prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — Så kan exempelvis vara fallet i en situation där offret erbjuds en massage och vid utförandet av den överrumplas med en sexuell handling. Den exemplifierande uppräkningen i lagtexten har kompletterats med Prop. 2012/13:111 begreppet allvarlig rädsla för att tydliggöra att även en sådan omstän- dighet kan innebära att offret befinner sig i en särskilt utsatt situation. Avgörande härvid är hur situationen har tett sig från offrets synpunkt. Att rädslan för att kunna beaktas ska vara allvarlig innebär att det ska vara fråga om en rädsla av kvalificerat slag. Hit räknas t.ex. tillstånd av frozen fright. Med detta kan avses en situation där offret på grund av gärningsmannens beteende, t.ex. att denne plötsligt låser dörren och för- ändrar karaktär, blir paralyserad av skräck och därför möter övergreppet med passivitet. En sådan reaktion kan också vara en medveten strategi för att inte bli utsatt för våld. För straffansvar ska alltjämt fordras att det varit fråga om ett otillbör- ligt utnyttjande av den föreliggande situationen. Kravet på otillbörligt innebär att straffansvar inte ska träffa sådana fall där de sexuella hand- lingarna inte kan sägas medföra ett angrepp på den andres sexuella inte- gritet. För frågan om utnyttjandet varit otillbörligt ska en objektiv be- dömning göras. För straffbarhet krävs vidare att gärningsmannen ska ha uppnått sitt syfte genom att utnyttja den andres belägenhet. Detta innebär att det ska finnas ett orsakssamband mellan belägenheten hos den mot vilken gärningen riktade sig och dennes deltagande. Beträffande prövningen av gärningsmannens uppsåt i förhållande till rekvisiten enligt andra stycket gäller att gärningsmannen inte själv be- höver klassificera ett tillstånd hos en målsägande som att han eller hon befinner sig i en särskilt utsatt situation. Det är tillräckligt att gärnings- mannen har uppsåt i förhållande till förekomsten av de omständigheter och sakförhållanden som domstolen ska göra en bedömning av, t.ex. be- rusning. Detsamma gäller även i förhållande till rekvisitet att otillbörligt utnyttja. 4 § Den som har samlag med ett barn eller som med ett sådant barn genomför en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens all- var är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som begår en gärning som avses i första stycket mot ett barn som fyllt femton men inte och som är avkomling till gärningsman- nen eller står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsman- nen, eller för vars vård eller tillsyn gärningsmannen ska svara på grund av en myn- dighets beslut. Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov våldtäkt mot barn till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen har använt våld eller hot om brottslig gärning eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Paragrafen straffbelägger våldtäkt mot barn. Paragrafens första stycke har ändrats genom att uttrycket kränkningens art och omständigheterna i övrigt har ersatts med kränkningens allvar. Syftet med ändringen är att ytterligare markera kränkningens betydelse vid avgränsningen av vilka andra sexuella handlingar än samlag som bör omfattas av bestäm- Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Dessutom har språkliga ändringar gjorts. En förutsättning för paragrafens tillämpning är, i likhet med vad som gäller enligt 1 § första stycket, att den sexuella handlingen ska ha bestått i samlag eller annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. Det innebär att förutom samlag ska be- stämmelsen omfatta även sådana sexuella handlingar som innebär en lika allvarlig kränkning som den som kan uppkomma vid ett samlag. Med begreppet kränkningens allvar blir det mer tydligt att det centrala vid avgränsningen av våldtäktsbestämmelsen är kränkningen genom den sexuella handlingen och inte sexualhandlingens tekniska karaktär. I likhet med tidigare är det en objektiv bedömning som ska göras av om handlingen i varje enskilt fall typiskt sett innebär en sådan allvarlig kränkning som den som kan uppkomma vid ett samlag. En utgångspunkt vid bedömningen är att barn generellt sett är att anse som mer utsatta än vuxna och att det alltid är en kränkning att utsätta ett barn för en sexuell handling. Det innebär att även om avsikten alltjämt är att av- gränsningen av den sexuella handlingen i 1 och 4 §§ i princip ska sam- manfalla, kan den omständigheten att den sexuella handlingen riktas mot ett barn i vissa fall motivera skillnader. En bedömning måste således all- tid