prop · H10310 · 2013-10-01 00:00:00 — är positiva till förslagen. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: I punktskattedirektivet (rådets direktiv /118/EG av om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv /12/EEG, EUT L 9, , s. 12, Celex 32008L0118) anges i artikel 7.1 att skattskyldighet för punktskatt inträder när varan släpps för konsumtion och i den medlemsstat där detta sker. Att de punktskattepliktiga varorna blivit fullständigt förstörda ska enligt artikel 7.4 inte betraktas som ett frisläppande för konsumtion. Enligt samma artikel ska varor anses vara fullständigt förstörda om de har gjorts oanvändbara som punktskattepliktiga varor. Att de punktskattepliktiga varorna i fråga har förstörts fullständigt ska på ett tillfredställande sätt kunna påvisas för de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där varorna har förstörts fullständigt. Artikel 7.4 återspeglas i svensk rätt i 7 § första stycket 8 lagen (1994:1564) om alkoholskatt, förkortad LAS och 18 § första stycket 2 lagen (1994:1563) om tobaksskatt, förkortad LTS. Enligt dessa bestämmelser ska alkoholskatt respektive tobaksskatt inte betalas för varor som under ett uppskovsförfarande förstörts under tillsyn av . Enligt föreskrifter (RSFS 2003:29) får verket ge tillstånd till , högskolan, sjukhuset, , den skattebefriade förbrukaren eller upplagshavaren att förstöra varorna utan att behörig tjänsteman från är närvarande. Bestämmelser om förstöring av alkohol- och tobaksvaror finns även i 9 b § LTS och 8 b § LAS. I den nuvarande lydelsen av 7 § första stycket 8 LAS respektive 18 § första stycket 2 LTS står det inte uttryckligen att varorna ska förstöras fullständigt. För att förtydliga att det finns ett sådant på grundat krav bör det i bestämmelsen skrivas in att varorna ska ha blivit fullständigt förstörda för att rätt till undantag från skatteplikten ska föreligga. Kravet på att varorna ska förstöras fullständigt innebär att de efter förstörelsen inte på något sätt eller till någon del ska kunna användas som punktskattepliktiga varor. Det kan t.ex. vara fråga om att varorna bränns upp. Att t.ex. sätta ett kryss på varornas etikett eller hänvisa till att förpackningen är skadad är däremot inte tillräckligt för att rätt till undantag från skatteplikten ska föreligga. Motsvarande förtydliganden bör även göras i 9 b § LTS och 8 b § LAS. Förslaget föranleder ändringar i 9 b och 18 §§ LTS och 7 och 8 b §§ LAS. Ändringarna föreslås träda i kraft . Beskattning av varor som omhändertagits av och inte Regeringens förslag: Punktskatten ska efterges på alkoholvaror som av inte ska lämnas ut på den grunden att varorna enligt alkohollagen inte får föras in i . Motsvarande ska gälla för tobaksvaror som inte ska lämnas ut därför att den som gör anspråk på varorna är och tobaksvaror som inte ska lämnas ut därför att det är sannolikt att varorna är avsedda att bjudas ut till försäljning i och en sådan försäljning uppenbart skulle strida mot tobakslagen eller lagen om tobaksskatt. varor som har beslutat att inte lämna ut ska tas bort. Ändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians förslag har en något annorlunda utformning vad avser bestämmelserna om beslut om eftergift av skatt. Remissinstanserna: Justitiekanslern har inte några synpunkter på Justitiekanslern anför bl.a. följande. till en förfrågan från Generaldirektoratet för skatter och tullar inom för det s.k. EU pilot-systemet. I förfrågan (EU pilot 3599/12/TAXU) har generaldirektoratet anfört att det synes komma i konflikt med punktskattedirektivet (direktiv /118/EG) att ta ut svensk punktskatt av en enskild för införsel av alkoholvaror, där denne åtalats men frikänts från smugglingsbrott, men där införseln bedömts inte ha skett för privat bruk och den enskilde därför inte har fått föra in Det hänvisas även till RÅ 2009 ref. 83. Justitiekanslern uppfattar det är det denna förfrågan som har föranlett förslaget att den svenska punktskatten