prop · H10333 · 2013-11-07 00:00:00 — Överföringen av säkerhetsansvar från ISAF till ANSF har gått planenligt. Målbilden om 352 000 personer inom ANSF är nu uppfylld. Även säkerhetsstyrkornas kvalitet har utvecklats i positiv riktning, framförallt som ett resultat av omfattande internationella utbildningsinsatser från Nato och EU. Betydande utmaningar kvarstår dock, främst inom den afghanska polisen (ANP), som präglas av omfattande korruption, låg utbildningsgrad och lågt förtroende hos den afghanska allmänheten. Den afghanska armén har också betydande problem, inte minst vad gäller hög personalomsättning, brister i utrustning samt tillgång till kritiska förmågor såsom t.ex. flygunderstöd och resurser för medicinsk evakuering. Detta medför sammantaget att det är svårt för säkerhetsstyrkorna att verka för en bestående positiv säkerhetsutveckling. Detta innebär att det finns ett fortsatt behov av internationellt stöd avseende träning, utbildning och finansiering. Av stor betydelse för säkerhetsutvecklingen framöver är upptakten till, genomförandet av och efterspelet till de planerade valen 2014 och parlamentsvalet liksom fortsatta ansträngningar i freds- och 2013/14:33 försoningsprocessen. Grannländernas agerande i förhållande till – inte minst – är också av mycket stor betydelse. Ett bilateralt säkerhetsavtal med och en militär utbildningsinsats i Natos regi är andra viktiga faktorer för säkerhetsutvecklingen då det skulle sända en stark signal om fortsatt internationellt engagemang i . Framsteg vad gäller reformer för en förbättrad samhällsstyrning, en starkare rättsstat och en socioekonomisk utveckling som kommer hela befolkningen till godo är nyckelfrågor även för säkerhetsutvecklingen på lång sikt. Den humanitära situationen i försämras alltjämt. Intensifierade konflikter, säsongsbetonade översvämningar, återkommande torka, jordbävningar och andra extrema väderförhållanden är de huvudsakliga anledningarna till den svåra situationen i landet. Pågående konflikter resulterar i civila offer och internflyktingar. Det finns över en halv miljon internflyktingar i som en följd av konflikter och naturkatastrofer. () rapporterar att 35 000 personer har lämnat sina hem . Det finns enligt UNHCR nästan 2,9 miljoner registrerade afghanska flyktingar i exil i och och uppskattningsvis 2,4 miljoner icke registrerade. har fler än fem miljoner flyktingar återvänt till . Livsmedelssituationen är svår. har afghanerna upplevt åtta svåra torkperioder som drabbat stora delar av befolkningen. Mer än hälften av barnen som lever i är fel- eller undernärda. Återkommande naturkatastrofer talar för betydelsen av att inte bara genomföra kortsiktiga humanitära insatser utan även långsiktigt utvecklingssamarbete. En tydlig gränsdragning mellan ansatserna är viktig. är behovet av koordinering stort och katastrofförebyggande arbete bör genomsyra både kort- och långsiktiga insatser i syfte att skapa motståndskraft hos individer och samhällen. Säkerhetsläget för de humanitära aktörerna som verkar i landet är allvarligt, vilket bekräftats av 105 rapporterade incidenter av våld mot humanitär personal . Det är svårt att nå ut till de behövande i landet och den rådande situationen försvårar effektiviseringen av det humanitära biståndet. Med tanke på den krävande säkerhetssituationen i kommer det att vara viktigt för humanitära aktörer att värna och agera i enlighet med de humanitära principerna samt att engagera sig i uppsökande- och opinionsbildande åtgärder för att bygga upp acceptans bland lokalsamhällen. Närvaron av FN:s kontor för humanitär samordning (OCHA) i syftar till att stärka koordineringen av den humanitära verksamheten. Ett reformarbete som syftar till att effektivisera och stärka det humanitära samhället och arbetet i landet pågår. 