prop · H10325 · 2013-10-14 00:00:00 — Inhämtande av sådana uppgifter kan ske enligt förordningen (2008:1396) om förenklat uppgiftsutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter i Europeiska unionen och via Europol. Uppgifter om fordon som är registrerade i stater som inte ingår i inhämtas via . Enligt artikel 12 i Prümrådsbeslutet8 ska medlemsstaterna genom sina nationella kontaktställen kunna göra automatiska sökningar i varandras register över fordonsuppgifter, för del vägtrafikregistret. Kontaktställena ska ha direkt tillgång till vissa uppgifter, om behandlingen sker för att förebygga eller utreda brott, för undersökning av sådana överträdelser som i den ansökande staten lyder under domstols- och åklagarväsendets behörighet eller för att upprätthålla allmän säkerhet. De uppgifter som ska utbytas är uppgifter om vem som är ägare och innehavare av fordon samt uppgifter om fordonet. Endast fordonets fullständiga chassinummer eller fullständiga registreringsnummer får användas för sökning i andra medlemsstaters register. Enligt artikel 16 i och rådets förordning (EG) nr 1071/20099 ska varje medlemsstat föra ett nationellt elektroniskt register över de vägtransportföretag som har beviljats tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik. Uppgifterna i registret ska i princip vara tillgängliga för andra myndigheter inom EU. Förordningen har i svensk rätt komplette- 8Rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet (EUT L 210, , s. 1, Celex 32008D0615). 9Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1071/2009 av om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik och om upphävande av rådets direktiv /26/EG (EUT L 300, 14.11.2009, s. 51, Celex 32009R1071). 2013/14:25 rats med bestämmelser i yrkestrafiklagen (2012:210) och yrkestrafikförordningen (2012:237). Euro Parking Collection plc Euro Parking Collection plc, EPC, är ett privat bolag som sköter inkassering av böter, vägtullar, trängselskatt m.m. på trafikens område för utländska fordon. Exempelvis rör det sig om trängselskatt, vägtullar, parkeringsböter, fortkörningsböter och andra trafikförseelser. På uppdrag av sina uppdragsgivare vidtar EPC rättsliga åtgärder såsom indrivning och liknande. EPC har tillgång till ägaruppgifter i fordonsregister i mer än 20 europeiska länder och täcker på så sätt av EU:s befolkning. Förfarandet innebär att EPC skickar en faktura som motsvarar den lokala avgiften, dvs. utan extra påslag. EPC har konton i olika länder till vilka enskilda kan betala sina pålagor. Om den enskilde inte betalar avgiften vidtar EPC de åtgärder som avtalas med uppdragsgivaren. I vissa länder har EPC lokalkontor. Regeringens förslag: Genom en ny lag, lagen om infrastruktur- avgifter på väg, ska Eurovinjettdirektivets bestämmelser om infra- strukturavgifter i övergripande delar genomföras i svensk rätt. bemyndiganden i lagen ska, i fråga om allmänna vägar, mer detalje- rade föreskrifter kunna meddelas i förordning och på myndighetsnivå. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har inget att invända mot att endast bestämmelser om vägtullar i form av infrastrukturavgifter införs i svensk Trafikanalys anser att det bör övervägas att införa både en avgift och en miljöskatt, motsvarande Eurovinjettdirektivets avgift för externa kost- nader, för de nya broarna. VTI menar att förslagen inte tar utgångspunkt i de trafikpolitiska målen och att möjligheter att utveckla principer för en effektiv och rättvis prissättning därmed inte tas tillvara samt att avgifts- principerna i järnvägslagen (2004:519) borde följas. instanser anser att vägavgifter av det slag som föreslås inte bör införas alls och att andra alternativ borde analyseras. Skälen för regeringens förslag: Genomförandet av Eurovinjett- direktivets bestämmelser om vägtullar föranleds av att avgifter ska tas ut för färd på de nya broarna över och Sundsvallsfjärden. nya broarna ska enligt riksdagsbeslut delvis finansieras med