss i är motverkandet av spridning av kärnvapen ett självklart politiskt ställningstagande. Skiljelinjen i den svenska politiken när det gäller kärnvapenfrågan är dock den politiska viljan att aktivt trycka på de länder som redan har kärnvapen att skrota dem samt motståndet mot en spridning av kärnkraft för energi, som ju är en grundförutsättning för kärnvapen. Vi ser att nedrustnings- och icke-spridningspolitik har fokus på icke-spridning snarare än på nedrustning. Vi menar att måste driva på starkare också för nedrustning. Det bör vi göra för hela världen, men vi kan lägga extra stort fokus på vårt närområde, det vill säga EU, där vi har störst möjlighet att påverka. och många EU-länder strävar mot att utveckla EU till en alltmer sammanflätad union även på försvarssidan, inte minst nu i kristider då de olika medlemsstaterna skär ned i de nationella försvarsbudgetarna. Det kan i förlängningen innebära att 25 länder som valt att inte utveckla kärnvapen kommer att ingå i ett nära militärt försvarssamarbete med de två länder som aktivt valt att ha dem. bör aktivt verka för ett helt kärnvapenfritt EU och . Det innefattar självklart också kärnvapen utplacerade av . presenterade i FN:s generalförsamlings första kommitté ett gemensamt uttalande om de humanitära dimensionerna av kärnvapen. Uttalandet lyfte, vilket jag tror att också tog upp tidigare, bland annat fram de humanitära konsekvenser som skulle följa om kärnvapen används och starka indikationer på att kärnvapen inte är förenliga med internationell humanitär rätt. Trots att uttalandet sedermera har fått stöd av en rad länder ställde sig inte bakom det. har också lämnat nedrustningsinitiativet NAC. Är det någon som egentligen känner igen av ? Utrikesminister kallade kravet på att eliminera kärnvapen ett stickspår. Jag kan inte påstå att jag känner igen den svenska politiken för nedrustnings- och icke-spridningsarbete längre. För oss i är det en självklarhet att frågan om de humanitära konsekvenserna ska uppmärksammas, och vi uppmanar regeringen att faktiskt ta ställning vad gäller de humanitära effekterna av kärnvapen som grund för nedrustning. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 3 och 10. 105 (SD): Jag skulle vilja börja med att yrka bifall till reservationer 2, 4 och 8. Det är en grundläggande förutsättning för alla diskussioner i det här ämnet att det svenska försvaret i huvudsak ska ha till uppgift att försvara . Med detta sagt blir det också så att den absoluta huvuddelen av ansvaret för denna uppgift kommer att vila på våra egna resurser. Om man fortsätter resonemanget finns det därmed ett behov av att tillgodose en stabil tillgång på materiel till detta territorialförsvar. Det är svårt att se att vi vare sig nu eller skulle kunna räkna med att vi i alla tänkbara sammanhang kommer att ha möjlighet att köpa materiel från internationella källor, speciellt i en situation där det internationella läget försämras. Om en sådan situation uppstod och var utsatt för en förhöjd hotbild skulle vi i och med detta riskera att lida brist på viktig militär materiel. Därför måste också ha en försvarsindustri. Det här resonemanget är mycket grundläggande och har utgjort en grundpelare för den svenska synen på försvarsindustrin och krigsmaterielexporten. Svensk politik på detta område har alltid haft att hantera å ena sidan försvarets behov och å andra sidan de farhågor som har funnit att en vapenexport skulle kunna sätta svenska vapen i händerna på grupperingar vars agerande inte ligger i linje med svenska värderingar. Det är därför en aning oroväckande att dessa principer nu ser ut att vara på väg att rubbas i flera aspekter. Regeringens linje har i allt högre grad kommit att bli att fokusera på inköpt materiel utan att ta hänsyn till att detta också kan medföra betydande fördyringar. I synnerhet kan detta bli fallet när man beaktar att även om sådana vapensystem som vi har behov av finns tillgängliga att köpa från hyllan är det inte säkert att de är kompatibla med varandra eller med vår befintliga materiel, vilket medför ytterligare kostnader för en anpassning av dessa. Det är med hänvisning till detta resonemang av vikt att sådan industri som är viktig för försvaret behålls inom landet. Det är därför inte helt oproblematiskt att förvarsindustrin gradvis har övergått i internationella vapenkoncerners ägo. Regeringen bör med hänsyn till detta verka för att viktig försvarsindustri behålls i svensk ägo, om nödvändigt genom att staten går in som ägare. Vi får inte glömma att när vi själva investerar i projekt med svenskproducerad materiel kan nettokostnaden bli mycket låg, eller vi kan till och med samhällsekonomiskt gå med vinst på grund av spill over-effekter. Låt oss heller inte glömma att