göras i varje enskilt fall eftersom den kränkning som ett sexuellt över- grepp innebär kan vara att bedöma på olika sätt beroende på om offret är ett barn eller en vuxen person. I fråga om avgränsningen i övrigt hänvisas till vad som finns närmare kommenterat under 1 § första stycket. Det gäller alltså också här. 6 § Den som genomför en annan sexuell handling än som avses i 4 och 5 §§ med ett barn , eller med ett barn som fyllt femton men inte och som gärningsmannen står i ett sådant förhållande till som avses i 4 § andra stycket, döms för sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i högst . Är brottet grovt, döms för grovt sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Paragrafen straffbelägger sexuellt övergrepp mot barn. Paragrafens andra stycke har ändrats genom att straffminimum för grovt sexuellt övergrepp mot barn har höjts. Dessutom har den uppräkning av omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömande av om brottet är grovt ändrats i flera avseenden. Ändringarna innebär att tillämpningsområdet för när ett brott ska bedömas som grovt har utvidgats. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Enligt andra stycket döms för grovt sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i lägst ett och högst . Höjningen av straffminimum syftar till att höja straffnivån för brottet. Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gär- ningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars inne- burit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Även andra omständigheter kan beaktas. Domstolen ska liksom tidigare göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet för att ta ställning till om dessa var för sig eller tillsammans motiverar att brottet bedöms som grovt. Tillägget att gärningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt ut- nyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende innebär att det vid ett sexuellt övergrepp mot barn ska ses som försvårande att brottet begåtts av en person som står barnet nära eller annars har anförtrotts eller haft tillsyn över barnet. Avsikten är emellertid inte att skapa en ordning enligt vilken brottet i alla sådana situationer är att bedöma som grovt. Detta gäller även i fråga om de brott som riktar sig mot barn i ålderskate- gorin och som gärningsmannen står i ett sådant förhållande till som avses i 4 § andra stycket. En bedömning av samtliga omständigheter måste alltid göras i varje enskilt fall. Med närstående ska, i likhet med 29 kap. 2 § 8, avses främst någon av barnets föräldrar eller fosterföräldrar eller sambor till dessa. Men även andra vuxna personer som barnet har en nära och förtroendefull relation till bör omfattas, t.ex. mor- och far- föräldrar samt mostrar, fastrar, morbröder och farbröder. Med uttrycket i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende avses även andra personkategorier som finns i barnets omgivning och som barnet har en särskild relation till, t.ex. kan det handla om nära vänner till familjen, skol- och förskolepersonal, barnvakter och idrottsledare. Beträffande innebörden av uttrycket om fler än en förgripit sig på bar- net eller på annat sätt deltagit i övergreppet hänvisas till tidigare för- arbetsuttalanden (prop. 2004/05:45 s. 138 f.). Uttrycket om brottet med hänsyn till tillvägagångsättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet har ersatt den tidigare och mer begränsande formuleringen om gärningsman- nen med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller an- nars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Det innebär att tillämpnings- området har vidgats både i förhållande till de i denna del särskilt ut- pekade omständigheterna men också i förhållande till andra omständig- heter av kvalificerat slag som kan föreligga kring brottet. Med det nya uttryckssättet blir det även tydligt att fokus vid bedömningen ska ligga på det hänsynslösa utnyttjandet av barnet. När det gäller tillvägagångssättet innebär ändringen att den omständigheten ska beaktas även om den inte varit av lika kvalificerat slag som (jfr prop. 1991/92:35 s. 13 f.). Med begreppet barnets låga ålder avses alltjämt att markera det skydd som yngre barn bör ha mot sexuella övergrepp. Avsikten med ändringen i denna del är att ge barnets ålder en ökad betydelse vid bedömningen av om brottet är att anse som grovt. Liksom tidigare bör offrets ålder tillmätas större betydelse ju lägre den är. Vad gäller utvidgningen i den del som avser om brottet annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet avses andra försvårande omständigheter som var för sig eller till- sammans gör att brottet är att anse som grovt. Det kan t.ex. vara fråga om inslag av våld eller hot. Viss ledning kan i denna del sökas i tillämpningen av bestämmelsen om sexuell posering, grovt brott, enligt 8 § tredje stycket (prop. 2004/05:45 s. 147). 