prop · H003150 · 2013-04-11 00:00:00 — Regeringens proposition 2012/13:150 Patientrörlighet i EU förslag till ny lagstiftning Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag som syftar till att i svensk rätt genomföra och rådets direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöver- skridande hälso- och sjukvård, i det följande benämnt patientrörlighets- direktivet. I patientrörlighetsdirektivet finns bestämmelser som syftar till att göra det lättare att få tillgång till en säker gränsöverskridande hälso- och sjukvård av god kvalitet i Europeiska unionen och att garantera patienterna rörlighet i överensstämmelse med de principer som fastslagits av . Direktivet förväntas även främja vårdsamarbetet mellan medlemsstaterna. Medlemsstaternas ansvar för att fastställa socialförsäkringsförmåner som avser hälso- och sjukvård samt organisera och tillhandahålla hälso- och sjukvård och socialförsäkringsförmåner, särskilt förmåner vid sjukdom, respekteras fullt ut. I propositionen lämnas bl.a. förslag till en ny lag om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I lagen anges villkor för rätt till ersättning för kostnader som uppkommit till följd av gränsöverskridande vård samt hur en ersättnings storlek ska bestämmas. I lagen finns vidare bestämmelser som gör det möjligt för patienter att söka förhandsbesked för planerad vård i ett annat EES-land. Ett förhandsbesked kommer som regel att vara bindande då patienten senare ansöker om ersättning för den vård som omfattas av beskedet. Vidare finns bestämmelser om utrednings- och uppgiftsskyldighet. Det är som, efter ansökan av en patient, ska pröva frågor om ersättning och förhandsbesked enligt lagen. 2012/13:150 Beslut om ersättning ska fattas så snart det är möjligt och senast från det att en fullständig ansökan har kommit in till . Om det finns särskilda skäl får denna tidsfrist överskridas. Det är som ska betala ut beslutade ersättningar. Be- slut om ersättning eller förhandsbesked ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. I propositionen föreslås även en ny lag om landstingens och kom- munernas kostnadsansvar. Denna lag reglerar hur kostnadsansvaret för den gränsöverskridande vården ska fördelas mellan staten samt landsting och kommuner. Enligt förslaget ska landstingen bekosta ersättningen för viss hälso- och sjukvård och tandvård samt för vissa produkter, t.ex. läkemedel, som patienter får vid vård i ett annat EES-land. Kostnads- ansvaret ska gälla ersättningar som betalats ut till patienter som vid tiden för den vård ersättningen avser var bosatta inom eller kvar- skrivna i enligt 16 § folkbokföringslagen och stadigvarande vistas där. Kommunerna ska ansvara för ersättningen för hjälpmedel som tillhandahållits utomlands om kommunen skulle haft kostnadsansvar för motsvarande hjälpmedel i . Landstingens och kommunernas kostnadsansvar avser både sådan vård som söks med stöd av den nya er- sättningslagen och med stöd av förordning (EG) nr 883/2004. kommer även fortsättningsvis att fungera som beslutande myndighet i fråga om ersättning för gränsöverskridande vård enligt förordning (EG) nr 883/2004. Staten kommer även fortsättningsvis att ansvara för kostnaderna för tandvård som hade berättigat till stöd enligt lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd om den hade tillhandahållits i . Vidare kommer staten att ha kostnadsansvaret för den utlandsvård som ges till sådana personer som inte är folkbokförda eller kvarskrivna i men som ändå ingår i personkretsen, exempelvis utlandsboende pensionärer som har sin huvudsakliga pension från . Staten kommer även att ha kostnadsansvar för de bilaterala överenskommelser och konventioner med andra länder som omfattar hälso- och sjukvård. I propositionen föreslås även ändringar i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen om läkemedelsförmåner (2002:160) och lagen om statligt tandvårdsstöd som innebär att en patient vid beräkning av de olika högkostnadsskydden kan få tillgodogöra sig vissa avgifter och kost- nader som beaktats vid bestämmande av ersättning för gränsöver- skridande vård enligt den föreslagna lagen om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet. I propositionen görs bedömningen att och Social- styrelsen ska vara nationella kontaktpunkter för gränsöverskridande vård. Dessa kontaktpunkter ska svara för information om gränsöverskridande vård till såväl personer boende i som övriga EES-medborgare. Avslutningsvis görs bedömningen att förslagen inte kommer att innebära att kostnaderna för den gränsöverskridande vården ökar. Lagförslagen föreslås träda i kraft . 