prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Regeringens förslag bedöms inte få några konsekvenser för skyldigheten att innehålla, redovisa och betala kupongskatt på utdelning från svenska värdepappersfonder, specialfonder eller aktiebolag. Med hänsyn till att uttrycket investeringsfond utmönstras ur den svenska fondlagstiftningen bör dock, på motsvarande sätt som i inkomstskattelagen, uttrycket investeringsfond i kupongskattelagen ersättas med uttrycken värdepappersfond och specialfond. Till skillnad från i inkomstskattelagen finns det inte någon bestämmelse i kupongskattelagen av innebörden att de termer som används i lagen också omfattar motsvarande utländska företeelser. Med hänsyn till att specialfonder föreslås bli reglerade i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder i stället för som i LIF bör definitionen av förvaringsinstitut i 2 § kupongskattelagen an- passas så att den även fortsättningsvis omfattar förvaringsinstitut som Prop. 2012/13:155 förvarar tillgångarna i en specialfond. Vid utdelning på en andel i en specialfond bör AIF-förvaltaren på motsvarande sätt som fondbolaget i fråga om en värdepappersfond ansvara för de uppgifter som den centrala värdepappersförvararen annars har. Med utdelning avses i kupongskattelagen även utbetalning av fusionsvederlag. En hänvisning till de bestämmelser om sådan utbetalning som gäller enligt den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör införas i kupongskattelagen. Enligt 4 § nionde stycket kupongskattelagen är fondföretag som hör hemma inom EES eller i en stat med vilken ingått ett skatteavtal som innehåller en artikel om informationsutbyte, eller ett avtal om informationsutbyte i skatteärenden, undantagna från skattskyldighet för kupongskatt. Undantaget infördes i lagen med hänvisning till principen om den fria rörligheten för kapital i samband med att schablonbeskattningen av andelar i investeringsfonder infördes (prop. 2011/12:1, Förslag till statens budget , finansplan och skattefrågor, avsnitt 6.14.4). har i kupongskattelagen getts samma innebörd som i 1 kap. 1 § 8 LIF och omfattar därmed både utländska UCITS-fonder och andra utländska fonder. Regeringens förslag innebär dock att uttrycket fondföretag i begränsas till att omfatta enbart utländska fonder som får ha samma placeringsinriktning som svenska värdepappersfonder, dvs. Marknadsföring i av övriga utländska fonder som inbegrips i den nuvarande definitionen i 1 kap. 1 § 8 LIF föreslås i stället regleras i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. För att inte ändra tillämpningsområdet för bestämmelsen om undantag för kupongskatt i kupongskattelagen bör därför den nuvarande hänvisningen till 1 kap. 1 § 8 LIF ändras. Undantaget från skattskyldighet bör omfatta både de fondföretag som avses i 1 kap. 1 § 9 LIF i dess nya lydelse dvs. UCITS-fonder och de utländska fonder som enligt det som föreslås inte längre ska omfattas av LIF. Det är dock inte lämpligt att i kupongskattelagen använda uttrycket AIF för den sistnämnda kategorin eftersom den förutom utländska fonder som motsvarar specialfonder även omfattar exempelvis slutna fonder, fonder som investerar i andra typer av tillgångar än finansiella instrument och fonder som inte tillämpar principen om riskspridning. Att hänvisa till utländska AIF:er skulle därför utvidga tillämpningsområdet för undantaget för kupongskatt. I stället bör hänvisningen avse utländska specialfonder, dvs. utländska AIF:er som motsvarar svenska specialfonder (jfr avsnitten 17.2 och 17.3). Regeringens bedömning: Tillämpningsområdet för bestämmelserna om mervärdesskatt i mervärdesskattelagen påverkas inte av regeringens förslag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller har inget att erinra mot det. 2012/13:155 efterlyser en analys av om det genom den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder utvidgade uttrycket fondförvaltning bör påverka