prop · H00384 · 2013-03-12 00:00:00 — Vidare föreskrivs i 22 § första stycket förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet att statliga myndigheter ska underrätta regeringen om alla former av stödåtgärder som kan bli föremål för prövning av Europeiska kommissionen. En sådan underrättelse ska lämnas innan åtgärden vidtas. lag och förordning innehåller alltså bestämmelser om att kommuner, landsting och statliga myndigheter ska underrätta regeringen om stöd som planeras och som kan bli föremål för prövning av Europeiska kommissionen. Bestämmelserna syftar till att regeringen ska kunna anmäla de planerade stödåtgärderna i enlighet med skyldig- heten i artikel 108.3 i EUF-fördraget. Dessa bestämmelser bör ersättas med en bestämmelse i den lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler som enligt regeringens förslag ska införas. Skyldigheten bör gälla även andra som ska vidta en åtgärd som omfattas av genom- förandeförbudet, t.ex. offentligt ägda bolag. När regeringen anmäler planer på stöd eller en stödordning till Prop. 2012/13:84 kommissionen, kan den behöva uppgifter från enskilda för att kunna uppfylla de krav som ställs på en sådan anmälan. Regeringen kan också behöva uppgifter från enskilda i samband med ett ärende hos kommissionen om granskning av befintligt stöd eller av påstått olagligt stöd. Vidare kan regeringen behöva uppgifter när den ska uppfylla den rapporteringsskyldighet som finns när ett statligt stöd har godkänts. Det bör därför införas en skyldighet för den som kan antas ha upplysningar som regeringen behöver i ett ärende om statligt stöd vid Europeiska kommissionen att på begäran lämna dessa uppgifter till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 a § lagen om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler överförs till den nya lagen om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler. lagen om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler upp- hör att gälla. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot Skälen för regeringens förslag: I 5 a § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler föreskrivs När Europeiska kommissionen har beslutat om ett kontrollbesök enligt rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG- fördraget har kommissionen rätt att få handräckning av Kronofogdemyndig- heten för att genomföra följande åtgärder hos företag: 1. granska räkenskaper och andra affärshandlingar samt ta kopior av dessa handlingar, och 2. få tillträde till samtliga lokaler och markområden som utnyttjas av det berörda företaget. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- företaget om en begäran om handräckning innan verkställighet Därutöver gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet lag är flertalet bestämmelser upphävda . regeringens förslag till ny lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler följer att 6 och 7 §§ i den äldre lagen bör upphöra att Vid sidan om den inledande bestämmelsen om lagens tillämp- ningsområde kommer den enda bestämmelsen i lagen att vara den i 5 a §. 2012/13:84 Bestämmelsen i 5 a § bör därför överföras till den nya lagen om tillämp- ningen av Europeiska unionens statsstödsregler och lag bör upphöra att gälla. Reglerna om revisorsintyg enligt lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella Regeringens förslag: Företagets revisor ska översiktligt granska om kravet på en öppen eller separat redovisning har fullgjorts. ska i en rapport till stämman och styrelsen eller motsvarande lednings- och förvaltningsorgan redogöra för resultatet av granskningen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regerings Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över utredningens förslag tillstyrker eller har inga invändningar mot Enligt verket bidrar inte förslaget till att åtgärda de brister som finns i fråga om insynen i och möjligheterna till kontroll av att offentliga företag och företag som beviljats exklusiva eller särskilda rättigheter inte erhåller statligt stöd eller andra fördelar i strid med . anser att möjligheten att öka transparensen genom ändringar i regelverket för årsredovisningar bör utredas närmare. har något att erinra mot förslaget, anser att företag som ska upprätta en separat eller öppen redovisning ska vara skyldiga att redovisa densamma i sin årsredovisning eller motsvarande. Statskontoret avstyrker förslaget. Enligt Statskontoret är det inte rimligt att lagens krav lämnas därhän med hänvisning till tillämpningssvårigheter. Utan uppföljning av hur lagen följs riskerar den att bli verkningslös. Den av utredningen föreslagna ändringen