4 Det internationella samfundets civila Prop. 2013/14:33 engagemang i I takt med att det internationella samfundets engagemang i förändras blir de civila insatserna, inte minst i FN:s och EU:s regi, allt viktigare. Mot bakgrund av de många aktörerna som finns på plats är samordning, i nära samarbete med den afghanska regeringen, central. FN verkar i landet främst genom stödmissionen UNAMA (United Nations Assistance Mission in ) som etablerades 2002. utnämndes den slovakiske diplomaten och f.d. utrikesministern till FN:s särskilda sändebud, SRSG (Special Representative of the Secretary-General). UNAMA:s mandat förlängdes till genom att enhälligt antog resolutionen . UNAMA:s uppdrag inbegriper att tillsammans med övriga aktörer i det internationella samfundet främja säkerhet och stabilitet i samt att leda och koordinera de civila insatserna för att stärka afghansk suveränitet, ägarskap och ledarskap. UNAMA – som väntas finnas kvar i landet även på – samarbetar nära med ISAF under överlämnandet av säkerhetsansvar. Ett annat viktigt inslag i UNAMA:s uppdrag är rollen som partner gentemot afghanska myndigheter, andra institutioner och det civila samhället inför valet . Detta gäller inte minst när det gäller att tillvarata kvinnors rättigheter men även att tillhandahålla teknisk assistans för kapacitetsuppbyggnad. UNAMA har också beredskap att stödja freds- och försoningsprocessen, både genom att erbjuda kapacitetsbyggande till lokala aktörer och genom att komplettera de formella förhandlingarna med att stödja en process som inkluderar fler aktörer på olika nivåer i samhället. EU spelar en aktiv roll i ansträngningarna för att bidra till utveckling och stabilitet. EU, liksom flera frivilligorganisationer har beredskap att bidra med valstöd och valövervakning . Flera viktiga steg har tagits för att åstadkomma en mer samstämmig och effektiv politik i förhållande till . På svenskt initiativ fattade EU beslut om att inleda förhandlingar om ett långsiktigt och bindande samarbetsavtal mellan och . Avtalet, som omfattar ett antal samarbetsområden och bekräftar EU:s engagemang i landet, är i stort sett färdigförhandlat. Endast ett par frågor är utestående. antogs rådslutsatser om som bland annat slår fast att en strategisk diskussion kommer att hållas för att ytterligare stärka EU:s engagemang och samarbete i regionen. Som ett resultat av denna process kommer den befintliga handlingsplanen för och att uppdateras. Europeiska kommissionen lämnar stora bidrag till biståndsinsatser på det civila området. uppgår stödet till . Det totala stödet från EU inklusive medlemsländerna uppgår till ungefär en och . inledde EU en polisinsats i (EU Mission in , EUPOL ). Insatsen, som har förlängts till slutet av 2014, har sin tyngdpunkt i stöd till reformeringen 2013/14:33 och återuppbyggnaden av den afghanska polisen med ett civilt fokus. Insatsen arbetar också aktivt med att stärka kopplingen mellan polis och övriga rättssystemet, främst åklagare. Insatsen verkställer sitt mandat genom rådgivning, mentorskap och utbildning och har bland annat genomfört ett stort antal utbildningar och mentorskapsprogram på central och provinsnivå. stärker denna verksamhet den afghanska polisens kapacitet. Genom EUPOL har EU stärkt sitt engagemang i . Insatsens verksamhet påverkas avsevärt av tillbakadragandet av de militära styrkorna ute i provinserna eftersom personalen är beroende av de militära anläggningarna för sin säkerhet. Säkerhetsläget begränsar till viss del personalens möjligheter att mötas och förflytta sig tillsammans med afghanska poliser och tjänstemän som ska få stöd med rådgivning. I takt med det militära tillbakadragandet har EUPOL verksamhet kommit att koncentreras till färre platser. En av dessa är Mazar-e . Verksamheten bedrivs i ett flertal provinser med särskild koncentrering på Bamyan, , , och Mazar-e . består missionen av cirka 350 befattningar (poliser och civila experter) och cirka 200 lokalt anställda. 24 EU-medlemsstater och bidrar med personal till missionen. EUPOL nuvarande mandat pågår fram till . En av EUPOL uppgifter är att tillsammans med alla större givarländer och det afghanska inrikesministeriet, inom koordineringsgruppen för internationell polisverksamhet (, IPCB), verka för förbättrad samordning av det internationella stödet inom polissektorn. 