prot · H00989 · 2013-04-11 00:00:00 — Med det sagt har jag gott hopp om att regeringen återkommer med förslag för att få till en fungerande spelmarknad inte för spelmarknadens skull, utan för de personer som riskerar att hamna i spelmissbruk. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i kulturutskottets betänkande nr 3 och avslag på reservationerna. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs försvarsutskottets betänkande 2012/13:FöU4 Explosivämnen. 113 (MP): Frågan om regler för hur pyrotekniska produkter får användas och hur de får påverka omgivningen har väckts så länge jag kan minnas, eller åtminstone . Efter varje större helg har någon fått synen eller hörseln skadad eller drabbats av andra fysiska skador som ger men för livet, till exempel en ej längre fungerande hand eller ett delvis amputerat ben. Läkare som arbetat i krigsområden jämför de skador som uppstår av fyrverkeripjäser med de skador som militära granater ger. Till stor del beror likheten på de väldigt höga temperaturer som uppstår när fyrverkeripjäserna exploderar. Vid tidigare debatter här i kammaren har företrädare för regeringssidan uttryckt den i mitt tycke alldeles självklara åsikten att man inte ska behöva skadas. Jag har, herr talman, till och med fått löften här från talarstolen om att olyckor där människor skadas av fyrverkeripjäser inte längre ska inträffa. Men tyvärr är det väldigt svårt att se några åtgärder som leder i den riktningen. Utskottets majoritet hävdar att lagstiftningen är tillräcklig, att den är väl avvägd och att inga ytterligare åtgärder behövs. Man menar att det är upp till kommunerna att tillämpa lagarna med de möjligheter kommunerna enligt lagen har att begränsa användningen. Det är vad utskottet skriver. Men, herr talman, många frågar sig om det är rimligt med ett sådant ställningstagande av riksdag och regering när det är så många som får allvarliga skador. Många förstår inte varför de ska tvingas ge sina husdjur mediciner för att djuren ska stå ut med oväsendet och ljusfenomenen. Många anser att varje hus som brinner ned på grund av pyrotekniska leksaker är ett hus för mycket. Är det rimligt att riksdag och regering anser att detta är frågor som man inte behöver ta ansvar för? Hur många har fällts i domstol för att de har langat pyrotekniska leksaker till minderåriga? Hur många har fällts i domstol för att de oavsett ålder har använt pyrotekniska leksaker i områden där de lokala föreskrifterna förbjuder användandet? Är det så en fungerande lagstiftning ska tillämpas? Att lagstiftarna inte inser att de pyrotekniska produkterna borde behandlas lika restriktivt som vapen tycker jag är en skandal. Hur kan vi som lagstiftare acceptera att livsfarliga produkter säljs utan någon form av individuell prövning, exempelvis en sorts licenskrav? Myndigheten för säkerhet och beredskap anser att de utsläpp som dagens fyrverkeripjäser ger inte utgör någon risk för vare sig miljön eller hälsan. Så kan man naturligtvis resonera om varje enskild utsläppskälla, men utsläppen sker i tätbebyggda områden där vi redan har stora problem med luftkvaliteten. I dagens tidning kan man läsa att redan har överträtt hela detta års tillåtna utsläpp. Varje onödigt bidrag till den redan förorenade miljön är just onödigt. Riskbedömningen av varje tillkommande utsläpp av gifter måste göras i förhållande till de redan existerande utsläppsnivåerna. Om samtliga riksdagsledamöter hade varit hundägare eller hästägare hade beslutet här i kammaren varit ganska självklart. Då hade reservation 1 i betänkandet fått ett massivt stöd. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 1. Jag vill också passa på att informera försvarsutskottet om att det är oerhört väsentligt att får i uppdrag att sätta i gång byggandet av dubbelspåret mellan och , herr talman. 