ska efterges om den enskilde inte får föra in varorna till . På de skäl som framgår av bl.a. dåvarande Regeringsrättens avgörande i RÅ 2009 ref. 83 framstår det visserligen som tveksamt om generaldirektoratets farhåga är välunderbyggd. om det mot bakgrund härav inte framstår som nödvändigt att ändra det svenska regelverket med anledning av generaldirektoratets förfrågan kan det konstateras att det inte föreligger något hinder mot att så ställer sig positivt till de åtgärder som föreslås då dessa uppfattas vara i enlighet med punktskattedirektivets tillstyrker förslagen att det inte längre ska vara möjligt att återutföra alkohol- och tobaksvaror som varit Dagens system att återutförda varor inom kort påträffas vid nya försök att införa varorna är inte tillfredsställande ur det skyddsperspektiv som institutet företräder. har inget att invända mot förslaget om att skatten ska efterges på vissa alkoholvaror och tobaksvaror som omhändertagits av och inte lämnats ut. anser att förslaget om att ta bort möjligheten till återutförsel av dessa varor är absolut nödvändigt, 2013/14:10 både ur ett alkoholpolitiskt perspektiv samt sett till det betydande merarbete för myndigheten som det förväntade ökade antalet återutförslar i annat fall skulle föra med sig. anser att bestämmelserna om att inte lämna ut varorna som bör ses över i stället för den i promemorian valda lösningen. Om promemorians förslag om att efterge/återbetala skatt ska genomföras anser att bestämmelserna bör ges en annan utformning. anser att bestämmelserna om att efterge skatt i sådant fall bör utformas på samma sätt som de föreslagna bestämmelserna om återbetalning av skatt. beslut om att efterge skatten bör vara anhängigt att har fattat beslut om att inte lämna ut varorna. instämmer i förslaget om att möjlighet att återutföra varorna ska tas bort i enlighet med skälen för promemorians förslag. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Bakgrund till regeringens förslag: Av punktskattedirektivet (rådets direktiv /118/EG av om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv /12/EEG, EUT L 9, , s. 12, Celex 32008L0118) följer att när varor som redan frisläppts för konsumtion i en medlemsstat innehas för kommersiella syften i en annan medlemsstat, inträder skattskyldighet för punktskatt i den senare medlemsstaten (artikel 33.1 första stycket). Med innehav i kommersiellt syfte avses innehav av punktskattepliktiga varor av en annan person än en enskild person eller av en enskild person av andra orsaker än för dennes eget bruk och som transporteras av denne (artikel 33.1 andra stycket). Vid flyttning av sådana varor mellan olika medlemsstaters territorium ska varorna åtföljas av ett följedokument (artikel 34.1). Den som är betalningsskyldig för punktskatten ska även innan varorna avsänds lämna en deklaration till de behöriga myndigheterna i destinationsmedlemsstaten och ställa säkerhet för betalning av punktskatten (artikel 34.2). Den säkerhet som ställs för betalningen av punktskatten gäller inte endast för betalning av punktskatt i destinationsmedlemsstaten utan gäller även sådana skatteanspråk som kan uppkomma i andra medlemsstater, exempelvis om flyttningen avbryts på grund av en oegentlighet (artikel 38.3) I den svenska lagstiftningen är punktskattedirektivet, såvitt avser alkoholvaror, genomfört genom lagen (1994:1564) om alkoholskatt, förkortad LAS. Enligt lagen om alkoholskatt är den som för in beskattade alkoholvaror från ett annat EU-land till på annat sätt än genom distansförsäljning skattskyldig för alkoholskatt (8 § första stycket 6 och 16 § LAS). Med beskattade varor avses varor som släppts för konsumtion i ett EU-land och för vilka skattskyldighet för punktskatt därigenom inträtt i det landet (7 a § LAS). Från skattskyldigheten undantas dock varor som förs in till bl.a. av en enskild person som har förvärvat varorna i ett annat EU-land och som själv transporterar dem till , om