prop · H10325 · 2013-10-14 00:00:00 — Avsikten är att transpondrar så småningom även ska kunna användas på de nya broarna som byggs i Utredningen har definierat ett vägtullsområde som ett område, en väg, en gata, ett torg, en led eller en färja eller en kombination därav där vägtull tas ut. Med denna definition kommer också elektronisk inkasse- ring av vägtullar på färjeleder som inte omfattas av vägnätet att omfattas. Ett grundläggande syfte med EFC-direktivet är att åstadkomma kompatibilitet mellan olika elektroniska vägtullssystem inom unionen och därigenom bidra till en ökad smidighet i vägtrafiken. får en försvagad betydelse när det handlar om inkassering av vägtullar Skälet till detta är att det efterfrågade fria trafikflödet naturligt begränsas av att det är fråga om färjeavgångar. åtföljande miljö- och trafiksäkerhetsproblem kommer att bestämmas av trafikvolym och färjans tidtabell och kapacitet, även om köbildningen förvisso kan reduceras något med ett smidigare betalningsförfarande. en färja kan anses vara en integrerad del av det fria trafikflödet kan vinster ändå uppstå. En färja som utgör en integrerad del av trafikflödet tillhör normalt vägnätet. Enligt regeringens bedömning talar dessa skäl för en snävare definition av begreppet vägtullsområde än den utredningen föreslagit. som är att anse som väg bör därför omfattas av definitionen av ett väg- Det gäller exempelvis sådana färjor som är att anse som enligt 2 § väglagen (1971:948). 2013/14:25 39 färjeleder i landet som utgör del av det allmänna vägnätet och som förvaltas av . På dessa tas avgift inte ut. Det finns inte någon statlig färjeled som har destination utanför landet. Kommuner kan, genom kommunala bolag eller i sin förvaltning, driva färjor för biltrafik. Det finns färjor som drivs av kommunala bolag som är avgiftsbelagda. Avgiftsbelagd färjetrafik kan även bedrivas av enskilda väghållare. Såvitt regeringen känner till finns endast två färjeleder, mellan och respektive och på , som erbjuder elektronisk betalning av avgifter på ett sådant sätt att de därmed skulle kunna omfattas av den nya lagens tillämpningsområde. Färjelederna utgör dock, enligt regeringens bedömning, inte en del av det svenska vägnätet och faller därför utanför lagens tillämpningsområde. Vid prövning av om elektroniska betalsystem på andra färjeleder ska omfattas av lagens tillämpningsområde får en bedömning göras i varje enskilt fall av om den aktuella färjan ska anses vara en väg. Vid bedömningen kan exempelvis beaktas om färjan har ett vägnummer, en väghållare, en tidtabell eller kapacitet som medför ett fritt trafikflöde i EFC- direktivets mening. När det gäller undantaget för små, rent lokala elektroniska vägtullssystem bör det införas en särskild bestämmelse som anger att sådana system inte behöver uppfylla de föreskrivna kraven om kostnaderna för detta inte står i proportion till fördelarna. Aktörer som omfattas av tillämpningsområdet Av både EFC-direktivet (artikel 1.3) och EETS-beslutet (skäl 12) framgår att det europeiska systemet för elektroniska vägtullar (EETS) som regleras i dessa rättsakter ska fungera som ett komplement till medlemsstaternas eventuella nationella vägtullssystem. Som exempel kan nämnas systemet på . Driftskompatibilitet mellan de olika systemen ska dock säkerställas. Detta medför att bestämmelserna om avgiftsupptagare ska gälla för alla avgiftsupptagare som tar upp vägtullar med stöd av transpondrar och som inte omfattas av undantaget från lagens tillämpningsområde för ett mindre och helt lokalt elektroniskt vägtullssystem. När det gäller betalningsförmedlare bedömer regeringen att det inte torde finnas något hinder mot att befintliga betaltjänster som AutoPASS, BroBizz, AutoBizz och Færgen Bizz eller det skandinaviska samarbetet EasyGo existerar vid sidan av EETS. Lagens bestämmelser om betalningsförmedlare ska därför endast gälla sådana betalningsförmedlare som är registrerade enligt den nya lagen eller, som