114 (SD): Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkt 1 och bifall till utskottets förslag i betänkandet under punkt 2. Explosivämnen har många användningsområden. Ett av dessa är fyrverkerier. Många förväntar sig fyrverkerier , vid och vid andra festliga tillfällen. Fyrverkerier har en lång tradition. Länge var det frid och fröjd, men vi har fått uppleva en utveckling som lett till att fyrverkerier skjuts både före och efter högtiderna. Detta stör många och är en anledning till förargelse. Värst är det för många hundar, som har svårt att klara de höga oväntade ljuden. Många tvingas ge sina hundar lugnande preparat. Det är också skadligt för miljön med ständiga fyrverkerier. Även om de farligaste ämnena bytts ut kan de förhöjda halterna i luften mätas. Frågan är vad som ska göras åt denna dubbla situation, med fyrverkerier både som en kär tradition och som ett störande inslag när de missbrukas. Går det att genom lagstiftning skapa en balans i detta problem? Jag prövade i förslaget att fyrverkerier bara skulle vara tillåtna vid vissa helgaftnar och efter tillstånd. Min motion föll på resonemanget bland andra partier att de svenska helgaftnarna inte kunde sättas före andra nationers helgaftnar. Fyrverkeri bedöms efter ordningslagen och är en fråga. Jag ifrågasätter delvis detta. Störningarna från okynnesbruk av fyrverkeri stör alla lika i alla kommuner. Genom en ändring i ordningslagen skulle bruket kunna regleras. Vi har därför även här i föreslagit att fyrverkerier endast ska vara tillåtna vid vissa svenska högtider, som nyårsafton och , samt vid särskilda tillfällen som exempelvis invigningar av stora idrottsarrangemang eller officiella nationaldagsfiranden. Det placerar fyrverkeriet där det började, som en markör av särskilt festliga helgaftnar. 115 ABDIRIZAK WABERI (M): Enligt gammal folktro befinner sig häxorna på Blåkulla vid just . De flyger dit före påsk och hem vid . Då vi inte vill att de ska komma tillbaka försöker vi skrämma dem, antingen på väg till Blåkulla eller på väg därifrån. Med våra påskabloss eller valborgsmässobål visar vi dem vad som kan hända om de avslöjas, och för att ytterligare avskräcka dem skickar vi upp fyrverkeripjäser och smäller smällare. Som väl är har vi kommit till insikt om att häxor inte finns och att det är en avskyvärd och straffbar handling att bränna kvinnor på bål. Att elda upp vinterns rishög och förgylla stunden med ett fyrverkeri lever dock kvar. Betänkandet vi behandlar handlar om explosiva ämnen, närmare bestämt huvudsakligen fyrverkerier. Till betänkandet är fogat reservationer till stöd för motionerna 2011/12:Fö206 och 2012/13:Fö246, i vilka det hävdas att fyrverkerier ger sådana påfrestningar på bland annat miljön att de bör användas med mycket stor restriktivitet. Det är inte första gången som motioner med liknande innehåll väcks. Under motionsbehandlingen inhämtade utskottet kunskaper från de myndigheter som är ansvariga för kemikaliesäkerheten i . Det är tungmetaller som används för att skapa ljuseffekterna, men mängderna är mycket små och eventuella skadliga effekter klingar snabbt av. Rester från fyrverkerier är ingen nämnvärd risk för vare sig människa eller miljö. Har någon förändring skett sedan behandlade frågan kan man förutsätta att riskerna ytterligare minskat. Marknaden, det vill säga människors efterfrågan, har utvecklats och fortsätter att utvecklas mot allt mindre miljöstörande produkter. Jag tycker att det är värt att nämna att fyrverkerier numera omfattas av ett EU-direktiv som bland annat reglerar vilka ämnen som tillåts i fyrverkeripjäser. Det är således inte bara i utan i hela EU som fyrverkerier regleras. Om någon har råkat köpa med sig fyrverkeri från till exempel finns således ingen grund för oro. I motionerna tas också frågor som buller och andra störningar i samband med fyrverkerier upp. Att fyrverkerier smäller är närmast en självklarhet; ljudlösa fyrverkerier skulle vara en skrämmande upplevelse. Det är en kombination av ljud och ljus som skapar magi i ett fyrverkeri, men visst kan ljudeffekterna vara kraftiga, och visst skräms en del husdjur av dem. Trots allt är dock användningen