prop · H003191 · 2013-09-12 00:00:00 — Det är viktigt att utvidga det internationella samarbetet kring de stora rovdjuren. Den samverkan på politisk nivå som inletts mellan , , och bör fortsätta och fördjupas. Eftersom Sve- rige och delar ansvaret för de skandinaviska rovdjurspopulationer- na, bör samverkan med leda till ytterligare gemensamma strategier för förvaltningen. På myndighetsnivå finns ett betydande samarbete mellan framför allt och när det gäller information och erfarenhetsutbyte. Som exempel kan nämnas kontakter på myndighetsnivå inför beslut om jakt, samarbete när det gäller föreskrifter för inventering, publicering av årliga inventeringsrapporter samt informationsmöten mellan länderna. Även inom forskningen och inventeringsverksamheten pågår ett utvecklat sam- arbete, särskilt mellan och och i ökad utsträckning även med . Kunskaperna om de stora rovdjuren har därigenom ökat på ett sätt som väcker internationell uppmärksamhet. pågår ett samarbete mellan och om genetisk förstärkning av den skandinaviska vargstammen. Ryska djurparksvalpar har tagits in i svenska djurparker för att utgöra avelsdjur för de valpar som planerar sättas ut hos svenska vargpar. Samarbetet kring rovdjursförvaltningen på myndighetsnivå i , , och bör utvecklas vidare. Genomförandet av EU-lagstiftningen och uppfyllandet av internationella åtaganden Förslagen i denna proposition med det nya övergripande och långsikti- ga målet för rovdjurspolitiken att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas, och de nya målen med referensvärden för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn kommer att underlätta tillämp- ningen och därmed genomförandet av art- och habitatdirektivet och få- geldirektivet i och uppfyllandet av internationella åtag- anden i bl.a. och konventionen om biologisk mångfald. Miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv innebär att den biologiska mångfalden ska bevaras och nyttjas på ett hållbart sätt, för nuvarande och framtida generationer. Miljökvalitetsmålet innebär vidare att arternas livsmiljöer och ekosystemen samt deras funktioner och processer ska värnas, att arter ska kunna fortleva i långsiktigt livskraftiga bestånd med tillräcklig genetisk variation och att människor ska ha tillgång till en god natur- och kulturmiljö med rik biologisk mångfald som grund för hälsa, livskvalitet och välfärd. Miljökvalitetsmålet har preciserats bl.a. så att bevarandestatusen för i naturligt förekommande arter ska vara gynnsam, och för hotade arter ska statusen vara förbättrad samt att till- räcklig genetisk variation är bibehållen inom och mellan populationer. Förslagen i denna proposition med det nya övergripande och lång- siktiga målet för rovdjurspolitiken och de nya målen för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn bedöms öka möjligheterna för att nå miljökvalitets- målet Ett rikt växt- och djurliv. Förslagen bedöms även ge positiva effek- ter för miljökvalitetsmålen Levande skogar, Storslagen fjällmiljö och Ett Det är främst länsstyrelsernas och arbete som kommer att beröras av förslagen och bedömningarna i denna proposition. övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är moderniserat och omfattar nu begreppet gynnsam bevarandestatus. bär ingen förändring av myndigheternas arbete eftersom det tidigare må- let hade i stort samma betydelse. De nya målen för varg innebär att koncentrationen minskas där den är som tätast, förekomsten i renskötselområdet och i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel och skärgårdar ska i huvudsak begränsas till områden där den gör minst skada. Målen medför att myndigheterna kommer att arbeta mer koncentrerat med frågan om den regionala förekomsten av 2012/13:191 Förslaget att utöka delegationen av beslutanderätten till avseende skyddsjakt och licensjakt innebär att länsstyrelserna