skattelagstiftningen. Inte minst måste det enligt föreningarna belysas hur undantaget från mervärdesskatt för fondförvaltning ska tillämpas när det gäller sådan fondförvaltning som omfattas av den nya lagen. Skälen för regeringens bedömning: Värdepappershandel är enligt 3 kap. 9 § mervärdesskattelagen undantaget från den generella skatteplikten för omsättning av varor och tjänster. Förvaltning av investeringsfonder enligt LIF innefattas i uttrycket värdepappershandel (se 3 kap. 9 § tredje stycket 2 mervärdesskattelagen). Undantaget grundas på att medlemsstaterna enligt artikel i rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt1 ska undanta förvaltning av särskilda investeringsfonder såsom dessa definieras av medlemsstaterna från skatteplikt avseende mervärdesskatt. Till skillnad från i inkomstskattelagen (se avsnitt 17.3) finns det inte någon bestämmelse i mervärdesskattelagen av innebörden att lagens termer och uttryck som huvudregel också omfattar utländska företeelser. Däremot följer det av 3 kap. 9 § tredje stycket mervärdesskattelagen att undantaget från skatteplikt för mervärdesskatt även gäller omsättning och förmedling av aktier, andra andelar och fordringar, oavsett om de representeras av värdepapper eller inte. Med anledning av att förvaltning av specialfonder enligt regeringens förslag inte längre ska regleras i LIF, bör även förvaltning av specialfonder enligt den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder omfattas av undantaget från mervärdesskatt. Med tanke på att uttrycket investeringsfonder utmönstras ur lagstiftningen (se avsnitt 17.2) bör definitionen av värdepappershandel i 3 kap. 9 § tredje stycket 2 avse värdepappersfonder och specialfonder. I anslutning till det som och har anfört uppkommer frågan om undantaget från skatteplikt avseende mervärdesskatt kommer att variera beroende på om det rör sig om förvaltning av värdepappersfonder eller specialfonder. Det kan i detta sammanhang konstateras att uttrycket förvaltning när det gäller undantaget från mervärdesskatt är ett självständigt unionsrättsligt uttryck vars innehåll medlemsstaterna inte själva kan ändra. Att definitionen av fondverksamhet avseende värdepappersfonder i lagen om värdepappersfonder skiljer sig från definitionen av förvaltning av en AIF i den nya lagen påverkar således inte omfattningen av undantaget från mervärdesskatt. Regeringens förslag: Kontrolluppgift ska lämnas om avyttring av andelar i en specialfond och en utländsk specialfond. AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder eller utländska specialfonder som marknadsförs i ska vara skyldiga att lämna 1 EUT L 347, 11.12.2006, s. 1 (Celex 32006L0112). kontrolluppgift om schablonintäkt och avyttring av andelar i specialfonder genom inlösen eller avyttring som avses i inkomstskattelagen. Utländska AIF-förvaltare som förvaltar en specialfond eller marknadsför en utländsk specialfond i ska vara skyldiga att ge in en skriftlig förbindelse till om att lämna kontrolluppgift. Om andelar i en specialfond har förvaltarregistrerats, ska AIF- förvaltaren lämna förvaltaren uppgifter om den genomsnittliga anskaffningsutgiften för andelarna. Regeringens bedömning: Skattekontrollen påverkas inte på annat sätt än att AIF-förvaltare ska ansvara för att lämna kontrolluppgift och att skyldigheten att lämna kontrolluppgift utsträcks till att gälla även sådana utländska specialfonder som inte omfattas av lagen om investeringsfonder. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna, med undantag av , tillstyrker utredningens förslag eller har inget att erinra mot det. anser att den stora osäkerhet som råder i fråga om beskattning av inkomst avseende utländska fonder och om vilka fonder som kan omfattas av skattefrihet till kupongskatt innebär att systemet med kontrolluppgifter för kapitalinkomster och definitivt källskatteavdrag på utdelningar till utlandet inte fungerar som de ska. Eftersom försäljningen av andelar i utländska företag sannolikt kommer att öka framöver kommer även problemen med klassificeringen att öka i antal enligt . Skälen för regeringens förslag och bedömning: Förfarandet vid uttag av skatter, bl.a. när det gäller skyldighet att lämna deklaration respektive kontrolluppgifter, regleras i skatteförfarandelagen. I samband med att de nya reglerna om schablonbeskattning av andelar i investeringsfonder infördes avskaffades deklarationsskyldighet avseende investeringsfonder för fondbolag, förvaltningsbolag och förvaringsinstitut (se 30 kap. skatteförfarandelagen och prop. 2011/12:1, Förslag till statens budget , finansplan och skattefrågor, avsnitt 6.14.5.1.1). Enligt 20 kap. 1 § och 22 kap. 17 § skatteförfarandelagen ska kontrolluppgift lämnas till om schablonintäkt samt om avyttring av andelar i investeringsfonder eller fondföretag som driver verksamhet i enligt 1 kap. 7 eller 9 § LIF. Kontrolluppgift ska lämnas för fysiska personer och dödsbon. Vem som ska lämna dessa kontrolluppgifter regleras i 20 kap. 3 § respektive 22 kap. 19 § skatteförfarandelagen. Enligt huvudregeln ska uppgiften lämnas av det fondbolag, förvaltningsbolag, kreditinstitut eller värdepappersbolag som förvaltar investeringsfonden eller, då det rör sig om ett fondföretag, av företaget självt. Om förvaltningen av investeringsfonden eller fondföretaget har övergått till ett förvaringsinstitut ska kontrolluppgiften i stället lämnas av förvaringsinstitutet. Om ett förvaltningsbolag eller ett fondföretag har slutit avtal med ett värdepappersinstitut om att ombesörja försäljning och inlösen av andelar, ska dock kontrolluppgiften lämnas av värdepappersinstitutet. För förvaltarregistrerade andelar i investeringsfonder ska förvaltaren lämna kontrolluppgift. För bl.a. avyttring av fordringsrätter och andra delägarrätter än andelar i investeringsfonder gäller att kontrolluppgift ska lämnas för fysiska personer och dödsbon (21 kap. 1 och 2 §§). medverkar vid en sådan avyttring ska lämna kontrolluppgift. Kontrolluppgift om ränta och utdelning på delägarrätter (däribland utdelning på andelar i investeringsfonder) ska lämnas för fysiska personer och dödsbon av den som tillgodoräknat eller betalt ut ränta, utdelning eller annan avkastning (19 kap. 13 §§ skatteförfarandelagen). Kontrolluppgiftsskyldigheten omfattar även situationen när förvaltaren och investeringsfonden alternativt fondföretaget finns i olika länder. bl.a. utländska företag som driver fondverksamhet i utan att inrätta en filial eller motsvarande etablering här i landet finns en särskild skyldighet att till ge in en skriftlig förbindelse om att lämna kontrolluppgifter i enlighet med bestämmelserna i skatteför- farandelagen (23 kap. 5 §). Skyldigheten omfattar dock inte utländska företag hemmahörande inom EES som på grund av nationella bestäm- melser är förhindrade att lämna kontrolluppgifter. Det nuvarande tillämpningsområdet för de ovannämnda bestämmel- serna om kontrolluppgift omfattar fondföretag som marknadsför andelar i med stöd av 1 kap. 7 eller 9 § LIF. Någon skyldighet att lämna kontrolluppgift avseende innehav i andra utländska fonder än de som marknadsförs i i enlighet med 1 kap. 7 eller 9 § LIF finns inte. Skattekontrollen avseende innehav i dessa andra utländska fonder bygger på deklarationsskyldigheten samt på informationsutbyte enligt bl.a. bilaterala skatteavtal eller avtal om informationsutbyte i skatteärenden som ingåtts mellan och det land där fonden är etablerad. Med anledning av de föreslagna ändringarna i fondlagstiftningen bör bestämmelserna i skatteförfarandelagen anpassas genom att uttrycket investeringsfond ersätts med uttrycken värdepappersfond och special- fond, se avsnitt 17.2. Till skillnad från i inkomstskattelagen finns det inte någon bestämmelse i skatteförfarandelagen av innebörden att även motsvarande utländska företeelser avses med de termer som används. att