påpekat, annars är registrerade i enlighet med EETS-beslutet i den medlemsstat inom EES där förmedlaren är etablerad. Vidare ska lagens bestämmelser om väganvändare endast gälla sådana användare som har slutit kontrakt med en sådan betalningsförmedlare som omfattas av lagens bestämmelser. En väganvändare som endast nyttjar någon av de befintliga betaltjänster som nämnts ovan omfattas alltså inte av den nya lagen. Regeringens förslag: Definitioner av termerna anmält organ, avgiftsupptagare, betalningsförmedlare, elektroniskt vägtullssystem, fordonsutrustning, färdvägsdeklaration, teknisk utrustning, väganvändare, vägtull och vägtullsområde ska tas in i den nya lagen om elektroniska vägtullssystem. I fråga om definitioner av övriga termer som används i lagen hänvisas till lagen och förordningen om vägtrafikdefinitioner. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag innehöll även en definition av svart lista. Remissinstanserna: Swedac anser att definitionen av anmält organ bör omfatta både organ som anmälts enligt svensk lagstiftning och organ som anmälts enligt motsvarande föreskrifter i ett annat EES-land eller . Skälen för regeringens förslag: I och med genomförandet av EETS- beslutet behöver ett flertal termer definieras. Det handlar om termerna anmält organ, avgiftsupptagare, betalningsförmedlare, elektroniskt vägtullssystem, fordonsutrustning, färdvägsdeklaration, teknisk utrustning, väganvändare, vägtull och vägtullsområde. De flesta av termerna kräver ingen ytterligare förklaring än den som framgår av definitionen. Innebörden av vissa termer och uttryck behöver dock utvecklas något. Betalningsförmedlare, avgiftsupptagare och väganvändare behandlas utförligt i avsnitt 6.4–6.6. Med anmält organ avses ett organ som har anmälts för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse enligt 7–9 §§ lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. Som Swedac har påpekat bör definitionen även omfatta organ som har anmälts enligt motsvarande bestämmelser i ett annat land inom EES eller . Med elektroniskt vägtullssystem avses ett tekniskt och administrativt system för att ta upp vägtullar i ett vägtullsområde med stöd av fordonsutrustning, dvs. Av definitionen av fordonsutrustning framgår att transpondern ska vara installerad i fordonet. En färdvägsdeklaration ska skickas till avgiftsupptagaren i ett format som överenskommits mellan denne och en betalningsförmedlare. Vanligtvis torde det vara fråga om en elektronisk signal från en transponder som är installerad i ett fordon. Termen driftskompatibilitetskomponenter används i EETS-beslutet och avser alla grundläggande komponenter, grupper av komponenter, underenheter eller kompletta enheter av materiel som har införlivats eller avses att införlivas i EETS och som driftskompatibiliteten hos systemet är direkt eller indirekt beroende av, inbegripet såväl materiella föremål som immateriella föremål, t.ex. programvara. Såvitt får förstås avses med detta all teknisk utrustning eller tekniska komponenter som behövs för att säkerställa driftskompatibilitet mellan elektroniska vägtullssystem, inklusive mjukvara. Enligt regeringens uppfattning bör definitionen förenklas i enlighet härmed. Vidare bör i den nya lagen uttrycket teknisk utrustning användas i stället för driftskompatibilitetskomponenter. 2013/14:25 Någon skillnad i sak i förhållande till EETS-beslutets definition är inte avsedd. Med termen vägtullsområde avses en väg, gata, eller färja, som är att anse som en väg, ett torg, eller en annan led eller ett annat område, där ett elektroniskt vägtullssystem används. I fråga om vilka färjor som ska omfattas av definitionen hänvisas till föregående avsnitt. Begränsningen till platser där ett elektroniskt vägtullssystem används innebär att endast platser där vägtullar tas ut med stöd av transpondrar omfattas. Om vägtullar tas ut på en plats enbart med stöd av någon annan teknik, t.ex. fotografering av registreringsskyltar så som