prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — Kontakten sker bland annat genom besök på skolor och i föreningar, genom brev och telefonsamtal. Expertråd med barn och ungdomar finns också knutna till BO för längre och kortare tider. Dessutom har BO på regeringens uppdrag lyssnat på barn och unga med erfarenheter av att utsättas för våld och andra övergrepp samt lyssnat till barn och unga som lever med skyddade personuppgifter. Syftet med uppdraget var att på ett metodiskt sätt undersöka och sammanställa hur barn och unga som på olika sätt har utsatts för våld och andra övergrepp upplever sin situation och det stöd de får. BO har i sin rapport . Våld i nära relationer. Barn och ungdomar berättar. (2012) gett en bild av hur dessa barn har upplevt att samhället kunnat ge dem skydd och stöd i utsatta situationer och vad som skulle behöva förändras och förbättras för att förebygga våldet. Förslagen bereds inom . Med beaktande av den målsättning som konventionen anger i denna del är det en utmaning för regeringen och myndigheterna att kontinuer- ligt överväga hur barns och ungdomars deltagande i det brottsförebygg- ande arbetet på detta område kan utvecklas. Mot bakgrund härav samt med hänsyn till vad som anförts ovan om det arbete som bedrivs på om- rådet föreligger dock inte något hinder i denna del att tillträda konven- tionen. Enligt artikel 9.2 ska varje part uppmuntra den privata sektorn att delta i utarbetande och genomförande av riktlinjer som ska förebygga sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn samt genomföra interna normer genom självreglering eller samreglering. Exempel på sådana åt- gärder är resebranschens utarbetande av en uppförandekod för rese- Vidare pågår ett samarbete mellan internet- Prop. 2012/13:111 leverantörer och med syfte att hindra tillgång till och spridning av material på internet som skildrar övergrepp mot barn. Dess- utom finns en s.k. svensk finanskoalition med det över- gripande målet att förhindra och försvåra betalningar genom det finansiella systemet för barnpornografiskt material. Samarbetet på de tre områdena har utarbetats på initiativ av och i samverkan med ECPAT. I finanskoalitionen samarbetar banker, , , m.fl. Enligt artikel 9.3 ska varje part uppmuntra media att tillhandahålla lämplig information beträffande alla former av sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn, med vederbörlig hänsyn till mediernas oberoende och tryckfrihet. Den svenska tryck- och yttrandefrihets- regleringen garanterar medierna oberoende. Den uppmuntran som kan ske och sker, utan inblandning i mediernas självständighet, är framförallt de informationsinsatser som nämnts ovan under artikel 8. Vidare ska enligt artikel 9.4 varje part uppmuntra finansiering av projekt och program som det civila samhället genomför och som har till syfte att förebygga och skydda barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. I kan t.ex. ideella organisationer och andra icke-vinst- drivande organisationer få ekonomiskt stöd från Allmänna arvsfonden. Sammantaget gör regeringen bedömningen att lever upp till åtagandena enligt artikel 9. 8.2.3Nationella åtgärder för samordning och samverkan (artikel 10) Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller nationella åtgärder för samordning och samverkan. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömning eller lämnar den utan invändning. ECPAT anser att det krävs en interdepartemental arbetsgrupp inom för att regeringen ska kunna bedriva ett effektivt arbete i frågor som rör barns rättigheter och inte minst kommersiell sexuell exploatering av barn. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 10.1 ska varje part vidta åtgärder för att säkerställa samordning mellan myndigheter på nationell eller lokal nivå som har ansvar för skydd mot, förebyggande och bekämpande av sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot Utbildningssektorn, hälso- och sjukvården, samt de polisiära och rättsvårdande myndigheterna pekas ut som särskilda om- råden för samordning. Som tidigare redovisats i avsnitt 4 vidtar regeringen sektorsöver- gripande åtgärder för att förebygga sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. Dessa åtgärder innefattar bl.a. myndighetssam- verkan och samarbete med det civila samhället. nämnden i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa sam- verka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs (5 kap. 2012/13:111 1 a § socialtjänstlagen [2001:453]). En motsvarande skyldighet finns för personal inom hälso- och sjukvården (2 f § hälso- och sjukvårdslagen [1982:763]). Skolhälsovårdens arbete ska här särskilt framhållas. En särskild typ av