uppnå största möjliga tydlighet bör det särskilt anges i vilka fall utländska motsvarigheter avses. Den som förvaltar specialfonder bör även fortsättningsvis omfattas av skyldigheten att lämna kontrolluppgift om schablonintäkt samt avyttring och inlösen av fondandelar. Ansvaret bör, till följd av den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, åvila den AIF-förvaltare som Förslaget innebär således att skattekontrollen påverkas såvitt gäller vem som ansvarar för att lämna kontrolluppgift. Utländska AIF-förvaltare som förvaltar en specialfond eller marknadsför en utländsk specialfond i bör även omfattas av skyldigheten att ge in en skriftlig förbindelse till om att lämna kontrolluppgift i enlighet med 23 kap. 5 § skatteförfarandelagen. Med hänsyn till att någon direkt motsvarighet till 1 kap. 9 § LIF inte föreslås i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder behöver skyldigheten att lämna kontrolluppgift vid avyttring samt om schablonintäkt avseende andelar i investeringsfonder och fondföretag i 20 kap. 3 och 4 §§ samt 22 kap. 19 § skatteförfarandelagen bestämmas på ett annat sätt än vad som är fallet . I stället för hänvisningen till 1 kap. 9 § LIF bör uttrycket utländsk specialfond användas i lagen. uttrycket utländsk specialfond avses en utländsk AIF som motsvarar en svensk specialfond (se avsnitten 17.2 och 17.3). Genom att det uttrycket används överensstämmer terminologin i skatteförfarandelagen med den som används i inkomstskattelagen. På så sätt överensstämmer t.ex. kontrolluppgiftsskyldigheten avseende schablonintäkt med tillämpningsområdet för bestämmelserna om beskattning av schablonintäkt i inkomstskattelagen. Genom det nya uttrycket utvidgas tillämpningsområdet för skyldigheten att lämna kontrolluppgift till att avse även sådana utländska specialfonder som inte omfattas av 1 kap. 9 § LIF. Såsom anges i avsnitt 17.3 överlämnas bedömningen av vilka fonder som omfattas av uttrycket till rättstillämpningen. Regeringens förslag: Lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder ska träda i kraft . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Enligt AIFM-direktivet ska medlemsstaterna anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa AIFM-direktivet (artikel 66.1). Dessa lagar och andra författningar ska tillämpas (artikel 66.2). Detta gäller dock inte beträffande artiklarna 35 och 3741 som reglerar gränsöverskridande verksamhet avseende icke EES-baserade AIF-förvaltare och icke EES-baserade AIF:er (artikel 66.3 i AIFM-direktivet). De artiklarna ska börja tillämpas först om kommissionen antar en delegerad akt som närmare anger när förvaltnings- och marknadsföringspasset ska börja tillämpas för icke EES-baserade AIF- förvaltare och icke EES-baserade AIF:er (se artikel 67). ska ha gjort en utvärdering av hur reglerna om gränsöverskridande verksamhet avseende både EES-baserade AIF- förvaltare och AIF:er och icke EES-baserade AIF-förvaltare och AIF:er har fungerat (artikel 67.167.4). När det gäller icke EES-baserade AIF- förvaltare och AIF:er är det fråga om en utvärdering av medlemsstaternas nationella regler. Om efter ikraftträdandet av nämnda delegerade akt kommer fram till att det inte finns några väsentliga hinder mot att medlemsstaternas nationella regler för icke EES-baserade AIF- förvaltare och icke EES-baserade AIF:er upphör och reglerna i artiklarna 35 och 3741 i AIFM-direktivet behålls som den enda möjligheten för sådan verksamhet inom EU, ska avge ett positivt yttrande (artikel 68.4). Kommissionen ska i så fall därefter besluta om och när de nationella bestämmelserna som genomför artiklarna 36 och 42 i AIFM- direktivet ska upphöra att gälla (artikel 68.6). Som ovan anförts ska de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa AIFM-direktivet tillämpas . Lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör därmed träda i kraft . Kommissionens delegerade förordning ska också tillämpas (artikel 117 i förordningen). 