sker i trängselskattesystemen, anses denna plats alltså inte vara ett vägtullsområde. Övriga termer som används i lagen definieras lämpligen genom att en hänvisning görs till lagen (2001:559) och förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner. I de författningarna finns de viktigaste definitionerna inom vägtrafikområdet samlade. Regeringens förslag: En juridisk person som är etablerad i ska, efter ansökan hos den myndighet som regeringen bestämmer, registreras som betalningsförmedlare om den juridiska personen innehar föreskriven certifiering, har föreskriven och godkänd teknisk utrustning, har kompetens i fråga om elektroniska vägtullssystem eller motsvarande system, har lämplig finansiell ställning, har upprättat och kan upprätthålla en global riskhanteringsplan, och har gott anseende. Om förutsättningarna för registrering är uppfyllda eller om den registrerade begär det ska registreringen som betalningsförmedlare återkallas. Regeringens bedömning: Närmare bestämmelser om kraven för registrering bör regleras i myndighetsföreskrifter. I förordning bör anges att Transportstyrelsen prövar en ansökan om att registreras som betalningsförmedlare. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Framför inga synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av artikel 3 i EETS- beslutet framgår att en juridisk person kan ansöka om att registreras som betalningsförmedlare i det land där företaget är etablerat. Ansökan ska beviljas om den juridiska personen a)innehar certifiering enligt EN ISO 9001 eller motsvarande, b)visar att den har den tekniska utrustning och den EG-försäkran eller det intyg som styrker driftskompatibilitetskomponenternas överensstämmelse enligt punkt 1.1 i bilaga IV till beslutet, c)påvisar kompetens när det gäller tillhandahållandet av system för elektroniska vägtullar eller inom berörda områden, d)har lämplig finansiell ställning, e) kan upprätthålla en global riskhanteringsplan, som granskas minst Prop. 2013/14:25 , och f) har gott anseende. För att registrering ska ske i krävs att betalningsförmedlaren är etablerad i landet. Vad som avses med etablerad definieras inte i EETS- beslutet. Begreppet etablerad behandlas i propositionen Leveransplikt för elektroniskt material (prop. 2011/12:121 s. 57) och i skäl 19 till och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter23. Regeringen anser att begreppet bör ges motsvarande innebörd i detta sammanhang. Med begreppet etablerad bör således enligt regeringens bedömning avses företag, organisationer och näringsverksamheter samt filialer som är registrerade enligt svensk lagstiftning, liksom utländska företag som i har en effektiv och faktisk verksamhet med hjälp av en stabil struktur. Att ett utländskt företag har en webbplats som riktar sig till allmänheten i är inte tillräckligt för att anse att företaget är etablerat här. De grundläggande kraven för att registreras som betalningsförmedlare ska med hänsyn till sin karaktär tas in i lag. Närmare detaljbestämmelser om kraven, bl.a. bestämmelser om vilken certifiering och vilken teknisk utrustning som ska innehas, närmare föreskrifter om den tekniska utrustningen, vad som ska krävas för att visa lämplig finansiell ställning och vad den globala riskhanteringsplanen ska innehålla tas dock enligt regeringens uppfattning lämpligen in i myndighetsföreskrifter. I EETS-beslutet anges inte vad som ska innefattas i kravet på gott anseende. Ett motsvarande krav finns i bland annat fordonslagen (2002:574) och yrkestrafiklagen (2012:210). I förarbetena till yrkestrafiklagen anges att en helhetsbedömning ska göras av den prövades vandel. Sökandens lämplighet ska bedömas liksom om sökanden kan förväntas följa de regler som gäller för näringen. Bristande laglydnad i olika avseenden ska påverka bedömningen (se prop. 2011/12:80 s. 73 ff.). Enligt regeringens uppfattning kan dessa uttalanden tjäna som vägledning vid en tolkning av begreppet även i denna lagstiftning. Sökanden bör t.ex. inte vara försatt i konkurs eller motsvarande och bör ha fullgjort sina skyldigheter gentemot det allmänna såvitt avser betalning av skatter och avgifter. Av lagen ska även framgå att registreringen som betalningsförmedlare ska återkallas om förutsättningarna för registrering är uppfyllda eller om den registrerade begär det. I förordning bör anges att ansökningar om att få registreras som betalningsförmedlare ska prövas av Transportstyrelsen. 