lån vars kapitalkostnader ska återbetalas med inkomster från sådana avgifter 2009/10:99, bet. 2009/10:FiU21, rskr. 2009/10:348 samt prop. 2012/13:25, bet. 2012/13:TU2, rskr. 2012/13:119). behandlar således inte frågan om avgifter för färd på de nya broarna ska Prop. 2013/14:25 införas, utan hur det ska ske. Inte heller behandlas frågor om införande av någon annan typ av pålaga för brukande av väg eller borttagande av någon redan existerande pålaga. Vägtullar definieras i artikel 2 b) i Eurovinjettdirektivet som en avgift för tunga godsfordon som grundas på den tillryggalagda sträckan på en specificerad del av infrastrukturen och som omfattar en infrastrukturavgift och/eller en avgift för externa kostnader. Av artikel 7.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna får införa eller behålla vägtullar på de villkor som framgår av direktivet. I artikel 2 i och rådets direktiv (EU) nr 76/2011 av om ändring av direktiv /62/EG om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer10 sägs att skyldigheten att genomföra direktivet inte ska gälla medlemsstater så länge som varken vägtullar eller vägavgifter införts inom deras territorium. I direktivet ställs alltså inte något krav på medlemsstaterna att införa vägtullar, men om vägtullar införs på TEN-T-vägnätet eller ett lands motorvägnät ska direktivets bestämmelser tillämpas. Frågan är vilka av direktivets bestämmelser om vägtullar som behöver genomföras i svensk rätt till följd av de avgiftssystem som planeras. Med infrastrukturavgift avses enligt artikel 2 ba) i direktivet en avgift som tas ut för att täcka kostnader för uppförande, underhåll, drift och utveckling av infrastruktur. I tas vägtullar i form av infrastrukturavgifter ut på förbindelserna över och enligt avtal med respektive regeringar. Infrastrukturavgifterna på den nya bron på över tas ut med stöd av 29 § väglagen (1971:948). Enligt bestämmelsen kan regeringen bestämma att avgift får tas ut för begagnande av allmän väg och meddela närmare föreskrifter om sådana avgifter. På den gamla tas avgift endast ut på den norska sidan. Avgifterna för färd över Öresundsförbindelsen är inte en sådan avgift som avses i 29 § väglagen, eftersom förbindelsen är en enskild väg. Denna typ av avgiftsuttag är inte särskilt reglerad i författning. Vissa av Eurovinjettdirektivets bestämmelser om vägtullar i form av infrastrukturavgifter gäller även för dessa äldre broar. Av de nya broarna omfattas åtminstone bron i av direktivets tillämpningsområde genom sin placering på TEN-T-vägnätet. Infrastrukturavgifter på de nya broarna är tänkta att tas ut av vissa fordon för att täcka kostnader för uppförande och utveckling av broarna samt för underhåll, drift och utveckling av avgiftssystem på desamma. Det är således fråga om vägtullar i form av infrastrukturavgifter i direktivets mening. Vid införandet av de nya broavgifterna måste således direktivets bestämmelser om sådana vägtullar genomföras i svensk rätt. En vägtull i form av en avgift för externa kostnader får enligt artikel 2 bb) i direktivet tas ut för att täcka kostnader till följd av trafikrelaterade lokala luftföroreningar och/eller trafikrelaterat buller. Det är alltså inte fråga om en avgift som baseras på kostnaderna för infrastrukturen. Vägtullar i form av en avgift för externa kostnader tas inte ut i . 10 EUT L 269, 14.10.2011, s. 1 (Celex 32011L0076). Frågan är då om trots detta måste genomföra direktivets bestämmelser om avgifter för externa kostnader. som en infrastrukturavgift och/eller en avgift för externa kostnader. Avgifterna går således att särskilja. Med hänsyn härtill anser regeringen att direktivet inte medför en skyldighet att genomföra svenska bestäm- melser om pålagor som inte tas ut i , dvs. i det här fallet avgifter för externa kostnader. Nästa fråga är hur direktivets bestämmelser om vägtullar i form av infrastrukturavgifter ska genomföras i svensk rätt. Av 29 § väglagen (1971:948) framgår att regeringen kan