prop · H003148 · 2013-04-16 00:00:00 — Enligt artikel 14.1 c ska innehavare av EU-blåkort åtnjuta likabehandling med medborgarna i den medlemsstat där EU-blåkortet utfärdats när det gäller utbildning och yrkesutbildning. Innehavare av EU-blåkort ska också enligt artikel 14.1 e åtnjuta likabehandling med landets medborgare när det gäller bestämmelser i den nationella lagstiftningen om de grenar av social trygghet som definieras i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Denna förordning har ersatts av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. En gren av social trygghet som omfattas av förordning 1408/71 är familjeförmåner. Studiehjälp i form av studiebidrag och extra tillägg enligt studie- stödslagen (1999:1395) är sådana familjeförmåner som omfattas av förordningen. Studiemedel och inackorderingstillägget inom studie- hjälpen betraktas däremot EU-rättsligt som sociala förmåner och omfattas inte av nämnda förordning. Begränsning av rätten till likabehandling Blåkortsdirektivet tillåter medlemsstaterna att i viss utsträckning begränsa rätten till likabehandling. Enligt artikel 14.2 får den berörda medlemsstaten när det gäller bestämmelserna i artiklarna 14.1 c och begränsa rätten till likabehandling i fråga om stipendier, studiemedel eller andra bidrag och lån avseende sekundärutbildning och högre utbildning samt yrkesutbildning och förfaranden för att erhålla bostad. När det gäller artikel 14.1 c anges att det kan krävas särskilda förutsättningar enligt nationell lagstiftning för tillträde till universitets- studier och eftergymnasial utbildning. Vidare anges att den berörda medlemsstaten får begränsa likabehandlingen till fall där den registrerade eller stadigvarande hemvisten för en innehavare av ett EU-blåkort, eller för den familjemedlem för vilken han eller hon ansöker om förmåner, befinner sig inom den berörda medlemsstatens territorium. De svenska studiestödsförfattningarna bygger i stor utsträckning på bestämmelser om medborgarskap. Vissa grupper av utländska medborgare jämställs emellertid med svenska medborgare, om de kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner eller familjeförmåner från , avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller gemenskapens och medlemsstaternas avtal med . Detta regleras i 1 kap. 47 §§ studiestödslagen. För att genomföra blåkortsdirektivet bör den som har ett EU-blåkort utfärdat av och som kan härleda rättigheter i fråga om sociala förmåner från , jämställas med svenska medborgare när det gäller rätt till studiestöd enligt studiestödslagen, dvs. i fråga om såväl studiemedel som studiehjälp. En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i studiestödslagen. Med en hänvisning till 6 a kap. 1 § utlännings- lagen (2005:716) framgår att det är fråga om EU-blåkort utfärdade i . Den som har EU-blåkort får då samma rätt till studiestöd som utländska medborgare med ställning som varaktigt bosatt i . Med hänsyn till att EU-blåkort ska beviljas endast för högkvalificerade anställningar kommer det knappast i praktiken att bli aktuellt med studiehjälp till dem som har EU-blåkort. Studiehjälp ges i främst till ungdomar i gymnasieskolan. För studiemedel gäller vidare generellt att det bara får lämnas om den studerandes inkomst inte är högre än ett visst belopp, det s.k. fribeloppet. När det gäller familjemedlemmar till den som har ett EU-blåkort i bör de som kan härleda rättigheter i fråga om familjeförmåner från jämställas med svenska medborgare när det gäller rätt till de delar av studiestödet som enligt rådets förordning (EEG) nr 1408/71 definieras som familjeförmåner, dvs. studiehjälp i form av studiebidrag och extra tillägg. Vilka familjemedlemmar som kan komma i fråga för ett uppehållstillstånd på grund av anknytning till innehavare av EU-blåkort behandlas i avsnitt 10.2. I likhet med vad som gäller för familje- medlemmar till vissa gästforskare enligt 1 kap. 7 § studiestödslagen bör det för likabehandling krävas att familjemedlemmar till innehavare av EU-blåkort själva har uppehållstillstånd i . En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i studiestödslagen. Rätten till likabehandling för dem som har EU-blåkort och deras familjemedlemmar i fråga om studiestöd bör begränsas till att gälla inom territoriet, dvs. till stöd vid studier i . 