prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — inlösen av andelar eller aktier, affärsavveckling, inklusive utskick av Prop. 2012/13:155 certifikat och registerföring. Därutöver får en AIF-förvaltare ägna sig åt sådan verksamhet som har anknytning till en alternativ investeringsfonds tillgångar eller förvaltning. Härmed avses tjänster som är nödvändiga för att AIF-förvaltaren ska uppfylla sina skyldigheter som förvaltare, resursförvaltning, fastighetsförvaltning, rådgivning till företag om kapitalstruktur, industriell strategi och därtill hörande frågor, rådgivning och tjänster som rör fusioner och företagsförvärv samt andra tjänster med anknytning till förvaltningen av fonden och de företag eller andra tillgångar som den har investerat i. En förvaltare får alltså utföra all sådan verksamhet som behövs och är nödvändig för själva förvaltningen av fonden och dess tillgångar. I tillståndet ligger också en rätt att, efter underrättelse till , marknadsföra andelar eller aktier i de alternativa investeringsfonder som förvaltas till professionella investerare. För marknadsföring till icke-professionella investerare och marknadsföring av andelar och aktier i icke EES-baserade alternativa investeringsfonder krävs dock särskilt tillstånd. De funktioner och tjänster som tillståndet enligt förevarande paragraf är relaterade till fondförvaltningen eller fondens tillgångar framgår av bilaga I till AIFM-direktivet men har inte förts in i lagtexten. Rätten att erbjuda och utföra dessa funktioner och tjänster samt att marknadsföra alternativa investeringsfonder förutsätter att AIF-förval- taren har tillstånd att förvalta en alternativ investeringsfond. Det är alltså inte möjligt att få tillstånd som AIF-förvaltare enbart för att erbjuda eller utföra de i fjärde stycket angivna funktionerna eller tjänsterna utan att tillhandahålla portföljförvaltning och riskhantering. Tillståndets innebörd och omfattning beskrivs i avsnitten 7.1.1 och 7.1.2. Enligt tredje stycket är en AIF-förvaltare förhindrad att ägna sig åt någon annan verksamhet än förvaltningen av den alternativa investeringsfonden och de funktioner och tjänster som anges i fjärde stycket. Härifrån görs endast undantag för sådana sidotjänster för vilka en extern förvaltare kan ges tillstånd enligt 2 §. Ett tillstånd som AIF-förvaltare utgör inte heller något hinder för en extern AIF-förvaltare att förvalta värdepappersfonder och fondföretag, förutsatt att förvaltaren har tillstånd till detta enligt lagen om värdepappersfonder. Detta framgår uttryckligen av tredje stycket. Värdepappersbolag och får inte längre ges tillstånd att förvalta specialfonder. Sådana bolag och institut kan däremot på uppdrag av en AIF-förvaltare utföra uppgifter avseende förvaltningen av en alternativ investeringsfond utan något särskilt tillstånd enligt denna lag, se vidare om detta i avsnitt 7.1.3. Paragrafen genomför artikel 6.4, 6.5 a, 6.5 b och 6.6 i AIFM-direktivet. Av första stycket framgår att en extern AIF-förvaltare (se definition i 1 kap. 3 §) inte är förhindrad att, efter tillstånd av , utföra förvaltning av investeringsportföljer med fullmakt från enskilda investerare på diskretionär grund, inbegripet portföljer som ägs av pensionsfonder och tjänstepensionsinstitut som omfattas av direktiv 2003/41/EG (individuell portföljförvaltning). Beträffande innebörden av sådan verksamhet, se avsnitt 7.1.2. I 1 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder finns en motsvarande möjlighet för fondbolag att, efter tillstånd, utföra diskretionär portföljförvaltning avseende finansiella instrument. Bakgrunden till den bestämmelsen beskrivs närmare i prop. 2002/03:150 s. 145 ff. Av andra stycket följer att en AIF-förvaltare som har ett tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer också får beviljas tillstånd att ta emot andelar eller aktier i företag för kollektiva investeringar för förvaring och administration, ta emot medel med redovisningsskyldighet, ta emot och utföra order avseende finansiella instrument, samt lämna investeringsråd. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 7 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder, och i likhet med den paragrafen får förvaltaren också ges tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet (jfr även 2 kap. 2 § lagen om värdepappersmarknaden). Att ta emot medel med redovisningsskyldighet har ansetts utgöra ett naturligt inslag i verksamhet avseende förvaltning av investeringsportföljer på diskretionär grund och underlättar denna verksamhet (se prop. 1990/91:142 s. 118). Beträffande uppgiften förvaring och administration får sådan förvaring inte avse andelar eller aktier som ingår i en alternativ investeringsfond som förvaltaren förvaltar med stöd av sitt tillstånd enligt 1 §. Det är en följd av bestämmelsen i 9 kap. 8 § (motsvarar artikel 21.4 a), där det anges att en AIF-förvaltare inte får utses som förvaringsinstitut. Ett tillstånd får alltså inte ges för sidotjänster om AIF-förvaltarens tillstånd omfattar enbart förvaltning av en alternativ investeringsfond (dvs. tillstånd enligt 1 §). Vidare gäller att diskretionär portföljförvaltning av investeringsportföljer och eventuella sidotjänster får tillhandahållas bara vid sidan av fondförvaltningen. Förutsättningar för tillstånd för diskretionär portföljförvaltning och sidotjänster redovisas i avsnitt 7.1.2. I tredje stycket anges vilka bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden som ska tillämpas på diskretionär portföljförvaltning och sidotjänster enligt denna paragraf. Det är framför allt regler om skydd för investerare och andra rörelseregler i 8 kap. lagen om värdepappersmarknaden. Av detta stycke framgår också att om AIF-förvaltaren har tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet ska, på motsvarande sätt som enligt 7 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder, sådana medel genast avskiljas och sättas in på bank för investerarens räkning. Paragrafen genomför artikel 8.1 i AIFM-direktivet. Paragrafen innehåller regler för tillståndsprövningen och anger vad som krävs för att en svensk AIF-förvaltare ska beviljas tillstånd enligt 1 §. För förvaltning av värdepappersfonder finns motsvarande bestämmelse i 2 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder. Efter påpekande från och har kravet på godkända fondbestämmelser för specialfonder som gäller för AIF-förvaltare som ska förvalta specialfonder utgått, eftersom det redan framgår av 12 kap. 5 §. AIFM-direktivet skiljer sig från UCITS-direktivet på så sätt att fonderna i sig inte regleras. anser därför att tillståndsprövningen som AIF-förvaltare bör vara fri- Prop. 2012/13:155 stående i förhållande till den prövning som ska göras för en specialfond, godkännande av fondbestämmelser. Av förevarande paragraf framgår att den sökande AIF-förvaltaren, utöver att ha sitt stadgeenliga säte i , måste ha sitt huvudkontor här. Därtill måste kraven på startkapital och kapitalbas enligt 7 kap. vara uppfyllda. Vid sidan av dessa grundläggande förutsättningar för tillstånd ska också göra en lämplighetsprövning av både dem som faktiskt leder verksamheten och av dem som, genom ett kvalificerat innehav, utövar väsentligt inflytande över AIF-förvaltaren. Lämplighetsprövningen av dem som innehar ett kvalificerat innehav i en AIF-förvaltare ska göras utifrån behovet av att säkerställa en sund och ansvarsfull ledning av förvaltaren. De ledningsansvariga ska ha erforderligt gott anseende och tillräcklig insikt och erfarenhet. Detta utgör kriterier också enligt t.ex. UCITS-direktivets regler om ägar- och ledningsprövning. Vägledning för vad som avses med formuleringen gott anseende kan hämtas i förarbetsuttalandena i samband med genomförandet av nya och ändrade bestämmelser i och rådets direktiv /44/EG av om ändring av direktiv /49/EEG och direktiven /83/EG, 2004/39/EG, 2005/68/EG och 2006/48/EG vad gäller förfaranderegler och utvärderingskriterier för bedömning av förvärv och ökning av