varorna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk (8 a § 2 LAS). Den som för in eller tar emot beskattade varor på annat sätt än genom distansförsäljning ska, innan varorna flyttas från det andra EU-landet, anmäla varorna till och ställa säkerhet för betalning av skatten på varorna. Detta gäller inte om varorna är undantagna från skattskyldighet enligt 8 a § LAS (16 § LAS). I alkohollagen (2010:1622), förkortad AL, regleras hur alkoholvaror får hanteras i . Bestämmelserna i alkohollagen utgår från huvudprincipen att utöver detaljhandelsbolaget (Systembolaget) får partihandel med spritdrycker, vin, starköl eller andra jästa alkoholdrycker endast bedrivas av den som har godkänts som upplagshavare eller som registrerad varumottagare för sådana varor enligt lagen om alkoholskatt (4 kap. 1 § AL). Spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker får föras in i landet endast av partihandlare samt av detaljhandelsbolaget. Vissa undantag finns dock från denna huvudregel, bl.a. när varorna är avsedda för personligt bruk. Detta är bl.a. aktuellt om varorna förs in av en enskild person som har fyllt och som har förvärvat dryckerna och själv transporterar dem till om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk (4 kap. 4 § andra stycket 2 AL). Ett annat exempel är när varorna förs in av en enskild person som har fyllt genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand, om införseln sker från ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk. (4 kap. 4 § andra stycket 7 AL). Vad gäller möjligheterna att föra in teknisk sprit finns vissa särskilda bestämmelser i 6 kap. AL. Dessa berörs dock inte närmare i detta sammanhang. Enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter, förkortad LPK, får kontrollera om flyttningar av punktskattepliktiga varor sker i enlighet med gällande bestämmelser om bl.a. dokumentation och ställande av säkerhet (1 kap. 6 § och 2 kap. 1 § LPK). Beskattade varor ska därvid bl.a. åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Om en punktskattepliktig vara påträffas vid transportkontroll och det finns anledning anta att transporten inte sker på ett korrekt sätt får de varor som medförs vid transporten tas om hand för kontroll av om punktskatt ska betalas i och för fastställande av vem som i så fall är skattskyldig, för kontroll av om kraven på ledsagardokument m.m. är uppfyllda och, i de fall då skattskyldighet i föreligger, i avvaktan på att skatten betalas (2 kap. 9 § första stycket 1 och 3 LPK). Om skattskyldighet föreligger för omhändertagna alkoholvaror enligt lagen om alkoholskatt ska besluta om skatten på varan om skattskyldighet har inträtt (2 kap. 13 § första stycket 1 LPK). Ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara ska upphävas bl.a. om det inte längre finns grund för omhändertagandet. Omhändertagandet ska också upphävas om inte från den dag då beslut fattades om omhändertagandet har fattat något beslut om skatt (2 kap. 15 § första stycket 1 och andra stycket LPK). Om omhändertagandet av en alkoholvara upphävs men den som gör anspråk på varan saknar rätt enligt 4 kap. 4 § eller 6 kap. 1 § AL att föra in varan, ska beslut fattas om att varan inte ska lämnas ut till denne. Om beslut fattats om att en vara inte ska lämnas ut ska den som gjort anspråk på varan ges möjlighet att återutföra varan på villkor som bestämmer. Motsvarande gäller för tobaksvaror om den som gör anspråk på varan är (2 kap. 16 § LPK). 