prop · H00374 · 2013-02-27 00:00:00 — Av tydlighets- skäl föreslås dock, i likhet med utredningen, en uppdelning på tre punkter där andra punkten tar sikte på utvidgningen till sådana elektroniska hand- lingar som har utställarangivelser som kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt. Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om urkundsförfalskning an- passas, förtydligas och moderniseras. Den som obehörigen, genom att skriva eller på liknande sätt ange en annan persons namn eller på annat sätt, framställer en falsk urkund eller ändrar eller fyller ut en äkta urkund döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för urkundsförfalsk- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har ansett att det som en förfalskningsåtgärd vad gäller en annan persons namn är tillräckligt att ange åtgärden att skriva annans Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på utredningens förslag. har förespråkat att lagtexten vid sidan av att skriva annans namn nämner att ange annans utställarangivelse som är sådan att den kan likställas med Skälen för regeringens förslag: För urkundsförfalskning döms den som genom att skriva annan, verklig eller diktad, persons namn eller genom att falskeligen förskaffa sig annans underskrift eller annorledes framställer falsk urkund eller ock falskeligen ändrar eller utfyller äkta urkund, om åtgärden innebär fara i bevishänseende (14 kap. 1 § första Straffet är fängelse i högst . Att straffbestämmelsen, som föreslagits ovan, framöver ska omfatta även vissa elektroniska handlingar motiverar överväganden om de för- falskningsåtgärder som anges i bestämmelsen behöver anpassas. 2012/13:74 konstaterats i avsnitt 4.5 finns också ett allmänt behov av att straffbe- stämmelserna anpassas till it-utvecklingen, förtydligas och moderniseras. Avseende traditionella handlingar utgörs en vanlig och typisk förfalsk- ningsåtgärd av att skriva en annan persons namn. Beträffande elektro- niska handlingar består motsvarande åtgärd exempelvis i att förse hand- lingen med en annan persons elektroniska signatur. Detta måste anses jämställbart med att på en traditionell handling skriva annans namn. Utredningen har ansett att åtgärden att skriva annans namn omfattar även angivande av en sådan signatur, vilket har ifrågasatt. Regeringen anser för sin del att tydlighetsskäl talar för att uttryckligen anpassa lagtexten och att det med fördel kan ske så att det, vid sidan av förfalskningsåtgärden att skriva en annan persons namn, föreskrivs att på liknande sätt ange annans namn. Däremot kan det inte längre anses finnas något starkt behov av att särskilt ange förfalskningsåtgärden att falskeligen förskaffa sig annans underskrift. En sådan åtgärd omfattas av att på annat sätt framställa en falsk urkund. Övriga förfalskningsåtgär- der beskriver väl åtgärder som kan företas med både traditionella och elektroniska urkunder och ska därför fortsatt anges. Vissa ytterligare smärre moderniseringar ska dock göras i bestämmelsen. Ansvar för förfalskning är uteslutet om åtgärden utförs av någon som är behörig att utföra den för utställarens räkning. Det följer av att det i bestämmelsen anges att den handling som framställs ska vara falsk eller att en äkta urkund falskeligen ändras eller utfylls. Detta förhållande bör tydligare framgå genom att rekvisitet obehörigen tas in i bestämmelsen. Ordet falskeligen blir då överflödigt och kan tas bort. Följaktligen föreslår regeringen följande. Straffbestämmelsen om ur- kundsförfalskning anpassas, förtydligas och moderniseras. Den som obehörigen, genom att skriva eller på liknande sätt ange en annan per- sons namn eller på annat sätt, framställer en falsk urkund eller ändrar eller fyller ut en äkta urkund döms, om åtgärden innebär fara i bevishän- seende, för urkundsförfalskning. 