prop · H003191 · 2013-09-12 00:00:00 — Exempel på sådana områden är renskötselområdets kalvningsland , områden med traditionellt fä- bodbruk , områden med särskilt hög täthet av tam- djursbesättningar samt skärgårdsöar med frigående betesdjur. Dessa om- råden kan utöver sina värden för animalieproduktion även stå för höga kulturella värden samt för stora naturvärden, där en mångfald av arter be- varas genom att hävden av markens vegetation kontinuerligt upprätthålls. Sådana områden bedöms ofta vara särskilt sårbara av den anledningen att det är svårt att sätta in verkningsfulla förebyggande åtgärder. Uppgifter om bl.a. områdets särskilda värden, de risker som förekomst av stora rov- djur medför, möjligheter att förebygga skador av rovdjur, områdets lämp- lighet som rovdjurshabitat samt vilka andra mål som riskerar att stå i konflikt med art- och habitatdirektivets strikta skydd av stora rovdjur i området bör redovisas i de regionala förvaltningsplanerna. I sitt betänkande Åtgärder för samexistens mellan människa och varg (SOU 2013:60) har konstaterat att befintliga skadeföre- byggande åtgärder inte ger tillfredställande resultat när de tillämpas på rennäring, fäbodbruk och djurhållning på skärgårdsöar. Kommittén anser att eftersom dessa näringar också kan klassas som kulturella med regio- nala särdrag, till vilka hänsyn ska tas enligt art- och habitatdirektivet, finns det särskilt starka skäl att underlätta skyddsjakten för dessa när- ingar. Kommitténs slutsats är att det inte är försvarbart att vid varje en- skilt fall ånyo testa skadeförebyggande åtgärder på frigående djur som har prövats vid otaliga tillfällen med bristfälligt resultat och att nämnda näringar rimligen måste kunna åberopa att de redan har prö- vat de skadeförebyggande åtgärder som står till buds. Regeringen delar den slutsatsen och anser att möjligheterna för att åstadkomma detta finns i de regionala förvaltningsplanerna. Skyddsjakt för att förhindra allvarlig skada enligt 23 a § jaktförord- ningen ställer mycket höga krav på väl motiverade beslut där bedöm- ningar ska göras att det inte finns någon annan lämplig lösning och att jakten inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd. Möjligheterna att förebygga förväntade angrepp är därför en viktig del av bedömningen. Mot denna bakgrund bör den regionala förvaltningsplanen för stora rovdjur innehålla överväganden i frågan om det finns områden inom länet där förekomst av stora rovdjur sannolikt kommer att orsaka allvarliga skador och om så är fallet beskriva dessa särskilt sårbara områden och vilka förebyggande åtgärder som har vidtagits i dess områden. Betydande skador kan undvikas i sådana områ- den genom att beslut i det enskilda fallet kan fattas med kort varsel base- rat på väl genomarbetade underlag. 11 Skador inom rennäringen Regeringens förslag: Toleransnivån för skador på ren orsakade av stora rovdjur ska vara maximalt räknat på den aktuella samebyns faktiska renantal. Renantalet baseras på fastställda ren- längder som lämnats in till och utgörs av årliga renräk- ningar av vinterrenhjorden (efter slakt). och förslag: Myndigheterna har be- dömt olika toleransnivåers effekter på stora rovdjur respektive renar. Remissinstanserna: Många länsstyrelser har anfört att det även finns andra faktorer än stora rovdjur som påverkar rennäringen negativt. Sven- ska anser att det är viktigt att den toleransnivå som sätts bygger på det lägsta antalet renar som uppskattas bli dödade av rovdjur till dess att det finns bättre faktaunderlag för hur stora de faktiska förlusterna på grund av rovdjur är. Statens anser att toleransnivån i detta sammanhang ska utgå från skadan på rennäringen. och kan inte acceptera en högre nivå än mot bakgrund av de stora förluster som ren- näringen har . anser att en försiktighets- princip måste tillämpas i avvaktan på att mer tillförlitliga data presente- ras. Skälen för regeringens förslag: Den totala årliga ersättningen för rov- djursdödade renar har ökat under