samordning och samverkan är den som bedrivs mellan olika myndigheter när det gäller barn som misstänks vara utsatta för brott i s.k. Barnahus. Samverkan sker där mellan socialtjänst, polis, åklagare, rättsmedicin och hälso- och sjukvården. Även andra myndig- heter kan delta i samverkan om det finns behov för det. Samverkans- formen inleddes på försök 2005 och finns nu på flera orter i landet. finns nationella riktlinjer på området, framtagna av berörda myndigheter på regeringens uppdrag. Vidare har ett särskilt ansvar för myndighets- samverkan i brottsofferfrågor. Myndigheten ska bl.a. bidra till att för- bättra förutsättningarna för samverkan i brottsofferfrågor mellan olika samhällsaktörer samt genom utåtriktad verksamhet verka för att myndig- heter, andra aktörer och allmänheten får ökad kunskap om brottsoffer- frågor. Myndigheten ska också aktivt verka för att berörda får kännedom om möjligheterna till brottsskadeersättning och till bidrag från brotts- offerfonden. är även sammankallande för en samverkansgrupp för brottsofferarbete inom vilken myndigheter och ideella organisationer utbyter erfarenheter. Slutligen kan nämnas att regeringen utsåg dåvarande läns- polismästaren som nationell samordnare mot våld i nära relationer. I den nationella samordnarens uppdrag ingår bl.a. att samla och stödja berörda myndigheter, kommuner, landsting och organisationer för att öka effektiviteten, kvaliteten och långsiktigheten i arbetet mot våld i nära relationer. ECPAT anser att det krävs en interdepartemental arbetsgrupp inom för att regeringen ska kunna bedriva ett effektivt arbete i frågor som rör barns rättigheter och inte minst kommersiell sexuell ex- ploatering av barn. finns en funktion för samordning av frågor som rör , den s.k. barn- konventionssamordningen. Den är organisatoriskt placerad i Social- departementet. Barnkonventionssamordningen ska driva på och samordna arbete med att förverkliga i . De ska även bevaka att det finns ett barnperspektiv i samtliga regeringens beslut som rör barn. Det gäller bl.a. propositioner, skrivelser, regleringsbrev och uppdrag till myndigheter samt direktiv till utredningar. En annan viktig uppgift för Barnkonventionssamordningen är att uppmärksamma, samordna och ta initiativ i frågor som rör barn och unga och som rör flera departement eller där det saknas ett tydligt ansvar. Dessutom har ett samordningsansvar inom för frågor som rör sexuell exploatering av barn. Enligt artikel 10.2 ska varje part dels vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att se till att det på nationell eller lokal nivå finns ett oberoende organ för att främja och skydda barns rättigheter (punkten a), dels inrätta mekanismer för datainsamling eller s.k. kontakt- punkter i syfte att uppmärksamma och utvärdera företeelsen sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn (punkten b). När det gäller kravet enligt punkten a kan det konstateras att BO har i Prop. 2012/13:111 uppdrag att företräda barns och ungas rättigheter och intressen utifrån Såvitt avser punkten b kan nämnas att Brå har till uppgift att inhämta och bearbeta kriminalstatistik samt publicera dessa uppgifter. Även ansvarar för statistik inom sitt ansvarsområde. Enligt artikel 10.3 ska varje part uppmuntra samarbete mellan behöriga statliga myndigheter, den privata sektorn och det civila samhället för att på ett bättre sätt kunna förebygga och bekämpa sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. I denna del hänvisas till vad som sagts i anslutning till artiklarna 9.2 och 10.1. Sammantaget anser regeringen att väl uppfyller de krav som uppställs i artikel 10. 8.2.4Skyddsåtgärder och hjälp till brottsoffer (artikel 1114) Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller skyddsåtgärder och hjälp till brottsoffer. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömning eller lämnar den utan invändning. Såvitt avser artikel 13 anser att det finns anledning att utöka det offentliga stödet vad gäller hjälptelefon m.m., vilket kan göras inom ramen för det kommunala ansvaret för brottsoffer enligt social- tjänstlagen eller för mindre kommuner genom att eventuellt organiseras gemensamt. ECPAT anser att ansvaret för hjälplinjer m.m. bör ligga hos staten. När det gäller artikel 14 anser inte Kvinnofronten att genom och hälso- och sjukvårdens allmänna skyldigheter upp- fyller konventionens krav på staterna att ge stöd till brottsoffren och till brottsoffren närstående personer. Det faktum att genomfört så kraftiga nedskärningar av såväl socialtjänst som hälso- och sjukvården gör att terapeutisk och annan hjälp inte kan garanteras. ECPAT anför att det fortfarande saknas skyddade boenden för