2.2Förslag till lag om landstingens och kommunernas 2.3Förslag till lag om ändring i hälso- och 2.4Förslag till lag om ändring i lagen (2002:160) om 2.5Förslag till lag om ändring i lagen (2008:145) om 6.1Gränsöverskridande vård med stöd i förordning 6.2Gränsöverskridande vård med stöd i fördraget om Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, 2.lag om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård 3.lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 4.lag om ändring i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., 5.lag om ändring i lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd. Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet Härigenom föreskrivs1 följande. Inledande bestämmelser och tillämpningsområde 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om ersättning till patienter för kostnader som uppkommit till följd av att de har tagit emot vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Bestämmelser om ersättning till patienter för kostnader för vård finns även i och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen2. 2 § Denna lag ska inte tillämpas i de fall en patients rätt till ersättning grundar sig på förordning (EG) nr 883/2004. 3 § I denna lag avses med 1.vård: de åtgärder och produkter som omfattas av definitionerna i punkterna 2, 3 och 59, 2.hälso- och sjukvård: åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador samt sjuktransporter, 3.tandvård: åtgärder som avses i 1 § tandvårdslagen (1985:125), 4.hälso- och sjukvårdspersonal: läkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, barnmorska eller farmaceut i den mening som avses i och rådets direktiv /36/EG3 av om erkännande av yrkeskvalifikationer, senast ändrat genom kommissionens förordning (EU) nr 213/20114 eller annan person som utövar yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvård som är begränsad till ett reglerat yrke enligt definitionen i artikel 3.1 a i direktiv /36/EG, eller en person som anses som hälso- och sjukvårdspersonal enligt den behandlande medlemsstatens lagstiftning, 5.läkemedel: sådana läkemedel som enligt läkemedelslagen (1992:859) är avsedda att tillföras människor, 6.andra varor: sådana varor som avses i 18 och 20 §§ lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., 1 Jfr och rådets direktiv /24/EU av om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (EUT L 88, , s. 45, (Celex 32011L0024). 2EUT L 166, 30.4.2004, s. 1 (Celex 32004R0883). 3EUT L 255, 30.9.2005, s. 22 (Celex 32005L0036). 4EUT L 59, , s. 4 (Celex 32011R0213). 2012/13:150 7. hjälpmedel: sådana hjälpmedel som avses i 3 b § hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763), 8.förbrukningsartiklar: sådana förbrukningsartiklar som avses i 3 d § hälso- och sjukvårdslagen, 9.övriga vårdprodukter: produkter som inte omfattas av definitionerna ipunkterna 58 men som tillhandahålls vid hälso- och sjukvård eller tandvård och som en patient får vid vårdtillfället. 4 § Det som i denna lag sägs om ett landsting gäller även en kommun som inte ingår i ett landsting. 5 § En patient har rätt till ersättning för kostnader som har uppkommit till följd av att han eller hon har tagit emot vård i ett annat land inom EES om 1.patienten när kostnaderna uppkom tillhörde den personkrets för vilken är behörigt att meddela sådant tillstånd till vård utanför bosättningsmedlemsstaten som avses i artikel 20 i förordning (EG) nr 883/2004, 2.vården har tillhandahållits av hälso- och sjukvårdspersonal, och 3.patienten skulle haft rätt att få vården bekostad av det allmänna om den tillhandahållits i . 6 § Ersättning lämnas med högst det belopp som motsvarar de faktiska kostnader för vården som har uppkommit för patienten. 7 § För hälso- och sjukvård och för annan tandvård än sådan som avses i 10 § ska ersättningen bestämmas till ett belopp som motsvarar den vård- kostnad som skulle ha uppkommit om patientens vård hade tillhanda- hållits i . Detsamma gäller för läkemedel, andra varor, hjälp- medel, förbrukningsartiklar och övriga vårdprodukter som en patient har tagit emot vid vårdtillfället. Vid bestämmande av ersättningens storlek ska avdrag göras med ett belopp som motsvarar de avgifter som patienten skulle ha betalat för vården i . 8 § För hjälpmedel och förbrukningsartiklar som en patient har införskaffat vid någon annan tidpunkt än vårdtillfället ska ersättningen bestämmas på samma sätt som anges i 7 §. 