bestämma att avgift får tas ut för begagnande av allmän väg och meddela närmare föreskrifter om sådana Enligt den nuvarande lagstiftningen tas alltså pålagor för att använda en allmän väg som huvudregel ut i form av avgifter. förhåller det sig dock om avgiften har ett styrande syfte, som t.ex. I de fallen tas pålagan i stället ut i form av en skatt. Lagrådet påpekat bör skälen utvecklas för att i den nu aktuella lagstift- ningen utforma pålagorna som avgifter och inte som skatt. som ska tas ut för färd på de nya broarna har ett finansierande syfte. Regeringen anser därför att utgångspunkten är att den nuvarande ordningen för sådana fall, med finansiering genom avgifter, ska En sådan ordning har även förutsatts i det ovan nämnda riksdagsbeslutet, i vilket det anges att kapitalkostnaderna för de lån som tas upp för att finansiera de nya broarna ska återbetalas med inkomster Enligt Eurovinjettdirektivet förutsätts vidare att nivåerna på de pålagor som tas ut justeras kontinuerligt, vilket är lättare att hantera om pålagorna utformas som avgifter i stället för som skatt. Sammantaget anser regeringen att regelverket för uttag av infrastruktur- avgifter på väg bör utformas som ett avgiftsregelverk. Om de vägar som för del faller inom Eurovinjettdirektivets tillämpningsområde, dvs. TEN-T-vägnätet och andra motorvägnät, skulle utgöras av enbart allmänna vägar, skulle bestämmelser för att genomföra direktivet kunna införas i befintlig lagstiftning, dvs. omfattar dock även enskilda vägar som ingår i TEN-T-vägnätet eller ett För del gäller detta endast , men om det skulle tillkomma andra enskilda vägar som omfattas av TEN-T-vägnätet eller som utmärks som motorväg måste Eurovinjettdirektivets bestämmelser beaktas även för dessa vägar. Mot bakgrund av detta finner regeringen att det är mest lämpligt att genomföra direktivets bestämmelser om infrastrukturavgifter genom en En genomgång av Eurovinjettdirektivets bestämmelser visar att det som behöver införas i svensk rätt huvudsakligen är de relativt detaljerade bestämmelserna i bilaga III till direktivet om beräkning av vägtull i form av infrastrukturavgifter, bestämmelserna om differentiering på grund av EURO-utsläppsklass och trängsel m.m., bestämmelserna om vilka rabatter som får medges samt bestämmelser om kontroll och påföljder. För de allmänna vägarna krävs härutöver bestämmelser om vilka vägar som ska avgiftsbeläggas, vilka fordon som ska omfattas av avgiftsplikt och ett regelverk för hur betalning ska ske. Eftersom det till stor del rör sig om relativt detaljerade bestämmelser anser regeringen att utgångs- punkten bör vara att bestämmelserna ges lagform endast i den mån det krävs med hänsyn till bestämmelserna i 8 kap. regeringsformen. 2013/14:25 detaljerade föreskrifter bör införas i förordning eller meddelas på För att kunna genomföra den föreslagna författningsstrukturen krävs att den pålaga som tas ut är att anse som en avgift och inte en skatt. I fråga om gränsdragningen mellan skatt och avgift hänvisas till avsnitt 5.2 och 5.5. Bestämmelser om påföljder behandlas inte i denna proposition, utan kommer att behandlas i samband med behandlingen av vägtullsutrednings slutbetänkande (SOU 2013:3). Regeringens förslag: Lagen ska gälla infrastrukturavgifter, som inte ska differentieras utifrån EURO-utsläppsklass, på alla allmänna vägar utom färjor. I fråga om enskilda vägar ska lagen endast gälla infrastrukturavgifter för tunga godsfordon på enskilda vägar som ingår i TEN-T-vägnätet eller är motorvägar. För färd på vägar som ingår i TEN-T-vägnätet i eller på andra motorvägar ska infrastrukturavgifter få tas ut för fordon som omfattas av lagen om vägavgift för vissa tunga fordon, dock endast för användandet av ett vägavsnitt i form av en bro eller en tunnel eller en väg genom ett bergspass. I fråga om avgifter ska väglagen endast reglera avgifter för färd på färja. Regeringens bedömning: Vilka allmänna vägar som ska avgiftsbeläggas och vilka fordon som ska omfattas av avgiftsplikt på sådana vägar bör regleras i förordning. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Till skillnad från utredningens förslag innebär regeringens förslag att lagen inte gäller infrastrukturavgifter på allmänna vägar som ska differentieras utifrån EURO-utsläppsklass, att tillämpningsområdet för enskilda vägar är begränsat till avgifter för tunga godsfordon och att begränsningen i fråga om avgiftsuttag i vissa fall till broar, tunnlar och bergspass framgår av lagen. Remissinstanserna: , , Transportstyrelsen, Byggindustrier och VTI är positiva till att lagen ges en generell innebörd. Trafikanalys anser att lagens tillämpningsområde bör motsvara Eurovinjettdirektivets. tycker att det är positivt att pålagan utformas som en avgift och påpekar att det är viktigt att regelverket möjliggör för framtida enskilda väghållare att ta ut avgifter oavsett typ av väg. Skälen för regeringens förslag och bedömning Eurovinjettdirektivets bestämmelser om vägtullar ska tillämpas på TEN- T-vägnätet och ett lands motorvägnät för motorfordon som transporterar eller är avsedda att transportera gods på väg och vars högsta tillåtna bruttovikt, inklusive eventuellt släp, överstiger (artikel 7.1 och 2 d)). Vägar som ingår i TEN-T-vägnätet eller som, som det får förstås, är motorvägar omfattas alltså av tillämpningsområdet oavsett om det rör sig om allmänna eller enskilda vägar. När det gäller de nya broarna inne- bär det att åtminstone bron i omfattas av direktivets bestämmelser, eftersom den ingår i TEN-T-vägnätet. inte i TEN-T-vägnätet och planeras inte av att utformas som Den bron omfattas därmed inte av direktivets tillämpnings- Därutöver omfattas och , som tillhör TEN-T-vägnätet, av bestämmelserna, dock bara i vissa delar. Frågan är då om lagens tillämpningsområde ska följa direktivets eller om det ska vara vidare än så, särskilt med hänsyn till att infrastrukturavgifter även avses tas ut för färd på bron i . Av artikel 7.1 följer att medlemsstaterna inte är förhindrade att ta ut vägtullar på andra vägar än de som omfattas av direktivet, förutsatt att införandet av avgifter på sådana andra vägar inte diskriminerar inter- nationell trafik och inte resulterar i en snedvridning av konkurrensen Något hinder mot att införa broavgifter utan att beakta direktivets bestämmelser på finns därför inte i detta avseende, så länge som dessa grundläggande förutsättningar följs. princip om icke-diskriminering som följer av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt kan dock göra att en avgiftsstruktur som innebär att lokalbefolkningen gynnas, kan komma att ifrågasättas även utanför Även om direktivets bestämmelser inte skulle tillämpas på vägar utanför TEN-T-vägnätet eller på andra vägar än motorvägar skulle alltså utformningen av avgiftsstrukturen på dessa vägar ändå inte kunna göras utan hänsyn till . Lagens tillämpningsområde skulle alltså kunna begränsas till att Avgifter på allmänna vägar utanför tillämpningsområdet skulle då fortsatt kunna tas ut med stöd av bemyndigandet i 29 § väglagen (1971:948). Regeringen anser dock att det är lämpligt med en samlad reglering för infrastrukturavgifter på En enhetlig reglering gör avgiftssystemet mer överskådligt och förutsebart för användarna. Eftersom det i inte förekommer avgiftsbelagda färjor som ingår i TEN-T-vägnätet eller ett motorvägnät, anser regeringen att det saknas skäl att låta färjor omfattas av de nya Den nya lagens tillämpningsområde bör således omfatta infra- strukturavgifter på allmänna vägar utom färjor. Vilka vägar som faktiskt ska avgiftsbeläggas avser regeringen att reglera i förordning, se Bemyndigandet i väglagen bör i enlighet med vad som sagts ovan föras över till den nya lagen endast såvitt avser avgift på väg som inte är färja. Kvar i 29 § väglagen finns då ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om avgift för färd på färja. Enskilda vägar kan vara av olika karaktär och ha olika