får ett ut- ökat ansvar för förvaltningen av de stora rovdjuren. Det innebär ett ökat arbete, bl.a. med fattande av beslut och samordning mellan länen. Men ett utökat regionaliserat beslutsfattandet innebär även ett minskat arbete eftersom beslut om skyddsjakt kan fattas snabbare vilket bör minska ska- dorna och därmed minskat behov av t.ex. besiktning och annan fältverk- samhet. Dagens arbete med samråds- och remissförfarande mellan läns- styrelserna och vid utformande av beslut om jakt kommer troligen att minska. Förslaget att toleransnivån för skador på ren av stora rovdjur ska vara maximalt räknat på samebyns faktiska renantal innebär att framför allt och får ett mål att inrikta sitt arbete på bl.a. rovdjursförvaltning, skadeförebyggande åtgärder samt licens- och skyddsjakt. Intresset för rovdjursfrågorna är stort bland allmänheten. Uppfattningen om stora rovdjur är många och värdet av att ha livskraftiga rovdjursstam- mar är viktig för de flesta människor i . har i modern tid aldrig haft så stora rovdjursstammar som . ställer detta krav på att utforma en politik som möjliggör en god förvaltning av stora rovdjur, som tillgodoser en bra balans mellan förslaget till nytt övergrip- ande och långsiktigt mål för rovdjurspolitiken att uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus för stora rovdjuren och tar hänsyn till de män- niskor som lever och verkar i rovdjurstäta områden. Skadesituationen i landet kommer sannolikt att förbättras när en adaptiv förvaltning avseen- de stora rovdjur införs och görs tydlig för allmänheten och näringarna genom nationella och regionala förvaltningsplaner där mål och åtgärder presenteras och följs upp. Förslagen till nya mål för varg innebär att koncentrationen minskas där den är som tätast, förekomsten i renskötselområdet och i områden med fäbodbruk, intensiv fårskötsel och skärgårdar ska i huvudsak begränsas till områden där den gör minst skada. Målen medför en minskning av koncentrationen av varg där den är som störst och därmed mindre negativ påverkan på de människor som där känner sig drabbade. Förslaget att toleransnivån för skador på ren av stora rovdjur ska vara maximalt räknat på samebyns faktiska renantal innebär att skadorna i renskötseln behöver minska genom skadeförebyggande åtgär- der och jakt. De kostnader som föranleds av regeringens förslag och bedömningar i denna proposition finansieras inom befintliga anslagsramar på statsbud- geten, framför allt inom anslag 1:3 åtgärder för värdefull natur (UO 20) och anslag 1:8 Ersättning för viltskador (UO 23). På regeringens förslag beslutade i budgetpropositionen (prop. 2012/13:1) att öka anslaget 1:3 med 2013 och med 20 miljoner kro- nor för ökade kostnader inom rovdjursförvaltningen. Sammanfattning av delbetänkande Rovdjurens bevarandestatus (SOU 2011:37) redovisar i detta delbetänkande bedömningar om populationerna av varg, björn, järv och lodjur har uppnått gynnsam bevarandestatus i enlighet med vad som anges i art- och habitatdirektivet. Utredningen har utgått från EU:s riktlinjer för förvaltning av stora rov- djur på populationsnivå och EU:s riktlinjer för bedömning och rapport- ering enligt art- och habitatdirektivets artikel 17. Utredningens bedömningar av bevarandestatusen är biologiskt och Utredningen har lagt tonvikt på behovet av gen- etisk variation för långsiktig livskraftighet. För att bedöma vargens beva- randestatus har en grupp av internationella forskare på utredningens upp- drag utvärderat och prövat de olika bedömningar som svenska forskare tidigare gjort av vargens genetiska status. Utredningen har tagit hänsyn till att de fyra rovdjursarterna förekommer i gränsöverskridande popula- tioner som sträcker sig åtminstone över . Enligt riktlinjerna ska referensvärden anges för populationsstorlek och Referensvärdet för populationsstorlek är det minsta antal