prop · H003174 · 2013-06-11 00:00:00 — Vidare bör, för att bättre uppfylla de krav i och i direktivet som redovisas ovan, regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om användning, behandling eller förstöring och andra liknande åtgärder avseende växt, växtprodukt eller annat föremål om det finns brister i eller om det saknas sundhetsintyg. Enligt 7 § växtskyddslagen finns det , i det fall någon underlåter att vidta en av myndighet ålagd åtgärd för att bekämpa och hindra spridning av växtskadegörare, en möjlighet för myndigheten att verkställa åtgärden på den försumliges bekostnad. Med hänsyn till risken för spridning av växtskadegörare bör även en möjlighet finnas för myndigheten vid underlåtenhet att vidta en av myndighet ålagd åtgärd för att avlägsna ett sundhetsintyg eller för att behandla, förstöra eller annan liknande åtgärd avseende växt, växtprodukt eller annat föremål att verkställa åtgärden på den försumliges bekostnad. Regeringen anser därför att en sådan bestämmelse bör införas i växtskyddslagen. När det gäller utformningen av bestämmelsen har Lagrådet påpekat att det är otydligt vad som avses med ordet myndigheten i 7 § växtskyddslagen och framhållit att förelägganden enligt 5 § växtskyddslagen kan åläggas även av privaträttsliga organ efter delegation. Lagrådet har vidare framhållit att om avsikten är att endast förelägganden som meddelats av en myndighet kan verkställas på det sätt som anges, bör detta klarläggas. Regeringen kan konstatera att bestämmelsen i 7 § växtskyddslagen har funnits oförändrad sedan lagens tillkomst. Möjligheten i 5 § växtskyddslagen för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att överlåta till enskilda organ att besluta om åtgärder enligt bestämmelsen infördes (prop. 2005/06:128). Med hänsyn till detta och till hur bestämmelsen utformats står det klart att endast förpliktelser som ålagts den enskilde av en myndighet och som denne inte fullgjort kan verkställas av en myndighet på den enskildes bekostnad. Regeringen delar emellertid lagrådets uppfattning att detta bör tydliggöras i bestämmelsen. Med hänsyn till de växtskyddsrisker som nämns ovan bör beslut om åtgärder på grund av brister i sundhetsintyg gälla , om inte annat bestämts. Godkännande av företag och förbud att använda märkning Nationella växtskyddsmyndigheter har enligt ISPM 15, i såväl det exporterande som importerande landet, särskilda förpliktelser för att uppfylla kraven i . Det gäller bl.a. godkännande av anläggningar och företag som ges rätt att använda i angiven märkning, övervakning av behandlingen av virke och användningen av märkning samt åtgärder när krav inte uppfylls. Som nämnts ovan kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer enligt 7 a § andra stycket växtskyddslagen överlämna till företag eller annan juridisk person att utfärda sundhetsintyg. Regeringen anser att kraven i ISPM 15 på godkännande av företag som märker träemballage enligt och deras anläggningar kan genomföras genom att växtskyddslagen kompletteras med en bestämmelse som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva om villkor för överlämnande av uppgiften att utfärda sundhetsintyg. En remissinstans, Swedac, anser att det i växtskyddslagen bör införas krav på oberoende och kompetens för enskilda organ som enligt lagen får uppgifter överlämnade till sig. Det föreslagna bemyndigandet ger, förutom krav på godkännande, också möjlighet att ställa krav på exempelvis särskild kompetens eller utrustning. Avsikten med förslaget är att företag som är producenter, dvs. företag som exempelvis tillverkar eller reparerar träemballage, ska kunna godkännas och därmed få rätt att utfärda sundhetsintyg. Ett krav på oberoende hos den juridiska person som får uppgiften att utfärda sundhetsintyg överlämnad till sig bör därmed inte ställas i detta sammanhang. till vilket ett överlämnande av det slag som nämns ovan