23 EGT L 281, 23.11.1995, s. 31 (Celex 31995L0046). Regeringens förslag: En betalningsförmedlare ska från registreringen ha träffat avtal om förmedling av vägtull med avgiftsupptagare för samtliga vägtullsområden som omfattas av denna lag eller av EFC-direktivet. Betalningsförmedlaren ska upprätthålla den fullständiga täckning av vägtullsområden som avses i första stycket. Om täckningen skulle ändras ska fullständig täckning återupprättas . En betalningsförmedlare ska när ett avtal om förmedling av vägtull träffas med en väganvändare informera denne om den behandling av personuppgifter som avtalet leder till och väganvändarens rättigheter enligt personuppgiftslagen, informera väganvändarna om sin täckning av vägtullsområden och eventuella förändringar av den, vid behov förse de väganvändare med vilka avtal om förmedling av vägtull har träffats med fordonsutrustning som uppfyller föreskrivna tekniska krav och visa att utrustningen uppfyller kraven, tillhandahålla lämpliga tjänster och tekniskt stöd för anpassning av fordonsutrustning, ansvara för de fasta parametrar för klassificering av ett fordon som är lagrade i fordonsutrustningen eller hos betalningsförmedlaren, se till att variabla parametrar för klassificering av ett fordon kan ställas in manuellt genom fordonsutrustningen, föra en förteckning över fordonsutrustning som är godkänd och som hänför sig till ett avtal mellan förmedlaren och en väganvändare, offentliggöra sina villkor för att träffa avtal med en väganvändare och samarbeta med en avgiftsupptagare vid indrivning av vägtullar. I en väganvändares faktura ska betalningsförmedlarens avgifter skiljas från vägtullarna och som huvudregel ska tidpunkt och plats för avgiftspliktens inträde samt typ av vägtull anges. Regeringens bedömning: En betalningsförmedlare bör underrätta Transportstyrelsen om sin täckning av vägtullsområden. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens men skulle enligt förslaget regleras i myndighetsföreskrifter. Remissinstanserna: Framför inga synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 4 i EETS-beslutet har betalningsförmedlaren vissa rättigheter och skyldigheter. För det första ska en betalningsförmedlare från registreringen ha ingått avtal med alla avgiftsupptagare inom EES så att denne har full täckning av samtliga vägtullsområden som omfattas av EFC-direktivet. Den fullständiga täckningen ska sedan upprätthållas, och om den skulle ändras, återupprättas . Förmedlaren ska informera väganvändarna om sin täckning av vägtullsområden och eventuella förändringar av den. Vid behov ska väganvändarna förses med fordonsutrustning som uppfyller kraven i EETS-beslutet och bevis på att så är fallet. Vidare ska lämpliga tjänster och tekniskt stöd tillhandahållas för att säkerställa rätt personlig anpassning av fordonsutrustningen. Fordonsutrustningen kan exempelvis innehålla parametrar för klassificering av fordon, som t.ex. typ av fordon, vikt eller antal axlar. En betalningsförmedlare ska ansvara för de fasta parametrar för klassificering av fordon som är lagrade i fordonsutrustningen eller i betalningsförmedlarens informationssystem. 