en lång följd av år. Den var och 1990. betalades ut i ersättning för rov- djursförekomst. Ökningen beror dels på att ersättningsbeloppen ökat, dels på att antalet rovdjursdödade renar stigit. rap- porterades cirka 2 000 rovdjursdödade renar och 1990 cirka 8 000. Riks- dagen beslutade om ett nytt ersättningssystem för rovdjursrivna renar som baserade sig på rovdjursförekomst och inte som tidigare anta- let återfunna dödade renar. gjorde en uppskattning av hur många renar som dödas av stora rovdjur och kom fram till att det totalt rör sig om cirka 19 50072 500. Uppskattning av totalt antal dödade renar Tabell: Uppskattning av totalt antal dödade renar enligt SOU 2012:22 2012/13:191 Exakt hur många renar som blir dödade eller skadade av stora rovdjur vet man inte eftersom rivna djur är svåra att hitta. naturliga skäl en stor osäkerhet i siffror av detta slag men regeringen gör bedömningen att såväl det faktiska antalet dödade renar som kostnader för rovdjursdödade renar måste minska av både samhällsekonomiska skäl Rennäringen är en areell näring som inte har stora ekonomiska margi- är den huvudsakliga inkomstkällan för rennäringen och ska denna öka från dagens nivåer på cirka 55 000 djur krävs en minsk- ning av rovdjursskadorna. Det måste vara möjligt att bedriva en lönsam och rationell rennäring i renskötselområdet. retag ger dessutom sysselsättning i glesbygd. är det ett av samhällets mål för naturvården att livskraftiga stammar av bland annat de stora rovdjuren ska finnas i landet. Vidare måste samhällets kostnader för att bibehålla livskraftiga stammar av de stora rovdjuren hållas på en rim- På samma sätt som rennäringens företrädare måste acceptera förekomst av stora rovdjur i renskötselområdet måste också naturvårdens företrädare acceptera reglering av rovdjursstammarna. sammanfattas i begreppet rovdjursförvaltning. med tillhörande toleransnivå kan bidra till detta. Att fastställa en toleransnivå kan av olika skäl vara en svår uppgift mot bakgrund av den osäkerhet som finns i rovdjurens predationstakter och det faktiska antalet dödade renar. Det har gjorts olika modelleringar av framför allt predation av lodjur och järv på ren. För lodjur redovisas i en studie av och ett medelvärde på 12 800 re- Motsvarande värde för järv är 11 100 dödade renar. dessa djur finns också uppgifter om predationstakt per föryngring på mellan 21 och 160 renar per föryngring och år för järv och mellan 31 och 155 renar per föryngring av lodjur. För björn, varg och kungsörn finns mer bristfälliga uppgifter. Skadebilden på ren av björn är dock koncent- rerad till en väl definierad tidsperiod () och till specifika De områden där det regelmässigt föds renkalvar är relativt begränsade i förhållande till björnens huvudsakliga utbredning. genomförda studier visar dock på en betydligt högre predation i dessa områden än vad man tidigare hade kännedom om. skyddsjakt i dessa områden kan antas ha liten påverkan på gynnsam bevarandestatus på den skandinaviska björn- stammen och är av stort värde för att begränsa skadorna på Även om det är svårt att med säkerhet beräkna lodjurens skador i renskötselområdet är det entydigt att lodjurens skadeverkningar inom renskötselområdet är betydande. För att göra störst nytta för ren- näringen bör en eventuell minskning av lodjursstammen inte genomföras som en generell minskning i hela renskötselområdet utan den bör vara strikt riktad mot de områden där renskötseln lider störst skada. Järvens huvudsakliga utbredningsområde återfinns inom renskötsel- området och ren är järvens viktigaste bytesdjur. vara det rovdjur som måste förvaltas med störst försiktighet i renskötsel- området och där det är allra viktigast att eventuell jakt koncentreras till de mest skadegörande individerna. En begränsning av järvstammen bör kunna ske i de områden som är mest skadeutsatta och där det förväntas göra störst nytta för rennäringen. Då järvstammen liksom lodjuren upp- Prop. 2012/13:191 visat en ojämn spridning inom