prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — Den- na fråga behandlas i avsnitt 8.4.1. I övrigt uppfyller konvention- ens åtaganden i denna del. Ansvar och påföljder för juridiska personer (artikel 26 och 27.2) I artikel 26 anges att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att juridiska personer under vissa förutsättningar kan hållas ansvariga för brott enligt konven- tionen. Brotten ska därvid ha begåtts till förmån för den juridiska personen av en fysisk person, som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personen som grundas på behörighet att företräda den juridiska personen (a), befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar (b), eller befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen (c). Enligt artikel 26.2 ska varje part dessutom vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att en juridisk person ska kunna hållas ansvarig när brister i tillsyn eller kontroll som ska ut- föras av en sådan person som avses i artikel 26.1 har gjort det möjligt för en fysisk person underställd den juridiska personen att till förmån för denna begå brott enligt konventionen. Artikel 26.3 anger att den juridiska personens ansvar kan vara straff- rättsligt, civilrättsligt eller administrativt. I artikel 26.4 anges att sådant ansvar inte ska påverka det straffrättsliga ansvaret hos de fysiska personer som har begått brottet. Vidare ska varje part enligt artikel 27.2 vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att juridiska personer som är ansvariga enligt artikel 26 ska kunna bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner, som ska innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som får innefatta andra åtgärder, främst fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd (a), tillfälligt eller permanent näringsförbud (b), rättslig tillsyn (c) och rättsligt beslut om likvidation (d). 2012/13:111 Artikel 26.14 och 27.2 överensstämmer i huvudsak med artikel 6 och 7 i EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. I samband med att godkände rambeslutet gjordes bedömningen att reglerna om företagsbot i 36 kap. 710 §§ motsvarade rambeslutets krav. Rambeslutets bestämmelser om ansvar och påföljder för juridiska personer föranledde därför inte några lagändringar (prop. 2003/04:12 s. 37 f., bet. 2003/04:JuU9, rskr. 2003/04:108). Liknande bestämmelser om ansvar och påföljder för juridiska personer förekommer även i en rad andra internationella instrument och genomförandet av dessa har inte heller föranlett några lagändringar, t.ex. i samband med tillträde till konvention om bekämpande av människohandel. I det sammanhanget hänvisades även till reglerna om förverkande i 36 kap. 4 § (prop. 2009/10:152 s. 46, bet. 2009/10:JuU33, rskr. 2009/10:273). ECPAT anser att gällande bestämmelser om företagsbot i olika avse- enden bör utvecklas bl.a. genom att även andra sanktioner som exempel- vis vitesföreläggande bör övervägas. Enligt artikel 26.3 är det upp till varje part att med beaktande av respektive parts rättsprinciper avgöra hur ansvaret för juridiska personer ska var utformat. Frågan om hur ansvaret för juridiska personer enligt svensk rätt närmare bör vara utformat har inte behandlats av utredningen. Något skäl för utredningen att behandla frågan har inte heller funnits. Det saknas därför förutsättningar att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga ändringar av angivet slag. Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller de krav som uppställs i artikel 26 och 27.2. Påföljder och åtgärder (artikel 27.1 och 27.35) Enligt artikel 27.1 ska brott enligt konventionen beläggas med effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. Enligt samma punkt ska dessa innefatta frihetsberövande som kan ligga till grund för utlämning. De brott som omfattas av konventionen motsvaras i svensk rätt av i huvudsak brotten våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexu- ellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, köp av sexuell handling av barn, sexuellt ofredande, kontakt med barn i sexuellt syfte, koppleri och barnpornografibrott (6 kap. 16 §§, 810 a §§ och 12 § samt 16 kap. 10 a § BrB). Straffskalorna för dessa brott löper från böter till fängelse i högst . Utlämning, alternativt överlämnande vilket är det begrepp som används inom EU och , för brott kan ske enligt bl.a. lagen (1957:668) om utlämning för brott och lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. En allmän förutsättning enligt dessa lagar är att den gärning för vilken utlämning alt. överlämnande begärs motsvarar brott för vilket är föreskrivet