2013/14:10 av en tobaksvara upphävs men det är sannolikt att varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i och sådan försäljning uppenbart skulle strida mot 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt, ska beslut fattas om att varan inte ska lämnas ut (2 kap. 16 a § LPK). En punktskattepliktig vara får förverkas om ett beslut om att varan inte får lämnas ut har vunnit laga kraft och varan inte återutförts inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft (2 kap. 17 § första stycket LPK). Skyldighet att betala skatt som påförts med stöd av 13 § består även efter det att varorna förverkats (2 kap. 20 § LPK). Skälen för regeringens förslag: Europeiska kommissionen har i en förfrågan med anledning av klagomål om tillämpningen av punktskattedirektivet (Fi2012/2403) uppgett att de svenska bestämmelserna om beskattning av alkoholvaror som har beskattats i en annan medlemsstat och som förs in till för annat än privat bruk inte enligt kommissionens mening står i överenstämmelse med punktskattedirektivet. Detta mot bakgrund av att de svenska bestämmelserna innebär att beskattning sker i av varor som beslutat att inte lämna ut och som därmed inte kommer att konsumeras i landet. Ett av de viktigaste målen för svensk alkoholpolitik är att skydda personer, särskilt minderåriga, från alkoholrelaterade sjukdomar och skador. För svenskt vidkommande har forskningen visat att ett av de mest effektiva medlen att skydda minderåriga är en effektiv brottsbekämpning av illegal handel med alkohol. Eftersom har ett försäljningsmonopol med bl.a. en mycket effektiv ålderskontroll till skydd för folkhälsan förekommer att möjligheten till privat införsel av alkohol missbrukas av små- och storskalig brottslighet för vidareförsäljning till framför allt minderåriga eller till personer med missbruksproblem. Även andra former av illegal införsel och smuggling av alkohol förekommer. Det är mot denna bakgrund som har infört en alkohollagstiftning som ska försvåra den illegala hanteringen av alkoholdrycker. Det innebär bland annat att fått i uppgift att utöva en effektiv kontroll av införseln av alkoholdrycker. Skattesatserna på alkohol är olika i olika medlemsstater inom EU. Detta innebär att det kan finnas ett incitament att försöka utnyttja exempelvis punktskattedirektivets bestämmelser i strid med dess syften. Oseriösa och kriminella personer kan bl.a. försöka kringgå regelverken genom att köpa in beskattade alkoholvaror i medlemsstater med lägre alkoholskatt och sedan, i strid med gällande regler, sälja dem i och andra medlemsstater med högre alkoholskatt utan att betala sistnämnda lands skatt. Betydande ekonomisk kan då skapas. I många fall sker sådan försäljning av alkohol till personer vilka ännu inte nått den ålder som ger dem rätt att handla alkohol av det svenska detaljhandelsbolaget. Det bör i detta sammanhang nämnas att sådan försäljning till minderåriga utgör brottslig verksamhet enligt svensk lagstiftning. Åtgärder för att kontrollera alkoholinförsel är därför prioriterade. En sådan prioriterad åtgärd är kontrollen vid misstanke om att möjligheten till införsel av alkohol för påstådd privat konsumtion systematiskt utnyttjas för vidareförsäljning. För att ska ha möjlighet att utöva en effektiv kontroll av införseln av alkoholdrycker är det viktigt att myndigheten har tillgång till effektiva verktyg. Därigenom kan myndigheten motverka systematiskt utnyttjande av möjligheten till privat införsel av alkohol till , för vidare försäljning till minderåriga. Möjligheten att vid transportkontroll omhänderta alkoholvaror om inte gällande krav på ledsagardokument och ställande av säkerhet är uppfyllda är en viktig förutsättning för kontrollen. Detta gäller även möjligheten att inte lämna ut varorna när omhändertagandet upphör, om de inte får föras in i på grund av alkohollagens bestämmelser. Utöver att kan omhänderta alkoholvaror för kontroll av kraven på ledsagardokument och ställande av säkerhet och därefter besluta om att inte lämna ut dem, måste den som för in alkoholvaror för annat än personligt bruk betala alkoholskatt på sådana varor som beslutar att inte lämna ut. Detta får anses utgöra en alltför långtgående effekt av att beskattade alkoholvaror förs in i för annat än privat bruk. En bestämmelse bör därför införas som innebär att efterger skatten på varorna i de fall de beskattade varorna inte kommer att lämnas ut med stöd av 2 kap. 16 § LPK. har anfört att en annan lösning bör väljas där i