renskötselområdet bör riskmodellen an- vändas av förvaltningen för att rikta skydds- och licensjakt till sådana områden. För renen skulle en konsekvens av en toleransnivå på 5, teoretiskt innebära maximalt 12 500, 25 000 respektive 50 000 rovdjursdödade renar givet det reella renantal på 250 000 djur som finns . Eftersom detta är ett takvärde som gäller på samebynivå kan den totala skadan för hela renskötselområdet vid varje toleransnivå vara lägre. Jämfört med det uppskattade antalet rovdjursdödade renar , 19 50072 500, innebär t.ex. en toleransnivå på att det är oklart om dödligheten av ren till följd av stora rovdjur behöver minska med upp till 47 500 renar eller kan tillåtas öka med upp till 5 500 renar. Predationstakter kan även påverkas aktivt genom både förvaltningsverk- tyget och skadeförebyggande åtgärder. I det förslag till utformning av det nya ersättningssystemet för rov- djursrivna renar som och överlämnade till regeringen angavs en toleransnivå på . Bedömningen var att toleransnivån för rovdjurens beskattning av renar inte bör överstiga en tredjedel av det normala slaktuttaget, vilket utgjorde . Med dagens slaktuttag skulle det innebära en toleransnivå på 18 000 dödade renar, vilket innebär en toleransnivå på . Det finns olika uppfattningar om hur stor toleransnivån bör vara. Mot bakgrund av kända predationsdata och predationens konsekvenser för rennäringen och rovdjuren samt tidigare överenskommelser är det reger- ingens uppfattning att en nivå om förefaller väl avvägd. Den nivån kan uppnås som gynnsam bevarandestatus för varg, björn järv, lodjur och kungsörn kan uppnås och bibehållas. Det kan efter vunna erfarenheter finnas skäl att ytterligare justera nivån nedåt. Med tolerans- nivå menas här den maximala acceptabla skadenivån orsakad av stora rovdjur uttryckt i procent av samebyns faktiska renantal en- ligt renräkningarna. Huruvida toleransnivån är överskriden eller inte behöver beräknas med en möjlighet att räkna värdena som ett ge- nomsnitt över t.ex. för att få till stånd en långsiktighet i förvaltningen. Denna bedömning bör överlåtas åt förvaltningsmyndig- heterna. Jakt får naturligtvis endast bedrivas om den är förenlig med gäll- ande regler och internationella åtaganden. Regeringens bedömning: För att åstadkomma en bättre samexistens mellan rennäring och stora rovdjur bör länsstyrelserna ges i uppdrag att tillsammans med och samebyarna arbeta med ett för- valtningsverktyg för skador inom rennäringen. och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinsatserna är positiva till in- förandet av ett förvaltningsverktyg för skador inom rennäringen. 2012/13:191 relsen i anser att det är rimligt att renbruksplaner fastställs innan arbetet med förvaltningsverktyget och riskmodellen påbörjas samt att med en viss anpassning kan systemet användas även av andra näringar som kommer i konflikt med rovdjur. anser att verktyget i allra högsta grad kan vara ett bra instrument i hand- läggning och arbete kring skyddsjakt i förebyggande syfte och för att identifiera känsliga områden, t.ex. kalvningsland. museet har betonat dialogens betydelse. och har pekat på behovet av tillförlitlig stati- stik för att systemet ska fungera. det är viktigt att tillämpningen av förvaltningsverktyget sker på sameby- nivå och har pekat på inventeringarnas betydelse för Många remissinstanser har också pekat på behovet av uppfölj- ning och utvärdering av systemet. Skälen för regeringens bedömning: Rätten till renbete är fastslagen i rennäringslagen (1971:437). Rennäringslagens miljömål anger att rennär- ingen ska bedrivas med bevarande av naturbetesmarkernas långsiktiga produktionsförmåga så att dessa ger en uthålligt god avkastning som den biologiska mångfalden säkerställs. och i nutid bidragit till den biologiska mångfalden. regeringen fastslagit för Storslagen fjällmiljö bygger på rennäringens och renens betning av marken. Renen är en förutsättning för ett storslaget De mål för rovdjurspolitiken som fastställde 2001 har