prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — ska enligt tredje stycket underrätta förvaltaren om inspektionen finner att en ändring inte får göras. Underrättelse ska i så fall ske utan dröjsmål. Om en ändring skulle medföra att AIF-förval- tarens förvaltning av den alternativa investeringsfonden är förenlig med denna lag eller att förvaltaren i övrigt inte kan uppfylla de krav som ställs upp i lagen och andra författningar som reglerar verksamheten får den inte göras. Av fjärde stycket följer att är skyldig att vidta åtgärder enligt 14 kap., inklusive förbud mot fortsatt marknadsföring om det bedöms nödvändigt, om en planerad ändring har genomförts trots att inspektionen inte godtagit den eller att en redan genomförd ändring medför att förvaltaren eller dess verksamhet inte längre uppfyller kraven enligt denna lag. Liknande bestämmelser finns för fondbolag i 2 kap. 14 och 15 b §§ lagen om värdepappersfonder samt för värdepappersbolag i 5 kap. 3 och 5 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Övervägandena finns i avsnitten 15.2.1 och 15.2.2. Paragrafen genomför artikel 34.1 i AIFM-direktivet. I paragrafen regleras förutsättningarna för en svensk AIF-förvaltare att förvalta en alternativ investeringsfond som är etablerad utanför EES. I första stycket anges de krav som ställs upp för att tillstånd ska få ges. Kravet i punkten 1 hänför sig till förvaltaren och kravet i punkten 2 till tillsynen över förvaltarens verksamhet. För att ett arrangemang för samarbete mellan och tillsynsmyndigheten i det land där 2012/13:155 fonden är etablerad ska vara lämpligt måste det säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för inspektionen att utföra sina uppgifter enligt denna lag. I kommissionens delegerade förordning finns regler om sådana samarbetsarrangemang (artiklarna 113115). En väsentlig ändring av något som har angetts i ansökan om tillstånd ska enligt andra stycket anmälas skriftligen till innan ändringen genomförs. Vad som bör anses som en väsentlig ändring bör bedömas på motsvarande sätt som vid verksamhet i ett annat land inom EES. Enligt tredje stycket får tillstånd ges även om kraven på förvaringsinstitut i 9 kap. eller årsberättelse i 10 kap. 47 §§ inte är uppfyllda. För att en AIF-förvaltare ska få marknadsföra en sådan fond i krävs tillstånd av (se 4 kap. 3, 4, 5 och 8 §§). Form och innehåll i en tillståndsansökan regleras genom myndighetsföreskrifter. Bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter finns i 15 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.1. Paragrafen genomför artikel 9.1 och 9.2 i AIFM-direktivet. Paragrafen reglerar hur stort startkapital en intern respektive en extern AIF-förvaltare ska ha. Begreppen intern och extern AIF-förvaltare definieras i 1 kap. 3 §. Vad som avses med startkapital anges i 1 kap. 11 § 25. En AIF-förvaltare som förvaltar en specialfond är en extern AIF- förvaltare och andra stycket är således tillämpligt. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Med kapitalbas avses i AIFM-direktivet detsamma som kapitalbas för kreditinstitut och värdepappersbolag, se definitionen i 1 kap. 11 § 11 jämförd med definitionerna i 1 kap. 5 § 9 lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse samt 1 kap. 5 § 15 lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Kapitalbasen består enligt 3 kap. lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar av summan av primärt kapital (i korthet eget kapital) och supplementärt kapital (efterställda skuldförbindelser med en ursprunglig löptid ). Paragrafen genomför artikel 9.3, 9.4 och 9.6. Paragrafen innebär att AIF-förvaltare, utöver det som följer av 1 och 2 §§, ska ha ytterligare medel i kapitalbasen beräknat på förvaltad fondförmögenhet. Enligt andra stycket ska samtliga alternativa investeringsfonder som AIF-förvaltaren förvaltar tas med när fondförmögenheten beräknas, oavsett om förvaltaren själv förvaltar fonderna eller om förvaltningen har delegerats till någon annan. Värdet av tillgångar, t.ex. i fonder eller diskretionära portföljer, som förvaltaren förvaltar på uppdrag av andra ska dock inte räknas med. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen genomför artikel 9.5 och 9.8. Paragrafen har utformats efter förebild av 2 kap. 11 § lagen om Första och andra styckena sätter en nedre gräns för AIF-förvaltarens egna medel av de fasta omkostnaderna oberoende av vad en beräkning enligt 2 och 3 §§ leder till. reglerar hur kapitalbasen ska investeras, eller närmare bestämt hur ett belopp motsvarande kapitalbasen ska investeras. Det ska röra sig om likvida tillgångar och med detta avses även tillgångar som på kort sikt kan omvandlas till likvida medel, t.ex. noterade likvida värdepapper. Paragrafen genomför artikel 9.7 i AIFM-direktivet. Paragrafen innebär krav på ytterligare eget kapital, eller en ansvars- försäkring, för att täcka operativa risker i form av skadeståndsansvar på grund av fel eller försumlighet. En närmare beskrivning av vilka risker som ska täckas finns i kommissionens delegerade förordning (artiklarna Det rör sig bl.a. om vilseledande information om den alternativa investeringsfonden, brott på grund av vårdslöshet mot legala skyldig- heter, omsorgsplikt, tystnadsplikt, och felaktig värdering av fondens I förordningen finns också regler om hur tillägget i form av extra medel i kapitalbasen ska beräknas samt hur en ansvarsförsäkring ska vara utformad. Paragrafen motsvarar 2 kap. 10 § och 10 a § första stycket lagen om värdepappersfonder och innehåller krav på ytterligare kapital som en AIF-förvaltare som utför diskretionär förvaltning av investeringsport- följer och sidotjänster ska ha (se artikel 6.4 i UCITS-direktivet och artikel 6.6 i AIFM-direktivet). En AIF-förvaltare som utför diskretionär förvaltning av investerings- portföljer och sidotjänster ska för den förvaltningen och de tjänsterna ha det eventuella ytterligare kapital för kreditrisker, marknadsrisker och operativa risker som krävs av ett värdepappersbolag med motsvarande Om AIF-förvaltaren utför diskretionär förvaltning av investeringsportföljer tillämpas för den verksamheten även övriga krav i lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar som gäller för ett värde- pappersbolag med motsvarande verksamhet. Av 7 § framgår att kapital- kraven i paragrafen gäller även för AIF-förvaltare som är fondbolag. portföljförvaltning utförs eller sidotjänster tillhandahålls av bolaget i egenskap av AIF-förvaltare med stöd av tillstånd enligt 3 kap. 2 § gäller de kraven på ytterligare kapital för den verksamheten. portföljförvaltning eller tillhandahåller sidotjänster i egenskap av fond- bolag med stöd av tillstånd enligt 1 kap. 4 § andra meningen eller 7 kap. 1 § första stycket lagen om värdepappersfonder gäller kraven i 2 kap. 2012/13:155 10 § och 10 a § första stycket den lagen på ytterligare kapital för den verksamheten. Kraven på ytterligare kapital för dessa verksamheter ska således uppfyllas enligt de tillämpliga bestämmelserna och någon dubbelräkning av kraven ska därför inte ske. Paragrafen genomför artikel 9.10. Genom paragrafen klargörs att av bestämmelserna om kapitalkrav i detta kapitel gäller enbart 4 § tredje stycket samt 5 och 6 §§ för AIF- förvaltare som har tillstånd som fondbolag enligt lagen om värdepappersfonder. För sådana bolag gäller därutöver bestämmelserna om kapitalkrav i lagen om värdepappersfonder. Skydd för investerare och andra rörelseregler Paragrafen genomför artikel 12.1 ac, e och f, artikel 18.1 första stycket samt delvis artikel 21.10 första stycket i AIFM-direktivet. Paragrafen innehåller grundläggande uppföranderegler för AIF- förvaltare och motsvarar 2 kap. 17 b § lagen om värdepappersfonder. Enligt punkten 1 ska en AIF-förvaltare bl.a. handla på ett sätt som upprätthåller allmänhetens förtroende för marknaden. Den marknad som avses är den marknad eller de marknader på vilka den specifike AIF- förvaltaren agerar, exempelvis aktiemarknaden. Detaljerade regler om hur en AIF-förvaltare ska agera för att uppfylla kraven i paragrafen finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna ). Övervägandena finns i avsnitten 10.1 och 11.1. Paragrafen genomför artikel 18.1 andra stycket i AIFM-direktivet. Paragrafen innehåller grundläggande organisatoriska krav för AIF- En AIF-förvaltare måste upprätta interna rutiner och regler samt även tillämpa dem i verksamheten. Utredningen har föreslagit att det i paragrafen även skulle anges att en AIF-förvaltare ska ha tillräckliga resurser för att verksamheten ska fungera väl. Av 1 § följer dock att resurserna och rutinerna måste vara tillfredsställande och lämpliga med hänsyn till den verksamhet som AIF-förvaltaren driver. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 2 kap. 17 § lagen om En liknande bestämmelse finns även i 8 kap. 11 § lagen om värdepappersmarknaden. Detaljerade regler om organisatoriska krav för AIF-förvaltare finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 5766). Övervägandena finns i avsnitt 11.1. Paragrafen genomför artikel 16.1 och 16.2 i AIFM-direktivet. Första stycket innehåller bestämmelser om likviditetshantering och Prop. 2012/13:155 övervakning av likviditeten i en alternativ investeringsfond. regler om hur en AIF-förvaltare ska övervaka, hantera och testa likviditeten i en fond finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 4649). Andra stycket innebär att slutna alternativa investeringsfonder utan finansiell hävstång undantas från bestämmelserna i första stycket. En sluten fond är en fond där investerarna saknar möjlighet att lösa in sina fondandelar under fondens livslängd (se avsnitt 4.5.2). Begreppet finansiell hävstång definieras i 1 kap. 11 § 7. Enligt tredje stycket ska en alternativ investeringsfonds likviditetsprofil stämma överens med fondens inlösenpolicy och investeringsstrategi. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Paragrafen genomför artikel 15.115.3 i AIFM-direktivet. Enligt första stycket ska en AIF-förvaltare ha en riskhanteringsfunktion som ska vara åtskild från förvaltarens operativa enheter. Med AIF- förvaltarens operativa enheter avses förvaltningsfunktionen och de delar av organisationen som fattar beslut om investeringar och hanterar fondförvaltningen. Av andra stycket framgår att en AIF-förvaltare ska ha lämpliga riskhanteringssystem som kan identifiera, mäta, hantera och övervaka de risker som är relevanta för den alternativa investeringsfonden. De risker som avses är de risker som är relevanta för fondens investeringsstrategi och för vilka fonden är exponerad eller kan komma att exponeras. I tredje stycket anges de uppgifter som en AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion minst ska ansvara för. Med hänsyn till att riskhanteringsfunktionen ska vara anpassad till omfattningen av AIF-förvaltarens verksamhet och de förvaltade fondernas riskprofiler, kan även andra uppgifter vara lämpliga. Detaljerade regler om en AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion och riskhanteringssystem finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 3845). Övervägandena finns i avsnitt 10.4. Paragrafen genomför artikel 15.4 och delvis artikel 25.3 i AIFM- direktivet. Enligt första stycket 1 ska en AIF-förvaltare fastställa en högsta tillåtna nivå för finansiell hävstång för varje alternativ investeringsfond som förvaltaren förvaltar. Begreppet finansiell hävstång definieras som en metod genom vilken en AIF-förvaltare ökar exponeringen för en förvaltad fond genom lån av kontanter eller värdepapper, eller med användning av derivatinstrument eller på något annat sätt (se 1 kap. 11 § 7). Enligt första stycket 2 ska en AIF-förvaltare även fastställa i vilken utsträckning förfoganderätt över säkerheter får medges eller garantier får lämnas enligt arrangemanget för finansiell hävstång. kan exempelvis röra sig om säkerheter och garantier som har lämnats för 2012/13:155 lån eller för att trygga fondens eller dess motparts åtaganden till följd av derivatkontrakt eller avtal om värdepapperslån. Andra stycket innebär att den högsta tillåtna nivå för finansiell hävstång som AIF-förvaltaren fastställer ska vara rimlig med hänsyn till bl.a. fondens karaktär och investeringsstrategi, fondens motparter, de säkerheter som finns, omfattningen av förvaltarens verksamhet och omständigheterna i övrigt. Detaljerade regler om finansiell hävstång finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 611). Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Paragrafen genomför artikel 25.3 och 25.4 i AIFM-direktivet. Att en AIF-förvaltare ska informera om sina positioner och exponeringar framgår av 13 kap. 2 §. Detaljerade regler om vad som ska rapporteras och hur ofta finns i kommissionens delegerade förordning (se artikel 110). Med utgångspunkt i den informationen och den kompletterande information, som kan begära enligt 13 kap. 5 §, ska inspektionen bedöma om den alternativa investeringsfondens positioner och exponeringar kan innebära risker för det finansiella systemets stabilitet eller risker för störningar på den marknad där AIF-förvaltaren förvaltar eller marknadsför fonder. Om så är fallet kan begränsa en AIF-förvaltares rätt att använda finansiell hävstång. kan även besluta om andra begränsningar för förvaltningen av fonderna. Enligt andra stycket ska beslut av i dessa frågor föregås av ett informationsutbyte med och . Förfarandet har behandlats i avsnitt 16.5. Paragrafen genomför artikel 19.1 och 19.2 i AIFM-direktivet. I första stycket anges de grundläggande skyldigheterna för AIF- förvaltare beträffande värdering av tillgångarna i en alternativ investeringsfond. AIF-förvaltaren ska säkerställa att det finns lämpliga och konsekventa förfaranden för en korrekt och oberoende värdering av fondens tillgångar. Av 1012 §§ framgår att värderingen ska utföras antingen av AIF-förvaltaren själv (intern värdering) eller av en fysisk eller juridisk person som är oberoende av förvaltaren (extern värdering). Detaljerade regler om AIF-förvaltares värderingsförfaranden finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 6771). I andra stycket fastställs vilka regelverk som ska tillämpas vid värdering av tillgångarna i en alternativ investeringsfond. De värderingsregler som gäller för fonden kan framgå av lagstiftningen i det land där fonden är etablerad eller av fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk som gäller för den ifrågavarande fonden. Exempelvis kan de generella principerna för värdering följa av nationell rätt t.ex. på redovisningsområdet och detaljbestämmelser i fråga om de tillgångar som ingår i fonden följa av fondbestämmelser, bolagsordning eller mot- svarande regelverk som gäller för den specifika fonden. I sådana fall ska värderingen naturligtvis följa både de generella principerna och detalj- Prop. 2012/13:155 bestämmelserna. Även beräkningen av nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie ska följa de ovan nämnda regelverken. Begreppet NAV har samma innebörd som begreppet fondandelsvärde i 4 kap. 10 § femte stycket lagen om värdepappersfonder, se avsnitt 11.2.1. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.1. Paragrafen genomför artikel 19.3 i AIFM-direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om värderingsintervall, dvs. hur ofta en AIF-förvaltare ska värdera tillgångarna i en alternativ investeringsfond, beräkna fondens NAV per andel eller aktie och informera fondens investerare om resultatet av en sådan värdering och beräkning. Med NAV per andel eller aktie avses detsamma som begreppet fondandelsvärde i 4 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder. Enligt första stycket ska värdering och beräkning ske minst en gång oavsett om det rör sig om en öppen eller sluten fond. I andra och tredje styckena preciseras kraven på värderingsintervall beträffande öppna respektive slutna alternativa investeringsfonder. En ökning av en öppen fonds kapital kräver vanligtvis inte något beslut utan det sker genom att någon förvärvar andelar eller aktier i fonden. En ökning av en sluten fonds kapital kan t.ex. ske genom ett beslut om nyemission. Vad som avses med begreppen öppen respektive sluten fond behandlas närmare i avsnitt 