2012/13:148 för tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatta i (jfr prop. 2005/06:134 s. 27 f.). Möjligheten enligt artikel 14.2 att begränsa likabehandlingen i detta avseende bör således utnyttjas. Bestämmelser om att likabehandlingen i fråga om studiestöd endast ska gälla för studier i bör tas in i studiestödslagen. Vidare bör tas in en bestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter i anslutning till bestämmelserna om studiestöd till den som har EU-blåkort och om studiehjälp till familjemedlem till den som har EU-blåkort. I samband med att det nu föreslås att bestämmelserna i 1 kap. studie- stödslagen byggs ut så föreslås också vissa ändringar av redaktionell karaktär. Bestämmelserna i nuvarande 1 kap. 47 §§, som anger att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter i anslutning till paragraferna och som hänvisar till ytterligare bestämmelser i lagen, föreslås samlas i två nya paragrafer. Någon ändring av 1 kap. 4 § första stycket, såsom föreslogs i promemorian, föreslås dock inte då en sådan i enlighet med vad CSN har anfört kan innebära en begränsning som inte är avsedd. Regeringens förslag: Den som har EU-blåkort ska likställas med en svensk medborgare när det gäller beräkning av försäkringstid för sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning enligt socialförsäkringsbalken. Detta ska även gälla hans eller hennes familjemedlemmar om de har uppehållstillstånd i . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 14.1 e ska innehavare av EU-blåkort åtnjuta likabehandling med svenska medborgare vad avser bestämmelser i nationell lagstiftning avseende de grenar av social trygghet som definieras i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av system för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familje- medlemmar flyttar inom gemenskapen. Vidare anges att de särskilda bestämmelserna i bilagan till förordning (EG) nr 859/2003 ska tillämpas, vilket innebär att det i förhållande till och finns vissa begränsningar avseende rätt till familjeförmåner för vissa tredjelands- medborgare. Förordning (EEG) nr 1408/71 har ersatts av Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. Förordning (EG) nr 859/2003 har ersatts av och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgar- Prop. 2012/13:148 skap inte omfattas av dessa förordningar. Svensk lagstiftning avseende social trygghet är i princip neutral i förhållande till medborgarskap. På ett område görs dock fortfarande en åtskillnad mellan svenska och utländska medborgare. I 35 kap. 16 § socialförsäkringsbalken, förkortad SFB, finns det ett krav på viss bosättningstid i vid beräkning av försäkringstid för rätt till sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning för dem vars försäkringsfall inträffat innan det år de fyllde . Sjuk- och aktivitetsersättning infördes och ingår i sjuk- försäkringen. Dessa förmåner ersatte förtidspension och sjukbidrag som var en del av pensionssystemet. Sjukersättning lämnas till försäkrade i åldrarna , medan aktivitetsersättning ges till försäkrade . Förmånen består dels av en inkomstrelaterad del, dels av en garantidel som är en bosättningsbaserad försäkring. Garantidelen (sjuk- eller aktivitetsersättning i form av garantiersättning) utges till försäkrade som saknar eller har låg inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning. Rätten till garantiersättning och dess storlek är beroende av försäkringstid. Det krävs försäkringstid i . Den som har kortare försäkringstid än får förmånen utbetald i förhållande till antalet försäkringsår. För att en person ska ha rätt till sjuk- eller aktivitetsersättning i form av garantiersättning krävs normalt att personen ska vara försäkrad både vid försäkringsfallet och . Personer som bosätter sig i efter det att de blivit arbetsoförmögna på grund av sjukdom eller funktionshinder har alltså inte rätt till garantiersättning. Undantag från kravet på att vara försäkrad vid försäkringsfallet görs enligt 35 kap. 1416 §§ SFB för personer vars försäkringsfall har inträffat innan det år de fyllde . Anledningen till att en särskild beräkningsmetod används för denna grupp är att grundregeln annars skulle innebära för stora begränsningar för dessa att tillgodoräkna sig försäkringstid. Undantaget skiljer sig dock mellan svenska och utländska medborgare. För att undantagsregeln ska tillämpas på utländska medborgare, måste de ha varit bosatta i . Regeringen bedömde att kravet på likabehandling fordrade författningsändringar vid genomförandet av EU-direktivet om varaktigt bosatta och gästforskardirektivet (prop. 2005/06:159 s. 29 ff. respektive prop. 2007/08:74 s. 45 ff.). För att åstadkomma likabehandling gjordes ändringar i då gällande 9 kap. 7 § lagen om allmän försäkring (nuvarande 35 kap. 17 § SFB). Ändringarna innebar att en utländsk medborgare med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat med uppehållstillstånd i ska likställas med en svensk medborgare när det gäller försäkringstid för garantiersättning när försäkringsfallet har inträffat innan det år han eller hon fyllde . Motsvarande gäller för gästforskare och hans eller hennes familjemedlem med uppehållstillstånd i . 