barn. Skälen för regeringens bedömning Principer för skyddsåtgärder och hjälp till brottsoffer (artikel 11) Enligt artikel 11.1 ska varje part fastställa effektiva sociala program och inrätta sektorsövergripande strukturer för att lämna nödvändigt stöd till brottsoffer, deras nära anhöriga och till personer som har ansvar för deras vård. Många av samhällets aktörer ansvarar inom sina ansvarsområden för att brottsoffer får det skydd han eller hon behöver men även för att han eller hon får stöd och hjälp att förändra sin situation, bl.a. rättsväsendet, och hälso- och sjukvården. Polisen ansvarar t.ex. för att 2012/13:111 informera brottsoffret och vid behov skydda den som riskerar att utsättas eller har utsatts för våld eller sexuella övergrepp. Varje kommun har det yttersta ansvaret för att de som vistas där får det stöd och den hjälp som de behöver (2 a kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453]). har vidare ett särskilt ansvar för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp (5 kap. 11 § samma lag). I syfte att stärka skydd och stöd för barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa har barnrättsperspektivet i socialtjänstlagen på olika sätt förstärkts (prop. 2012/13:10). De nya bestämmelserna trädde i kraft . Såvitt avser hälso- och sjukvården kan exempelvis framhållas det nationel- la handlingsprogram för omhändertagande av offer för sexuella övergrepp som Nationellt centrum för kvinnofrid vid har tagit fram på regeringens uppdrag. Handlingsprogrammet syftar till att dels förbättra vården och omhändertagandet av offer för sexuella övergrepp inom hälso- och sjukvården i hela landet, dels bidra till att rättsväsendet förses med bättre bevismaterial i hanteringen av sådana övergrepp. Vidare bör särskilt arbete lyftas fram. övergripande uppgift är att främja brottsoffers rättigheter, intressen och behov. I det ingår bl.a. att stödja frivillig- organisationer vilka bedriver ett viktigt arbete när det gäller hjälp till brottsoffer och dess nära anhöriga. Vidare arbetar regeringen med införandet av ett särskilt telefonnummer för försvunna barn. Numret, som ska vara detsamma inom EU, kan t.ex. komma att användas när barn blivit bortförda eller ut- satta för kriminalitet. I knyts numret till befintliga alarmerings- funktioner, dvs. I artikel 11.2 uttalas att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att det brottsoffer vars ålder är osäker, men som det finns skäl att tro är ett barn, behandlas som ett barn i fråga om skydds- och hjälpåtgärder i avvaktan på att åldern fastställs. Det kan förutsättas att relevanta samhällsorgan behandlar brottsoffer som barn i de fall åldern är oklar men det finns skäl att tro att det rör sig om ett barn. Regeringens bedömning är att uppfyller åtagandena enligt artikel 11. Anmäla misstanke om sexuell exploatering eller sexuella övergrepp (artikel 12) Av artikel 12.1 följer att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att yrkesutövare som har kontakt med barn i sitt arbete utan hinder av sekretess kan anmäla misstanke om att ett barn blivit utsatt för sexuell exploatering eller sexuellt övergrepp till de instanser som har ansvar för att skydda barn. Enligt 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) föreligger en obligatorisk anmälningsplikt för myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, och kriminalvården. Anmälningsskyldigheten innebär att en anmälan genast ska ske till socialnämnden om myndigheten i sin verksamhet får känne- dom om eller misstänker att ett barn far illa. Anmälningsskyldigheten gäller även personer som är anställda hos sådana myndigheter liksom personer som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verk- samhet som berör barn och unga eller annan yrkesmässigt bedriven en- skild verksamhet inom hälso- och sjukvården eller på om- råde. I bestämmelsens andra stycke regleras den anmälningsskyldighet som åligger personer verksamma inom familjerådgivning. Myndigheter, befattningshavare och yrkesverksamma som anges i första stycket är vidare enligt tredje stycket skyldiga att lämna socialnämnden alla upp- gifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av stöd och skydd. Anmälnings- och uppgiftsskyldigheten gäller utan hinder av sekretess (10 kap 28 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], OSL) Under vissa förutsättningar finns vidare möjlighet för bl.a. social- tjänsten och hälso- och sjukvården att utan hinder av sekretess lämna ut uppgifter om brottsmisstankar till en åklagarmyndighet eller en polis- myndighet om uppgiften angår misstanke om brott som riktats mot någon som inte har fyllt och det är fråga om brott som avses i bl.a. 6 