innehav inom finanssektorn1 (förvärvsdirektivet), där samma formulering används. Vid bedömningen ska bl.a. tidigare affärsbeteenden beaktas men även sådana omständigheter som är direkt diskvalificerande enligt befintliga regler på området. Som exempel på det sistnämnda anges väsentligt åsidosättande av ålagda skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska angelägenheter, allvarlig (ekonomisk) brottslighet, eller att personen har varit föremål för konkursförfarande. Det påpekas dessutom att begreppet anseende bör kunna tolkas vidare än så, och t.ex. avse en bedömning av förvärvararens laglydighet, erfarenhet och omdöme i övrigt (se prop. 2008/09:155 s. 133 f.). Att en person som har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet eller på annat sätt åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet inte kan anses lämplig som ledningsansvarig och inte heller bör få inneha ett kvalificerat innehav kan motiveras av att tilltron till fondförvaltare och hela fondmarknaden riskerar att påverkas om personer som i sin tidigare verksamhet har försummat grundläggande skyldigheter eller begått andra överträdelser av väsentliga bestämmelser tillåts utöva väsentligt inflytande över verksamheten (jfr prop. 1995/96:173 s. 69 f.). Kravet på tillräcklig erfarenhet gäller även i fråga om de investeringsstrategier som avses tillämpas för de alternativa investeringsfonderna. måste också göra en bedömning av om den sökande AIF-förvaltaren kommer att kunna uppfylla lagens övriga krav. Av andra stycket följer att endast AIF-förvaltare som är bildade i form av aktiebolag får förvalta specialfonder. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2. 1 EUT L 247, 21.9.2007, s. 1 (Celex 32007L0044). Paragrafen, som har utformats i enlighet med vad Lagrådet har anfört, genomför artikel 8.1 c i AIFM-direktivet, delvis. Enligt AIFM-direktivet ska ledningen av AIF-förvaltares verksamhet bestå av minst två personer som uppfyller de villkor som anges i 3 §. Enligt annan svensk, finansiell lagstiftning fordras dock en styrelse med minst tre ledamöter. Exempel på detta finns i 2 kap. 3 § andra stycket lagen om värdepappersfonder och 3 kap. 5 § lagen om värdepappersmarknaden. Enligt dessa bestämmelser ska styrelsen i ett fondbolag respektive ett värdepappersbolag bestå av minst tre styrelseledamöter. Både i UCITS-direktivet och i MiFID föreskrivs emellertid att styrelsen i ett företag av det aktuella slaget, t.ex. ett fondbolag eller ett värdepappersbolag, ska bestå av minst två personer. Ändå har det i den svenska lagstiftningen föreskrivits krav på fler styrelseledamöter. Mot denna bakgrund uppställs även för en AIF-förvaltare ett krav på att styrelsen, i de fall förvaltaren är ett aktiebolag, ska bestå av minst tre styrelseledamöter och en verkställande direktör, och, i övriga fall, att ledningen ska bestå av minst tre (fysiska) personer (jfr prop. 2002/03:150 s. 158). Av paragrafen framgår att den person som utses till verkställande direktör i en AIF-förvaltare även får ingå i bolagets styrelse. Den verkställande direktören får dock inte vara styrelsens ordförande. Det är även gällande praxis för fondbolag (jfr även 10 kap. 5 och 6 §§ lagen [2004:297] om bank- och finansieringsrörelse). Paragrafen genomför artikel 7.27.4 i AIFM-direktivet. Första stycket innehåller en uppräkning av vilken information som ska finnas med i en tillståndsansökan. Genom uppgifterna i punkterna 1 och 2 ska det, för det första, stå klart vilka personer som utgör den faktiska ledningen av AIF-förvaltarens verksamhet och, för det andra, vara möjligt att identifiera de fysiska eller juridiska personer som direkt eller indirekt är aktieägare eller medlemmar i förvaltaren och innehar kvalificerade innehav (kvalificerat innehav definieras i 1 kap. 11 § 13). Även storleken av sådana innehav ska framgå. Förvaltarens ledning ska, enligt 4 §, bestå av minst tre personer. Enligt artikel 8.1 c ska namnen på de personer som ingår i ledningen samt namnen