2012/13:148 Ändring i socialförsäkringsbalken Den ordning som beskrivs ovan är inte tillräcklig för det nu aktuella kravet på likabehandling av dem som har EU-blåkort och deras familje- medlemmar med svenska medborgare när det gäller socialförsäkrings- förmåner. För att uppfylla blåkortsdirektivets krav om likabehandling vad gäller social trygghet bör ett tillägg tas in i 35 kap. 17 § SFB med innebörd att en utlänning som har EU-blåkort samt hans eller hennes familje- medlemmar med uppehållstillstånd i likställs med svenska medborgare när det gäller beräkning av försäkringstid vid garanti- ersättning. Regeringens bedömning: Blåkortsdirektivets krav på likabehandling i fråga om rätt till intjänade inkomstrelaterade lagstadgade pensioner tillgodoses genom gällande rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända instämmer i den bedömning som görs i promemorian att kravet på likabehandling i fråga om lagstadgade pensioner tillgodoses av gällande rätt och att det därför inte krävs några förändringar i socialförsäkringsbalken eller annan svensk lagstiftning. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 14.1 f ska en innehavare av EU-blåkort åtnjuta likabehandling med svenska medborgare i fråga om utbetalning av intjänade inkomstrelaterade avtalsenliga pensioner som utbetalas på grund av ålderdom till den ersättningsnivå som tillämpas enligt lagstiftningen i gäldenärs- medlemsstaten eller gäldenärsmedlemsstaterna vid flytt till ett tredjeland. Vid förhandlingen av blåkortsdirektivet användes den engelska texten som gemensam förhandlingstext. Av den texten framgår att den som har EU-blåkort ska åtnjuta likabehandling i fråga om utbetalning av income-related acquired statutory pensions vid vistelse i tredje land. Denna terminologi bedöms motsvara intjänade inkomstrelaterade lagstadgade pensioner och inte intjänade inkomstrelaterade avtalsenliga pensioner. Begreppet översätts på sådant sätt t.ex. i förordning (EG) nr 883/2004. Begreppet intjänade inkomstrelaterade lagstadgade pensioner bedöms i den svenska lagstiftningen motsvara inkomstgrundad ålderspension och inkomstgrundad efterlevandepension men inte garantipension och garantipension till omställningspension. Inkomstgrundad ålderspension och inkomstgrundad efterlevandepension kan betalas ut vid vistelse utanför så länge rätten till förmånen består (6 kap. 16 § socialförsäkringsbalken). Bestämmelsen är inte beroende på svenskt medborgarskap. Direktivets krav på likabehandling i fråga om tillgång till pensioner tillgodoses således av gällande rätt. Regeringens bedömning: Blåkortsdirektivets krav på likabehandling i fråga om tillgång till varor och tjänster tillgodoses genom gällande rätt. Möjligheten att begränsa rätten till likabehandling när det gäller förfaranden för att få bostad bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel ska inne- havare av EU-blåkort åtnjuta likabehandling med svenska medborgare i fråga om tillgång till varor och tjänster och leveranser av allmänt tillgängliga varor och tjänster, inbegripet förfaranden för att erhålla bostad, samt informations- och rådgivningstjänster som tillhandahålls av arbetsförmedlingar. När det gäller punkten anges i artikel 14.2 att likabehandlingen inte ska påverka avtalsfriheten i enlighet med unionslagstiftningen och nationell lagstiftning. I artikel 14.2 anges vidare att medlemsstaterna får begränsa rätten till likabehandling när det gäller förfaranden för att erhålla bostad. Utländska arbetstagare som lagligen vistas i ska likabehandlas med svenska medborgare i fråga om tillgång till varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten. Om den som har EU-blåkort på något sätt skulle särbehandlas i detta avseende kan fråga om diskriminering före- ligger uppkomma. Enligt 2 kap. 9 § diskrimineringslagen är diskrimine- ring av arbetssökande och arbetstagare förbjuden i fråga om arbets- marknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag. Av 2 kap. 12 § samma lag följer att diskriminering är förbjuden för den som utanför privat- och familjelivet tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder till allmänheten. Det finns inga begränsningar på grund av medborgarskap för att få tillgång till sådana varor och tjänster som avses i artikel , förfaranden för att få bostäder eller för att ta del av arbetsförmedlingars tjänster. Blåkortsdirektivets bestämmelse om att den som har EU-blåkort ska likabehandlas med svenska medborgare i fråga om tillgång till varor och tjänster m.m. tillgodoses således av gällande rätt. Möjligheten enligt artikel 14.2 att begränsa likabehandlingen i fråga om förfaranden att få bostad bör inte utnyttjas. 