kap. (10 kap. 21 § OSL). Enligt artikel 12.2 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att uppmuntra varje person som känner till eller misstänker att ett barn utsätts för sexuell exploatering eller sexuella över- grepp att anmäla detta till behöriga instanser. I 14 kap. 1 c § social- tjänstlagen finns en till allmänheten riktad uppmaning att anmäla miss- tänkta övergrepp. Enligt bestämmelsen, som inte är straffsanktionerad, bör var och en som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa anmäla detta till socialnämnden. Polisens uppmaningar till allmänheten att anmäla brott, bl.a. på dess hemsida, får dessutom anses vara ett exempel på sådana åtgärder som avses i bestämmelsen. Därutöver kan även nämnas de åtgärder som anges ovan under artikel 8.1. Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller kraven enligt artikel 12. Hjälplinjer (artikel 13) Enligt artikel 13 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att uppmuntra och stödja inrättande av informa- tionstjänster, som t.ex. telefon- eller internetrådgivning, för att kunna ge råd till den som söker stöd. Stöd ska därvid kunna ges konfidentiellt eller med vederbörlig hänsyn till den hjälpsökandes anonymitet och omfatta både brottsoffer och till dem närstående personer (förklaranderapporten p. bedriver den ideella organisationen en verksamhet med en hjälptelefon där organisationen bistår utsatta barn med råd och stöd anonymt och kostnadsfritt. Stödverksamheten för barn omfattar numera även BRIS-mejlen och BRIS-chatten samt ett diskussionsforum på internet. har även en stödverksamhet för vuxna, Vuxen- telefon om barn, där tar emot samtal från vuxna som behöver någon att prata med kring frågor och problem som rör barn. startade , med finansiellt stöd från och Idéer för livet, även en ny stödjande webbsajt för alla vuxna som 2012/13:111 har frågor som rör barn. Förutom ideellt arbete bygger organisationens verksamhet på ekonomiska bidrag och gåvor från såväl privata som offentliga givare. Staten har genom , på årlig ansökan av , genom statsbidrag bidragit till finansieringen av verk- samhet. En annan form av rådgivning, vilken sker inom ramen för offentlig verksamhet, är den virtuella ungdomsmottagningen UMO som startades . Förutom allmän information tillhandahåller denna ungdomsmot- tagning en frågetjänst där personer mellan anonymt kan ställa frågor kring hälsa, sex och relationer. UMO är knuten till landstingens och regionernas hälso- och sjukvårdsrådgivning på nätet. Utvecklingen av UMO har finansierats av på uppdrag av regeringen. Landsting/regioner och kommuner står bakom driften av webbplatsen. Utvecklingen av verksamheten sker i nära samarbete med bl.a. ungdoms- mottagningar, skolhälsovården och intresseorganisationer. I sammanhanget kan även nämnas att driver en hjälp- telefon för barn som är placerade i samhällets vård vilket kan vara en kanal för utsatta barn att börja berätta och ett första steg mot att få stöd och hjälp. Det finns även andra nationella stödtelefoner för brottsoffer, som inte primärt har barn som målgrupp men dit även barn kan vända sig. Exempelvis kan nämnas Kvinnofridslinjen, som drivs av NCK, lik- som den stödtelefon som drivs av . anser att det offentliga stödet till hjälptelefoner m.m. bör utökas och ECPAT menar att ansvaret för hjälplinjer bör ligga hos staten. Enligt regeringens uppfattning måste arbetet med råd och stöd till barn och unga fortlöpande följas och övervägas för att vara uppmärksam på behovet av ytterligare förbättringar och initiativ på området. När det gäller frågan om hos vem ansvaret bör ligga för informationstjänster av nu aktuellt slag finns även fördelar med att dessa inte bedrivs i offentlig regi. Den ideella sektorn är oerhört viktig och det kan kännas tryggt för barn och föräldrar att vända sig till en instans som står fri från myndig- heter. Inom den ideella sektorn finns dessutom en gedigen kunskap om barn som är mycket värdefull. Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller åtagandet enligt artikel 13. Stöd och hjälp till brottsoffer (artikel 14) Enligt artikel 14.