av fyrverkerier relativt sparsamt förekommande. Om man ska vara sanningsenlig är det egentligen bara vid nyår och som användningen är omfattande. Problemet med störningarna är därför ganska begränsat, och ingen behöver bli överraskad av att det just dessa kvällar kommer att dundra och blixtra. Det är kommunerna som har huvudansvaret för att reglera användningen av fyrverkerier så att de inte ska bli några stora olägenheter. Det är i de lokala ordningsföreskrifterna som såväl tid som plats för fyrverkerier regleras. Jag förutsätter också att de tillstånd som ges för privata fyrverkerier utformas med tillbörlig hänsyn och omsorg. Det finns heller inget som tyder på motsatsen. Jag har fullt förtroende för att kommuner tar även denna uppgift på stort allvar, så att olägenheterna minimeras som det går att glädjas åt ett praktfullt fyrverkeri. Visst är det sant att hanteringen av fyrverkeripjäser inte är ofarlig och att det händer att människor skadas till och med allvarligt. Men är då boten att förhindra, försvåra och begränsa användning av fyrverkerier? Att förbjuda allt som kan vara skadligt leder mycket långt. Det finns många aktiviteter som medför fara för liv och lem. Människor drunknar ska då simning förbjudas? Människor skadas i fallolyckor ska då stegar förbjudas? Mitt svar är i dessa fall, liksom när det gäller hanteringen av fyrverkerier: Nej, det ska inte förbjudas, men självbevarelsedriften bör mana till försiktighet när man gör något som är förknippat med fara. Det finns också exempel på att människor skadas till följd av felaktig hantering av fyrverkerier. Då det ofta är ungdomar som råkar illa ut är det inte tillåtet att sälja fyrverkerier till ungdomar . förbjöds också att överlämna fyrverkeripjäser till människor som inte får använda dem. Jag vill dock påminna om att föräldraansvaret finns kvar också när barnen närmar sig myndighetsdagen. Jag är av den uppfattningen att lagbrott ska hanteras på sedvanligt sätt inom rättsväsendet, även när det gäller denna typ av brott. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. 116 (MP) replik: Jag är inte den som skulle vilja förbjuda någon att klättra i berg bara för att några trillar och bryter benen. Jag vill inte heller förbjuda äldre pensionärer att klättra på stegen i köket för att hämta saker högt upp därför att de trillar, bryter benen och slår sig. Det är alltså inte egenskadorna som är orsaken till att jag tycker att de pyrotekniska produkterna är farliga. Visst, det händer att människor som använder dem spränger sina egna fingrar och händer, men det som gör att jag tycker att det är ett problem är att det faktiskt är rätt många andra människor som skadas. Det är inte den som själv har fyrat av raketen som får sitt hus nedbränt, utan det är någon annan som har fyrat av raketen på fel ställe och på fel sätt. Ofta är det faktiskt åskådare som får en smällare upp i byxbenet. Det kan vara barn som dagen efter går och hittar saker på gatan som man tycker att kommunens renhållningstjänst kanske skulle ha hunnit plocka undan och spränger sönder några fingrar. Liknelsen att förbjuda en massa andra saker tycker jag alltså kanske är argumentationstekniskt smart, men jag tycker inte att den är hederlig. Därför vill jag fråga: Finns det från regeringens sida någon gräns för hur många fingrar som ska sprängas bort, hur många smalben som ska amputeras, hur många villor som ska brännas ned och hur många hästar som ska rymma ur sina stall och kanske skada människor utanför? Finns det några sådana gränser, där man från regeringens sida kan tänka sig att börja fundera på att ändra inställning till användandet av sådana här produkter? 