stället bestämmelserna om att inte lämna ut varorna ses över. Regeringen delar inte denna uppfattning. Punktskattedirektivet innehåller inte bara bestämmelser om i vilken medlemsstat, när och av vem skatt ska betalas för punktskattepliktiga varor utan även bestämmelser om de formaliteter som ska uppfyllas vid flyttningar av sådana varor. Dessa bestämmelser om ledsagardokument, säkerheter m.m. utgör en central del av direktivet(se t.ex. art. 34). Att kontroll sker av att dessa bestämmelser uppfylls är därför en viktig utgångspunkt. Om det konstateras att beskattade varor som förs in i inte är avsedda för privat bruk innebär punktskattedirektivets bestämmelser att de är att betrakta som varor avsedda för kommersiellt bruk. För dessa varor föreligger krav bl.a. på att varorna åtföljs av ledsagardokument och att säkerhet ställs innan varorna flyttas. Även fortsättningsvis kommer således att omhänderta varor för att kontrollera flyttningar av beskattade alkoholvaror. kommer att kunna omhänderta varor för att kontrollera om varorna enligt punktskattedirektivets bestämmelser förs in för personligt bruk eller inte och, om det inte är fråga om varor för personligt bruk, om kraven på ledsagardokument m.m. är uppfyllda. Bestämmelserna om transporttillägg i 4 kap. LPK blir därvid tillämpliga. Enligt 4 kap. 1 § andra stycket 1 LPK ska ett transporttillägg påföras en skattskyldig om anmälningsskyldighet eller skyldighet att ställa säkerhet som följer av 17 § LTS, 16 § LAS eller 4 kap. 11 § LSE inte iakttagits. Enligt 4 kap. 1 § tredje stycket ska transporttillägg påföras en förare som inte har med sig föreskrivet förenklat ledsagardokument vid flyttning av punktskattepliktiga varor som beskattats i ett annat EU-land. Den som påförts transporttillägg ska befrias från tillägget om det är uppenbart oskäligt att ta ut det (4 kap. 3 § LPK). Om efter ett omhändertagande beslutar att inte lämna ut varorna med stöd av 2 kap. 16 § LPK ges den som gjort anspråk på varan möjlighet att återutföra varan på villkor som bestämmer. Denna möjlighet infördes . att en sådan ordning dels gör systemet mindre stelbent, dels underlättar hantering (prop. 2002/03:10 s. 105). Ett av skälen till införandet av möjligheten till återutförsel var att det skulle underlätta hantering av varorna. omhändertagits av och inte lämnats ut måste lagras fram till dess att ärendet avslutats. För uppkommer därmed kostnader för lagerlokaler där dessa varor kan förvaras. återutförsel var avsikten att mängden varor som skulle förvara Hanteringen av bestämmelserna om återutförsel medför dock betydande arbetsinsatser och kostnader för . omhändertagna alkoholvarorna förvaras i lager. återutförsel måste varorna hämtas från lagret av för transport till den plats där varorna ska föras ut ur landet, t.ex. hamns Återutförseln innebär också ofta en omfattande administrativ kommunikation med de personer som ska återutföra varorna. beslut om att inte lämna ut varorna kan även överklagas till Förvaltningsrätten vad avser villkoren för återutförseln. Om alkoholskatten efterges för varor som inte ska lämnas ut av kan detta antas medföra att antalet fall där möjligheten till återutförsel utnyttjas ökar. Särskilt om syftet med införseln varit att uppnå ekonomisk genom illegal försäljning av varorna i innebär det faktum att skatt inte har betalats för varorna att det kan vara mer ekonomiskt attraktivt att återutföra varorna för att skapa en möjlighet till ett nytt försök till olaglig införsel. En ökning av antalet begäran om återutförsel skulle innebära betydande merarbete för . Dessa ökade kostnader och detta merarbete skulle undvikas om möjligheten till återutförsel togs bort. stället skulle dock omhändertagna varor i större utsträckning behöva Till skillnad från vad som gällde före införandet av bestämmelserna om återutförsel kommer dock alkoholskatt inte längre att betalas för varorna. Det bedöms därför troligt att handläggningstiderna blir kortare och att