har skett har rätt att utfärda sundhetsintyg. Bestämmelser som uttryckligen anger att det är förbjudet för andra företag än de till vilka ett överlämnande skett att märka träemballage enligt är därför, enligt regeringens bedömning, inte nödvändiga. Som konstaterats inledningsvis finns i 7 a § första stycket växtskyddslagen ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sundhetsintyg. I promemorian föreslogs att det skulle införas ett nytt bemyndigande som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om hanteringen av sundhetsintyg. Bemyndigandet motiverades med att det finns behov av att meddela föreskrifter om exempelvis sundhetsintygets placering på föremål, avlägsnande av sundhetsintyg från föremål och i vilka situationer sundhetsintyget måste avlägsnas från föremålet och ersättas av en ny märkning samt klargör att sundhetsintyget överensstämmer med det föremål som det åtföljer. Enligt regeringens bedömning ger det nuvarande bemyndigandet möjlighet att meddela ett stort antal olika typer föreskrifter med anslutning till Det kan gälla föreskrifter om sundhetsintygets innehåll Prop. 2012/13:174 och utformning men också om intygets hantering i övrigt. bedömer därför att det inte finns något behov av att utvidga bemyndigandet i växtskyddslagen om sundhetsintyg på sätt som föreslagits i promemorian. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för företag som för exportändamål använder, producerar eller behandlar sådana växtprodukter av trä som kan hysa växtskadegörare att utöva en efter verksamhetens art lämpad egenkontroll. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak lämnat för- slaget utan erinran eller avstått från att yttra sig. Fyra remissinstanser uttalar sig angående förslaget. i anser att förslaget kan komma att påverka ett antal företag i länet, men att kostnaderna för egenkontrollen får anses rimliga. () anser att det är positivt att förslaget begränsats till företag som hanterar växtprodukter av trä och att handeln med blommor därmed inte omfattas av förslaget. i vill peka på vikten av att ha helhetssyn, likriktning och harmonisering inom EU av egenkontrollen, att kostnaderna står i proportion till de risker egenkontrollen ska förebygga samt att minimera de administrativa kraven för små företag. Swedac anser att promemorian inte ger underlag för att bedöma om det skulle vara lämpligt med ett generellt krav på certifierade ledningssystem som en del av de aktuella företagens egenkontroll. Vidare anser Swedac att ledningssystem som certifieras av ett ackrediterat organ har den fördelen att de kvalitetssäkras av en tredje oberoende part samt att krav på certifiering bidrar till rättvisa konkurrensförhållanden mellan företagen men kan vara betungande för små företag. Skälen för regeringens förslag: Vid export av växtprodukter av trä, såsom exempelvis sågat virke, till tredjeland är det vanligt förekommande att importlandet ställer krav på att produkten ska vara försedd med sundhetsintyg i form av sundhetscertifikat enligt växtskyddskonventionen. Behov av sundhetscertifikat finns således hos företag som exporterar träprodukter, t.ex. sågverk och hyvlerier. Ungefär 7080 sågverksföretag ansöker om sundhetscertifikat vid export av träprodukter till tredjeland. Det är vanligtvis samma företag som använt eller förädlat träprodukten som är exportör av produkten. Det förekommer emellertid även att företag som enbart sysslar med export ansöker om sundhetscertifikat. Totalt utfärdas 4 0004 500 sundhetscertifikat kopplade till export av sågade trävaror. Sundhetscertifikat ska enligt växtskyddskonventionen utfärdas av landets officiella växtskyddsmyndighet och uppgiften kan inte delegeras till annat organ. I är det som utfärdar sundhets- 2012/13:174 certifikat och som ska se till att växtskyddskonventionens krav är uppfyllda. Det är exportören som ansöker hos om att få ett sundhetscertifikat