5Den internationella säkerhetsstyrkan, ISAF godkände i resolution upprättandet av en internationell säkerhetsstyrka i (ISAF) för att bistå den afghanska regeringen med att upprätthålla säkerheten i . Styrkans huvuduppgift var att genom säkerhetshöjande insatser skapa förutsättningar för den politiska stabiliseringsprocessen, möjliggöra för FN och andra internationella och enskilda hjälporganisationer att genomföra humanitära insatser samt bistå vid återuppbyggnad och långsiktig utveckling i i enlighet med afghanska prioriteringar. Genom resolution (2003) utvidgade ISAF:s mandat till att innefatta hela det afghanska territoriet och till att omfatta stöd till insatser bl.a. för att avväpna och demobilisera beväpnade grupper, till uppbyggnaden av den afghanska polisen och armén samt till de insatser som görs för att bekämpa den olagliga I och med resolution (2007) förstärktes Prop. 2013/14:33 skrivningarna rörande behovet av att utveckla den afghanska ISAF leds av Nato. har i och med resolution (2013) förlängt ISAF:s mandat till och med . I tillägg till mandatet från säkerhetsrådet finns det även en inbjudan av den afghanska regeringen, vilket utgör ytterligare en folkrättslig grund för insatsen. Den internationella säkerhetsstyrkans rätt att använda våld grundas ytterst på säkerhetsrådets mandat i enlighet med kapitel VII och måste stå i överensstämmelse med de mänskliga rättigheterna samt i tillämpliga fall den internationella humanitära rätten. Denna rätt har preciserats i insatsregler som reglerar styrkans våldsanvändning. Insatsreglerna innebär att styrkan under vissa omständigheter kan tillgripa våldsmedel som går utöver traditionellt självförsvar för att genomföra säkerhetsrådets mandat. I ISAF:s mandat ligger även möjligheten att omhänderta personer som hotar insatsens säkerhet. Det kan vara nödvändigt för att uppfylla det mandat säkerhetsrådet gett insatsen. En grundläggande förutsättning för att en individ som omhändertagits av ISAF ska kunna överlämnas till afghanska myndigheter är att det kan ske med full respekt för folkrätten, inklusive de mänskliga rättigheterna och den internationella humanitära rätten. 5.2Sammansättning, mål, verksamhet och utveckling Den internationella säkerhetsstyrkan har ett brett internationellt stöd och bestod av 49 truppbidragande länder, varav 22 inte är medlemmar i . Styrkan uppgick till omkring 87 000 personer. befinner sig insatsen i sista fasen i transitionsprocessen som beslutades vid i . Vid Natotoppmötet i uttrycktes fortsatt politiskt stöd för processen. Vid en ceremoni i tillkännagav president den femte och sista transitionsomgången. De afghanska säkerhetsstyrkorna tog därmed över ansvaret för säkerheten i hela landet. ISAF:s roll övergick i samband med detta till att vara enbart stödjande. Fram till dess avslut är ISAF:s uppgift således att stödja ANSF, genom bl.a. rådgivning och utbildning, så att styrkorna på egen hand kan upprätthålla säkerheten i hela landet. ISAF- insatsen avslutas vid utgången av och planeras att ersättas av en ny insats, Resolute Support Mission, med fokus på utbildning och rådgivning till ANSF. En del av ISAF:s verksamhet utanför huvudstaden har utgått från regionala enheter för säkerhet och återuppbyggnad, s.k. PRT:s (Provincial Reconstruction Team), under ledning av en truppbidragande nation. Dessa enheter har haft som uppgift att i respektive ansvarsområde bidra till säkerhet och stabilitet samt underlätta återuppbyggnad och den afghanska regeringens myndighetsutövning. utförts tillsammans med företrädare för afghanska myndigheter och lokalbefolkningen. har ansvarat för en regional enhet . omvandlades denna till ett Transition Support Team (TST), under ledning av den svenska seniora civila representanten. Utöver verksamheten genom de regionala enheterna består ISAF främst av manöverenheter och