på var och en som efterträder dem, utan dröjsmål meddelas den behöriga myndigheten i förvaltarens hemland, jfr bestämmelsen om väsentliga ändringar i 10 §. Punkten 3 innebär ett krav på att det till ansökan ska fogas en verksamhetsplan, av vilken den sökande AIF-förvaltarens organisationsstruktur ska framgå. Av planen ska vidare kunna utläsas hur förvaltaren avser att uppfylla kraven i lagen. Punkterna 59 tar sikte på de alternativa investeringsfonder som AIF- förvaltaren avser att förvalta, och uppgiftskraven gäller för varje fond. Med uppgifter om investeringsstrategier avses bl.a. avsedd typ av underliggande fonder för en s.k. fond-i-fond, riktlinjer för användning av finansiell hävstång samt riskprofiler och andra uppgifter om de alternativa investeringsfonder som sökanden förvaltar eller avser att förvalta. Enligt punkten 6 ska ansökan innehålla uppgifter om mottagarfondens hemland i de fall den förvaltade fonden är en matarfond för en alternativ Prop. 2012/13:155 investeringsfond. Förvaltaren ska enligt artikel 7.3 e i AIFM-direktivet överlämna eventuell ytterligare information enligt artikel 23.1 för varje alternativ investeringsfond. I sistnämnda artikel anges vilken information som en AIF-förvaltare ska tillhandahålla vid marknadsföring av förvaltade fonder innan investerare investerar i fonden. Denna artikel genomförs i 10 kap. 1 §. Villkoret i artikel 7.3 e får därmed anses innebära att en förvaltare till sin ansökan om tillstånd ska foga sådan information som ska ingå i den alternativa investeringsfondens informationsbroschyr. Detta följer av punkten 9. Av andra stycket framgår att för specialfonder ska ansökan därutöver innehålla ett utkast till faktablad för den förvaltade fonden. För att förenkla och effektivisera ansökningsförfarandet är det möjligt att utesluta viss information, om de angivna förutsättningarna i tredje stycket är uppfyllda. Sista meningen i tredje stycket innebär att både värdepappersbolag och fondbolag som har motsvarande tillstånd som anges i 2 § kan utnyttja det förenklade ansökningsförfarandet för bolag som redan har tillstånd. Detaljerade bestämmelser om tillståndsansökans innehåll och utformning kan förväntas när kommissionen har antagit tekniska standarder enligt artikel 7.6 och 7.7 i AIFM-direktivet. I 15 kap. 1 § finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de uppgifter och handlingar som ska ingå i ansökan. Paragrafen genomför artikel 8.2 i AIFM-direktivet. I paragrafen anges de fall när är skyldig att samråda med behörig myndighet i ett annat land inom EES innan inspektionen beslutar om tillstånd för en AIF-förvaltare. Motsvarande samrådsskyldighet finns i 2 kap. 5 § lagen om värdepappersfonder, 3 kap. 9 § lagen om värdepappersmarknaden, 3 kap. 8 a § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse samt 2 kap. 16 § försäkringsrörelselagen (2010:2043). I 1 kap. 11 § 16 finns en definition av moder- och dotterföretag. Med kontroll avses detsamma som i artikel 4.1 i i AIFM-direktivet, dvs. en förbindelse mellan ett moderföretag och ett dotterföretag som avses i artikel 1 i rådets sjunde direktiv /349/EEG av om sammanställd redovisning2. Enligt artikel 1 i det direktivet innebär kontroll att ett företag antingen innehar en majoritet av rösterna för aktierna eller andelarna i ett annat företag (dotterföretaget), har rätt att utse eller entlediga en majoritet av ledamöterna i ett annat företags (dotterföretagets) förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan och är aktieägare eller delägare i detta företag, eller har rätt att utöva ett bestämmande inflytande över ett företag (dotterföretaget) i vilket det är aktieägare eller delägare enligt avtal som är slutet med det 2 EGT L, , s. 1 (Celex 31983L0349). sistnämnda företaget eller enligt det företagets bolagsordning eller Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2. Paragrafen genomför artikel 8.3 i AIFM-direktivet. Definitionen av nära förbindelser finns i 1 kap. 11 § 18. förbindelser