11.2.1. Detaljerade regler om värderingsintervall finns i artiklarna 72 och 74 i kommissionens delegerade förordning. I fjärde stycket anges att fondens investerare ska informeras om en värdering och beräkning av fondens nettotillgångsvärde i enlighet med vad som följer av lagstiftningen i det land där den alternativa investeringsfonden är etablerad och fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk. Det innebär att fondens investerare inte behöver informeras om samtliga värderingar och beräkningar av nettotillgångsvärdet för fonden i den mån det inte i lagstiftningen, fondbestämmelserna, bolagsordningen eller motsvarande regelverk anges att så ska ske. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.1. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet och innebär ett undantag från 8 § för specialfonder. För specialfonder finns, genom en hänvisning i 12 kap. 5 §, bestämmelser om värdering av tillgångar och beräkning av NAV per andel eller aktie i 4 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder. Där används begreppet fondandelsvärde, vilket har samma innebörd som NAV. Enligt 4 kap. 10 § femte stycket lagen om värdepappersfonder gäller bl.a. att ett fondbolag som förvaltar en specialfond fortlöpande och minst en gång ska beräkna och på lämpligt sätt offentliggöra fondandelsvärdet. Med stöd av 12 kap. 6 § förevarande lag får begränsa möjligheterna att förvärva fondandelar. Det kan innebära ett undantag 2012/13:155 från kravet på värderingsintervall i 4 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder på så sätt att fondandelsvärdet exempelvis ska beräknas med samma regelbundenhet som fonden är öppen för inlösen. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.1. Paragrafen genomför artikel 19.4, delvis, och artikel 19.8. Av första stycket följer att en AIF-förvaltare är skyldig att se till att det finns en värderingsfunktion för en alternativ investeringsfond. förvaltaren, eller fonden om den är en juridisk person, har dock möjlighet att välja mellan en intern eller extern värderingsfunktion i enlighet med de krav som anges i 11 och 12 §§. Andra stycket innehåller ett allmänt krav på att värderingen ska utföras opartiskt och professionellt, oavsett om värderingen görs internt eller Kravet, som riktar sig mot AIF-förvaltaren, preciseras såväl i 11 och 12 §§ som i kommissionens delegerade förordning (artiklarna 67 Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Paragrafen genomför artikel 19.4 i AIFM-direktivet delvis. I paragrafen anges de krav som ska vara uppfyllda om AIF-förval- tarens värderingsfunktion är internt organiserad, för att säkerställa att bl.a. intressekonflikter mellan portföljförvaltningen och den oberoende Därigenom preciseras det grundläggande kravet i 7 § första stycket på oberoende värdering, som gäller även för en intern Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Paragrafen genomför artikel 19.4 delvis samt artikel 19.5 och 19.6 i I paragrafen anges de krav som ska vara uppfyllda om en AIF- förvaltares värderingsfunktion är externt organiserad. Av första stycket framgår att en extern värderingsfunktion ska vara oberoende av den alternativa investeringsfonden, AIF-förvaltaren och andra personer med nära anknytning till dessa. I andra stycket uppställs de krav som AIF-förvaltaren måste kunna visa att en extern värderare uppfyller. Vad som avses med tillståndsplikt eller registreringsskyldighet enligt lag, andra författningar eller yrkesetiska regler i punkten 1 har behandlats i avsnitt 11.2.2. greppet tillräckliga yrkesmässiga garantier i punkten 2 preciseras i kommissionens delegerade förordning (artikel 73). punkten 3 till 14 § innebär att även förutsättningarna för att delegering (uppdragsavtal) ska få ske måste vara för handen, eftersom extern värdering är en form av uppdragsavtal. Hänvisningen, som har till- kommit efter påpekande av och Svenska , innebär t.ex. att ska underrättas före det att den externa värderingen börjar utföras. I tredje stycket anges under vilka förutsättningar fondens förvarings- Prop. får utses till extern värderare. 