fängelse . Överlämnande inom regleras genom lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Enligt denna lag krävs endast att en frihetsberövande påföljd är föreskriven för brottet i den nordiska stat som vill ha personen överlämnad. Som framgår ovan kan de brott som omfattas av konventionen föranleda ansvar för en rad olika brott. Samtliga dessa brott har fängelse i straffskalan. Därmed kan också utlämning komma i fråga. Enligt artikel 27.3 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att möjliggöra beslag och förverkande av varor, handlingar och andra hjälpmedel som har använts för att begå de brott som anges i konventionen eller som har gjort det möjligt att begå brotten samt av sådana brott eller egendom vars värde motsvarar sådan (a). Vidare ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att tillfälligt eller permanent kunna stänga en inrättning som har använts för att begå något av de brott som anges i konventionen, eller att vägra förövaren att temporärt eller permanent utöva det yrke eller den frivilliga aktivitet som innefattar kontakt med barn och genom vilken brottet har förövats (b). Artikel 27.3 överensstämmer i huvudsak med artikel 7 i det fakultativa protokollet till om försäljning av barn, barnprostitu- tion och barnpornografi. Inför tillträde till protokollet gjordes bedömningen att reglerna om beslag och förverkande i 27 kap. 1 § rätte- gångsbalken respektive 36 kap. 1, 1 a, 2 och 3 §§ samt om förverkande av hyresrätt i 12 kap. 42 § jordabalken motsvarade de krav som ställdes i protokollet. Protokollets bestämmelse i artikel 7 om beslag och förverkande och stängning av inrättning föranledde därför inte några lagändringar (prop. 2005/06:68 s. 32 f., bet. 2005/06:JuU20, rskr. 2005/06:194). Bestämmelser om stängning av inrättning m.m. förekom- mer även i andra internationella instrument och genomförandet av dessa har inte heller föranlett några lagändringar, t.ex. i samband med tillträde till konvention om bekämpande av människo- handel (prop. 2009/10:152 s. 47). Av artikel 27.4 följer att parterna får vidta även andra åtgärder i för- hållande till förövare. Vidare följer av artikel 27.5 att parterna med hjälp av sådant som tagits i beslag eller förverkats enligt artikeln får inrätta en fond för att finansiera bl.a. förebyggande åtgärder för offer för de i kon- ventionen stadgade brotten. Bestämmelserna är fakultativa och kräver inga lagändringar. Sammantaget gör regeringen bedömningen att uppfyller åtag- andena enligt artikel 27 i konventionen. Försvårande omständigheter (artikel 28) Enligt artikel 28 ska parterna vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att följande omständigheter kan beaktas som försvårande vid fastställande av påföljd för de brott som omfattas av konventionen: om brottet allvarligt skadade offrets fysiska eller psykiska hälsa (a), om brottet föregicks eller åtföljdes av tortyr eller grovt våld (b), om brottet begicks mot ett särskilt utsatt brottsoffer (c), om brottet be- gicks av en familjemedlem, en person som bor tillsammans med barnet eller en person som har missbrukat sin ställning (d), om brottet begicks av flera personer tillsammans (e), om brottet begicks inom ramen för en kriminell organisation (f) och om förövaren tidigare blivit dömd för sam- ma slags brott (g). Flera av omständigheterna är sådana att de utgör exempel på om- ständigheter som enligt svensk rätt medför att ett brott bedöms som grovt 2012/13:111 (t.ex. 6 kap. 4 § BrB). Omständigheterna enligt punkterna af är dess- utom exempel på sådana försvårande omständigheter som enligt 29 kap. 1 § andra stycket och 2 § ska beaktas vid straffvärdebedöm- ningen. Omständigheten enligt punkten g, att förövaren tidigare dömts för samma slags brott, kan enligt svensk rätt medföra en strängare straff- mätning enligt 29 kap. 4 § . Regeringen anser därför att uppfyller de krav som uppställs i artikel 28. domar (artikel 29) Enligt artikel 29 ska parterna vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att vid påföljdsbestämningen möjliggöra beaktande av tidigare lagakraftvunna domar i andra konventionsstater som rör brott enligt konventionen. Vid påföljdsbestämningen kan omständigheten att den tilltalade tidiga- re gjort sig skyldig till brott få betydelse på olika sätt. Främst kan den tidigare brottsligheten föranleda ett skärpt påföljdsval enligt 30 kap. 4 § . En annan betydelse av en tidigare brottslighet är att den enligt 29 kap. 4 § kan utgöra grund för en strängare straff- mätning. Vidare regleras återfall genom bestämmelsen om förhöjt maximistraff i 26 kap. 3 § . Även tidigare utländsk dom får i dessa avseenden beaktas. Mot denna bakgrund uppfyller konven- tionens krav enligt artikel 29. 