resurser för att utbilda de afghanska säkerhetsstyrkorna; den afghanska polisen och den afghanska armén. Uppbyggnaden av och stödet till de afghanska säkerhetsstyrkorna sker på uppdrag av och tillhör de främsta uppgifterna för Nato och ISAF. ANSF leder alla operationer i landet på egen hand. ISAF:s roll har sedan inledningen av det femte och sista steget i transitionsprocessen, kallad milstolpen 2013, varit stödjande och rådgivande utan direkta stridande uppgifter. En viktig del av de internationella styrkornas stöd till ANSF har skett i form av militära utbildnings- och samverkansgrupper (OMLT) samt genom polisiära utbildnings- och samverkansgrupper (POMLT), som syftar till att genom träning och rådgivning stärka förmågan hos den afghanska armén och polisen att självständigt svara för säkerheten i landet. Dessa har fasats ut och ersatts med en annan form av stöd kallat SFAT (Security Force Assistance Teams). Fokus för SFAT ligger i allt större utsträckning på rådgivning. ISAF är ett av de första exemplen på en fredsfrämjande insats som i sin övergripande verksamhet visar på samspelet som råder mellan åtgärder för säkerhetsfrämjande och åtgärder för utveckling, samhällsstyrning och samhällsekonomisk tillväxt. Utöver det nära samarbetet med de afghanska säkerhetsaktörerna finns också ett nära samarbete med de civila afghanska och internationella aktörerna i såsom FN, och EU. Den civila delen av Natoinsatsen leds av dess civila representant för (, SCR) vars fokus är att stödja transitionsprocessen kopplat till utveckling och god samhällsstyrning. Arbetet genomförs i nära samarbete med den afghanska regeringen och medverkande internationella aktörer. Jämställdhetsfrågor är en viktig komponent i ISAF:s verksamhet i . Nato tillsatte en general som ansvarig och sammanhållande för jämställdhetsfrågorna inom ISAF. Vid samt vid dess regionala kommandon finns ett antal rådgivare för jämställdhetsfrågor. Jämställdhetsarbetet inom insatsen är en följd av ett Natobeslut att genomföra FN:s säkerhetsråds resolution (2000) om kvinnor, fred och säkerhet i alliansens samtliga operationer. Konkreta riktlinjer för implementeringen av resolution (2000) i Nato och dess operationella strukturer har framtagits av alliansens militära strukturer. Riktlinjerna omfattar förslag om utbildning, hänsyn till könsaspekter i bemanning samt inrättande av rådgivande funktioner för jämställdhetsfrågor och resolution (2000) i Natos operationer. Vid Natotoppmötet i betonades kvinnors rättigheter och genomförande av resolution (2000) som en central princip för ISAF. har som partnerland till Nato varit drivande i detta arbete. ISAF samarbetar med den amerikanskledda militära insatsen i , Operation Enduring Freedom (OEF). OEF är en separat operation som grundar sin närvaro på en inbjudan av den afghanska regeringen samt på de resolutioner som antogs av efter Prop. 2013/14:33 terrordåden i . OEF har som huvuduppgift att stödja den afghanska regeringen i bekämpning av terroristgrupper och regeringsfientliga element i landet. Antalet soldater i OEF har successivt minskat till förmån för ISAF som har övertagit det övergripande ansvaret för utbildning inom säkerhetssektorn. Befälhavaren för ISAF (COMISAF) har i sin nationella kapacitet även ledningsansvar för den amerikanska militära insatsen. Utgången av transitionsprocessen är avhängig den fortsatta utvecklingen av ANSF:s förmåga, samt fortsatt engagemang från deltagande länder inom ISAF avseende stöd att bygga upp en fungerande afghansk polis och armé. ANSF uppnådde en numerär om 352 000 personer varav 157 000 personer tjänstgör i den afghanska polisen (, ANP), 187 000 i den afghanska armén (, ) och 8 000 inom det afghanska flygvapnet (, AAF). Denna numerär planeras gradvis reduceras de närmast följande åren efter 2014. Den överenskomna ramen är en total styrka om 228 500 personer. Beslutet om denna inriktning är fattat av den gemensamma styrelsen för samordning och övervakning (Joint Coordination