2013/14:25 Variabla parametrar för klassificering av fordon, som kan variera från en resa till en annan och inom en resa, ska kunna konfigureras via ett lämpligt gränssnitt mellan människa och maskin, dvs. kunna ställas in manuellt genom fordonsutrustningen. Variabla parametrar kan exempelvis avse antal axlar, inklusive lyfta axlar, och släpvagnar. En betalningsförmedlare ska enligt artikel 4.6 föra en förteckning över fordonsutrustning som förmedlaren inte längre godkänner. Som framgår av artikel 7.3 har förteckningen betydelse för betalningsförmedlarens betalningsskyldighet i förhållande till en avgiftsupptagare. Sedan förteckningen sänts till avgiftsupptagaren ska betalningsförmedlaren inte vara betalningsskyldig för ytterligare vägtull som uppkommit genom användning av fordonsutrustning som finns angiven på förteckningen. Förteckningen ska föras i enlighet med personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser om skydd för personuppgifter. Av artikel 4 framgår vidare att en betalningsförmedlare ska offentliggöra sin kontrakteringspolitik. Härmed torde avses att eventuella standardavtal eller andra allmänna kontraktsvillkor ska offentliggöras. I fakturor ska betalningsförmedlarens avgifter skiljas från vägtullarna och som huvudregel ska bl.a. tidpunkt och plats för avgiftspliktens inträde anges. Även vilken typ av vägtull fakturan avser ska anges. Med begreppet typ av vägtull torde avses förhållanden som avser det avgiftspliktiga fordonet, t.ex. om det är fråga om avgift för en personbil eller en lastbil. Betalningsförmedlaren ska också samarbeta med avgiftsupptagare vid indrivning av vägtullar. När ett avtal träffas mellan en betalningsförmedlare och en väganvändare ska, enligt artikel 9.1, betalningsförmedlaren informera väganvändaren om den behandling av personuppgifter som avtalet kan leda till och om väganvändarens rättigheter enligt tillämplig lagstiftning om skydd av personuppgifter. De beskrivna bestämmelserna innebär att en betalningsförmedlare åläggs olika skyldigheter i förhållande till väganvändare och avgiftsupptagare. Eftersom bestämmelserna i stor utsträckning avser civilrättsliga förhållanden ska regleringen ske i lag. Även ytterligare ett antal skyldigheter åläggs betalningsförmedlaren enligt artikel 4. En årlig deklaration över betalningsförmedlarens täckning av vägtullsområden ska lämnas till registreringsstaten. Rapporteringen är en förutsättning för att kunna utöva en effektiv tillsyn över betalningsförmedlarnas verksamhet och regleras lämpligen på förordningsnivå. Vidare ska betalningsförmedlaren övervaka servicenivåns prestanda och ha granskade driftsprocesser som gör det möjligt att vidta lämpliga åtgärder då prestandaproblem eller integritetsöverträdelser upptäcks. Detta är närmast att anse som ett sådant tekniskt krav på ett vägtullssystem och den fordonsutrustning som ska användas i ett sådant system som regeringen enligt avsnitt 6.9 föreslår ska regleras på myndighetsnivå. 2013/14:25 6.5 Vem är avgiftsupptagare? Regeringens bedömning: bör utses till avgiftsupptagare på allmän väg där transpondersystem används, med undantag för . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Transportstyrelsen är tveksam till om det är lämpligt att utse till avgiftsupptagare på allmän väg. Skälen för regeringens bedömning: En avgiftsupptagare definieras i EETS-beslutet som en offentlig eller privat organisation som tar ut vägtullar för fordonstrafik i ett EETS-område. En avgiftsupptagare bör således i den nya lagen definieras som en myndighet eller en juridisk person som genom ett elektroniskt vägtullssystem tar upp vägtullar för fordonstrafik i ett vägtullsområde. En avgiftsupptagare kan t.ex. vara en juridisk person, exempelvis Öresundsbrokonsortiet eller en statlig myndighet. Som huvudregel är det den som tillhandahåller och driver infrastrukturen, dvs. väghållaren såvitt avser vägar och gator, som också tar ut eventuella vägtullar. Av 5 § väglagen (1971:948) framgår att staten är väghållare för allmänna vägar. Enligt 6 § samma lag har hand om väghållningen för statens räkning. Av avsnitt 5.6.5 framgår att regeringen anser att , i egenskap av väghållare, bör vara avgiftsupptagare på de allmänna vägar som regleras i förordningen om infrastrukturavgifter på väg, dvs. broarna över Sundsvallsfjärden