mellan AIF-förvaltaren och någon annan som hindrar en effektiv tillsyn och som avses i denna bestämmelse omfattar också de situationer som regleras i artikel 8.3 b och 8.3 c i AIFM-direktivet. anges att tillstånd inte får beviljas om en effektiv tillsyn förhindras genom lagar och andra författningar i ett land utanför EES, som gäller för en eller flera fysiska eller juridiska personer med vilka förvaltaren har nära förbindelser, eller på grund av svårigheter vid tillämpningen av dessa lagar och andra författningar. Motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 2 § tredje stycket lagen om värdepappersfonder (se även prop. 2002/03:150 s. 160). Med en effektiv tillsyn avses att ska kunna utföra sina uppgifter i enlighet med förevarande lag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2. Paragrafen genomför artikel 8.5 i AIFM-direktivet. I första stycket anges tidsfristen för tillstånds- Fristen är densamma för alla AIF-förvaltare. Av andra och tredje styckena följer att en ansökan är fullständig även om vissa uppgifter ännu inte har lämnats in till inspektionen. tidpunkt, då ansökan enligt andra stycket anses fullständig, har inspektionen enligt huvudregeln för sin tillståndsprövning. Som påpekas i avsnitt 7.2.4 innebär detta dock inte att AIF-förvaltaren kan inleda verksamheten utan att komplettera sin ansökan. stycket framgår att förvaltaren i sådant fall får påbörja sin verksamhet tidigast efter gjord komplettering. Paragrafen genomför artikel 8.4 i AIFM-direktivet. Första stycket innebär att omfattningen av tillståndet ska beskrivas och att det ska framgå om rätten att förvalta en alternativ investeringsfond är begränsad avseende vissa investeringsstrategier, såsom exempelvis an- vändning av finansiell hävstång och investeringar i särskilda tillgångs- slag eller i noterade respektive icke noterade bolag. Vidare bör det av tillståndet framgå om det är fråga om förvaltning av öppna eller slutna alternativa investeringsfonder och om fonden är öppen för investeringar för icke-professionella investerare. Det ska alltså av tillståndet framgå att förvaltaren är behörig att driva viss fondförvaltning och bedömningen ska göras i belysning av vad som vid tillståndsprövningen har framkommit om förvaltarens faktiska möjligheter, dvs. kompetens och resurser att hantera de investerings- strategier eller tekniker som angivits i tillståndsansökan. tillståndet utifrån att vissa strategier inte skulle anses vara lämpliga eller godtagbara som sådana är inte möjligt. Att tillståndets omfattning är Prop. 2012/13:155 tydligt beskrivet har betydelse inte minst vid verksamhet över gränserna. Med stöd av sitt tillstånd kan en svensk AIF-förvaltare, efter ett underrättelseförfarande, förvalta en alternativ investeringsfond som har ett annat land inom EES som sitt hemland samt marknadsföra den, liksom en alternativ investeringsfond som förvaltaren förvaltar som har som sitt hemland, till professionella investerare inom hela EES. Att ett tillstånd som AIF-förvaltare ska gälla i alla medlemsstater (samt i de länder inom EES som inte är medlemsstater) följer direkt av artikel 8.1 andra stycket i AIFM-direktivet. Av andra stycket följer att det av tillståndet även ska framgå om AIF- förvaltaren har tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänster enligt 2 §. Paragrafen genomför artikel 10 i AIFM-direktivet. I första stycket fastslås en underrättelseplikt vid väsentliga ändringar av AIF-förvaltaren eller dess verksamhet. Det ska vara fråga om väsentliga ändringar av sådana förhållanden som utgör förutsättningar för tillstånd (3 och 4 §§) och, i synnerhet, ändringar i förhållande till de uppgifter som har lämnats i tillståndsansökan (5 §), se även kommentaren till 6 kap. 5 §. Ändringar av ägarkretsen eller i AIF-förvaltarens ledning måste alltså alltid underrättas om, liksom ändrade investeringsstrategier. Anmälningsskyldigheten omfattar också sådana omständigheter som anges i artikel 5.2 i AIFM-direktivet. Artikeln rör