2012/13:111 Sammantaget kan den utvidgade bestämmelsen t.ex. innebära en större möjlighet att bedöma också övergrepp vid ett enstaka tillfälle som grovt brott. 35 kap. Om bortfallande av påföljd 4 § De i 1 § bestämda tiderna ska räknas från den dag brottet begicks. Om det förutsätts att en viss verkan av handlingen ska ha inträtt innan en påföljd får dömas ut, ska tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde. Vid brott som avses i följande bestämmelser ska de i 1 § bestämda tiderna räk- nas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt : 1.6 kap. 46 och 8 §§ eller försök till sådana brott, 2.6 kap. 13 och 12 §§ eller försök till sådana brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , 3.16 kap. 10 a § första och femte styckena eller försök till sådana brott, om brottet avser skildring av barn i pornografisk bild och en tillämpning av första stycket inte leder till att möjligheten att döma ut påföljd bortfaller senare, 4.2 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor eller försök till sådant brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Vid bokföringsbrott som inte är ringa ska tiden räknas från den dag då den bok- föringsskyldige har försatts i konkurs, fått eller erbjudit ackord eller inställt sina betalningar, om detta skett från brottet. Om den bokföringsskyldige från brottet blivit föremål för revision av , ska tiden räknas från den dag då revisionen beslutades. Paragrafen innehåller regler om beräkning av tid för åtalspreskription. Genom ett tillägg i andra stycket har preskriptionstiden för brottet ut- nyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, förlängts. Övervägandena finns i avsnitt 8.4.2. Ändringen innebär att andra stycket första punkten har utvidgats till att omfatta även utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normal- graden. Även vid detta brott ska preskriptionstiden räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Detsamma gäller försök till sådant brott. Ändringen innebär även att den absoluta preskriptionstiden enligt 35 kap. 6 § i det fall som är aktuellt ska räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket i sin nya lydelse tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . Av punkten 2 framgår att preskriptionsbestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket ska tillämpas även på brott som begåtts före ikraftträdan- det, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. Ändringen av utgångspunkten för beräkning av preskriptionstid vid utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, ges alltså retroaktiv verkan, i likhet med vad som redan tidigare gällt för de brott enligt 6 kap. som anges i bestämmelsen. Skälen för detta har berörts i avsnitt 9. Sammanfattning av betänkandet Sexualbrottslagstiftningen - utvärdering och reformförslag (SOU 2010:71) Vi har haft i uppdrag att dels utvärdera tillämpningen av sexual- brottsreform, dels utreda och ta ställning till om det nuvarande kravet på tvång som grund för straffansvar för våldtäkt bör ersättas med ett krav på bristande samtycke, dels analysera frågan om tillträde till Europa- rådets konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexu- ella övergrepp och vilka lagändringar som i så fall kan krävas. Uppdraget har i den del det avser utvärderingen av sexualbrotts- reform syftat till att följa upp och undersöka hur bestämmelserna har fungerat i praktiken och om syftet med reformen har uppnåtts. Vi har särskilt haft i uppgift att fokusera på våldtäktsbrottet och de särskilda straffbestämmelserna om sexualbrott mot barn samt hur tillämpningen i dessa avseenden har fallit ut. I uppdraget har också ingått att, för det fall utvärderingen eller upp- draget i övrigt visar att författningsändringar behöver ske, ge förslag till sådana. När det gäller frågan om samtyckesreglering har vi haft att, oav- sett ställningstagande i sak, lägga fram förslag på hur en sådan reglering bör vara utformad. Utvärderingen av reform och frågan om samtyckesreglering Har syftet med reformen uppnåtts? Det är vår uppfattning att skyddet för personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande totalt sett har förstärkts och tydliggjorts genom sexualbrottsreform, liksom att