väghållare. Regeringen anser att det inte finns skäl att reglera dessa väghållares verk- samhet i större utsträckning än vad som krävs enligt . bör därför endast tillämpas på enskilda vägar som ingår i TEN-T-väg- nätet eller är motorvägar. Utanför lagens tillämpningsområde är möjlig- heterna för den enskilde väghållaren att ta ut infrastrukturavgifter Infrastrukturavgifter ska enligt huvudregeln i artikel i Eurovinjettdirektivet differentieras utifrån fordonens EURO-utsläppsklass, se vidare avsnitt 5.5.4. Den del av en pålaga som har sin grund i en sådan differentiering kommer inte att motsvaras av någon direkt motprestation för den som betalar pålagan. Enligt utredningens bedömning skulle pålagan, inklusive den differentierade delen, trots detta kunna betraktas som en avgift. Regeringen är dock inte övertygad om denna bedömning. För att säkerställa att en pålaga för att färdas på ett vägavsnitt på allmän väg är att anse som en avgift bör den därför inte differentieras efter EURO- utsläppsklass. Det finns enligt regeringens mening flera fördelar med att behandla en ersättning för att färdas på ett vägavsnitt som en avgift. För de allmänna vägarnas del innebär en sådan ordning att detaljerade föreskrifter kan meddelas i förordning eller i myndighetsföreskrifter. Vidare ger en avgiftskonstruktion andra möjligheter till finansiering av infrastruktur än om pålagan anses vara en skatt. För att undvika att pålagan betraktas som skatt anser regeringen att den nya lagens tillämpningsområde i fråga om allmänna vägar ska begränsas till infrastrukturavgifter som inte ska differentieras utifrån EURO-utsläppsklass. Lagen kan därmed tillämpas på infrastrukturavgifter på allmän väg som inte är en del av TEN-T- vägnätet eller motorväg. På allmänna vägar som är en del av TEN-T- vägnätet eller motorväg kan lagen tillämpas om någon av direktivets möjligheter till undantag från kravet på differentiering kan åberopas. Lagen kan även tillämpas på en avgiftsstruktur som inte omfattar tunga lastbilar. Fordon som ska omfattas av lagen Eurovinjettdirektivet omfattar endast motorfordon eller ledade motorfordonskombinationer med en totalvikt som överstiger och som är avsedda eller används för godstransport på väg. Personbilar, bussar och lätta lastbilar faller därmed utanför direktivets tillämpningsområde. Före den senaste ändringen av direktivet angavs i artikel 7.1 att direktivet inte skulle påverka medlemsstaternas rätt att ta ut vägtullar för andra slags motorfordon än de som omfattades av direktivets definition av fordon. Sådana vägtullar fick dock endast tas ut om de inte diskriminerade internationell trafik och ledde till en snedvridning av konkurrensen. återfinns en liknande skrivning i skäl 9 till direktiv /76/EG om ändring av Eurovinjettdirektivet. Medlemsstaterna får därmed anses vara fria att ta ut vägtullar för andra fordon än tunga godsfordon. Regeringens avsikt är att i förordning reglera vilka fordon som ska omfattas av avgiftsplikt på allmän väg. I fråga om allmänna vägar bör således lagens tillämpningsområde inte begränsas till vissa kategorier av fordon. Av avsnitt 5.6.2 framgår att tanken är att personbilar och lastbilar samt bussar med en totalvikt på högst som huvudregel ska omfattas av avgiftsplikt. När det gäller enskilda vägar anser regeringen, som tidigare angetts, att det saknas skäl att reglera dessa väghållares verksamhet i större utsträckning än vad som krävs enligt . För dessa vägar bör således 2013/14:25 lagens tillämpningsområde begränsas till de tunga godsfordon som omfattas av Eurovinjettdirektivets bestämmelser. Av artikel 7.2 i Eurovinjettdirektivet följer att medlemsstaterna inte får ta ut både tids- och distansbaserade avgifter för en och samma fordonskategori för användandet av ett och samma vägavsnitt. Ett undantag görs dock för användandet av broar, tunnlar och bergspass. I tas tidsbaserade vägavgifter ut för vissa tunga fordon för användandet av det svenska vägnätet