nu är ett av de länder i där rovdjurs- stammarna har haft den starkaste tillväxten. den areella näring som drabbas hårdast av de stora rovdjurens närvaro. har tidigare beslutat om miniminivåer för björn, lodjur och kungsörn samt etappmål för varg och järv. Något motsvarande skydd mot rovdjursskador för renskötseln har inte beslutat om. selns skyddsbehov anges endast i allmänt hållna ordalag. oförutsägbarhet för rennäringen och därmed svårigheter för förvalt- Regeringen anser att myndighetsbeslut och förvaltning som rör stora rovdjur och renar måste ha sin utgångspunkt i det faktum att naturen är dynamisk och att variation förekommer. En utgångspunkt är därför att förvaltningen ska vara adaptiv. Med adaptiv förvaltning avses att förvalt- ningen bygger på att ny kunskap ständigt inhämtas och effekterna av ge- nomförda åtgärder utvärderas. Det är en ständigt lärande förvaltnings- form som i detta fall ska utvecklas med hänsyn till såväl rovdjurens som I syfte att underlätta samexistensen mellan renar och stora rovdjur i renskötselområdet har och föreslagit en modell för en adaptiv förvaltning av rovdjuren i renskötselområdet, ett Det föreslagna förvaltningsverktyget bygger på att länsstyrelserna och samebyarna samråder med varandra och fastställer hur man lokalt kan upprätthålla en hållbar rennäring och bidra till en gynnsam bevarandestatus för stora rovdjur. Alla steg i förvaltningsverktyget byg- ger på en aktiv medverkan av länsstyrelserna och samebyarna. ningsverktyget bygger dels på nationella och regionala förvaltningsplaner för rovdjuren, dels på en bedömning av det samlade rovdjurstrycket inom renskötselområdet samt på samebynivå. Den bärande tanken med förvaltningsverktyget är att skadorna för ren- näringen ska begränsas så att de hamnar under den av antagna toleransnivån på ett sätt som har så små konsekvenser för rovdjursstam- marna som möjligt. Detta sker genom en förvaltning som baserar sig på faktiska förekomster av renar och stora rovdjur i fält samt genom han- tering av eller jakt efter stora rovdjur som åstadkommer oproportionerligt stor skada. Förvaltningen måste ske inom ramen för gällande jaktlagstift- ning. Utifrån den nationellt fastslagna toleransnivån och förekomsten av stora rovdjursarter på samebyns betesområden bedöms vad toleransnivån innebär i acceptabelt antal stora rovdjur. En riskmodell används för att visa hur risken för att förlora ren till stora rovdjur ser ut i området och för att underlätta dialogen. Länsstyrelserna, och samebyarna bör arbeta med det för- valtningsverktyg som föreslagits av och . Förvaltningsverktyget kommer att underlätta dialogen mellan länen och samebyarna vilket har stor betydelse för det gemensamma arbetet. Det kommer att öka legitimiteten för beslut som tas och innebära mindre förluster för rennäringen samt leda till en förbättrad samexistens mellan rennäringen och de stora rovdjuren. Regeringen avser att ge länsstyrelserna i uppdrag att arbeta med för- valtningsverktyget tillsammans med och samebyarna. Kon- takten mellan länsstyrelserna och samebyarna behöver formaliseras för att systemet ska fungera väl. Regeringen avser att ge och i uppdrag att vägleda och underlätta igångsättandet och samordningen av arbetet och efter vunna erfarenheter vidta relevanta förändringar eller lämna förslag till författningsförändringar om så skulle behövas. Den riskmodell som avses användas i arbetet med förvaltningsverk- tyget har utvecklats i av for Naturforskning (). Syftet med riskmodellen i är att den ska kunna använ- das för att beskriva den nuvarande situationen avseende risk för predation i ett område eller inom en sameby men även som underlag för att planera framtida åtgärder i förvaltningen av stora rovdjur och renskötsel. En bär- ande tanke med modellen är att samebyar, länsstyrelserna, Naturvårds- verket och gemensamt bidrar med sina kunskaper och till- sammans bygger en beskrivning av verkligheten för att underlätta kom- munikation och skapa samförstånd. I första