and , JCMB), i vilken den afghanska regeringen och FN delar på ordförandeskapet. Vid Natotoppmötet i uttryckte ISAF-ländernas stats- och regeringschefer stöd för finansiering och utbildning av ANSF efter 2014, som en förutsättning för att kunna upprätthålla en effektiv och hållbar afghansk säkerhetsstruktur. Detta åtagande bekräftades vid den internationella i . Effektiva finansieringsmekanismer ska utvecklas för ANSF som beräknas behöva en årlig budget på cirka 4,1 miljarder USD. har bidragit till () för stöd till uppbyggnaden av den afghanska nationella armén. Utbildningsbehovet kommer tills vidare att tillgodoses av Natos utbildningsinsats i (Nato Training Mission – , NTM-A), som inrättades 2009. Huvuduppgiften för NTM-A är att bidra till kapacitetsuppbyggnad av den afghanska armén, utbildning av afghanska officerare och instruktörer, samt utbildning och mentorskap för den afghanska nationella polisen, med målet att de afghanska säkerhetsstyrkorna ska ta fullt ansvar för säkerheten i landet . NTM-A-uppgifter som inte är slutförda kommer att överföras till den utbildningsinsats som planeras ersätta ISAF vid utgången av 2014, Resolute Support Mission. Natos insats efter 2014, RSM Vid Natotoppmötet i beslutade de allierade tillsammans med samtliga ISAF-partner och den afghanska regeringen att Nato ska etablera en utbildningsinsats i . gemensamma deklarationen från mötet underströks vikten av att den regeringen bjuder in till en sådan insats, för att det 2013/14:33 internationella samfundet fortsatt ska kunna bistå de afghanska säkerhetsstyrkorna med stöd och rådgivning, i syfte att konsolidera ANSF:s förmåga att självständigt hantera säkerheten i landet. Vid Natohögkvarteret i pågår planeringen för denna insats benämnd Resolute Support Mission (RSM). Ramarna för den framtida insatsen är politiskt fastställda och den militära planeringsprocessen för framtagande av en operationsplan pågår. Insatsen är en utbildningsinsats, vars fokus kommer att ligga på utbildning, rådgivning och stöd till de afghanska säkerhetsstyrkorna, på stabs- och ledningsnivå. Insatsen kommer inte att ha stridande uppgifter förutom s.k. force protection (egenskydd). Beslut om den framtida insatsens exakta storlek har ännu inte fattats, men enligt den politiska inriktning som överenskoms vid ska insatsen inte överskrida 12 000 personer. Inrättandet av insatsen är avhängigt en folkrättslig grund, t.ex. i form av en resolution av eller en inbjudan från den afghanska regeringen. Insatsen kräver även ett avtal mellan Nato och den afghanska regeringen avseende de rättigheter och skyldigheter som missionens deltagande länder kommer att ha. planerar även för någon form av fortsatt bilateral insats efter 2014. Inriktningen och omfattningen av denna är inte heller beslutad, men sannolikt kommer det att handla om en fortsättning av nuvarande OEF-insats (jämför avsnitt 5.2). 7Sveriges samlade civila engagemang i I mer än har varit i politiska fokus. Under den tiden har bistånd mer än fyrdubblats och en ambassad i har upprättats. inrättades ett sektionskansli i norra , underordnat ambassaden. har vad gäller varit aktivt i bland annat FN, EU, den internationella kontaktgruppen (ICG) och flera regionala processer. Ett särskilt sändebud för och har funnits . Under ordförandeskap i EU 2009 tog initiativ till en handlingsplan för och . I rådslutsatserna bestämdes att en översyn av EU:s strategiska inriktning i skulle göras, vilket troligen kommer att leda till en uppdatering av handlingsplanen. har även tagit initiativ till ett bilateralt partnerskapsavtal (Cooperation Agreement on Partnership and Development) mellan och . Ett antal svenska regeringsledamöter har gjort frekventa resor till och även tagit emot besök från . Ett antal bilaterala överläggningar med afghanska företrädare har hållits i samband med internationella konferenser. verksamhet i har dessa möten och besök bidragit till att skapa Prop. 2013/14:33 goda relationer länderna emellan. Dessa stadfästes t.ex. i den gemensamma politiska deklaration som utrikesminister och vice utrikesminister gjorde i samband med Bildts besök i . I deklarationen aviserade sin avsikt att öppna en ambassad i . 