9 § För läkemedel och andra varor som en patient har införskaffat än vårdtillfället, och för vilka det finns en åtminstone lik- värdig produkt inom läkemedelsförmånerna enligt lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., ska ersättningen bestämmas till ett belopp som motsvarar den kostnadsreducering som patienten skulle haft rätt till om läkemedlet eller varan hade ingått i läkemedelsförmånerna. Vid bestämmandet av ersättning enligt första stycket ska för varje läke- Prop. 2012/13:150 medel eller vara ett kostnadsbelopp fastställas som motsvarar det lägsta försäljningspris som har fastställts för en produkt som är åtminstone likvärdig och som ingår i läkemedelsförmånerna. Om det finns medicinska skäl, får dock ett högre försäljningspris fastställas. Det belopp som vid en jämförelse mellan det fastställda kostnadsbeloppet och den faktiska kostnad som patienten har haft är lägst, ska läggas till grund för ersättningens bestämmande. 10 § För tandvård som hade berättigat till stöd enligt lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd om den hade tillhandahållits i ska ersättningen bestämmas till ett belopp som motsvarar vad Försäkrings- kassan skulle ha betalat om tandvården tillhandahållits i . Detsamma gäller för läkemedel och övriga vårdprodukter som en patient har tagit emot vid vårdtillfället. 11 § Om en patient ansöker om det, ska lämna förhandsbesked om 1.huruvida patienten har rätt till ersättning enligt denna lag för viss vård som han eller hon avser att ta emot vid ett visst vårdtillfälle i ett annat EES-land, och 2.det högsta belopp ersättning kan betalas ut med för denna vård. Har förhandsbesked lämnats enligt första stycket är skyldig att vid senare prövning av frågan om ersättning till patienten för den angivna vården betala ut minst det belopp som angetts i förhands- beskedet. 12 § ska, om det inte är uppenbart obehövligt, i ett ärende om ersättning eller förhandsbesked enligt denna lag inhämta ett yttrande från det landsting som enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) har ansvar för patientens vård i . Om ett landsting ska yttra sig i ett ärende som avser ersättning för hjälpmedel som berör en kommun som ingår i , ska lands- tinget inför yttrandet samråda med kommunen. 13 § Myndigheter ska inom ramen för ett förfarande enligt 12 § eller på begäran lämna , landsting och kommuner sådana upp- gifter som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. Beslut om ersättning och förhandsbesked 14 § prövar, efter ansökan från en patient, frågor om ersättning enligt denna lag. Ett beslut om ersättning eller förhandsbesked ska alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. 2012/13:150 Beslutade ersättningar betalas ut av . 15 § Beslut om ersättning eller förhandsbesked ska fattas så snart det är möjligt och senast från det att en fullständig ansökan har kommit in till . Om det finns särskilda skäl, får överskridas. 16 § beslut om ersättning eller förhandsbesked enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen ska inte tillämpas för vårdkostnader som har uppkommit före lagens ikraftträdande. 2.2 Förslag till lag om landstingens och Prop. 2012/13:150 kommunernas kostnadsansvar för viss vård i Härigenom föreskrivs följande. 1 § I denna lag finns bestämmelser om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. Det som i denna lag sägs om ett landsting gäller även en kommun som inte ingår i ett landsting. 2 § Ett landsting har, om inget annat sägs i denna lag, kostnadsansvar för ersättningar som har bestämts enligt 1.7, 8 eller 9 § lagen (2013:00) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, eller 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen1. Första stycket gäller endast ersättningar som har betalats ut till en patient som vid tiden för den vård ersättningen avser var 1.bosatt inom , eller 2.kvarskriven enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadig- varande vistades i . 3 § Ett landsting ska ersätta för sådana utbetalda er- sättningar som avses i 2 §. 4 § En kommun som ingår i ett landsting har kostnadsansvar för ersättning som avses i 2 § om ersättningen avser hjälpmedel som kommunen skulle haft kostnadsansvar för om dessa tillhandahållits i . En kommun ska ersätta ett landsting vad enligt 3 § har betalat ut för sådana hjälpmedel som kommunen enligt första stycket har kostnadsansvar för. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen ska inte tillämpas för ersättningar som avser vårdkostnader som har uppkommit före lagens ikraftträdande. 