skyddet för barn, dvs. personer , har förbättrats. Vidare är det vår uppfattning att syftet med reformen att skapa klara och väl avgränsade bestämmelser huvud- sakligen har tillgodosetts. Generellt sett har alltså lagstiftarens syfte med reformen i dessa hänseenden uppnåtts. till olika brottskategorier var för sig har syftet dock uppnåtts i olika mån. Det finns enligt vår bedömning vissa brister i lagstiftningen eller rättstillämpningen när det gäller dels bestämmelserna gällande brott mot vuxna i utnyttjandesituationer, dels gränsdragningen mellan de särskilda straffbestämmelserna om sexualbrott mot barn, dels brottet sexuellt ofre- dande. Vi har mot den bakgrunden funnit skäl att föreslå vissa förändringar i sexualbrottslagstiftningen. Vår förhoppning är att ändringarna ytterligare ska förstärka skyddet för personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande och dessutom ytterligare klargöra och avgränsa be- stämmelsernas tillämpningsområde. Genom sexualbrottsreform ersattes begreppet sexuellt umgänge genomgående i 6 kap. med det något vidare begreppet sexuell handling. Det är vår bedömning att införandet av begreppet sexuell handling har varit ändamålsenligt och har tjänat lagstiftarens syfte med reformen väl. Begreppet är nu etablerat i rättstillämpningen. Våldtäkt och andra mer kvalificerade sexuella kränkningar av vuxna Begreppet hjälplöst tillstånd och frågan om tvång eller samtycke som grund för straffansvar Vi har funnit vissa brister i dagens reglering och tillämpning av våld- täktsbrottet och andra mer kvalificerade kränkningar av vuxna. En brist består i att det nuvarande begreppet hjälplöst tillstånd är för snävt, dvs. det täcker inte in alla straffvärda handlingar där gärningsmannen har utnyttjat den situation som målsäganden befinner sig i. En annan brist är att det i vissa andra situationer, då varken tvång eller utnyttjande före- kommit, inte är kriminaliserat som ett allvarligare sexualbrott än sexuellt ofredande att genomföra en sexuell handling mot en persons vilja. Så kan t.ex. vara fallet när ett offer möter övergreppet med total passivitet. Dess- utom finns vissa brister i lagstiftningen avseende situationer med vilse- ledande av offret från gärningsmannens sida (s.k. sexuella bedrägerier). Utgångspunkten för sexualbrottslagstiftningen ska även framöver vara varje individs rätt till sexuellt självbestämmande och sexuell integritet. Intresset av att skydda självbestämmanderätten är alltså centralt i regle- ringen. Frågan om det finns ett samtycke till en sexuell handling blir därför avgörande för om gärningen är ett sexualbrott eller inte. Även om själv- bestämmanderätten är skyddsintresset för lagstiftningen är det inte själv- klart att lagen ska bygga på samtycke som grundläggande brottsrekvisit. Den kan också konstrueras så att den anger de situationer då ett samtycke inte finns eller inte är relevant. Det har varit en självklar utgångspunkt för våra överväganden att svensk sexualbrottslagstiftning ska vara förenlig med internationella åtaganden på området. , och hur dess grundläggande fri- och rättigheter har uttolkats av , är därvid av central betydelse. I samband med reform övervägdes vilken betydelse den så kallade Bulgariendomen (avgörande , M. C. mot ) har för frågan hur den svenska sexualbrottslagstiftningen ska utformas. Det var regeringens bedömning, i vilken majoritet instämde, att den svenska sexualbrotts- lagstiftningen inte strider mot . Debatten kring tolk- ningen av Bulgariendomen har fortsatt reform. Vi har analyserat Bulgariendomen. Det är vår bedömning att domen inte innebär någon förpliktelse för att utforma lagstiftningen beträffande sexualbrott på visst bestämt sätt. Däremot krävs att vår mate- riella straffrätt och tillämpningen av den lever upp till de krav som ställs i artikel 3 och 8 i , såsom de har kommit till uttryck i Bulgariendomen. Det måste vara möjligt att bestraffa varje sexuell hand- ling som skett utan samtycke. Det kan ifrågasättas om vi med den nuva- rande lagstiftningen och praxisen fullt ut uppfyller kraven. 