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att hjälpa brottsoffer på lång och kort sikt i deras psykiska och psykosociala återhämning. Åtgärder som vidtas i enlighet med denna punkt ska ta vederbörlig hänsyn till barnets åsikter, behov och problem. har genom socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga det yttersta ansvaret för att se till att barn får det stöd, den hjälp och det skydd som de är i behov av. Av inledningen till socialtjänstlagen framgår också att när åtgärder rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas (1 kap. 2 §). Även landstingen har enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skyldighet att ge vård och rehabilitering, t.ex. inom barn- och ungdomspsykiatrin. Tillgång till psykiatrisk vård av akut karaktär finns i alla landsting. flera kommuner finns dessutom särskilda stödcentrum för unga brottsoffer, vilka i första hand vänder sig till personer upp till som har blivit utsatta för brott mot person, t.ex. sexualbrott. En särskild fråga i detta sammanhang är beslutanderätten över ett barns tillgång till hälso- och sjukvård och socialtjänst vid gemensam vårdnad. Om den ena vårdnadshavaren inte samtycker till en åtgärd till stöd för barnet kan numera socialnämnden besluta att åtgärden ändå får vidtas om det krävs med hänsyn till barnets bästa. Möjligheten gäller för psykiatrisk och psykologisk utredning och behandling liksom för behandling i öppna former samt utseende av kontaktperson eller familj enligt socialtjänst- lagen (6 kap. 13 a § ). Av artikel 14.2 framgår att varje part ska vidta åtgärder, i enlighet med nationell rätt, för att samarbeta med ideella organisationer och andra verksamheter i det civila samhället som hjälper brottsoffer. Vid denna typ av samarbete spelar en särskild roll som statens kontakt med organisationer och annan brottsofferinriktad verksamhet i privat regi. En särskild uppgift som därvid har är att besluta om fördelning av bidrag ur Brottsofferfonden. Fonden har till syfte att ge ekonomiskt stöd till olika former av brottsofferinriktad verksamhet, från enklare informations- och utbildningsinsatser till omfattande forskningsprojekt. fördelas ur fonden. Medel kan beviljas till forskare, ideella organisationer och verksamheter i privat eller offentlig regi. Fonden fördelar även medel i form av verksamhetsstöd till lokala brottsoffer- jourer. Vidare finns också andra typer av samarbete mellan stat och ideell brottsofferverksamhet. Exempelvis har ideella organisationer deltagit i arbete med att ta fram den nationella hand- lingsplanen mot sexuell exploatering av barn. En annan typ av samarbete är den vittnesstödsverksamhet som bedrivs vid samtliga tingsrätter och hovrätter. I artikel 14.3 föreskrivs att om en förälder eller annan person som har den faktiska vårdnaden om ett barn är delaktig i sexuell exploatering eller sexuellt övergrepp av barnet ska det finnas möjlighet att dels avlägsna den misstänkte förövaren, dels förflytta brottsoffret från hans eller hennes familjemiljö om detta är i enlighet med barnets bästa. När det gäller möjligheten att avlägsna den misstänkte förövaren torde kravet uppfyllas genom tillgången till de straffprocessuella tvångsmedlen anhållande och häktning (24 kap. RB). Finns det en risk för att den miss- tänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet utgör det en särskild grund för häktning. I sammanhanget bör även möjligheten att meddela kontakt- förbud enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud nämnas. När det gäller möjligheterna att förflytta brottsoffret uppfyller åtagandet genom socialtjänstlagen och lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga (LVU). Ett barn eller en ungdom som utsätts för hot eller våld kan vid behov omhändertas av och placeras i familjehem eller i hem för vård och boende (HVB), för vilka det finns föreskrifter och allmänna råd. Beroende på hotbild vidtas olika former av stöd- och skyddsåtgärder, t.ex. kan adressen hemlighållas vid en placering i ett familjehem. Vidare är vissa HVB specialiserade på skydd och stöd, t.ex. när det gäller unga kvinnor som drabbats av heders- 2012/13:111 relaterat våld. I sammanhanget kan vidare nämnas att regeringen gett i uppdrag att göra en samlad analys av insatsen skyddat boende för hotade personer samt att ta fram ett vägledande material för berörda målgrupper. Vid genomförandet av uppdraget ska särskilt analyseras bl.a. barnperspektivet vid boendet, skydd och stöd för eventuella medföljande barn samt barn och unga som placeras enligt socialtjänstlagen eller LVU i familjehem eller hem för vård och boende (HVB) och där det finns en hotbild för barnet. Uppdraget ska redovisas senast . Artikel 14.4 föreskriver att varje part ska vidta lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att till brottsoffret närstående per- soner, om lämpligt, erbjuds terapeutisk hjälp, främst akut psykiatrisk vård. Kravet är uppfyllt genom och hälso- och sjuk- vårdens allmänna skyldigheter, se ovan under artikel 14.1. Sammantaget gör regeringen bedömningen att lever upp till de åtaganden som konventionen föreskriver när det gäller stöd och hjälp till brottsoffer i artikel 14. 8.2.5Förebyggande eller behandlande program eller åtgärder (artikel 1517)