individer som på lång sikt garanterar populationens livskraftighet. Referensvärdet för utbredningsområde är det område som krävs för att arten ska kunna uppnå gynnsam bevarandestatus. Vargens bevarandestatus är inte gynnsam i , trots att antalet vargar stadigt ökat de senaste tre decennierna. Baserat på inventeringar i fält uppskattades det skandinaviska vargbeståndet /10 bestå av mellan 252 och 291 individer. Siffrorna anger beståndets storlek före Det avgörande skälet till att vargen inte har en gynnsam bevarande- status är den mycket höga inavelsgraden i det nästan helt isolerade skan- Detta behöver åtgärdas i ett första steg. döms vara allvarligt men möjligt att förbättra. Målsättningen bör vara att minska inavelsgraden från dagens till . dinaviska vargbeståndets genetiska utbyte med östliga vargbestånd måste förbättras för att en gynnsam bevarandestatus ska kunna uppnås. andra steg, när inavelsgraden har sänkts, bör det skandinaviska varg- beståndet öka i storlek. Det är nödvändigt för att sänkningen av inavels- graden ska bli bestående och inte alltför mycket genetisk variation ska Ett provisoriskt referensvärde för den svenska delen av det skandinaviska vargbeståndet bör anges till 450 vargar. av de åtgärder som planeras för att öka genflödet och med ökad kun- skap finns det anledning att göra en ny bedömning inför nästa rapport- Björnens bevarandestatus i är gynnsam. , men ligger troligen lägre nu på grund av ett större jaktuttag. Enligt de senaste beräkningarna finns det 2012/13:191 cirka 3 300 björnar i . Referensvärdet för den svenska delen av Bilaga 1 den skandinaviska björnpopulationen bör anges till 1 800 individer. Det finns uppgifter om invandrande hanar till den skandinaviska populatio- nen österifrån, men det är inte känt i vilken omfattning detta sker och om det har någon effekt. Med dagens populationsstorlek gör utredningen bedömningen att förbindelsen med andra populationer är av mindre bety- Järvens bevarandestatus i är inte gynnsam efter- som populationsstorleken inte når upp till referensvärdet. Beståndet visar dock på god tillväxt och utbredningen ökar. Förutsättningar finns för järven att nå gynnsam bevarandestatus inom en relativt snar framtid. Det har registrerats i genomsnitt 104 föryng- ringar , vilket motsvarar cirka 650 individer. Referensvärdet för den svenska delen av den skandinaviska järvpopulationen bör anges till 850 individer. På lång sikt kan förbindelsen med östliga populationer vara viktig för att säkerställa tillförsel av ny genetisk variation. Lodjurets bevarandestatus i är gynnsam. Populationen visar en stabil trend över . visar lodjurspopulationen på en stabil ökning med vissa regionala variationer, främst på grund av jakt. har 250 lodjursfamiljegrupper, motsvarande 1 500 individer. Referensvärdet för den svenska delen av populationen bör anges till 1 200 individer. Genetiskt sett har lodjuret en god status, med mycket få tecken på inavel. Genflödet underlättas av att lodjuren kan röra sig fritt inom hela och . Tillförlitliga inventeringar och övervakningsprogram behövs för att kunna följa rovdjurens utveckling och bedöma deras bevarandestatus samt för beslut om jakt och andra förvaltningsåtgärder. Generellt håller de svenska inventeringarna av rovdjuren hög kvalitet, men det finns brister i kvalitetssäkringen på nationell nivå. Tillsynen av att rovdjurs- inventeringarna sker enligt utfärdade föreskrifter och allmänna råd måste stärkas. Regeringen bör ta initiativ till regelbundna möten mellan rovdjurs- ansvariga statssekreterare i , och . Samverkan bör stödjas av en övergripande politisk överenskommelse mellan länderna och innefatta både inventerings- och förvaltningsfrågor. Ambitionen bör vara att även inkludera i samverkan. Förteckning över remissinstanserna till Rovdjurens bevarandestatus (SOU 2011:37) , , , Skogsstyrel- sen, , , Statens