1 EUT L 166, 30.4.2004, s. 1 (Celex 32004R0883). Den som har betalat vårdavgifter som avser öppen hälso- och sjukvård enligt denna lag i andra fall än som avses i 18 § första stycket, avgifter för förbrukningsartiklar som avses i 3 d § eller avgifter för tandvård som avses i 8 a § tandvårdslagen (1985:125) med ett belopp som motsvarar 0,025 gånger prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkrings- balken, avrundat nedåt till närmaste femtiotal kronor, eller det lägre belopp som bestämts av , är befriad från att därefter betala ytterligare sådana avgifter som återstår av , räknat från det första tillfälle då avgift betalats. Har en förälder eller föräldrar gemensamt flera barn i sin vård, får barnen gemensamt avgiftsbefrielse när kostnaderna för avgifter enligt första stycket sammanlagt uppgår till där avsett belopp. Har en förälder eller föräldrar gemensamt flera barn i sin vård, får barnen gemensamt avgiftsbefrielse när kostnaderna för avgifter enligt första stycket sammanlagt uppgår till där avsett belopp. Sådan avgiftsbefrielse gäller även för barn som som avses i första stycket fyller . Avgiftsbefrielse gäller som avses i första stycket även för barn som fyller . Med förälder avses även familjehemsförälder. Som förälder räknas även den med vilken en förälder stadigvarande samman- bor och som är eller har varit gift med eller har eller har haft barn med föräldern. Med förälder avses även familjehemsförälder. Som förälder räknas även den med vilken en förälder stadigvarande samman- bor och som är eller har varit gift med eller har eller har haft barn med föräldern. Vid beräkning av avgifts- befrielse enligt första stycket ska även sådana avdrag som har gjorts enligt 7 § andra stycket lagen (2013:00) om ersättning för kostnader till följd av vård inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet medräknas. 1Jfr och rådets direktiv /24/EU av om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (EUT L 88, , s. 45, Celex 32011L0024). 2Lagen omtryckt 1982:567. 3Senaste lydelse 2012:926. Härigenom föreskrivs1 att det i lagen (2002:160) om läkemedels- förmåner m.m. ska införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vid beräkning av kostnads- reducering enligt 5 § ska sådana belopp som enligt 9 § andra stycket lagen (2013:00) om ersätt- ning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet har lagts till grund för bestämmandet av en beslutad ersättning medräknas. Första stycket gäller inte sådana kostnader som avser livsmedel för särskilda näringsändamål. Denna lag träder i kraft . 1 Jfr och rådets direktiv /24/EU av om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (EUT L 88, , s. 45, Celex 32011L0024). land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet medräknas. Denna lag träder i kraft . 1 Jfr och rådets direktiv /24/EU av om tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (EUT L 88, , s. 45, Celex 32011L0024). och rådet antog ett direktiv (2011/24/EU) om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöver- skridande hälso- och sjukvård, i det följande benämnt patientrörlighets- direktivet. Direktivet finns i svensk och engelsk lydelse som bilagorna 1 och 2. Inom har en promemoria utarbetats, Patient- rörlighet i EU förslag till ny lag (Ds 2012:6). I departementsprome- lämnas lagförslag som sammanhänger med genomförandet av patientrörlighetsdirektivet. Därutöver innehåller promemorian bedöm- ningar av vilka förordningsändringar och ändringar i myndighetsföre- skrifter samt uppdrag som krävs för ett fullständigt genomförande av direktivet. En sammanfattning av promemorians förslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. Departementspromemorians lag- förslag finns i bilaga 4 och en förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgängliga i (S2012/2474/FS). En parallelluppställning bifogas i bilaga 6. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådet har föreslagit vissa förtydliganden av och ändringar i några av lagförslagen. Regeringen har följt Lagrådets synpunkter. Lagrådets synpunkter kommenteras i avsnitten 10.2, 10.7, 10.13 och 10.14 samt i författningskommentaren. Vissa redaktionella ändringar har även gjorts i förslaget till lag om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Huvuddelen av dessa ändringar är en följd av att regeringen följt Lagrådets synpunkter. Vidare har förslaget till lag om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet även omarbetats lagtekniskt. har i princip ingen nationell lagstiftning på området. Den an- Prop. 2012/13:150 svariga myndigheten, , har istället grundat sin han- tering på rättspraxis och rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (förordning [EEG] nr 1408/71) och förordning (EG) nr 