och . bör enligt regeringens uppfattning även utses till avgiftsupptagare på allmän väg enligt lagstiftningen om elektroniska vägtullssystem i samband med att transpondersystem införs på broarna i och . Att Transportstyrelsen föreslås administrera uttaget av infrastrukturavgifterna på de nya broarna, se avsnitt 5.6.5, ändrar enligt regeringens mening inte denna bedömning. På är det Transportstyrelsen som ansvarar för uttaget av avgifter, men som för Transportstyrelsens räkning sköter det faktiska uttaget. är väghållare för , men det elektroniska vägtullssystemet på bron förvaltas inte av utan av . Enligt regeringens mening ligger det närmast till hands att betrakta Transportstyrelsen som avgiftsupptagare för bron. Det kan dock finnas skäl att framöver se över denna ordning. Vilken statlig myndighet som ska vara avgiftsupptagare på allmän väg regleras lämpligen i förordning. Skyldighet att tillhandahålla EETS Regeringens förslag: En avgiftsupptagare ska i en områdesdeklaration ange de allmänna villkor som ska vara uppfyllda för att en betalningsförmedlare ska få verka i avgiftsupptagarens vägtullsområde. En avgiftsupptagare ska ge en betalningsförmedlare som uppfyller de allmänna villkoren och eventuella särskilda kontraktsvillkor rätt att verka i avgiftsupptagarens vägtullsområde. En avgiftsupptagare ska acceptera godkänd fordonsutrustning som är i drift och som hänför sig till en betalningsförmedlare med vilken denne har ett avtal om förmedling av vägtull. Regeringens bedömning: bör samråda med Transportstyrelsen inför en förhandling med en betalningsförmedlare. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Transportstyrelsen betonar vikten av att trafik- verket samråder med Transportstyrelsen inför en förhandling med en betalningsförmedlare om utses till avgiftsupptagare på Skälen för regeringens förslag och bedömning: Medlemsstater som har system för betalning av vägtullar på elektronisk väg, dvs. av transponder, ska enligt artikel 3.4 i EFC-direktivet se till att EETS betalningsförmedlare och väganvändare med EETS-registrerade transpondrar får tillgång till det europeiska systemet för elektroniska För att möjliggöra detta har avgiftsupptagare vissa skyldigheter som framgår av artikel 5 i EETS-beslutet. Varje avgiftsupptagare ska i en så kallad områdesdeklaration ange de allmänna villkor som ska gälla för att en EETS-registrerad betalnings- förmedlare ska få verka i avgiftsupptagarens vägtullsområde. termen verka avses att betalningsförmedlaren ska få förmedla betalning av vägtullar från väganvändare till avgiftsupptagaren för det berörda Områdesdeklarationen ska registreras i Transport- styrelsens vägtullsregister, se avsnitt 6.13. Det närmare innehållet i en områdesdeklaration framgår av bilaga I till EETS-beslutet. deklarationen ska exempelvis framgå de fasta avgifter som betalnings- förmedlaren kommer att debiteras, faktureringsprinciper och betalnings- Sådana verkställighetsföreskrifter bör enligt regeringens upp- fattning genomföras på myndighetsnivå. Inom sitt vägtullsområde är avgiftsupptagaren skyldig att på icke- diskriminerande grund godta alla betalningsförmedlare som är regi- strerade i enlighet med EETS-beslutet, alltså även förmedlare som är registrerade i ett annat land inom EES. Detta under förutsättning att betalningsförmedlaren uppfyller de allmänna villkoren i avgiftsupp- Om det för vissa situationer eller i ett särskilt fall finns behov av särskilda avtalsvillkor, får avgiftsupptagaren även ställa krav på att betalningsförmedlaren uppfyller dessa villkor för att få verka inom avgiftsupptagarens vägtullsområde. som ställs även kan omfatta Transportstyrelsens verksamhet delar rege- ringen Transportstyrelsens synpunkt att bör samråda med styrelsen inför varje förhandling med en betalningsförmedlare. avgiftsupptagare och en betalningsförmedlare inte kan komma överens 2013/14:25 om villkoren kan ärendet hänskjutas till ett förlikningsorgan, se avsnitt 6.11.