5.3Förvanskning av urkund och grov urkundsför- falskning Regeringens förslag: Vid bedömande av om brottet är ringa och därmed ska rubriceras som förvanskning av urkund ska det särskilt beaktas om urkunden är av mindre vikt eller om gärningen har begåtts för att hjälpa någon till hans eller hennes rätt. Vid bedömande av om det är fråga om grov urkundsförfalskning ska det särskilt beaktas om förfalskningen avsett en myndighets arkivhandling av vikt eller en urkund som är sär- skilt betydelsefull i den allmänna omsättningen eller om gärningen an- nars varit av särskilt farlig art. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen har föreslagit att brottsrubriceringen förvanskning av urkund ändras till ringa urkundsförfalskning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har antingen tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på utredningens förslag. har förespråkat att exemplifieringen av urkunder behålls och kompletteras. Skälen för regeringens förslag: Brottet urkundsförfalskning är gradindelat på så sätt att det förutom normalgraden av brottet (14 kap. 1 § ) finns ringa brott och grovt brott som regleras i egna paragrafer (14 kap. 2 respektive 3 §). Förslagen i avsnitt 5.1 om ett för- tydligat och utvidgat urkundsbegrepp innebär att begreppet urkund i dessa bestämmelser får samma omfattning. Om brottet är att anse som ringa, döms för förvanskning av urkund. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas om urkunden är av mindre vikt, såsom kassakvitto, kontramärke eller dylikt mottagningsbevis, eller om gärningen skett för att förhjälpa någon till hans eller hennes rätt. Om brottet är att anse som grovt, döms för grov urkundsförfalskning. Vid bedömningen ska särskilt beaktas om förfalskningen avsett myndighets arkivhandling av vikt eller urkund som är särskilt betydelsefull i den allmänna omsättningen, såsom obligation, aktiebrev eller intecknings- handling, eller om gärningen annars var av särskilt farlig art. Som slagits fast i avsnitt 4.5 bör straffbestämmelserna om förfalsk- ningsbrott bl.a. moderniseras. Ett sätt att modernisera bestämmelserna är att slopa exemplifieringar som blivit eller riskerar att bli inaktuella till följd av it-utvecklingen. De exempel på urkunder som finns i bestämmelserna kassakvitto, kontra- märke eller dylikt mottagningsbevis respektive obligation, aktiebrev eller inteckningshandling är delvis av detta slag. Ett sådant slopande skulle dessutom tydliggöra att andra urkunder, liksom hitintills, kan bedömas vara av mindre vikt respektive särskilt betydelsefulla. Regeringen före- slår därför, i likhet med utredningen och vilket godtagits av de flesta remissinstanser, att dessa exemplifieringar slopas. I konsekvens med detta ska inte införas några exempel på elektroniska urkunder i bestäm- melserna. I övrigt anser regeringen att endast några smärre språkliga moderniseringar bör göras i bestämmelserna. Liksom tidigare ska om- ständigheten att urkunden är av mindre vikt pekas ut i bestämmelsen om ringa brott. På samma sätt ska fortsatt i bestämmelsen om grovt brott pekas ut omständigheterna att det är fråga om myndighets arkivhandling av vikt eller urkund som är särskilt betydelsefull i den allmänna omsätt- ningen. Också de andra i bestämmelserna särskilt utpekade omständig- heterna ska anges även i fortsättningen. Liksom ska en helhetsbe- dömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet göras för att avgöra till vilken grad ett brott ska hänföras. En särskild fråga som kan diskuteras ur ett moderniseringsperspektiv avser brottsrubriceringarna. Som allmän utgångspunkt måste gälla att en brottsrubricering ska ersättas endast om det finns starka skäl för det. Vad gäller rubriceringen grov urkundsförfalskning saknas, som utredningen funnit, anledning att ändra den. När det gäller rubriceringen förvanskning av urkund har utredningen i moderniseringssyfte föreslagit att den ska ersättas med ringa urkundsförfalskning. Regeringen kan för sin del inte se att det finns tillräckliga skäl för att ändra rubriceringen. Den ska följaktligen behållas. Sammanfattningsvis föreslår regeringen följande. Bestämmelserna