färre ärenden föranleder överklagande till allmän Beslut om förverkande bör även kunna fattas tidigare eftersom inte behöver avvakta för att se om varorna Även om fler alkoholvaror måste förvaras av fram till det att varorna förverkas bör således den tid som alkoholvarorna behöver förvaras kunna bli kortare . mycket tala för att hantering, till skillnad från den bedömning som gjordes vid införandet av bestämmelsen om återutförsel, om skatten på varor som inte lämnats ut efterges, skulle underlättas av att möjligheten till återutförsel togs bort. Vad avser det andra skäl som anfördes vid införandet av bestämmelserna om återutförsel, att det gör systemet mindre stelbent, måste detta vägas mot de alkoholpolitiska överväganden som ligger till grund för bestämmelserna i alkohollagen. Som anförts ovan är det ur ett alkoholpolitiskt perspektiv mycket viktigt att den olagliga införseln av alkoholvaror kan kontrolleras och Enligt förekommer det att personer som valt att återutföra alkoholvaror påträffas kort därefter vid ett nytt försök att införa varorna. För den som avsiktligen försöker att föra in alkoholvaror utan att betala den svenska skatten på varorna kan det, som anförts ovan, antas att det, om beslutet om skatt efterges, blir mer intressant att återutföra varorna och sedan göra ett nytt försök att föra in dem i förhoppning att inte kontrollerar transporten vid nästa tillfälle. kan givetvis inte i alla fall uppmärksamma och stoppa varor som förs in i landet för annat än privat bruk. Möjligheten till återutförsel ger utrymme för den som vill kringgå den svenska lagstiftningen att helt enkelt försöka på nytt till dess att införseln undgår upptäckt. Detta kan inte anses vara acceptabelt ur ett alkoholpolitiskt perspektiv. Det finns mot denna bakgrund anledning att ta bort möjligheten till återutförsel av alkoholvaror i de fall där kommer att besluta att varorna inte ska lämnas ut enligt 2 kap. 16 § LPK. När ett beslut om att varor inte ska lämnas ut vunnit laga kraft får ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att varan ska förverkas. Förslagen innebär att en följdändring måste göras av bestämmelsen i 2 kap. 17 § LPK. Om ett omhändertagande av tobaksvaror upphävs men den som gör anspråk på varan är ska besluta att inte lämna ut tobaksvarorna. En annan situation där kan besluta att inte lämna ut en tobaksvara är om det är sannolikt att varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i och en sådan försäljning uppenbart skulle strida mot bestämmelserna om varningstexter m.m. i 11 § tobakslagen (1993:581) eller bestämmelserna om kontrollmärkning i 4 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt, förkortad LTS. Om det är fråga om en tobaksvara som beskattats i en annan medlemsstat inom EU bör tobaksskatten efterges om kommer att besluta att varan inte lämnas ut även i dessa fall. Möjligheten till återutförsel bör tas bort även när beslutar att inte lämna ut tobaksvaror. Såvitt framkommit från tillämpas dessa bestämmelser endast i mycket begränsad omfattning . Om den som för in en alkohol eller tobaksvara har uppfyllt kraven i 1 kap. 6 § LPK, dvs. såvitt här är i fråga anmält införseln till och ställt säkerhet för skatten på det sätt som anges i LAS och LTS, ska inte besluta om skatt på varorna. Sådant beslut ska i stället fattas av . Bestämmelserna i 16 och 16 a §§ om att ska besluta om att varan inte ska lämnas ut är dock tillämpliga för en vara som omhändertagits av för kontroll av om varan uppfyllt kraven i 1 kap. 6 § LPK även om kontroll skulle visa att dessa krav är uppfyllda. Om inte ska lämna ut varan med stöd av dessa bestämmelser bör även skatt beslutad av efterges. Till skillnad från när skatt beslutas av enligt 2 kap. 13 § LPK kan , när skatt beslutas av , släppa ett omhändertagande av varan även innan skatten har betalats (se t.ex. prop. 2002/03:10 s.104). Ett beslut om att inte lämna ut varan kan i och med detta fattas av även innan skatten betalats.