12 § 2 bl.a. kontrollera att värdet av andelarna eller fonden beräknas i enlighet med tillämpliga regler. Om förvaringsinstitutet är extern värderare för fonden är det därför viktigt att dessa båda funktioner hålls åtskilda. Enligt fjärde stycket får en extern värderare inte vidaredelegera värderingsuppdraget till en tredje part. Detta innebär en särreglering i förhållande till 18 §, som gäller vidaredelegering i allmänhet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. I paragrafen finns en erinran om den särskilda bestämmelse i 13 kap. 8 § som gäller för tillsyn över värderingsfunktionen. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Paragrafen genomför delvis artikel 20.1 och 20.3 i AIFM-direktivet. I paragrafen anges förutsättningarna för att en AIF-förvaltare ska få delegera uppgifter och funktioner. Med delegering avses inte intern ansvarsfördelning inom AIF-förvaltarens egen verksamhet. I stället avses att en extern uppdragstagare anlitas. Bestämmelsen motsvarar närmast 4 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder. I likhet med i den lagen används begreppet uppdragsavtal. Av kommissionens delegerade förordning framgår att uppdragsavtalet mellan AIF-förvaltaren och uppdragstagaren ska ha skriftlig form (artikel 75 d). Även i övrigt finns detaljerade regler om delegering i den delegerade förordningen (se artiklarna 7582). Enligt första stycket 1 får delegering ske endast om uppdragsavtalet i fråga och AIF-förvaltarens delegeringsstruktur i övrigt kan motiveras på objektiva grunder. Vid en prövning av om så är fallet bör samtliga uppdragsavtal som AIF-förvaltaren har ingått tas i beaktande. Regler om detta finns i den delegerade förordningen (artikel 76). Där anges bl.a. kostnadsbesparingar, optimering av organisatoriska funktioner och processer samt tillgång till global handel som exempel på motiv för delegering. Enligt första stycket 2 får delegering ske endast till kvalificerade uppdragstagare som förfogar över de resurser som krävs för att kunna utföra uppgiften eller funktionen. I den delegerade förordningen preciseras detta krav (artikel 77). Enligt första stycket 3 får delegeringen inte hindra vare sig att AIF- förvaltaren handlar i investerarnas intresse eller tillsynen över förvaltaren. Att delegeringen inte får hindra att förvaltaren handlar i investerarna intresse innebär även att delegeringen inte får innebära ett hinder för att fonden förvaltas i enlighet med investerarnas bästa intresse. I den delegerade förordningen anges i vilka fall det ska anses att tillsynen över en AIF-förvaltare hindras (artikel 79). Enligt första stycket 4 ska AIF-förvaltaren kunna övervaka den delegerade uppgiften eller funktionen. Förvaltaren måste också kunna 2012/13:155 lämna instruktioner för hur arbetet ska utföras (beträffande instruktioner om värdering, se avsnitt 11.2.2). Dessutom ska avtalet kunna sägas upp av AIF-förvaltaren med omedelbar verkan, om förvaltaren bedömer att detta är i investerarnas intresse. AIF-förvaltarens möjlighet att säga upp uppdragsavtalet samt att övervaka hur uppdraget sköts och ge instruktioner till uppdragstagaren ska framgå av uppdragsavtalet. Enligt andra stycket får delegering inte ske i sådan utsträckning att AIF-förvaltaren i praktiken kan anses fungera som fondens förvaltare. Bestämmelsen innebär således en bortre gräns för möjligheten till delegering. I AIFM-direktivet har saken uttryckts som att AIF- förvaltaren i sådana fall är att anse som ett brevlådeföretag (artikel 20.3). Vad som avses med ett brevlådeföretag preciseras i den delegerade förordningen (artikel 82). Enligt tredje stycket ska AIF-förvaltaren underrätta om de uppdragsavtal som ingåtts. Underrättelsen ska ske innan uppdragstagaren börjar utföra uppdraget. Övervägandena finns i avsnitten 11.3.1 och 11.3.3. Paragrafen genomför artikel 20.1 andra stycket i AIFM-direktivet. Av paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, följer att AIF-förvaltaren är skyldig att fortlöpande övervaka den verksamhet, dvs.