enligt lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Inom direktivets geografiska tillämpningsområde får därför infrastrukturavgifter tas ut av fordon som omfattas av den lagen endast för användandet av ett vägavsnitt i form av en bro, tunnel eller en väg genom ett bergspass. Regeringen anser att denna begränsning bör framgå av lagen. Det är tveksamt om bergspass i den mening som avses i direktivet kan anses finnas i , men för att säkerställa ett fullständigt genomförande av direktivet anser regeringen att bestämmelsen även bör omfatta vägar genom bergspass. Regeringens förslag: Definitioner av avgiftssystem, EURO- utsläppsklass, infrastrukturavgift, prioriterade projekt av europeiskt intresse, TEN-T-vägnätet, tungt godsfordon och vägavsnitt ska tas in i den nya lagen om infrastrukturavgifter. I fråga om definitioner av övriga termer som används i lagen hänvisas till lagen och förordningen om vägtrafikdefinitioner. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Avgiftssystem benämndes dock i utredningens förslag vägtullssystem och tungt godsfordon definierades inte. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har framfört någon synpunkt på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vissa av de termer och uttryck som används i den nya lagen om infrastrukturavgifter bör lämpligen definieras i lagen. I artikel 2 ba) i Eurovinjettdirektivet definieras termen infrastrukturavgift som en avgift som tas ut för att täcka en medlemsstats kostnader för uppförande, underhåll, drift och utveckling av infrastruktur. Regeringen anser att definitionen ska tas in i lagen om infrastrukturavgifter. Av bilaga III till direktivet framgår att till kostnader för infrastrukturen räknas inte enbart kostnader för ett vägavsnitt, utan även kostnader för ett tillhörande avgiftssystem. Av definitionen bör därför framgå att en infrastrukturavgift är en avgift som tas ut för att täcka kostnader för ett visst vägavsnitt och som även kan inkludera kostnader för ett tillhörande avgiftssystem. Med kostnader avses såväl investeringskostnader som kostnader för drift och underhåll. De förutsättningar under vilka olika kostnader kan ingå i kostnadsunderlaget i det enskilda fallet framgår av avsnitt 5.5.2. Då infrastrukturavgifter enligt den nya lagen ska kunna tas ut på vissa vägavsnitt, behöver även termen vägavsnitt definieras. vägavsnitt ska avses en avgränsad del av infrastrukturen. Eftersom en infrastrukturavgift får tas ut för att täcka kostnader för ett Prop. 2013/14:25 avgiftssystem bör lagen även innehålla en definition av sist nämnda I lagen ska därför anges att med ett avgiftssystem avses ett sådant tekniskt och administrativt system som används för uttag av infrastrukturavgifter på ett givet vägavsnitt. Ett avgiftssystem kan t.ex. omfatta vägsidesutrustning i form av kameror och utrustning för avläsning av transpondrar, IT-system för hantering av passagedata, avgiftsbeslut och fakturering samt kundtjänst. Avgifter för tunga godsfordon ska enligt Eurovinjettdirektivet differentieras efter fordonens EURO-utsläppsklass. Fordonen delas in i EURO-utsläppsklasser baserat på de emissionskrav som fordonens motorer uppfyller; ju renare fordon, desto högre utsläppsklass. De emissionskrav som gäller för varje utsläppsklass framgår av bilaga 0 till Eurovinjettdirektivet och 31 § avgasreningslagen (2011:318). Med tungt godsfordon avses enligt direktivet ett motorfordon eller en ledad motorfordonskombination med en totalvikt över som är avsedd eller används för godstransport på väg. Särskilda bestämmelser gäller enligt Eurovinjettdirektivet för prioriterade projekt av europeiskt intresse. Härmed avses de vägavsnitt i som anges i bilaga III till och rådets beslut nr 661/2010/EU av om unionens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (omarbetning)11. I uppräkningen ingår . Den nya lagen innehåller en hänvisning till TEN-T-vägnätet, varför en definition av detta bör tas in i lagen.