117 ABDIRIZAK WABERI (M) replik: Jag har varit ganska tydlig i hur detta sker: Kommunerna har ganska långtgående procedurer för hur man ska hantera fyrverkeripjäser, var man ska elda och var man ska skjuta fyrverkerier. Jag tycker att de lagar och regler som finns är tillräckliga för att se till att såväl jul och nyår som blir, som de är , tider för glädje, för att fira högtider och för att se till att man har den magi fyrverkerier erbjuder. Det må hända att folk skadas av vissa fyrverkerier, men då gäller det att se till att vi ska vara ännu mer uppmärksamma på hur vi använder dem. Vi ska ha bättre koll. 118 (MP) replik: Jag har varit kommunalpolitiker, så jag känner till de möjligheter kommunen har. Precis som på väldigt många andra områden är det ett tagande och givande i det kommunala beslutsfattandet mellan de kommersiella intressen som finns för att locka människor till kommunen och de skyddsintressen som man åtminstone utgår från att myndigheterna försöker hävda. Om jag ska försöka tolka svaret på min fråga betyder det alltså att volymen 1015 bortsprängda fingrar, ett par amputerade smalben, kanske 57 nedbrända villor är en acceptabel nivå för er. Så kan man tolka svaret. Om man inte tycker att det är okej men ändå säger att lagstiftningen är korrekt, hur är det då med möjligheten att följa upp detta? Jag vet att flera kommuner som jag känner ganska noga har skyddsområden. Därför frågade jag i mitt anförande: Hur många döms i domstol för att de har använt pyroteknisk utrustning i områden där den faktiskt är förbjuden? Det är det normala . Det är väldigt få kommuner där människor tar med sig sina utanför till områden där det är tillåtet, utan de använder dem i de centrala områden där man inte får använda dem. Det handlar om att följa upp detta i så fall. Om man tycker att lagstiftningen är tillräcklig ska man se till att den tillämpas. Det kan inte bara överlåtas på kommuner som har problematiken med dragkampen mellan olika intressen. Där borde man från centralt håll på något sätt agera. Jag tycker att regeringen borde vara tydlig och tala om att det här inte kan accepteras. 119 ABDIRIZAK WABERI (M) replik: Låt mig vara tydlig i frågan: Varje person som skadas på grund av fyrverkerier är en person för mycket. Är lösningen fler lagar och fler regler? Eller är det så som vi säger i betänkandet att de lagar som finns är tillräckliga och att det som krävs är att kommunerna och rättsväsendet gör sitt bästa för att minimera antalet olyckor som sker ? Jag hoppas att frågan är besvarad och att ni i är nöjda, åtminstone så här långt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Bedömningar av besparingar i Försvarsmaktens materielförsörjning och av arbetet med den nordiska stridsgruppen 2011 Föredrogs försvarsutskottets betänkande 2012/13:FöU5 Bedömningar av besparingar i Försvarsmaktens materielförsörjning och av arbetet med den nordiska stridsgruppen 2011 (skr. 2011/12:173 och skr. 2012/13:42). 120 (M): betänkande nr 5 omfattar två granskningar av , dels en granskning av den nordiska stridsstyrkan, Nordic Battlegroup 2011, dels granskningen av den så kallade Genomförandegruppen. Jag väljer att ta dem i den ordningen att jag först tar upp Nordic Battlegroup 2011. Låt mig allra först göra kammaren uppmärksam på att vi just i förstakammarsalen i regi av har bedrivit intensiva försvars- och säkerhetsdebatter i nordisk gemenskap. har ordförandeskap och har initierat en temadiskussion som vi har genomfört , där undertecknad har deltagit, och lyft fram det som vi behöver göra gemensamt bland annat när det gäller cyberförsvar och samhällssäkerhet brett. Det nordiska samarbetet blomstrar som aldrig . Det är en stark vilja att samarbeta, och det arbetet utvecklas ständigt. Vi har en gemensam vilja att både övningsmässigt och materielinköpsmässigt fördjupa vårt samarbete. Detta samarbete förkroppsligas bland annat i de stridsstyrkor som vi ställer upp tillsammans i form av Nordic Battlegroup. Vi har gjort det vid ett antal tillfällen redan. Uppsättningen 2008 granskades av . Där fann man så många brister att man bestämde sig för att i stället på djupet granska 2011 för att se om regeringen utifrån kritiken 2008 hade dragit några slutsatser och erfarenheter och utvecklat konceptet Nordic Battlegroup när det var dags