8.2.7Utredning, åtal och processrätt (artikel 3036) Regeringens bedömning: För att ska kunna tillträda konven- tionen krävs en lagändring i syfte att förlänga preskriptionstiden för brottet utnyttjande av barn för sexuell posering. I övrigt uppfyller konventionens åtaganden när det gäller utredning, åtal och processrätt. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömning eller lämnar den utan invändning. ECPAT anser dock att barnärenden måste få en mycket högre prioritet hos rättsväsendet för att ska leva upp till artikel 30. Vidare erfar när det gäller artikel 31 att god man inte förordnas . När det gäller artikel 36 anser ECPAT att alla som arbetar med barn måste ha adekvat utbildning. Skälen för regeringens bedömning Principer (artikel 30) Enligt artikel 30.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att utredningar och straffrättsliga förfaranden genomförs utifrån barnets bästa och att barnets rättigheter Vidare följer enligt artikel 30.2 att varje part ska anta ett be- skyddande förhållningssätt gentemot offren för att bl.a. säkerställa att ut- redningar och straffrättsliga förfaranden inte försvårar det trauma barnet Enligt artikel 30.3 ska varje part säkerställa att utredningar och straffrättsliga förfaranden behandlas med prioritet och genomförs utan obefogad försening. Av artikel 30.4 följer att inget i artikel 3036 får till- ämpas så att det påverkar eller är oförenligt med rätten till försvar och rätten till en rättvis och opartisk rättegång enligt artikel 6 i Europakon- ventionen. Inom det svenska rättsväsendet är arbetet med att tillförsäkra barn som misstänks vara utsatta för brott rättstrygghet, gott bemötande och stöd samt, vid behov, omgående kris- och behandlingsinsatser, högt priorite- rat. På uppdrag av regeringen har i samverkan med , och tagit fram nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Syftet med riktlinjerna är att säkerställa att samverkan mellan berörda myndigheter vid utredningar kring barn sker på ett effek- tivt och rättssäkert sätt med ett konsekvent barnperspektiv. Arbete med brottsutsatta barn i enlighet med riktlinjerna ska därvid ske främst i s.k. barnahus, men även på orter där sådana saknas ska samverkan ske. Förfarandet vid hörande av barn under förundersökningen ska präglas av ett konsekvent barnperspektiv. Polisen arbetar därför enligt särskilda metoder när offret är ett barn. Förhör hålls av särskilt utbildad personal antingen i barnahus eller speciellt inredda förhörsrum för barn hos polisen i syfte att barnet ska slippa besöka olika inrättningar och upprepa sin historia. Videoförhör används för att barnet inte ska behöva närvara vid rättegången. Även när det gäller bevisupptagning vid domstol är barnperspektivet framträdande i svensk lagstiftning. Utgångspunkten är att i största möjliga utsträckning undvika att höra barn under rättegång. Detta för att skydda barnet mot vad ett förhör i domstol kan medföra i form av rädsla, utsatthet, publicitet och fara för framtida psykiska men. När det i brott- mål åberopas vittnesförhör med barn ska rätten i varje enskilt fall pröva om barnet med hänsyn till omständigheterna får höras som vittne (36 kap. 4 § RB). Så sker i praktiken även i fall där barnet har ut- satts för brott och ska höras som målsägande. Barnets berättelse tas nor- malt upp genom att polisförhöret med barnet spelas upp från ljudband eller videoband (35 kap. 14 § RB). Beträffande artikel 30.3 ska enligt svensk rätt förundersökning i t.ex. sexualbrottsärenden där målsäganden vid tiden för anmälan inte har fyllt bedrivas särskilt skyndsamt. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut ska vara fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och i princip alltid räknat från den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet (2 a § förundersökningskungörelsen [1947:948]). För domstolarnas del gäller att rätten, sedan åtal har kommit in, ska bestämma tid för huvudförhandling . Om den tilltalade är anhållen eller häktad ska huvudförhandling påbörjas och senast för åtalsbeslutet (45 kap. 14 § RB). Även mål mot den som inte har fyllt ska alltid behandlas skyndsamt (29 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Därutöver finns också möjlighet för domstolar att vid handläggningen ge särskild prioritet till mål utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Av artikel 30.5 följer att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa effektiv utredning och åtal 2012/13:111 av de brott som omfattas av