18.2.1AIF-förvaltare som redan driver verksamhet Regeringens förslag: AIF-förvaltare som vid ikraftträdandet av den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt den lagen ska ansöka om tillstånd hos . AIF-förvaltaren får, om en ansökan om tillstånd har getts in till inspektionen , fortsätta att driva denna verksamhet till dess att ansökan har prövats slutligt. Om tillstånd vägras, ska AIF-förvaltaren upphöra med verksamheten. AIF-förvaltare som förvaltar portföljer av AIF:er vars sammanlagda tillgångar inte överstiger tillämpligt tröskelvärde ska anmäla sig för registrering eller ansöka om tillstånd som AIF- förvaltare hos . AIF-förvaltaren får, om en anmälan om registrering eller en ansökan om tillstånd har getts in till inspektionen , fortsätta att driva denna verksamhet till dess att anmälan eller ansökan har prövats slutligt. Om registrering vägras, ska AIF-förvaltaren upphöra med verksamheten. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag innehåller även en bestämmelse om att svenska AIF-förvaltare som driver gränsöverskridande verksamhet ska underrätta Remissinstanserna, med undantag av och , tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Enligt föreningarna kan kravet på att AIF-förvaltare som vid ikraft- trädandet av den nya lagen om förvaltare av alternativa investerings- fonder driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt den lagen ska anpassa sin verksamhet så att den uppfyller kraven i lagen, såsom utredningen har föreslagit, inte ha någon rättsföljd. Det bör därför inte anges i en övergångsbestämmelse. Det kan inte finnas någon skyldighet att följa lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder innan till- stånd har getts. som förvaltar specialfonder måste tvärtom anses skyldigt att följa LIF fram till dess att bolaget har fått tillstånd enligt den nya lagen. Övergångsregeln kan inte ses på annat sätt än att den ger en möjlighet för befintliga förvaltare att anpassa sin verksamhet fram till dess att tillstånd enligt den nya lagen lämnas. Skälen för regeringens förslag: Enligt övergångsreglerna i AIFM- direktivet ska AIF-förvaltare som före driver verk- samhet som omfattas av direktivet vidta alla åtgärder som krävs för att följa den nationella lagstiftning som följer av direktivet, och ansöka om tillstånd från det datumet (artikel 61.1). föreslagit en övergångsbestämmelse i vilken det anges att AIF-förvaltare som vid ikraftträdandet av den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt den lagen ska anpassa verksamheten så att den uppfyller kraven i lagen samt ansöka om tillstånd hos . och har framfört att det inte kan finnas någon skyldighet för sådana AIF-förvaltare att vidta alla 2012/13:155 åtgärder som krävs för att följa den nya lagen innan tillstånd har getts av . som förvaltar specialfonder måste tvärtom anses skyldigt att följa LIF fram till dess bolaget har fått tillstånd enligt den nya lagen. Enligt föreningarna kan övergångsregeln inte ses på annat sätt än att den ger en möjlighet för befintliga förvaltare att anpassa sin verksamhet fram till dess att tillstånd enligt den nya lagen har getts. Övergångsregeln i AIFM-direktivet innebär att AIF-förvaltare som vid ikraftträdandet av den nya lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt den lagen ska ansöka om tillstånd hos . Enligt regeringens uppfattning bör sådana förvaltare påbörja processen med att anpassa sig till den nya lagstiftningen så att de uppfyller de krav som uppställs för att få tillstånd. Fram till dess att tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder har getts gäller LIF för förvaltare som har tillstånd för förvaltning av specialfonder. tiden kommer att kunna ingripa mot dessa förvaltare om de inte uppfyller kraven i LIF. tid inte att kunna ingripa mot någon förvaltare med stöd av den nya lagen innan förvaltaren är skyldig att ansöka om tillstånd