nästa gång, 2011, och därefter göra rekommendationer till regeringen. Vi finner glädjande att så är fallet. Granskningen utmynnar i att konstaterar att uppsättningen 2011 fungerade avsevärt mycket bättre än uppsättningen 2008. De brister som man fann i ekonomi, organisation och ledning hade åtgärdats. Till yttermera visso kunde man konstatera att Försvarsmaktens egen utveckling och organisation och utveckling gentemot insatsorganisationen , den nya insatsorganisationen, hade stärkts, mycket beroende på möjligheten att bland annat vad gäller personalförsörjning och stående förband ianspråkta resurser med mycket kort varsel. Detta har vi ett klart exempel på i Libyeninsatsen . Jag tycker att vi alla, fru talman, kan vara väldigt stolta och här är vi fullkomligt överens över de sjömän, soldater och officerare som deltar i dessa internationella insatser. Det är viktigt att vi visar stöd för dem. Det är viktigt för deras arbete. De rekommendationer, fru talman, som i den här delen ger regeringen vad gäller nästa Nordic Battlegroup, 2015, är i sak egentligen två, dels att man utvecklar sin återrapportering till oss här i om både resultat och utveckling, dels framgent, om det blir fler insatser i den här formen, informerar om detta. Det tycker jag är bra. Om detta är vi i princip överens i alla partier utom , som inte vill delta alls. Det är väl konsekvent, kan vi konstatera, för det vill inte över huvud taget. Internationella insatser är inte välkomna i värld trots det mervärde det ger och den solidaritet som därmed visar med andra länder. Det är bara att beklaga, men det är fakta. Jag går så till den andra granskningen, som handlar om Genomförandegruppen. är det egentligen bara invigda som sitter här framför mig och vet vad det handlar om, men som en anteckning i protokollet en liten tillbakablick på vad detta är. Inför budgetarbetet tillsätter de olika departementen, i det här fallet Försvarsdepartementet, ett antal olika arbetsgrupper för att arbeta fram underlag för budgetproposition. Vid den tid som vi talar om, 2008, rådde en exceptionell situation. Vi hade en djup finanskris, det dök i ekonomierna fullkomligt i hela världen . Vi hade i behov av att med alla till buds stående medel se över var vi kunde göra besparingar och bygga upp tillräckligt med medel för att motstå denna nedgång i ekonomin. I det budgetarbetet blev det uppenbart för Försvarsdepartementets del att där man kunde göra besparingar var inom framför allt materielförsörjning, den materiel som förelåg i pipeline för att projekteras och beställas. Med tanke på att Försvarsmakten hade brist i sin styrning, obalans i sin ekonomi och en materielförsörjningsstrategi som inte var på plats tillsatte man en extra grupp, den så kallade Genomförandegruppen. Låt mig understryka, fru talman, att det fortfarande inte handlar om något annat än en intern arbetsgrupp i ett budgetarbete, inte någon utredning som följer direktiv och så vidare. Nå, fru talman, nu utsåg man ett antal projekt som gjorde halt i maskin och som man kunde avbryta eller icke förbandssätta. Men det var några kriterier som Försvarsmakten skulle komma tillbaka med, det vill säga att det inte skulle tullas på några operativa krav och den operativa förmågan, och särskild vikt lades vid att detta inte skulle drabba de internationella insatserna, personerna och verksamheten i internationell verksamhet. Att notera är att efter att man hade gjort halt i maskin och sett över de olika projekten var det en del av projekten som man satte tillbaka som man insåg att man hade behov av. Andra kom aldrig kom upp på bordet igen, och några hade Försvarsmakten inte ens efterfrågat. Med erfarenhet själv från den här verksamheten, erfarenheter från debatter internt och externt om försvarsmaterielprojekt som dragit ut eller där vi undrat hur vi i hela friden hade tänkt det blev ju väldigt kostsamt och inte så effektivt som vi hade tänkt oss var det nog i det här fallet egentligen välgörande. Tänk på