2012/13:111 Samtyckets betydelse vid bedömningen av vad som är en tillåten re- Bilaga 1 spektive otillåten sexuell handling bör framgå direkt av lagen. Vi anser dock inte att en ren samtyckesreglering, dvs. en reglering där bristande samtycke är det grundläggande och enda brottsrekvisitet, bör införas. Vi föreslår i stället att strukturen i den nuvarande regleringen av de mer kvalificerade sexuella kränkningarna av vuxna behålls men att lagstift- Brotten våldtäkt och sexuellt tvång ska enligt det förslag vi lägger fram även framöver utgå från medel (tvång) och omständigheter (utnyttjande). För att åtgärda brister i dagens kriminalisering av dessa brott och andra mer kvalificerade sexuella kränkningar av vuxna föreslår vi dels att det genom- förs en utvidgning av 6 kap. 1 § andra stycket , dels att det införs en helt ny och samtyckesbaserad bestämmelse där brottet ska kallas sexuellt övergrepp. Utvidgningen av 1 § andra stycket innebär att det ska vara straffbart att otillbörligt utnyttja inte bara den som befinner sig i ett hjälplöst tillstånd utan också den som annars har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. Det kan t.ex. vara fråga om en person som förs bort till en för honom eller henne okänd plats och där utnyttjas sexuellt. Ett annat ex- empel kan vara utnyttjande av en drog- eller alkoholpåverkad person som befinner sig i en hotfull eller utsatt situation. Avgörande ska vara om den utsatta personen befinner sig i en situation, där möjligheterna att fritt avvisa sexuella handlingar av ett eller annat skäl är begränsade. Som en konsekvens av utvidgningen upphävs bestämmelsen om sexu- ellt utnyttjande av person i beroendeställning (3 §). Gärningar enligt den bestämmelsen ska i stället omfattas av bestämmelserna om våldtäkt eller sexuellt tvång. Genom brottet sexuellt övergrepp, införd i en ny 3 §, kriminaliseras att genomföra en sexuell handling med en person utan den personens tillåtelse. Bestämmelsen ska vara subsidiär till bestämmelserna om våldtäkt och sex- uellt tvång, dvs. tillämpas först om gärningen inte utgör våldtäkt eller sexuellt tvång. Straffskalan för brottet föreslås vara fängelse i högst . Förutom att bestämmelsen tydliggör samtyckets betydelse, säkerställs att det på ett adekvat sätt blir möjligt att bestraffa den som oavsett om tvång eller utnyttjande har förekommit eller inte genomför en sexuell handling med någon som inte tillåter det. Genomförs förslagen råder det enligt vår uppfattning ingen tvekan om att vi uppfyller våra internationella åtaganden. Hade vi ansett att en ren samtyckesreglering bör införas hade vi lagt fram förslaget som finns i bilaga 3. Våldtäkt och sexuellt tvång gränsdragningar och gradindelningar Gränsdragningen mellan brotten våldtäkt och sexuellt tvång med ut- gångspunkt i samlaget som jämförelsenorm fungerar generellt sett på det sätt som förutsatts i förarbetena till nuvarande lagstiftning. För att under- stryka att det i första hand är en bedömning av kränkningen vid en sexuell handling som ska göras föreslår vi dock en ändring av våldtäkts- bestämmelsen. Ändringen innebär att det i bestämmelsen anges att de sexuella handlingar, förutom samlag, som grundar ansvar för våldtäkt är de där gärningen med hänsyn till den sexuella kränkningens allvar är jämförlig med påtvingat samlag. Utvärderingen har vidare visat att gränsdragningen i rättstillämpningen mellan våldtäkt och sexuellt tvång å ena sidan och sexuellt ofredande å andra sidan med utgångspunkt i begreppet sexuell handling generellt fungerar på det sätt som förutsatts i förarbetena till den nuvarande lag- Även gränsdragningen i rättstillämpningen mellan våldtäkt och sexuellt tvång grundad på graden av tvång tycks fungera på det sätt som förutsatts i förarbetena till den nuvarande lagstiftningen. våldtäktsbestämmelsen bestående i en sänkning av graden av tvång har bidragit till att ytterligare förstärka och tydliggöra rätten till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande. Beträffande gränsdragningen mellan våldtäkt och grov våldtäkt har en minskning skett av antalet lagförda grova brott såväl i absoluta som i Mot bakgrund av att antalet fall är för- hållandevis litet är bör lagföringsstatistiken dock bedömas med Därtill kommer att det är oklart hur den faktiska brotts- ligheten ser ut. Det är därför svårt att ta ställning till frågan om lag- stiftarens syfte med reformen i denna del att tillämpningsområdet för det grova brottet ska utvidgas något har uppfyllts. gen följas upp framöver, t.ex. genom en praxisgenomgång inom ramen för arbetet vid Utvecklingscentrum . kan även i utbildningssammanhang inom rättsväsendet finnas skäl att särskilt belysa frågan om gradindelningen av våldtäktsbrottet. Tillämpningen av den lindrigare straffskalan för våldtäkt enligt 6 kap. 1 § tredje stycket fungerar generellt på det sätt som för- utsatts i förarbetena till reform. Med hänsyn till att underlaget för utvärderingen i dessa delar har varit mycket begränsat är det inte möjligt att dra några säkra slutsatser beträffande