konventionen och tillåta möjligheten, där så är lämpligt, att genomföra hemliga utredningsåtgärder. Vidare anges att parterna ska göra det möjligt för enheter eller undersökande organ att identifiera offer för barnpornografibrott genom att analysera barnporno- grafiskt material. Enligt svensk rätt förekommer möjlighet till hemliga utredningsåtgärder genom reglerna i 27 kap. och enligt lagen (2007:978) om hemlig rumsavlyssning. Lagstiftningen ger under vissa i lag angivna förutsättningar möjlighet att vidta bl.a. hemlig av- lyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation och hemlig kameraövervakning (27 kap. 18, 19 och 20 a §§ RB). Beträffande utredningar om barnpornografibrott har visserligen ett nationellt ansvar men huvudansvaret för att identifiera barn och förövare med utgångspunkt från tillgängligt bildmaterial åvilar i första hand polismyndigheterna på lokal nivå. Sammantaget anser regeringen att väl uppfyller åtagandena enligt artikel 30. Allmänna skyddsåtgärder (artikel 31) Enligt artikel 31.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att skydda brottsoffers rättigheter och intressen, inklusive deras särskilda behov som bevispersoner, under alla stadier i utredningar och straffrättsliga förfaranden, främst genom att: informera dem om bl.a. deras rättigheter och de tjänster som står till förfogande (a), säkerställa att de inklusive deras familjer vid behov informeras om att den åtalade eller dömde blivit temporärt eller slutligt frigiven (b), göra det möjligt för dem att höras och inge bevisning (c), tillhandahålla dem lämpliga stödåtgärder så att deras rättigheter och intressen presenteras och beaktas i vederbörlig ordning (d), skydda deras integritet, identitet och bild och i enlighet med nationell rätt förhindra offentlig spridning av information som kan innebära att deras identitet röjs (e), vidta åtgärder för deras eget skydd såväl som för deras familjer och vittnen mot hotel- ser, hämnd och upprepad brottslighet (f), samt säkerställa att kontakter mellan brottsoffer och förövare undviks i domstolens och polismyndig- hetens lokaler (g). Information till brottsoffer finns tillgänglig dels i form av generell information från myndigheter till den som blivit utsatt för brott t.ex. informationsmaterial från , dels genom att polis, åklagare och domstol informerar brottsoffret i det specifika ärendet. De brottsbekämpande myndigheterna ska därvid upplysa en mål- sägande bl.a. om de regler som gäller vid handläggningen av enskilda an- språk i anledning av brott. Är brottet sådant att det kan komma i fråga att förordna målsägandebiträde enligt lagen (1988:609) om målsägande- biträde ska målsäganden dessutom underrättas om de regler som gäller för förordnande av sådant biträde. Målsäganden ska vidare ges information om bl.a. myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. Målsäganden ska också t.ex. tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om beslut om att förundersökning inte ska inledas eller att en inledd förundersökning ska läggas ned (se t.ex. 13 ab och d §§ förundersökningskungörelsen [1947:948]). Såvitt avser information om att en dömd person ska friges temporärt eller slutligt (punken b) ska en målsägande, under vissa förutsättningar, tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om bl.a. när den intagne friges, om den intagne rymmer eller fritas eller om den intagne uteblir efter permission (35 § fängelseförordningen [2010:2010]). Sådan infor- mation ska även lämnas till målsäganden när det gäller en häktad person (27 § häktesförordningen [2010:2011]). När det gäller frigivning av an- hållna finns däremot ingen lagreglerad skyldighet att informera målsäg- anden men detta torde i praktiken ofta ske ändå. Om en gripen, anhållen eller häktad person avviker ska dock målsäganden underrättas om det be- hövs (13 c § förundersökningskungörelsen). Beträffande övriga punkter uppfylls kraven i punkten c genom rätte- gångsbalkens regler, kraven i punkten d genom lagen om målsägandebi- träde, lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn, reglerna om stödperson i 20 kap. 15 § och ansvar enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453). Vidare ger 35 kap. 12 § och 43 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) det skydd som krävs i punkt e, medan lagen (1988:688) om kontaktförbud samt polislagens (1984:387) regler om personsäkerhetsprogram tillgodoser kraven enligt punkten f samt tillgodoser bestämmelserna om s.k. medhör- ning i 36 kap. 18 § och 37 kap. 3 § kraven enligt punkt g. Artikel 31.2 gäller brottsoffers rätt till information om relevanta