11.9Fri tillgång till medlemsstatens territorium Regeringens bedömning: Blåkortsdirektivets krav på likabehandling i fråga om fri tillgång till territoriet tillgodoses genom gällande rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 14.1 h ska innehavare av EU-blåkort åtnjuta likabehandling med svenska 2012/13:148 medborgare i fråga om fri tillgång till hela den berörda medlemsstatens territorium, med de begränsningar som föreskrivs i den nationella lagstiftningen. Varje svensk medborgare är enligt 2 kap. 8 § RF gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande och även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det. Om inte annat följer av särskilda föreskrifter i lag är utlänningar här i riket likställda med svenska medborgare i fråga om bl.a. skyddet mot frihetsberövande, däremot inte i fråga om andra begränsningar i rörelsefriheten. Av bestämmelsen i artikel 2.1 i fjärde tilläggsprotokollet till Europa- konventionen, som gäller som svensk lag, har emellertid var och en som befinner sig lagligen inom rikets territorium rätt att fritt röra sig där och att fritt välja sin bosättningsort. Rätten till rörelsefrihet är dock ingen absolut rättighet. Den får inskränkas, men sådana inskränkningar får göras bara om de är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till vissa närmare angivna intressen bl.a. statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, och de måste vara angivna i lag (artikel 2.3). Blåkortsdirektivets bestämmelse om likabehandling i fråga om fri tillgång till territoriet, med de begränsningar som får föreskrivas i nationell lagstiftning, tillgodoses av gällande rätt. 2005/06:77). I artikel 4.1 i direktivet om varaktigt bosatta krävs laglig och oavbruten vistelse på en medlemsstats territorium för att en utlänning ska kunna beviljas ställning som varaktigt bosatt. Enligt artikel 16.2 i blåkortsdirektivet ska innehavare av EU-blåkort få lägga samman vistelseperioder i olika medlemsstater för att kunna uppfylla kravet på vistelseperiodens längd. För att beviljas ställning som varaktigt bosatt i ska således sökanden ha vistats inom Europeiska unionens medlemsstaters territorier utan avbrott under och haft EU-blåkort i en eller flera medlemsstater (artikel 16.2 a). Av den angivna tidsperioden ska sökanden dessutom räknat från tiden för ansökan ha vistats här i landet med ett EU-blåkort utfärdat av (artikel 16.2 b). Vistelse utanför Europeiska unionen än i följd och inte mer än arton månader sammanlagt ska inte anses utgöra avbrott i vistelsen (artikel 16.3). De bestämmelser som föranleds av blåkortsdirektivet i denna del bör föras in i 5 a kap. UtlL som reglerar förutsättningar för att beviljas ställning som varaktigt bosatt i och återkallelse av sådan ställning. Den möjlighet som anges i artikel 16.5 att begränsa den tidsperiod som den berörda tredjelandsmedborgaren får vistas utanför den Europeiska unionens medlemsstaters territorier till att endast gälla fall då utlänningen kan bevisa att han eller hon återvänt till sitt ursprungsland för att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare, utföra volontärarbete eller studera, bör inte utnyttjas för svensk del. Blåkortsdirektivets artikel 16.2 om sammanläggning av vistelseperioder ska läsas tillsammans med artikel 18.1 där det anges att innehavare av EU-blåkort efter arton månaders laglig vistelse i den första medlems- staten får flytta till en andra medlemsstat. Om den lagliga vistelsen i den första medlemsstaten varat ska innehavaren av EU-blåkort medges rätt att lägga samman vistelseperioderna i de olika medlemsstaterna för att uppfylla kravet vistelse inom unionen för att komma i fråga för ställning som varaktigt bosatt. Anledningen till att det uppställs ett krav på en viss tids laglig vistelse i en medlemsstat när det gäller sammanläggning av olika vistelseperioder är att förhindra missbruk av systemet med EU-blåkort och den rörlighet inom unionen som ett sådant tillstånd medger. Om vistelsetiden i den första medlemsstaten understiger arton månaders laglig vistelse ska den andra medlemsstaten pröva ansökan om EU-blåkort som om den avsåg den första