utfärdat för produkten. För att på ett tillfredställande sätt kontrollera de företag som ansöker om att få sundhetsintyg, eller leverantören till denne, krävs ett stort antal kontrollbesök av . Varje sådant besök kräver resurser av företaget genom att tid måste avsättas för förberedelse och genomförande av kontrollbesöket. Ett sätt att kontrollera regelefterlevnad hos företag av ovan nämnda slag är att införa krav på att dessa själva ska kvalitetssäkra sin verksamhet. Ett sådant s.k. egenkontrollsystem kan även effektivisera företagens arbete. Egenkontrollsystem kan innebära en mindre administrativ börda för företag jämfört med att motsvarande kontroll utförs av kontrollmyndigheten. De nämnda fördelarna med egenkontroll är dock beroende av omständigheterna i det enskilda fallet såsom verksamhetens art, omfattningen av den kontroll som myndigheten skulle behöva utöva i det fall föreskrifter om egenkontroll inte fanns samt vilka förberedelser som krävs inför myndighetens kontrollbesök. Ett annat skäl som kan tala för egenkontroll är att tillsynsmyndigheten praktiskt sett kan ha svårt att utöva kontinuerlig kontroll på alla de platser, t.ex. sågverk, där produktion av trävaror och andra produkter som kan hysa växtskadegörare sker. Regeringen gör bedömningen att ett system med egenkontroll inom det aktuella område skulle vara effektivt för företagens verksamhet jämfört med om motsvarande kontroll utförs enbart genom kontrollbesök av myndigheten. Det bör därför införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sådan kontroll för företag som bedriver verksamhet för exportändamål med växtprodukter av trä. Föreskrifter om egenkontroll meddelas lämpligen av den myndighet som har att utöva kontroll över verksamheten. Såsom framgår ovan förekommer det att företag som ansöker om sundhetscertifikat enbart sysslar med export av växtprodukter av trä. Bemyndigandet bör således ge möjlighet att meddela föreskrifter om egenkontroll för företag som är leverantörer av sådana produkter till det exporterande företaget. Verksamhet som bedrivs för exportändamål kan, utöver produktion, även avse användning och behandling av växtprodukter av trä. Med behandling avses i detta sammanhang att produkten behandlas mot växtskadegörare, exempelvis genom att den upphettas. Föreskrifter om egenkontroll kan, även med den ovan beskrivna avgränsningen, komma att omfatta verksamheter av olika slag. Kraven på egenkontrollsystemen kan därmed variera avsevärt med hänsyn till verksamhetens art. I sitt remissvar har Swedac tagit upp frågan om certifierade ledningssystem kan vara en lämplig del av aktuella företags egenkontroll. Det får ankomma på att i samband med arbetet att ta fram av föreskrifter ta ställning till vilka krav som ska ställas på egenkontrollsystemen. Regeringens förslag: Den som utfärdar sundhetsintyg utan att ha fått uppgiften överlämnad till sig ska kunna dömas till böter. Detsamma gäller den som överträder villkor för överlämnande av uppgiften att utfärda sundhetsintyg. För samtliga typer av växtskadegörare som omfattas av växtskyddslagen straffbeläggs överträdelser av beslut eller föreskrifter om åtgärder mot dessa som meddelats av regeringen eller den myndighet som regeringen. Straffskalan ska vara böter. Överträdelser av föreskrifter eller beslut som meddelats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer om åtgärder vid brister eller avsaknad av sundhetsintyg straffbeläggs. Straffskalan ska vara böter. Regeringens bedömning: Det är inte nödvändigt med någon straffrättslig sanktion vid överträdelse av föreskrifter om egenkontroll. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslaget utan erinran eller avstått från att yttra sig. Fyra remissinstanser har uttalat sig särskilt angående förslaget. Ingen remissinstans har uttalat sig särskilt angående regeringens bedömning. Hovrätten över och ifrågasätter om området bör vara straffsanktionerat. Vidare ifrågasätter hovrätten om det finns behov av straffsanktioner i det fall en enskild underlåtit att vidta åtgärder på grund av brister i eller avsaknad av sundhetsintyg och åtgärden verkställts av myndigheten på den enskildes bekostnad. anser att straffbestämmelsen angående obehörigt utfärdande av sundhetsintyg är oklar eftersom det, enligt förslaget, kan överlämnas till en juridisk person att utfärda sundhetsintyg och endast fysiska personer kan omfattas av det straffrättsliga förfarandet. och har ingen erinran mot förslaget men ser positivt på att det kan komma att övervägas om det straffrättsliga sanktionssystemet i växtskyddslagen helt eller delvis kan ersättas av administrativa sanktioner. Vidare anser åklagarmyndigheten att det för överträdelser av författningsbestämmelser som enbart har böter i straffskalan och där det är fråga om handlingsregler som i huvudsak riktar sig mot juridiska personer, är mer effektivt och ingripande med administrativa sanktionsavgifter eller viten. Skälen för regeringens förslag och bedömning Bestämmelser om straffrättsliga sanktioner finns i 10 § växtskyddslagen. Enligt bestämmelsen straffbeläggs överträdelser av skyldigheten att anmäla angrepp av växtskadegörare till myndighet (4 §), att vidta åtgärder för att bekämpa eller hindra spridning av växtskadegörare t.ex. genom kemisk bekämpning, smittrening av lokal eller redskap, destruktion av växt eller växtprodukt (5 §), att anmäla viss verksamhet till myndighet och att föra anteckningar om verksamheten (5 a §) samt att lämna tillträde till mark, byggnad eller transportmedel för att åtgärder enligt lagen ska kunna utföras (6 §). Vidare straffbeläggs enligt 10 § växtskyddslagen överträdelse av föreskrifter om sundhetsintyg (7 a §). Både uppsåtliga och oaktsamma gärningar är straffbelagda. Straffskalan är böter. Växtskyddslagen innehåller en bestämmelse som medger att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får överlämna till en juridisk person att utfärda sundhetsintyg. Såsom anges i avsnitt 5.3 föreslår regeringen att det i växtskyddslagen införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för sådant överlämnande till en juridisk person att utfärda sundhetsintyg. Sundhetsintyg är av väsentlig betydelse när det gäller att bedöma vilka växtskyddsrisker en växt eller växtprodukt innebär. Det är därför viktigt att sundhetsintygen är rätt utformade, innehåller rätt information och är relevanta för den växt eller växtprodukt de åtföljer. För att säkerställa att behöriga företag utfärdar sundhetsintyg och för att säkerställa kvalitén i deras verksamhet bör det finnas administrativa eller straffrättsliga sanktioner mot obehörigt utfärdande av sundhetsintyg och mot överträdelser av villkor för överlämnade av uppgiften att utfärda sundhetsintyg. Mot bakgrund av hur sanktionssystemet i växtskyddslagen är konstruerat och då det inte är möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende göra en mer generell översyn av sanktionssystemet i lagen, anser regeringen att överträdelser av sådana föreskrifter och beslut bör straffbeläggas. Straffskalan bör, i likhet med vad som gäller i övrigt vid överträdelser av föreskrifter i växtskyddslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, sättas till böter. Såsom anfört i sitt remissvar kan endast fysiska personer begå och dömas för brott. Det förhållandet att uppgiften att utfärda sundhetsintyg enligt förslaget överlämnas till en juridisk person bör emellertid inte i sig hindra att straffansvar aktualiseras hos en fysisk person som företräder den juridiska personen. Straffrättsligt ansvar för överträdelser av reglerna kan utkrävas av fysiska personer som är ställföreträdare för den juridiska personen eller av fysiska personer till vilka ställföreträdaren särskilt delegerat uppgifter. Skyldighet att vidta åtgärder mot växtskadegörare