om ringa fall av urkundsförfalskning, förvanskning av urkund, och grov Vid bedömande av om brottet är ringa Prop. 2012/13:74 ska det särskilt beaktas om urkunden är av mindre vikt eller om gärning- en har begåtts för att hjälpa någon till hans eller hennes rätt. Vid bedö- mande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om förfalskningen avsett en myndighets arkivhandling av vikt eller en urkund som är sär- skilt betydelsefull i den allmänna omsättningen eller om gärningen an- nars varit av särskilt farlig art. Regeringens förslag: Brottsrubriceringen ändras från undertryckande av urkund till hindrande av urkunds bevisfunktion. Den som utan att vid tillfället ha rätt till det förstör, gör obrukbar eller döljer en urkund döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseende och brottet inte är att anse som bokföringsbrott, för hindrande av urkunds bevisfunktion. Utredningens förslag överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på utredningens förslag. har dock ifrågasatt om ordet undanskaffar kan bytas ut mot döljer utan att en bety- delseskillnad uppstår. Skälen för regeringens förslag: Brottet undertryckande av urkund in- nebär att någon förstör, gör obrukbar eller undanskaffar en urkund som han eller hon vid tillfället ej äger förfoga så över (14 kap. 4 § brottsbal- ken). För straffbarhet uppställs också ett krav på fara i bevishänseende. Förslagen i avsnitt 5.1 om ett förtydligat och utvidgat urkundsbegrepp innebär att begreppet urkund i denna bestämmelse får samma innebörd. Som slagits fast i avsnitt 4.5 bör straffbestämmelserna om förfalsk- ningsbrott bl.a. moderniseras. Uttrycken förstör och gör obrukbar beskriver väl åtgärder som kan företas med både traditionella och elektroniska urkunder och ska därför fortsatt anges. När det däremot gäller undanskaffar ska det som utred- ningen funnit bytas ut mot det modernare döljer. Att någon betydelse- skillnad skulle finnas mellan dessa ord kan regeringen inte se. Dessutom ska vissa andra moderniseringar göras. Vad slutligen gäller brottsrubriceringen är, som konstaterats i avsnitt 5.3, en utgångspunkt att en brottsrubricering ska ersättas endast om det finns starka skäl för det. Rubriceringen undertryckande av urkund måste anses som helt omodern. Den av utredningen föreslagna rubriceringen hindrande av urkunds bevisfunktion framstår som lämplig. Rubriceringen ska därför ändras. Sammanfattningsvis föreslår regeringen följande. Straffbestämmelsen om undertryckande av urkund moderniseras. Brottsrubriceringen ändras till hindrande av urkunds bevisfunktion. Den som utan att vid tillfället ha rätt till det förstör, gör obrukbar eller döljer en urkund döms, om åtgär- den innebär fara i bevishänseende och brottet inte är att anse som bokfö- ringsbrott, för hindrande av urkunds bevisfunktion. 2012/13:74 5.5 Straffansvar för brukande av falska handlingar som inte är urkunder? Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att utvidga det straffbara området för brukande av falska handlingar som inte är urkun- der. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen har föreslagit att brukande i vissa fall av elektroniska handlingar som inte är urkunder ska vara straffbart. Enligt förslaget kri- minaliseras att i en rättslig eller ekonomisk angelägenhet sanningslöst utge en elektronisk handling för att härröra från en angiven utställare i syfte att orättmätigt skaffa sig en förmån eller undgå en förpliktelse. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna godtar utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Ett antal remissinstanser har emel- lertid synpunkter på förslaget. vid universitet har ansett att det är lämpligare att utvidga urkundsbe- greppet så att fler handlingar omfattas. har avstyrkt förslaget med hänvisning till att det finns en risk att en straff- sanktionering av elektroniska handlingar såsom e-post och ordbehand- lingsdokument leder till en övertro på bevisvärdet i sådan elektronisk kommunikation och att det finns risk för att den viktiga skiljelinjen mel- lan urkund och övriga handlingar riskerar att ifrågasättas. Åklagarmyn- digheten har anfört att tillämpningsområdet för bestämmelsen bör vidgas och att maximistraffet för brottet bör sättas till fängelse. Även har förespråkat en högre straffnivå för brottet. Hovrät- ten för har efterfrågat en särskild straffskala för grovt brott. har invänt mot den föreslagna avgränsning- en av det straffbara området till rättsliga och ekonomiska angelägenheter. har föreslagit en kriminalisering som motsvarar straffbestämmelsen om undertryckande av urkund för att ytterligare skydda sådana elektroniska handlingar som utredningen föreslagit ska skyddas mot förfalskning utan att vara urkunder. Skälen för regeringens bedömning Det finns skäl för och mot en utvidgning av straffansvaret för brukande av handlingar som inte är urkunder Den avgränsning som regeringen valt beträffande urkundsbegreppet i avsnitt 5.1 innebär, med den it-mognad samhället har , att vissa i den elektroniska miljön vanligt förekommande handlingar lämnas utan straffskydd mot förfalskning. Som exempel kan nämnas e- postmeddelanden och därtill fogade dokument som skrivits i ordbehand- lingsprogram. Skälet är att sådana handlingar inte har utställarangivelser som kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt. Såsom utredningen har framhållit har kommunikation med e-post del- vis kommit att ersätta kommunikation med traditionella handlingar. Såd- ana meddelanden kan innehålla uppgifter som kan vara betydelsefulla som bevis i t.ex. angelägenheter av rättslig betydelse. heter skulle i och för sig, som utredningen ansett, kunna tala för att det finns ett behov av att överväga ett förfalskningsskydd för dessa typer av Det bör dock poängteras att utredningens förslag inte är be- gränsat till de typer av handlingar som nämnts som exempel. annan form av mycket vanligt förekommande kommunikation, t.ex. sms- meddelanden skulle få skydd i och med utredningens förslag. Det finns emellertid enligt regeringens mening också omständigheter som talar mot att utvidga straffansvaret för brukande av handlingar som inte är urkunder. Av dessa vill regeringen peka på följande. Nykriminalisering ska användas med försiktighet Nykriminalisering bör användas med försiktighet och efter en noggrann analys av behovet och konsekvenserna av att ingripa med denna åtgärd mot ett oönskat beteende. Ett skäl till detta är att en alltför omfattande kriminalisering riskerar att undergräva straffsystemets brottsavhållande verkan, särskilt om rättsväsendet inte kan beivra alla brott på ett effektivt Ett annat skäl är att kriminalisering innebär påtagliga inskränkningar i medborgarnas frihet och kan medföra ingripande tvångsåtgärder. Nykriminalisering skulle utgöra ett stort avsteg från gällande systematik Det skulle utgöra ett betydande avsteg från de grundförutsättningar som straffansvaret i 14 och 15 kap. till stor del bygger på om straffansvaret utvidgas till förfaranden med handlingar utan urkundsstatus. lande ordning vilar straffansvaret för förfalskningsbrotten och vissa med dem nära sammanhängande sanningsbrott på förutsättningen att endast urkunder och andra särskilt viktiga objekt, exempelvis pengar, behöver ett skydd mot att förfalskningar framställs eller brukas eller tillförs orik- tiga uppgifter, oavsett om detta lett till att någon vilseletts eller att olä- I detta sammanhang bör nämnas att långt ifrån alla skriftliga handlingar i pappersform har status som urkunder i brottsbal- I avsnitt 4.5 har dessutom fastslagits att lagstiftningen som utgångspunkt ska ansluta till det gällande regelverkets utformning och begreppsanvändning och att denna utgångspunkt endast bör frångås om starka skäl talar för det. Detta bör få betydelse även vid bedömningen av behovet av en ny reglering. Behovet av nykriminalisering är litet Frågan är då om behovet av ett straffskydd för brukande av handlingar som inte är