veterinärmedi- cinska anstalt, Statskontoret, , länsstyrelserna i , , , , , , , Kal- mar, , , , , , Upp- sala, , , , , , och , , universitet, , , Art- databanken, Skandinaviska vargforskningsprojektet , Skandina- viska björnforskningsprojektet, Skandinaviska järvforskningsprojektet, , Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald, , Föreningen are, , , Sveri- ges hembygdsförbund, Hela ska leva!, Kommuner och Landsting, , , , , Förbundet , , , , , Djurens rätt, Djurskyddet i , , , , Rovdjurscentret de 5 stora, Rovdjurscentrum i , , Svenska kennel- klubben, , Svenskt friluftsliv, Svenska eko- turismföreningen, , Viltskadecenter, Världs- naturfonden, i , Direktoratet för naturförvalt- ning i , Jord- och skogsbruksministeriet i . Sammanfattning av slutbetänkande Mål för rovdjuren (SOU 2012:22) Det finns ett brett stöd för att ska bevara och hysa livskraftiga stammar av björn, järv, lodjur och varg. har slagit fast att rov- djuren långsiktigt ska finnas kvar i den svenska faunan. kan rovdjuren orsaka betydande ekonomisk skada och på andra sätt påverka människors livskvalitet negativt. Att kombinera rovdjursförekomst med renskötsel, lantbruk, friluftsliv och jakt är en stor utmaning för förvalt- ningen. Även positiva konsekvenser av rovdjursförekomst, t.ex. för vilt- skådning, måste beaktas i det sammanhanget. De stora rovdjuren påver- kar andra vilda arter och utgör en komponent i de skandinaviska land- ekosystemen. Med nuvarande populationsstorlekar är dock effekten på ekosystemet begränsad. Svenskarnas attityder till rovdjuren, rovdjursförvaltningen och rov- djurspolitiken har undersökts i flera studier. Studierna visar att attityder och acceptans varierar mellan olika delar av landet. Även om en klar majoritet av befolkningen är positiv till rovdjuren och rovdjurspolitiken så kan acceptansen lokalt vara betydligt lägre, framför allt i områden med täta rovdjursbestånd, där flera av arterna förekommer . Utredningen har identifierat tre principer som bör gälla när mål för rov- djuren ska bestämmas. Innehållet i svensk lagstiftning om de fyra stora rovdjuren och deras förvaltning styrs av internationell och europeisk rätt, i synnerhet art- och habitatdirektivet. Syftet med art- och habitatdirektivet är att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom att bevara livs- miljöer och vilda djur och växter. Arterna varg, björn och lodjur är strikt skyddade enligt en av bilagorna till direktivet. Svenska mål för rovdjurspopulationerna måste säkerställa att art- och habitatdirek- tivets mål för dessa arter uppnås, vilket är att behålla eller återställa gynnsam bevarandestatus. De strikt skyddade arterna får därför inte fångas eller dödas, annat än i vissa undantagsfall. Internationella åtaganden till stöd för den samiska befolkningen har, genom att ratificera ett antal internationella konventio- ner, förpliktat sig att respektera den samiska folkgruppen som ett ur- sprungsfolk. Detta måste beaktas när målen bestäms. Sociala och ekonomiska konsekvenser Hänsyn måste tas till de konsekvenser rovdjuren kan ha för lands- bygdens näringar och verksamheter. I första hand bör dock statens hänsyn tas genom bidrag till skadeförebyggande åtgärder. I andra hand, om konsekvenserna är särskilt stora i något eller några län, bör målen kunna justeras genom geografisk omfördelning eller senare- läggning av måluppfyllelsen. Den politiska nivån, dvs. och regeringen, bör ange ramar och övergripande mål för rovdjurspolitiken. Ett nytt övergripande och lång- siktigt mål för rovdjurspolitiken bör bygga på det mål antog 2001. Målet bör vara att rovdjurens gynnsamma bevarandestatus ska be- hållas eller återställas. I målet bör också beslut om vargstammens utbredning ingå, dvs. att vargstammen ska sprida sig på naturlig väg över och att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden utanför åretruntmarkerna där den gör minst skada. Därmed förtydligas att detta beslut fortfarande gäller, vilket är viktigt eftersom det utgör en ram för förvaltningen och är av principiell betydelse gentemot EU. bedömningar i delbetänkandet bör tillsammans med remissvaren ligga till grund för ett fastställande av bevarandestatu- sen. Bedömningen i delbetänkandet var att arterna björn och lodjur före- kommer i skandinaviska populationer med gynnsam bevarandestatus, medan järv och varg inte gör det . Ansvariga myndigheter bör kunna fastställa bevarandestatusen samt ange inriktningen för när gynnsam bevarandestatus senast ska vara uppnådd. Eventuellt kan det behövas ett vägledande beslut av regeringen. Utredningen föreslår att för järv och varg bör inriktningen vara att gynnsam bevarandestatus ska vara återställd . Nationella och länsvisa miniminivåer för varje art bör fastställas på myndighetsnivå. Miniminivån är det minsta antal individer eller årliga föryngringar som förvaltningen ska syfta till att upprätthålla eller uppnå. Miniminivåerna bör anges i antal individer för björn och i antal årliga föryngringar för järv, lodjur och varg. För arter som inte uppnått gynn- sam bevarandestatus kan miniminivån vara lägre än det antal som krävs för gynnsam bevarandestatus. måste liksom annan viltförvaltning gå mot att bli adaptiv utifrån ett ekosystemperspektiv. och länsstyrel- serna är de förvaltningsmyndigheter som ansvarar för rovdjur och frågor om jakt och vilt. har en förskjutning av beslutsfattandet skett från till länsstyrelserna i syfte att öka den regio- nala förankringen och därmed förbättra förutsättningarna för en sam- existens mellan människor och rovdjur. Utredningens bedömning är att den regionala rovdjursförvaltningen även i fortsättningen bör vara kopp- lad till länen. I syfte att förenkla för förvaltningen föreslår utredningen att Natur- vårdsverket får i uppgift att för varje art och till varje län fördela minimi- nivåer som förvaltningen i länen ska syfta till att upprätthålla eller uppnå. Viltförvaltningsdelegationerna i länen och ska beredas till- fälle att yttra sig innan beslut om miniminivåer fattas. roll i förvaltningen förändras därmed. Utredningen föreslår vidare att viltförvaltningsdelegationernas besluts- kompetens, ansvar och arbetsuppgifter ses över för att rollfördelningen i förvaltningen ska bli tydligare. Den skandinaviska vargstammen är trots sentida invandring av ett fåtal obesläktade individer fortfarande starkt inavlad. av den skandinaviska vargpopulationen är angelägen, i överensstämmel- se med de slutsatser som drogs i delbetänkandet. git bör den genetiska förstärkningen i första hand ske genom underlätt- ande av naturlig invandring och i andra hand genom utsättning av varg från andra länder eller djurpark. Den naturliga invandringen behöver enligt utredningens bedömning assisteras om den i någon större utsträckning ska kunna bidra till att minska inavelsnivån i vargpopulationen. Den assistans som krävs är främst att flytta vargar från områden där de orsakar problem till områden där konflikterna är mindre och där de har större chans att träffa på art- Utredningen anser att använda metoder för vargflytt bör kompletteras med en tids förvaring i korttidshägn, s.k. soft release. möjligheten att teckna civilrättsliga avtal (liknande naturvårdsavtalen) om vargetablering bör prövas. De ekonomiska kompensationssystem som finns för att förebygga eller ersätta skador på tamdjur orsakade av rovdjuren är i huvudsak väl ut- vecklade och fungerar i allt väsentligt. I utredningens analys och utvär- dering har dock viss förbättringspotential kunnat identifieras. För rennäringen bör systemet utformas så att större ansträngningar görs för att vidta skadeförebyggande åtgärder, samt att nya metoder för att förebygga skador utvecklas. Dessutom