är överträdelse av skyldigheten enligt 5 a § växtskyddslagen att vidta åtgärder för att kartlägga, fastställa frihet från och kontrollera spridning av sådana växtskadegörare som finns angivna i föreskrifter med stöd av 3 § första stycket växtskyddslagen straffbelagd. De åtgärder som enskilda kan förpliktas att vidta och som därmed är relevanta i detta sammanhang gäller i första hand skyldighet att anmäla verksamhet till myndighet samt att föra anteckningar om verksamheten (5 a § första stycket 1). Överträdelse av dessa förpliktelser bör vara straffbelagda på samma sätt när det gäller samtliga växtskadegörare som omfattas av 3 § i växtskyddslagen. Med hänsyn till att det i 10 § växtskyddslagen anges att överträdelse av föreläggande, föreskrift eller förbud som meddelats med stöd av 5 a § är straffbelagda krävs inte någon ändring i växtskyddslagens straffbestämmelse för att uppnå detta. Åtgärder vid brister i eller avsaknad av sundhetsintyg Såsom anges ovan angående utfärdande av sundhetsintyg är dessa intyg av väsentlig betydelse när det gäller att bedöma vilka växtskyddsrisker en växt eller växtprodukt innebär. Det är därför viktigt att sundhetsintygen är rätt utformade, innehåller rätt information och är relevanta för den växt eller växtprodukt de åtföljer. Brister i eller avsaknad av sundhetsintyg innebär att den växt eller växtprodukt som intyget åtföljer kan utgöra en växtskyddsrisk. Det är således angeläget från växtskyddssynpunkt att föreskrifter och beslut angående åtgärder vid brister i eller avsaknad av sundhetsintyg följs. Åtgärder som kan komma ifråga är bl.a. avlägsnande eller ogiltigförklarande av sundhetsintyget. Andra åtgärder som kan komma ifråga i denna situation är behandling mot växtskadegörare, exempelvis genom att föremålet värmebehandlas, eller förstöring av växt, växtprodukt eller annat föremål. Detta kan exempelvis ske genom att föremålet destrueras genom bränning eller nedgrävning. Vidare ligger det i sakens natur att åtgärder av detta slag kan behöva vidtas skyndsamt för att hindra eller minska risken för spridning av växtskadegörare. Regeringen anser därför att sanktioner vid underlåtelse att vidta åtgärder bör införas. Det bör i första hand vara ägaren av föremålet som har att se till att åtgärden utförs. I det fall andra än ägaren innehar föremålet, exempelvis distributörer, kan dessa komma att förpliktas att vidta åtgärder. Som framgår av avsnitt 5.3 föreslår regeringen att det ska vara möjligt för myndigheten, vid underlåtelse från den enskildes sida, att låta verkställa en åtgärd på den enskildes bekostnad som denne enligt föreskrifter eller beslut är skyldig att vidta på grund av brister eller avsaknad av sundhetsintyg. Hovrätten över och ifrågasätter om det finns behov av straffsanktioner i det fall en enskild låtit bli att vidta åtgärder på grund av brister eller avsaknad av sundhetsintyg och åtgärden sedan verkställts av myndigheten på den enskildes bekostnad. En sådan verkställighet av åtgärden av myndigheten bör emellertid inte i sig ses som en sanktion. Kostnaden för åtgärden hade den enskilde i annat fall haft att stå för genom eget arbete eller genom att anlita någon att utföra åtgärden. Som ovan anförts skulle införandet av administrativa sanktioner för sådana överträdelser stämma mindre väl överens med hur sanktionssystemet i växtskyddslagen är uppbyggt . Det föreslås därför att överträdelse av sådana föreskrifter och beslut straffbeläggs. Straffskalan bör, i likhet med vad som gäller i övrigt vid överträdelser av föreskrifter i växtskyddslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, sättas till böter. I avsnitt 5.4 föreslås ett bemyndigande som innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för företag som för exportändamål använder, producerar eller behandlar växtprodukter av trä som kan hysa växtskadegörare att 2012/13:174 utöva egenkontroll över