883/2004. Även om den gränsöverskridande vården omfattar relativt små patient- flöden, är den ett viktigt komplement till den nationella vården och en rättighet som inte kan förbises. I bereddes förslag till nationell lagstiftning av den gränsöverskridande vården redan åren 20062008. Eftersom presenterade sitt förslag till patientrörlig- hetsdirektiv , avslutades beredningsarbetet, för att i stället invänta EU-förhandlingarna och det slutliga patientrörlighets- direktivet. I denna proposition lämnas förslag som syftar till att genomföra patientrörlighetsdirektivet. Bakgrunden till patientrörlighetsdirektivet är ett antal domar i EU-dom- stolen1 som slagit fast att sjukvård, oavsett hur den är finansierad och organiserad, omfattas av EUF-fördragets regler om fri rörlighet för tjänster. Patienter kan därför ha rätt till ersättning från sitt hemland för vård utförd i andra länder inom Europeiska ekonomiska samarbets- området, i det följande förkortat EES. rättspraxis har dock bedömts medföra behov av en rättslig reglering inom unionen för att komma till rätta med den skilda tillämpning av rättspraxis som före- kommer i olika EU-länder. Hälso- och sjukvårdstjänster fanns med i EU- kommissionens ursprungliga förslag till direktiv om tjänster på den inre marknaden (tjänstedirektivet)2. Det ursprungliga förslaget avvisades dock av och rådet eftersom man ansåg att denna lösning inte tog tillräcklig hänsyn till hälso- och sjukvårdstjänsternas särart jämfört med andra tjänster. Istället presenterade kommissionen patientrörlighetsdirektivet. Patientrörlighetsdirektivet syftar till att göra det lättare att få tillgång till säker gränsöverskridande hälso- och sjukvård av god kvalitet och upp- muntra till samarbete mellan medlemsstaterna på hälso- och sjukvårds- området. Direktivet syftar också till att förtydliga dess förhållande till 1Bland annat C-158/96 , C-257/99 /Peerbooms, C-385/99 Müller-Fauré/van Riet, C-372/04 Watts. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden, EUT L 376, 27.12.2006, s. 1 (Celex 32006L0123). 2012/13:150 förordning (EG) nr 883/2004. I förlängningen förväntas direktivet åstad- komma en mer allmän och effektiv tillämpning av de principer som EU- domstolen har utarbetat och på så sätt utveckla den inre marknaden. Patientrörlighetsdirektivet innehåller 23 artiklar uppdelade i fem kapitel. Mot bakgrund av direktivets syfte, det vill säga att få den inre marknaden och den fria rörligheten att fungera bättre, är den huvudsakliga rättsliga grunden för direktivet artikel 114 i EUF-fördraget. Artikel 114 i EUF- fördraget syftar till att tillnärma EU-medlemsstaternas lagstiftning för att förbättra den inre marknadens funktion. Det finns emellertid även en hänvisning till artikel 168.1 i EUF-fördraget, dvs. folkhälsoartikeln, eftersom några av artiklarna i kapitel fyra enbart syftar till samarbete mellan medlemsstaterna. Patientrörlighetsdirektivets första kapitel innehåller allmänna bestämmelser om direktivets tillämpning, hur direktivet förhåller sig till andra unionsbestämmelser samt ett antal definitioner av olika uttryck som förekommer i direktivet. Av kapitlet framgår att direktivet ska tillämpas på tillhandahållande av hälso- och sjukvård till patienter, oavsett hur vården organiseras, tillhandahålls och finansieras. Direktivet ska inte tillämpas på omvårdnadstjänster vars syfte är att vara till stöd för personer som behöver hjälp med utförande av rutinmässiga vardags- sysslor, tillgång till och fördelning av organ avsedda för organ- transplantation samt allmänna vaccinationsprogram mot infektions- sjukdomar. Med hälso- och sjukvård avses enligt direktivet hälso- och sjukvårdstjänster som hälso- och sjukvårdspersonal tillhandahåller patienter i syfte att bedöma, bibehålla eller återställa deras hälsotillstånd, inbegripet förskrivning, utlämning och tillhandahållande av läkemedel och medicinska hjälpmedel. Med gränsöverskridande hälso- och sjukvård avses i direktivet hälso- och sjukvård som tillhandahålls eller förordnas i en annan medlemsstat än försäkringsmedlemsstaten, det vill säga all vård. Patientrörlighetsdirektivet gör med andra ord ingen åtskillnad mellan nödvändig och planerad vård, vilket är begrepp som används inom ramen för förordning (EG) nr 883/2004. Vidare anger direktivet att med vårdgivare menas varje fysisk eller juridisk person eller varje annan entitet som lagligen bedriver hälso- och sjukvård på en medlemsstats territorium, vilket innebär att direktivet inte gör någon åtskillnad mellan vårdgivare beroende på hur de är organiserade och finansierade.