hand är modellen tänkt att beskriva verkligheten så bra som möjligt, men kan även användas för att göra prognoser inför framtida förvaltningsbeslut. och Natur- vårdsverket bör också anpassa riskmodellen för svenska förhållanden i den mån detta inte redan gjorts samt tydliggöra huvudmannaskap och organisation kring riskmodellen. Med de kunskaper som finns om de stora rovdjurens utbredning i renskötselområdet och om skadornas omfattning, renbeteskartor, same- byarnas markanvändningsplaner, predationstakter m.m. kan riskmodellen och därmed förvaltningsverktyget tämligen tas i bruk. Det är dock viktigt att ytterligare forskning bedrivs avseende stora rovdjurs pre- dation på ren och att rovdjursinventeringarna i renskötselområdet förbätt- 2012/13:191 ras. Det är också angeläget att systemet kontinuerligt följs upp så att erfarenheter kan bidra till att förbättra och förfina systemet. I detta arbete har både och ett gemensamt ansvar. Regeringens bedömning: Bidrag till skadeförebyggande åtgärder bör inte avräknas från ersättningen för rovdjursskador på ren. och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i anser att arbetet med att utveckla förebyggande åtgärder bör fortsätta. i anser att förebyggande åtgärder kan vara viktiga i arbetet för att minska rennäringens problem. Många remissinstanser anser att bidrag till skadeförebyggande åtgärder och ersättning för rovdjursföre- komst bör hanteras oberoende av varandra och att viltskadeförordningen följaktligen bör ändras på denna punkt. har påtalat vikten av att det förebyggande arbetet utvecklas t.ex. med snabba och öppna kontakter mellan förvaltande myndigheter och drabba- de tamdjursägare, ökade satsningar på förebyggande åtgärder där rov- djuren ökar och ett generöst ersättningssystem för rivna tamdjur och andra rovdjursorsakade skador. anser att rennäringen i sin dagliga verksamhet vidtar förebyggande åtgärder och att det merarbete som uppkommer utöver det dagliga arbetet inte ska anses som förebyggande utan betraktas som skada. an- ser att rovdjursfria kalvningsområden och förebyggande skyddsjakt är förebyggande åtgärder som är mest effektiva för rennäringen. Skälen för regeringens bedömning: Det nuvarande ersättningssyste- met är konstruerat så att det ska stimulera till skadeförebyggande åtgär- der eftersom samma ersättning betalas ut oavsett om renar rovdjursdödas eller inte. Förebyggande åtgärder genomförs och som en del av den ordinarie renskötseln. Det är viktigt att det även inom rennäringen i görligaste mån bedrivs ett arbete med att förebygga skador. Det ges dock färre möjligheter till sådana åtgärder än i förhållande till annan tamdjursskötsel. De åtgärder som kan vara aktuella och som inte kan anses ingå i det normala renskötselarbetet är flyttning av renar till mindre rovdjurstäta områden, kalvning i hägn, utfodring för att hålla ren- arna ifrån de naturliga betesmarkerna för att undvika närhet till stora rov- djur och GPS-halsband för att underlätta översikt och kontroll av var ren- hjorden befinner sig. GPS-teknik kan bl.a. förenkla för renskötseln att återfinna spridda renar och återsamla renhjorden efter rovdjursangrepp. Mot bakgrund av tamrenskötselns naturbetesbaserade förutsättningar och ett renantal i storleksordningen 250 000280 000 jämnt fördelat över hela renskötselområdet, kan man inte ställa samma krav på skadeföre- byggande åtgärder på rennäringen som på andra näringar. Identifiering av kalvningsland för att möjliggöra bl.a. förebyggande skyddsjaktsbeslut av framför allt björn kan vara en effektiv åtgärd då predationstakten för samtliga rovdjursarter ökar under kalvningstid. har inom ramen för det nuvarande ersättningssystemet möj- Prop. 2012/13:191 lighet att betala ut ersättning för skadeförebyggande åtgärder. vårdsverket, och många remissinstanser anser att man inte bör avräkna bidrag till förebyggande insatser från den ersättning som lämnas för skador på ren. För att stimulera till skadeförebyggande åtgär- der avser regeringen