rätts- liga och administrativa förfaranden. För svensk del kan bestämmelsen sägas ha en betydelse för en målsägandes möjlighet att föra talan om en- skilt anspråk i anledning av brott och om möjligheterna att få ersättning enligt brottsskadelagen (1978:413). Sådan information ska regelmässigt lämnas i samband med förundersökningen (13 a § förundersöknings- kungörelsen). Enligt artikel 31.3 ska varje part säkerställa att brottsoffer har tillgång till juridiskt biträde. När förundersökning inletts ska målsägandebiträde förordnas i mål om bl.a. brott enligt 6 kap. om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde (1 § lagen om målsägandebiträde). Biträdet ska ta tillvara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Målsägandebiträdet ska också bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i an- ledning av brottet om inte detta görs av åklagaren. I artikel 31.4 tas den situationen upp när personer med föräldraansvar inte kan företräda barnet i det straffrättsliga förfarandet på grund av en intressekonflikt. För situationer av detta slag är lagen om särskild före- trädare för barn tillämplig. En särskild företrädare för barn ska förordnas om det finns anledning att anta att ett brott som kan föranleda fängelse har begåtts mot någon som är och en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet eller det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt (1 §). Om det antas vara nödvändigt för att barnets rätt ska kunna tas tillvara finns även möjlighet för dom- stolen att fatta intermistiskt beslut utan att höra barnets vårdnadshavare (6 §). Enligt artikel 31.5 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att ge grupper, stiftelser, föreningar, statliga eller 2012/13:111 icke-statliga organisationer möjlighet att hjälpa och stödja offer för brott enligt konventionen. Detta sker i främst genom statsbidrag och bidrag från kommunerna till ideella organisationer. Vidare finns ett samarbete kring vittnesstödsverksamhet mellan , , de enskilda domstolarna, och de ideella organisationer, främst brottsofferjourer, som bedriver verksamheten lokalt. Enligt artikel 31.6 ska varje part säkerställa att den information som ges till brottsoffer tillhandahålls på ett sätt som är anpassat till deras ålder och mognad samt på ett språk som de förstår. Brottsoffer anses i ha rätt till kostnadsfri tolkning under brottmålsförfarandet (se t.ex. JO 1999/2000:127). Rätten till tolkning gäller vid polisanmälan, under förundersökningen och under rättegången. Brottsoffren har även rätt till behövlig översättning. Under brottmålsförfarandet ges också brottsoffren information om sina rättigheter, antingen i skrift eller genom tolkning på ett språk de kan förstå. De relevanta bestämmelserna finns i förvaltnings- lagen (1986:223) och . Därutöver kan också nämnas att tagit fram allmän information till brottsoffer på de tio vanligaste språken i . Dessutom har Brottsoffer- myndigheten tagit fram en särskild informationsfolder för unga brotts- offer. Vidare har en hemsida, Rättegångsskolan, som på ett enkelt och överskådligt sätt informerar om hur en rättegång går till, vanliga reaktioner efter brott och möjligheten till ekonomisk kompensation. Till Rättegångsskolan finns även en lärarhandledning och den går utmärkt att använda t.ex. vid utbildning av ideellt verksamma stödpersoner, i grund- och gymnasieskolan och vid universiteten. Brå har också skapat webbplatsen angående fakta om brott för ungdomar. Sammantaget gör regeringen bedömningen att lever upp till de åtaganden som konventionen föreskriver i artikel 31. Väckande av talan (artikel 32) Enligt artikel 32 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att utredningar av eller åtal för brott enligt konventionen inte ska vara beroende av brottsoffrets anmälan eller angivelse och att förfarandet kan fortsätta även om anmälan tas tillbaka. I ska förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att brott har förövats (23 kap. 1 § RB). Vidare hör de brott som omfattas av konventionen enligt svensk rätt till brott under allmänt åtal och kräver inte angivelse av målsäganden. Det är därför möjligt att genomföra en förundersökning och att väcka åtal för ett brott även om målsäganden inte längre medverkar i utredningen. Regeringen gör därför bedömningen att uppfyller åtagandena i artikel 32. Preskription (artikel 33) Enligt artikel 33 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att de brott som avses i artikel 18, 19.1.ab, och artikel 21.1.ab kan åtalas under en tillräckligt lång tidsperiod efter det att brottsoffret har uppnått myndighetsålder och som Prop.