situationer då fondstrukturen är sådan att den alternativa investeringsfonden hanterar och ansvarar för vissa frågor, t.ex. en fond som är en juridisk person. Trots att det ligger hos en sådan fond att exempelvis utse förvaringsinstitut är det fondens förvaltare som, i förhållande till , är skyldig att se till att detta krav är uppfyllt och, om så inte är fallet, underrätta inspektionen. ska inom en månad eller, om det finns särskilda skäl, , underrätta förvaltaren om anmälda förändringar inte godtas eller föranleder begränsningar av tillståndet. Vägledning om vilka ändringar som inte kan godtas torde kunna hämtas i artiklarna 31.4, 32.7 och 33.6 i AIFM-direktivet, som också innehåller regler om anmälningsplikt vid väsentliga ändringar. I dessa artiklar anges att de behöriga myndigheterna inte ska godta ändringar som innebär att AIF-förvaltarens förvaltning av den alternativa investeringsfonden inte längre skulle vara förenlig med direktivet eller att förvaltaren i övrigt inte efterlever direktivets regler. Av tredje stycket följer att om inte har lämnat besked inom tidsfristerna i andra stycket kan förvaltaren genomföra ändringarna. Om det är fråga om ändringar i fondbestämmelser för specialfonder ska lämna besked . Det följer av 4 kap. 9 § första stycket lagen om värdepappersfonder, som är tillämplig vid godkännande och ändring av fondbestämmelser för specialfonder, se hänvisningen i 12 kap. 3 §. 4 kap. Svenska AIF-förvaltares marknadsföring i Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet och utredningens förslag. Den innebär dock inte någon skillnad i sak i förhållande till utredningens förslag (se SOU 2012:67 s. 326 f.). Av paragrafen framgår att en AIF-förvaltare som har tillstånd enligt 3 kap. 1 § får marknadsföra andelar i en av förvaltaren förvaltad specialfond till icke-professionella investerare i . Av hänvisningen i 12 kap. 3 § till 4 kap. 9 § lagen om värdepappersfonder följer att fondbestämmelserna för en specialfond ska godkännas av . En AIF-förvaltare får således påbörja marknadsföring av andelar i en av denne förvaltad specialfond till professionella och icke-professio- nella investerare när fondbestämmelserna är godkända. Detta innebär att för marknadsföring av andelar i specialfonder krävs det inte någon underrättelse enligt 6 §. har nämligen redan genom ansökan om godkännande av fondbestämmelserna och ansökan om tillstånd enligt 3 kap. 1 § underrättats om att AIF-förvaltaren avser att marknadsföra andelar i fonden. Den information som en AIF- förvaltare ska ge in i samband med dessa båda ansökningar motsvarar i sak den information som en underrättelse om marknadsföring av andelar eller aktier i andra alternativa investeringsfonder än specialfonder ska innehålla enligt 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. Enligt paragrafen får svenska AIF-förvaltare marknadsföra rade utländska motsvarigheter till specialfonder till icke-professionella investerare i . Bestämmelsen motsvarar i huvudsak det som gäller enligt 1 kap. 9 § nuvarande lydelse av lagen om investeringsfonder avseende fonder som är etablerade i ett land inom EES. Av punkterna 1 och 2 framgår att tillstånd bara får ges avseende en sådan alternativ investeringsfond som investerar i sådana tillgångar som specialfonder är begränsade till att investera i och som tillämpar principen om riskspridning. Av punkten 3 framgår att tillstånd får ges bara avseende en öppen fond. Att fonden ska vara öppen, innebär, precis som för specialfonder, att investerare ska ha möjlighet att lösa in sina andelar minst en gång . Av punkten 4 framgår att förvaltaren ska se till att utbetalningar till investerarna kan ske i och att andelar eller aktier i fonden kan lösas in här i landet, jfr 1 kap. 7 § lagen om värdepappersfonder. Även om förvaltaren är etablerad här i landet finns det skäl att tydliggöra att det är en förutsättning att förvaltaren tillhandahåller viss finansiell service vid marknadsföring till icke-professionella investerare.