verksamheten. Bakgrunden till den föreslagna bestämmelsen är att det vid export till tredjeland av växtprodukter av trä, såsom exempelvis sågat virke, är vanligt förekommande att importlandet ställer krav på att produkten har sundhetscertifikat i enlighet med växtskyddskonventionen. I är det som utfärdar sådana certifikat. För att säkerställa att de exporterande företagen uppfyller de krav som ställs på sundhetscertifikat enligt växtskyddskonventionen kan det finnas behov av interna kvalitetssäkringssystem i form av egenkontroll. I det fall det exporterande företaget inte uppfyller konventionens krav kan inte sundhetscertifikat utfärdas och produkten följaktligen inte exporteras till mottagarländer som ställer krav på sådant certifikat. Regeringen bedömer därmed att någon straffrättslig sanktion vid överträdelse av föreskrifter om egenkontroll inte är nödvändig. Inom EU pågår en översyn av reglerna inom växtskyddsområdet. Detta kan antas leda till att även en översyn måste göras av nationella regler inom växtskyddsområdet . I samband med en sådan översyn kan det finnas anledning att överväga om det straffrättsliga sanktionssystemet i växtskyddslagen helt eller delvis kan ersättas av administrativa sanktioner, som exempelvis sanktionsavgifter eller viten. Konsekvenser av regeringens förslag De föreslagna ändringarna i växtskyddslagen utgörs i huvudsak av nya bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter inom växtskyddsområdet. föreskrifter kommer att påverka de företag, markägare och privatpersoner som hanterar växter och växtprodukter som kan hysa växtskadegörare som kan orsaka allvarlig skada. De föreslagna bemyndigandena är huvudsakligen en följd av att det finns behov av att anpassa nationella föreskrifter dels till EU-direktiv på området, vilka som medlems- stat är skyldig att genomföra, dels till andra internationella åtaganden Det föreslås även att det införs en möjlighet att meddela föreskrifter om egenkontroll för företag som exporterar växt- produkter av trä. Ett flertal av de förslagna bemyndigandena avser före- skrifter om hanteringen av träemballage, vilket utgör en växtprodukt i Såsom nämnts ovan utgör de förslagna ändringarna i växtskyddslagen i huvudsak bemyndiganden att meddela föreskrifter och beslut. medför att konsekvenserna av förslagen inte i detalj kan bedömas i detta skede utan får anstå till dess att dessa föreskrifter utarbetas. kvenserna av förslagen för berörda myndigheter och domstolar, bl.a. kontrollmyndigheten , bedöms emellertid vara margi- nella eller oförändrade i förhållande till vad som gäller . bedöms därmed kunna genomföras inom berörda myndigheters och domstolars befintliga resursramar. Konsekvenserna av förslagen kan till viss del bedömas för de företag . 2012/13:174 som handlar med sågade trävaror och som hanterar träemballage. Ändringarna i växtskyddslagen föreslås träda i kraft . 6.1Definitionen av växtprodukt (avsnitt 4.1) Föreslaget innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vad som avses med växtprodukt. Förslaget innebär att det genom föreskrifter blir möjligt att förtydliga definitionen av växtprodukt. Förslaget innebär inte någon ändring av gällande rätt och bedöms därmed inte innebära några konsekvenser för berörda företag eller myndigheter. 6.2Åtgärder mot växtskadegörare (avsnitt 4.2) Förslaget innebär att den myndighet som regeringen bestämmer ska, om det finns särskilda skäl, för att bekämpa, hindra spridning av, kartlägga förekomst av, fastställa frihet från och kontrollera spridning av växtskadegörare mot andra växtskadegörare än sådana växtskadegörare som finns angivna i föreskrifter som meddelats med stöd av 3 § första stycket växtskyddslagen. Det är inte möjligt att bedöma storleken på de framtida kostnaderna för företagen och kontrollmyndigheten eftersom förekomsten av växtskadegörare är svår att förutsäga. Sundhetsintyg (avsnitt 4.3)