att ändra bestämmelsen i viltskadeförordningen på denna punkt så att bidrag till åtgärder för att förebygga skada inte ska av- räknas från den ersättning som lämnar för skador på ren som orsakas av varg, björn, lo, järv eller kungsörn. Det är regeringens upp- fattning att detta kan rymmas inom befintliga ramar. Skadeförebyggande åtgärder är en viktig komponent i det nya förvalt- ningsverktyget. Det följer dessutom av artikel 16 i art- och habitatdirekti- vet att undantag får göras från det skydd som stora rovdjur i bilagan till direktivet åtnjuter endast om det inte finns någon annan lämplig lösning. Regeringens bedömning: Den samverkan på politisk nivå som har in- letts mellan , , och bör fortsätta och Eftersom och delar ansvaret för de skandina- viska rovdjurspopulationerna bör samverkan med leda till ytterligare gemensamma strategier för förvaltningen. bedömning överensstämmer i huvudsak med Remissinstanserna: , Länsstyrelserna i Gävle- borgs, och län, , , och Världsnaturfonden har in- stämt i bedömning. anser att synsättet att rovdjursförvaltningen kräver samverkan över na- tionsgränserna präglat utredningen i alltför liten utsträckning. anser att den politiska samverkan är speciellt viktig eftersom den gräns- överskridande renskötseln, främst mellan och , kräver an- svar från det andra landets rovdjursförvaltning för att kunna ta hänsyn till hur rovdjuren förvaltas i det egna landet. anser att det är en stor brist att det saknas konkreta förslag, t.ex. beträff- ande vad den internationella samverkan ska syfta till att uppnå och hur detta ska uppnås, och frågan om hur de gemensamma populationerna ska fördelas mellan de berörda länderna. att de nationella förvaltningsplanerna ska samordnas och att bör ta initiativ till att och gemensamt utarbetar en plan för hur kontakterna mellan rovdjurspopulationerna i de olika länderna ska kunna förbättras för samtliga rovdjur och särskilt för varg. Skälen för regeringens bedömning: De stora rovdjuren i , , och vandrar och rör sig över vidsträckta områ- den oberoende av nationsgränser. Vissa frågor kring rovdjuren, till exem- pel förvaltning, populationsförändringar och immigration, blir därigenom gemensamma angelägenheter mellan och andra länder. 2012/13:191 detta synsätt finns i riktlinjer för förvaltning av stora rovdjur som pekar på vikten av att utveckla förvaltningsplaner på popula- tionsnivå som innebär samordning av förvaltningen över nationsgränser. Regeringen har utvecklat samarbetet med framför allt och om de stora rovdjuren. träffade en överenskommelse med och om utvecklat samarbete om de stora rovdjuren, undertecknad av statssekreterarna i svenska Miljöde- partementet, norska Miljøverndepartementet och finländska Jord- och skogsbruksministeriet. I överenskommelsen anges att samarbetet på poli- tisk nivå om björn, varg, lodjur och järv kontinuerligt ska utvecklas, att samarbetet om vargförvaltningen ska förstärkas mellan berörda myndig- heter i de tre länderna, att parterna ska sträva efter att involvera behöriga myndigheter i till ett ökat samarbete och att de centrala myn- digheterna i respektive land uppdras att tillsammans utarbeta innehåll och gemensamma riktlinjer för det fortsatta samarbetet om stora rovdjur. Vid samma tillfälle träffades även en överenskommelse mellan om förvaltning av genetiskt värdefulla vargar i den skandina- viska vargpopulationen undertecknad av statssekreterarna i svenska Mil- jödepartementet och norska Miljøverndepartementet. I överenskommel- sen anges att åtgärder för att stärka den genetiska statusen inom den ge- mensamma skandinaviska vargpopulationen är nödvändiga för att varg- populationen ska uppnå gynnsam bevarandestatus eller förekomma i livs- kraftigt bestånd i sitt naturliga utbredningsområde. I överenskommelsen finns angivna åtgärder som länderna är överens om att vidta, t.ex. att genetiskt värdefulla vargar i möjligaste mån ska undantas från skyddsjakt och annan jakt, oavsett om de reproducerar sig eller inte.