urkunder är så framträdande att det finns skäl att frångå de utgångspunkter som angetts i det föregående. överväganden i denna fråga. Vid bedömningen av behovet av en nykriminalisering av den innebörd som utredningen föreslagit måste först beaktas att avsaknaden ett uttryck- ligt skydd för brukande av falska handlingar inte innebär att ett sådant förfarande är straffritt. Den som åberopar en falsk handling torde vanlig- en göra detta i syfte att vilseleda någon eller att skaffa sig av Under sådana förutsättningar kan ansvar för t.ex. bedrägeri eller försök eller förberedelse till bedrägeri komma i fråga (9 kap. 1 och 11 §§ ). Den som använder en falsk handling för att få ett bidrag han eller hon inte har rätt till kan dömas för bidragsbrott (2 § bidragsbrottslagen [2007:612]). Att olovligen manipulera en uppgift i en 2012/13:74 dator kan dessutom medföra ansvar för dataintrång (4 kap. 9 c § brotts- balken). Även för det brottet är försök och förberedelse straffbart. Av det sagda följer att det är förhållandevis få förfaranden med falska handlingar som inte redan kan bestraffas med tillämpning av befintlig strafflagstift- ning. Utredningen har som exempel på förfaranden som inte kan bestraf- fas lyft fram åberopande av en falsk elektronisk handling för att få företräde i bostads- eller förskolekö eller för att befrias från ett obligato- riskt moment i en utbildning. Vid bedömningen av behovet måste också framhållas att det får anses finnas en medvetenhet i samhället om att det är förhållandevis lätt att manipulera uppgifter om avsändare i t.ex. e-postmeddelanden eller annan elektronisk kommunikation. De flesta människor torde inte utan vidare förlita sig på elektroniska handlingar eller uppgifter i sådana. Det kan bl.a. hänga samman med att det i den elektroniska miljön i viss utsträck- ning anses acceptabelt att bearbeta och använda andras texter i elektro- nisk form samt att kommunicera elektroniskt utan juridiskt giltigt sam- tycke från exempelvis någon annans dator eller mobiltelefon. har framfört att det finns en risk att en straffsankt- ionering leder till en övertro på bevisvärdet i viss elektronisk kommuni- kation. Ett utvidgat straffansvar skulle också enligt regeringens mening kunna leda till den mindre önskvärda konsekvensen att incitamentet att utveckla moderna och effektiva säkerhetslösningar blir mindre. Det bör även beaktas att det faktum att den tänkte mottagaren av en an- sökan eller liknande inte bemödat sig med att ordna med någon form av verifiering av uppgifters ursprung, utan godtar formlöst ingiven informa- tion, måste anses ge vid handen att det handlar om för mottagaren mindre betydelsefull information. Mottagaren har ju för det fall uppgiften anses vara av särskild betydelse möjlighet att kräva att information ges tillsammans med någon form av bekräftelse för att godta den. Om det är en myndighet som mottar informationen finns även i vissa fall förutsättningar att föreskriva att uppgiften ska lämnas på heder och samvete med följd att straffbestämmelsen om osann respektive vårdslös försäkran blir tillämplig. Dessa omständigheter talar enligt regeringens uppfattning mot att handlingssätt av det slag som utredningen angett som exempel är så van- ligt förekommande eller har ett sådant straffvärde att det är oundgänglig- en påkallat att ingripa mot dem med kriminalisering. Sammanfattningsvis anser regeringen att de skäl som talar mot att ut- vidga straffansvaret för bruk av falska handlingar som inte är urkunder överväger. Något förslag lämnas därför inte i denna del. Regeringen avser emellertid att följa utvecklingen och kan vid behov komma att återkomma till frågan. 5.6En ändrad reglering för manipulation av tek- niska uppteckningar? Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att införa en särskild straffbestämmelse om manipulation av teknisk uppteckning i 15 kap. . Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen har föreslagit att manipulation av vissa tekniska upp- teckningar inte längre ska bedömas som urkundsförfalskning utan ges en särskild brottsbeteckning som ska placeras i 15 kap. . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har godtagit utredning- ens förslag eller lämnat det utan erinran. har föreslagit att straffbestämmelsen ska göras subsidiär till 9 kap. 1 § förordningen (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. Åklagarmyn- digheten har ifrågasatt om bestämmelsen ska vara subsidiär till datain- trångsbrottet samt lämnat vissa synpunkter av lagteknisk karaktär. Väg- verket har välkomnat förslaget men anfört att det är viktigt att säkerställa att straffvärdet för gärningar av detta slag inte sänks i och med den nya rubriceringen. Skälen för regeringens bedömning: Det är vanligt att händelseför- lopp registreras, bearbetas och dokumenteras automatiserat. Sådana regi- streringar sker bl.a. i färdskrivare i vissa fordon, vid automatiserad kame- raövervakning av trafik och vid uttag av avgifter i samband med detta. I praxis har vissa manipulationer med sådana tekniska uppteckningar be- dömts som urkundsförfalskning (se bl.a. NJA 1991 s. 739). Utredningen har med stöd av kritik i doktrinen mot att manipulationer med tekniska uppteckningar bedöms som urkundsförfalskning föreslagit en särregle- ring av sådana manipulationer i 15 kap. . Som grund för kritiken har legat uppfattningen att det är naturligt att se den person som manipulerar uppteckningen som utställare av handlingen. Under sådana omständigheter ger inte handlingen sken av att härröra från annan än utställaren. Förfarandet passar därför bättre in bland sannings- brotten där uppgifters riktighet är det primära skyddsintresset. Regeringen vill till att börja med framhålla att det mest framträdande syftet med förslagen i denna proposition är att vid behov anpassa straff- bestämmelserna till den teknikutveckling som skett sedan de tillkommit. Vidare är, som även nämnts i avsnitt 4.5, en utgångspunkt vid bedöm- ningen av reformbehovet att så långt möjligt anknyta till det gällande regelverkets utformning och den praxis som utvecklats med anledning av denna. Regeringen kan inte se att de skäl som utredningen har presenterat är tillräckligt starka för att motivera en förändring av regelverket för mani- pulation av sådana tekniska uppteckningar som i praxis bedömts som urkundsförfalskning. I detta sammanhang måste särskilt beaktas att den praxis som har utbildats i första hand tar sikte på uppteckningar som manifesterats i traditionella handlingar i fysisk form. Utredningens förslag torde dessutom innebära en nykriminalisering för förfaranden med uppteckningar som inte skulle anses vara urkun- der. Att det finns anledning att vara restriktiv med sådan nykriminali- 2012/13:74 sering, har beskrivits i avsnitt 5.5. Regeringen bedömer även att de mer straffvärda fallen av manipulation med tekniska uppteckningar som inte är urkunder redan kan bestraffas med stöd av befintlig strafflagstiftning i eller annan författning. Så torde allt efter omständigheterna ansvar för exempelvis bedrägeri (9 kap. 1 § ), dataintrång (4 kap. 9 c § ) eller skattebrott (2 § skattebrottslagen [1971:69]) kunna komma i fråga. Sammanfattningsvis anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att införa en särskild straffbestämmelse om manipulation av tekniska uppteckningar i 15 kap. . 6 Straffbestämmelserna om sanningsbrott 6.1Osann eller vårdslös försäkran Regeringens förslag: Sättet att lämna uppgifter i straffbestämmelsen om osann eller vårdslös försäkran anpassas så att osanna uppgifter som lämnas i elektronisk form uttryckligen täcks av straffansvaret. Bestämmelsen moderniseras även generellt, främst genom slopande av straffskyddet för uppgifter som lämnas under edlig förpliktelse. Regeringens bedömning: Det bör inte nu göras någon förändring av den lägsta författningsnivå som ska kunna användas för att före- skriva ett sätt att lämna uppgift som medför att straffbestämmelsen blir tillämplig.