inresan på medlemsstaternas territorier och då också beakta de krav på familjeåterförening som följer av artikel 15 i blåkortsdirektivet. Vid laglig vistelse med stöd av ett EU-blåkort i den första medlemsstaten som överstiger arton månader får utlänningen flytta till en annan medlemsstat och hans eller hennes familjemedlemmar ska ges tillstånd att följa med eller ansluta sig till honom eller henne i den andra medlemsstaten, se vidare avsnitt 13.1 och14.1. Vid prövning av ansökan om ställning som varaktigt bosatt för utlänning som haft EU-blåkort bör således säkerställas att vistelser i andra EU-stater överstiger arton månader om de ska få tillgodoräknas för att uppnå kravet vistelse inom unionen. Av artikel 16.6 framgår att artiklarna 14.1 f om likabehandling avseende utbetalning av pensioner och artikel 15 om familjeåterförening i tillämpliga fall ska fortsätta att gälla även efter det att den som haft EU- blåkort erhållit ställning som varaktigt bosatt. I avsnitt 11.7 görs bedömningen att kravet på likabehandling avseende pensions- utbetalningar för dem som har EU-blåkort tillgodoses genom gällande rätt. Att utlänningen i fråga erhållit ställning som varaktigt bosatt medför ingen annan bedömning. När det gäller familjeåterförening till en utlänning som beviljats ställning som varaktigt bosatt i blir utlänningslagens vanliga bestämmelser om uppehållstillstånd på grund av anknytning i 5 kap. 3 och 3 a §§ UtlL tillämpliga. I avsnitt 10.3 föreslås att familje- medlemmar till den som beviljas ställning som varaktigt bosatt i och som då också beviljas permanent uppehållstillstånd enligt 5 kap. 2 a § UtlL får ansöka om uppehållstillstånd efter inresan i landet. Om familjemedlemmarna vistas tillsammans med den som haft EU-blåkort i kan dessa således ansöka om uppehållstillstånd under vistelsen här. Blåkortsdirektivets artikel 16.6 tillgodoses således av gällande rätt och lagda förslag. Regeringens förslag: Ställning som varaktigt bosatt i ska återkallas för den som haft EU-blåkort om han eller hon vistats utanför Europeiska unionens medlemsstaters territorier i följd. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: EU-direktivet om varaktigt bosatta föreskriver att vistelse utanför Europeiska unionens medlemsstaters territorier i följd ska ligga till grund för återkallelse av ställning som varaktigt bosatt. En sådan återkallelsegrund återfinns i 5 a kap. 5 § 4 UtlL. Blåkortsdirektivets artikel 16.4 föreskriver att tidsperioden om tolv månaders frånvaro från unionens territorium ska utsträckas till att gälla för den som haft EU-blåkort och beviljats ställning som varaktigt bosatt. En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i 5 a kap. 5 § UtlL. 12.3Uppehållstillstånd som varaktigt bosatt Regeringens bedömning: Blåkortsdirektivets krav att uppehållstillstånd till den som haft EU-blåkort och beviljats ställning som varaktigt bosatt ska utfärdas i enlighet med EG-förordning 1030/2002 tillgodoses genom gällande rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 17 ska innehavare av EU-blåkort som uppfyller villkoren för att beviljas ställning som varaktigt bosatt i unionen få ett uppehållstillstånd i enlighet med den enhetliga utformning som anges i EG-förordningen 1030/2002. Av handlingen ska framgå att personen är en före detta innehavare av EU-blåkort. Av 4 kap. 19 a § UtlF framgår att ett EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta ska utfärdas för den som beviljats ställning som varaktigt bosatt i . Av 4 kap. 22 § UtlF framgår vidare att bevis om uppehållstillstånd ska utformas i form av en sådan handling som avses i rådets förordning (EG) nr 1030/2002 (uppehållstillståndskort) (se avsnitt 9.10). Blåkortsdirektivets krav i denna del är därmed uppfyllt. Det framgår dock inte att det av handlingen ska framgå att personen tidigare haft EU-blåkort. En sådan bestämmelse bör tas in på förordningsnivå. Regeringens förslag: En utlänning som med stöd av ett EU-blåkort vistats i en annan EU-stat får ansöka om och beviljas ett EU-blåkort efter inresan till , om ansökan ges in senast efter inresan i landet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: Enligt artiklarna 18.118.3 får en innehavare av EU-blåkort och hans eller hennes familjemedlemmar efter arton månaders laglig vistelse i en medlemsstat flytta till en annan medlemsstat i syfte att ta en högkvalificerad anställning där. Ansökan om EU-blåkort får antingen göras när innehavaren av EU-blåkort fortfarande vistas på den första medlemsstatens territorium eller senast efter inresan i den andra medlemsstaten.