försvarsindustrin berör ca 30 000 jobb och indirekt sysselsätter ca 100 000 personer. Det är väldigt många. Vår utgångspunkt är att denna försvarsindustri måste kunna verka under förhållanden som så långt möjligt är ekonomiskt fördelaktiga för de svenska skattebetalarna. Det betyder att försvarsindustrin ofrånkomligen måste ägna sig åt export för att genom försäljning kunna bidra till att bära utvecklingskostnaderna. Det finns krafter i denna kammare som helst såg att inte hade någon krigsmaterielexport alls. Resonemanget håller dock inte. Den internationella efterfrågan på krigsmateriel försvinner inte därför att svensk industri slutar delta på marknaden, utan köparna kommer givetvis att hitta andra säljare och köpa av någon annan. Den enda konkreta förändringen blir då att försvarsmateriel blir svårare att anskaffa för det svenska försvaret och därmed dyrare en fördyring som ytterst landar i knäet på skattebetalarna. Resonemanget håller inte, som sagt. Å andra sidan kan jag inte helt frigöra mig ifrån misstanken att de som framför argument av denna typ helst skulle vilja att inte hade något militärt försvar över huvud taget. När det gäller krigsmaterielexporten anser vi att det är önskvärt med en reglering. Vi menar att principerna för krigsmaterielexport innebär en ständig avvägning mellan försvarsindustriella och säkerhetspolitiska intressen å ena sidan och exempelvis hänsyn till svenska utrikespolitiska mål, situationen för mänskliga rättigheter och risken att vapnen används mot den egna befolkningen i ett presumtivt köparland å den andra. Det vore naturligtvis även kontraproduktivt att sälja krigsmateriel till en fientligt sinnad makt eller till någon gruppering som skulle kunna tänkas använda krigsmateriel mot oss eller mot någon hypotetisk allierad. Enligt vår mening måste bedömningen av krigsmaterielexport vila på en avvägning mellan dessa faktorer. Världen är dock inte svart och vit. ställningstaganden bör även präglas av realism och kompromissvilja. Vi sverigedemokrater anser att den främsta utmaningen inom exportkontrollpolitiken inte främst består i att införa ytterligare villkor för försvarsmaterielexporten utan i att i praktisk handling tillämpa och efterleva de redan existerande regelverk, som har upprättats i bred politisk enighet på såväl nationell som internationell nivå. Och det existerande regelverket är restriktivt. Dessutom har vi en demokratisk insyn genom att riksdagspartierna är representerade i . I en situation där vi har ett kompromisslöst krav på att vi inte under några omständigheter kan sälja försvarsmateriel, eller för den delen krigsmateriel, till länder som ännu inte har en fullständigt utvecklad demokrati, som en del partier förespråkar, skulle vi sannolikt inte kunna bistå med försvarsmateriel i till exempel ett som utropar självständighet gentemot ett totalitärt . I denna kontext skulle vi i ett historiskt perspektiv inte heller ha kunnat bistå till exempel , och i deras strävanden efter att bevara sin nationella frihet från attackerna från , och . Med dessa exempel i beaktande är det alltså långt ifrån omöjligt att vi skulle förvärra situationen i stället för att förbättra den genom ett sådant här beslut om ytterligare direktiv och regelverk. Om vi nu avstår från att sälja till alla länder vars samhällssystem inte är desamma som i västvärldens demokratier, som en del partier förespråkar, och resultatet blir att ännu värre regimer ökar i styrka, vad har vi då vunnit på detta? Vi vill betona att vi inte anser att det är principiellt fel att ingår samarbeten om krigsmaterielutveckling eller avtal som reglerar internationell handel med krigsmateriel så länge som dessa samarbeten står i samklang med långsiktiga intressen. Men det är viktigt att sådana samarbeten inte hamnar i strid med behov av en egen försvarsindustri. EU:s gemensamma ståndpunkt och de åtta kriterier som ska beaktas innan ett beslut fattas om krigsmaterielexport till ett land är kriterier som vi tycker är bra och ska följas. Ur vår synvinkel kan EU-samarbetet i frågor av denna typ dock aldrig tillåtas leda till att handlingsfrihet eller möjligheter till en egen livskraftig försvarsindustri inskränks, något som i förlängningen riskerar leda till att inte kan nå sina säkerhets- och utrikespolitiska mål. bör inte ingå i samarbeten som har sådana följder. Vi anser att bör återta kravet på motköp i syfte att gynna svenska små och medelstora företag. Svenska myndigheter bör, i enlighet med artikel 21 punkt 4 i försvarsupphandlingsdirektivet, tilldela underleverantörer en god andel av kontrakten i syfte att ekonomiskt gynna viktiga innovationsföretag. 106 HANS (V): Den svenska vapenexporten, som vi debatterar , har ökat kraftigt under det gångna decenniet.