eller har fått tillstånd enligt den lagen. För att genomföra övergångsregeln i artikel 61.1 i AIFM-direktivet är det enligt regeringens bedömning därför lämpligt med en övergångsbestämmelse som innebär att AIF-förvaltare som vid ikraftträdandet av den nya lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt den lagen ska ansöka om tillstånd hos . Det bör även anges att sådana AIF-förvaltare får, om en ansökan om till- stånd har getts in till , fortsätta att driva denna verksamhet till dess att ansökan har prövats slutligt. Enligt den nya lagen ska från det att en fullständig ansökan har lämnats in skriftligen underrätta AIF- förvaltaren om sitt beslut i tillståndsfrågan (3 kap. 8 §, se avsnitt 7.2.4). Om det finns särskilda skäl får tiden för tillståndsprövningen förlängas AIF-förvaltaren får inleda sin verksamhet så snart tillstånd har getts. Om tillstånd vägras, ska AIF-förvaltaren upphöra Om tillstånd för en AIF-förvaltare återkallas får besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske (14 kap. 5 §, se avsnitt 16.2.3). På motsvarande sätt bör Finans- inspektionen besluta om hur verksamheten ska avvecklas om tillstånd som AIF-förvaltare vägras. Övergångsbestämmelsen blir tillämplig dels för AIF-förvaltare som driver verksamhet som inte är tillståndspliktig (t.ex. förvaltare av riskkapitalfonder), dels för AIF-förvaltare som driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt LIF (förvaltare av specialfonder). förvaltare som driver verksamhet som inte är tillståndspliktig inne- bär det att de ska ansöka om tillstånd hos Finans- De ska vidare påbörja processen med att anpassa sig till den nya lagstiftningen så att de uppfyller de krav som uppställs för att få Detsamma gäller för AIF-förvaltare som driver fond- verksamhet som avser förvaltning av specialfonder, som är tillstånds- pliktig enligt LIF. Frågan om ytterligare övergångsbestämmelser för sådan verksamhet behandlas i avsnitt 18.2.5. I avsnitt 15.3 föreslås att möjligheten i AIFM-direktivet att tillåta att Prop. 2012/13:155 utländska AIF-förvaltare (EES-baserade såväl som icke EES-baserade) här i landet marknadsför icke EES-baserade AIF:er utnyttjas (artiklarna 36 och 42). För sådana verksamheter gäller inte något förvaltar- eller marknadsföringspass enligt AIFM-direktivet. Det innebär att sådana AIF-förvaltares verksamhet kommer att kräva tillstånd enligt den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Även dessa AIF- förvaltare omfattas därigenom av övergångsbestämmelserna och ska ansöka om tillstånd hos . I övergångsreglerna i AIFM-direktivet finns det inte uttryckligt angett vad som gäller beträffande AIF-förvaltare som förvaltar portföljer av AIF:er vars sammanlagda tillgångar inte överstiger tröskelvärdena i direktivet (se avsnitt 6.4). Det skulle kunna tolkas på så sätt att sådana förvaltare ska anmäla sig för registrering . Enligt utredningen är det dock en rimligare tolkning att de, liksom andra AIF-förvaltare som driver verksamhet som omfattas av AIFM-direktivet, ska anmäla sig för registrering hos . Regeringen gör samma bedömning som utredningen. Det bör i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder sålunda tas in en övergångsbestämmelse enligt vilken AIF-förvaltare som förvaltar portföljer av AIF:er vars sammanlagda tillgångar inte överstiger tillämpligt tröskelvärde ska anmäla sig för registrering eller ansöka om tillstånd som AIF-förvaltare hos . AIF- förvaltaren får, om en anmälan om registrering eller en ansökan om tillstånd har getts in till inspektionen , fortsätta att driva denna verksamhet till dess att anmälan eller ansökan har prövats slutligt. Om registrering vägras, ska AIF-förvaltaren upphöra med verksamheten. Utredningens förslag innehöll en övergångsbestämmelse om att svenska AIF-förvaltare som driver gränsöverskridande verksamhet ska underrätta om detta . Regeringen bedömer att en sådan övergångsbestämmelse inte är nödvändig.