7.2Sveriges utvecklingssamarbete med och humanitära insatser Biståndsinsatserna utgör en central del av samlade engagemang för utveckling. har en framträdande roll, inte minst vad gäller jämställdhet, utbildning, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. kännetecknas av stora behov inom samtliga samhällssektorer. Konflikter pågår fortfarande vilket försvårar arbetet. Koordineringen av biståndet är problematisk. försöker med givarkretsens stöd både öka sitt ägarskap över biståndets genomförande och förbättra koordineringen. Den statliga förvaltningens förmåga att hantera och administrera stora biståndsvolymer är dock begränsad. Givarkretsen arbetar med att stödja i landets strävan att möta dessa utmaningar, framför allt genom stöd till Världsbanksfonden för återuppbyggnad (). Ett omfattande samarbete pågår också mellan givarkretsen och under det ömsesidiga så kallade för ansvarsutkrävande (Mutual Accountability Framework, TMAF) . är en av de sviktande stater som bildat landgrupperingen g7+. är även ett pilotland inom ramen för The New for Engagement in Fragile States. New bygger på fem freds- och statsbyggande mål och ett antal principer för genomförande av dessa. Målsättningarna innefattar såväl politik som säkerhet, rättsväsende, ekonomi och samhällsstyre. är i linje med New och dess principer. arbetar aktivt med att öka kapaciteten för kvalitetssäkring och vid behov utreda och hantera korruption i svenska insatser. antogs en reviderad biståndsstrategi vilken styr inriktningen av det svenska biståndet . Målet är att människor som lever i fattigdom, särskilt kvinnor och flickor, ska få förbättrade levnadsförhållanden i ett fredligt och demokratiskt samhälle. Nationellt fokuseras biståndet på två sektorer, 1) demokrati, mänskliga rättigheter och jämlikhet och 2) utbildning. Till stöd för de fyra norra provinserna där haft ett särskilt ansvar tillkommer två mål med biståndet: 1) stöd till lokal förvaltning på provins- och distriktsnivå och 2) privatsektorutveckling. Den största pågående insatsen inom svenskt bistånd är stödet till fond för återuppbyggnad (ARTF). Andra centrala stöd är till olika FN-organ, bl.a. 2013/14:33 till (utbildning), UNOPS (infrastrukturutveckling), och UNDP (lokal förvaltning). Dessutom ges stöd till det civila samhället där är en viktig aktör. Vid aviserade som enda land en ambition för hela det så kallade Transformationsdecenniet. Den aviserade ambitionsnivån för utvecklingssamarbete med är . Jämfört med dagens biståndsnivåer om innebär det en ökning med i genomsnitt 25–. Genom stöd till framför allt den afghanska ekonomin syftar biståndet till att bidra till att stärka landets möjligheter att stå på egna ben. Arbetet med att ta fram en ny s.k. resultatstrategi för biståndet har påbörjats och regeringen har gett Sida i uppdrag att ta fram ett underlag för en ny strategi för periodens första , 2015–2019 och halva volymen, 4–4,. Biståndet förväntas att fokuseras på fem områden (enligt konceptet 5 Es for Afghan Development): stöd till den egna förmågan (Empowerment), utbildning (Education), sysselsättning (Employment), privatsektor- och landsbygdsutveckling (Enterprise), samt ekonomisk integration (Economic integration). och världssamfundets stöd är inte utan villkor. måste leva upp till sina åtaganden inom . Åtagandena gäller bland annat transparens och antikorruption, gott samhällsstyre och demokrati samt respekt för de mänskliga rättigheterna. Ett första uppföljningsmöte efter ägde rum på tjänstemannanivå i . Givarkretsen var i stort sett tillfreds med den afghanska regeringens framsteg , men betonades att mycket återstår att göra. Det svenska humanitära biståndet till uppgår till . Därtill kommer de svenska kärnstöden till FN och internationella rödakorskommittén (ICRC).