bör ett nytt system för björnersätt- ning utvecklas eftersom det nuvarande systemet inte är ändamålsenligt. Ersättningen till rennäringen bör dessutom öka i takt med den allmänna prisutvecklingen, något som inte varit fallet under den senaste tioårspe- Åtgärder för att förebygga skador på andra tamdjur än ren är viktiga för att varg och lodjur ska kunna sprida sig naturligt över hela södra Här måste djurägare och den regionala förvaltningen samverka för att åtgärderna ska vara effektiva. Det finns ett stort behov av dialog- och kommunikationsinsatser i rov- Utredningen finner det naturligt att länsstyrelserna och deras viltförvaltningsdelegationer tar på sig en stor del av dessa upp- Det innebär att försöksordningen med rovdjursakutgrupper bör göras permanent för i vart fall alla län med etablerad vargstam samt att det bör inrättas en rörlig resurs för de län i som ännu inte har en fast vargstam. Länsstyrelserna måste tillföras ekonomiska resurser för dessa uppgifter. Förvaltningen av rovdjuren ska baseras på förvaltningsplaner. ningsplanerna ska i allt väsentligt stödja sig på vetenskapliga fakta, ana- lyser och beräkningar. Utredningens bedömning är att det finns behov av åtgärder för att kontrollera vargpopulationens tillväxt, även om gynnsam bevarandestatus inte uppnåtts. En förvaltningsplan är särskilt viktig i det sammanhanget för att visa att kraven för att få göra undantag enligt art- och habitatdirektivet är uppfyllda och att målet med det samlade åtgärds- paketet är att nå gynnsam bevarandestatus. Även insatserna för genetisk förstärkning av vargstammen bör ingå i det samlade åtgärdspaketet. Det finns stor variation i hur beslutad skyddsjakt verkställs av länsstyr- Utredningen gör bedömningen att alla som ansöker om och får skyddsjakt beviljad ska behandlas likvärdigt och inte belastas med kost- Det gäller oavsett i vilket län ansökan hanteras och beslutet verk- Forskningen visar att en omfattande illegal jakt på de stora rovdjuren Den illegala jakten står för en stor del av den årliga död- Enligt forskningen har andelen björnar, järvar och lodjur som dör på grund av illegal jakt inte minskat, medan andelen vargar som dödas illegalt har minskat. Däremot saknas det stöd för att antalet brott som begås mot de fyra stora rovdjuren har minskat i antal, Brottsstatistiken visar att antalet anmälda brott avseende illegal rovdjursjakt har ökat kraftigt. Eftersom illegal rovdjursjakt utgör grov organiserad brottslighet ska beivrandet av dessa brott prioriteras av polismyndigheterna. ske i nära samverkan med länsstyrelserna. Utredningens bedömning är att staten bör föra talan om skadestånd i de fall grova jaktbrott mot de stora rovdjuren har begåtts. Enligt 28 § jaktförordningen har tamdjurs ägare eller vårdare rätt att skrämma, eller i vissa fall döda, ett rovdjur som angriper tamdjur. ningen föreslår att den som dödat ett rovdjur med stöd av dessa bestäm- melser i fortsättningen ska anmäla händelsen till , inte till En utredning bör tillsättas för en översyn av jaktlagstiftningen i syfte att arbeta fram ett regelverk som i språk och uppbyggnad är modernt, mer förutsägbart och enklare att tillämpa än vad som gäller . ens uppdrag bör dock inte begränsas till jaktlagstiftningen utan bör avse artskyddsreglerna i stort och även omfatta en översyn av och annan relevant lagstiftning. Utredningen bör särskilt beakta medel för att genomdriva lagstiftningens krav, t.ex. tillsyn, överprövnings- och talerätt Statens årliga kostnader för förvaltningsåtgärder kopplade till rovdjuren Utredningen föreslår att förvaltningsarbetet i huvudsak ska finansieras genom ett nytt anslag för rovdjursförvaltning som bör disponeras av . Dessutom föreslås en generell ökning av medel till den regionala förvaltningen. Förteckning över remissinstanserna till slutbetänkande Mål för rovdjuren (SOU 2012:22)