när man till exempel ville ersätta signalspaningsfartyget , med vilket jag har seglat, med helt tokigt. Det är inte till fyllest att ha ett så stort fartyg för en sådan uppgift. Då hade vi inte heller haft möjligheten att nu för skicka ned till . Nätbaserat försvar exempelvis var en bra idé när det startades men hade varit mer eller mindre obsolet av den anledningen att den tekniska utvecklingen springer därifrån. Bland kritiken, för det föreligger ju absolut kritik från , finns bland annat något som vi tar upp i den reservation som Alliansen har i det här ärendet. Utskottsbetänkandets text består av den samlade oppositionens uttryck. Just detta att det ska vara spårbarhet i dokumentation och att det ska dokumenteras även i sådana här arbetsgrupper tycker även vi, och det uttrycker vi också i vår reservation. De rekommendationer som ger, förutom att man ska säkerställa dokumentation och spårbarhet, är att det ska vara uppföljning av styrning, konsekvensanalys vid större förändringar som kan ha inverkan på förmågan och att förbättringen till ska ske. Detta, fru talman, är utifrån scenariot 2008. Det har hänt en hel del , vilket jag tycker uttrycks väldigt väl i regeringens svar på regeringens skrivelse. Man har definitivt utvecklat styrningen. Det upplever vi också i utskottet med ett allt djupare informationsmaterial om materielförsörjningsprocessen, med både Försvarsmakten och försvarsministern närvarande i och också informationen. tänker jag dra över tiden, för det här är så pass viktigt, framför allt vad gäller var vi står när det gäller oppositionen, det vill säga de som står för majoritetstexten i betänkandet. Man klagar på att man inte får tillräckligt med information. Man tycker att Försvarsdepartementet borde ha vetat nu talar vi om förra mandatperioden att ledamöterna i utskottet ville ha information om det som hände, trots att man inte efterfrågade det. En av dem i den samlade oppositionen som har skrivit under är , som de facto satt som ledamot även förra mandatperioden. Han frågade inte heller efter ytterligare information, men det skulle ju Försvarsdepartementet då ha gissat och förstått. Däremot fanns det information i budgetpropositionen 2008 om Genomförandegruppens arbete och i budgetpropositionen 2009 om resultatet, dessutom i årsredovisningarna från Försvarsmakten , 2010 och 2011 om vilka effekter arbetet i Genomförandegruppen hade haft för Försvarsmakten. Där meddelade man att det inte hade haft någon negativ inverkan på Försvarsmaktens operativa förmåga, precis i enlighet med hur det var tänkt. Detta i sak, fru talman, nu i form, för här kommer det allvarliga i kråksången. När jag säger den samlade oppositionen menar jag verkligen en samlad opposition med alla fyra oppositionspartierna. I och med dagens betänkande ser vi en skiftning i det politiska landskapet. Jag kan informera om att det har varit vanligt att S, V och MP skrivit ihop sig i gemensamma reservationer till vilka har anslutit sig. Det gör att ibland anslutit sig till Alliansens reservationer och också till olika yrkanden. Men vi har aldrig, och kommer aldrig nu eller framöver, att sätta oss ned och förhandla med . Det är förvånande att detta sker vad gäller oppositionen i just försvars- och säkerhetsfrågor. Det är nämligen som så, fru talman, att Socialdemokraterna, och har bifallit och därmed satt sig i samarbete med och i knäet på . Det är något som det borde talas högt om, som åtminstone jag tänker tala högt om och som borde skapa en stor debatt också inom respektive andra oppositionspartier. I detta anförande instämde Abdirizak Waberi (M). 121 (FP): Jag ska göra mitt allra bästa för att inte utnyttja den talartid som jag har anmält i kammaren. Det gjordes då adrenalinhalten var något högre än vad den är här . Att ha ett långt perspektiv på ett politikområde är förenat med både för- och nackdelar. Jag satt inte bara i denna kammare under Genomförandegruppens arbetsperiod, utan jag var också ledamot av denna grupp.