att revisionen ska vara översiktlig är enligt Statskontoret ingen lösning på problemet. Snarare bekräftar den nu gällande praxis och öppnar för en mindre omfattande och en till intet förpliktande revision. Revisionen som instrument för ansvarsutkrävande riskerar därmed att Statskontoret anser i stället att såväl kraven på revisionen som på uppföljningen bör skärpas. Detta skulle ge en förbättrad offentlig redovisning och bättre möjligheter för intressenter vid sidan av den offentliga aktören att upptäcka om verksamheten subventioneras med allmänna medel eller överskott från konkurrensskyddad verksamhet eller Mot den bakgrunden anser Statskontoret att det finns skäl att närmare pröva möjligheten att införa ett krav om att redo- visning enligt transparenslagen ska inkluderas i årsredovisning eller Därmed skulle kravet på revisorsintyg kunna slopas. anför att grundproblemet ur ett revisorsperspektiv är att det saknas kriterier för att upprätta redovisningarna, dvs. revisorerna kan granska emot. Far påpekar också att en revisor enligt god revisionssed inte kan åta sig bestyrkandeuppdrag där det saknas lämpliga kriterier som det uttrycks i International (IFACs) ramverk för bestyrkandeuppdrag. I detta avseende gör det ingen skillnad om revisorn ska rapportera bestyrkandeuppdraget med rimlig säkerhet (revision) eller med begränsad säkerhet (översiktlig granskning). Vad gäller lagtextens utformning anser Far att ordet intyg är olämpligt eftersom detta antyder en betydligt högre grad av säkerhet än vad en revisor kan lämna enligt god revisionssed. Far föreslår därför att ordet intyg ersätts med rapport eller yttrande. anser att det inte finns något skäl att reglera denna fråga eftersom det inte krävs enligt . har ingen erinran mot förslaget, men anser att informa- tionen skulle göras tillgänglig för allmänheten genom att exempelvis redovisas i företagets årsredovisning. motsätter sig inte förslaget, men menar att det inte löser problemet med revisors- intygen. Frågan bör behandlas mer ingående än vad utredningen haft möjlighet att göra. () före- slår att kravet på revisorsgranskning och revisorsintyg utmönstras ur transparenslagen. Detta krav går utöver EU:s transparensdirektiv. anser att en bättre ordning vore att uppdrar åt särskilda revisorer att stickprovsvis kontrollera att transparenslagens redovisnings- krav uppfylls. Återvinningsindustrierna avstyrker förslaget och anför att kravet på kontroll bör stärkas. Det föreslås att tydligare regler om redo- visning införs för redovisning och uppföljning av kommunernas verk- samhet. Skälen för regeringens förslag: Kommissionens direktiv /111/EG av om insyn i de finansiella för- bindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag samt i vissa företags ekonomiska verksamhet (EUT L 318, 17.11.2006, s. 17, Celex 32006L0111), förkortad transparensdirektivet, syftar till att ge Euro- peiska kommissionen tillgång till ekonomisk information som behövs för att kontrollera att företag inte får statligt stöd eller andra fördelar av en medlemsstat som strider mot . Av direktivet fram- går att medlemsstaterna ska se till att kraven på en öppen redovisning och en separat redovisning fullgörs (artikel 1). Medlemsstaterna ska också se till att varje företag som ska ha en separat redovisning gör en internredovisning för var och en av verksamheterna, korrekt fördelar alla kostnader och intäkter på grundval av konsekvent tillämpade och sakligt motiverade redovisningsprinciper samt klart anger vilka principer för kostnadsredovisning som tillämpas (artikel 4). Bestämmelserna i transparensdirektivet är genomförda i lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., förkortad transparenslagen. Redovisningskraven är genomförda i 35 §§. Ett offentligt företag ska enligt 3 § upprätta en öppen redovisning av sina finansiella förbindelser med det allmänna. Av den öppna redovisningen ska särskilt framgå finansiella förbindelser som avser kapitaltillskott, förlustbidrag, amorteringsfria eller på annat sätt förmånliga lån, gynnande genom avstående från vinst, fordran eller normal avkastning på offentliga medel samt ersättningar för ekonomiska ålägganden från det allmänna. I 4 § regleras när ett företag som beviljats exklusiva eller särskilda rättigheter eller anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse ska upprätta en separat redovisning för olika verk- Av 5 § framgår bl.a. att den separata redovisningen ska inne- hålla beskrivning av organisationen och finansieringen av de olika verk- samheterna, en separat redovisning av intäkter och kostnader för den verksamhet vari den exklusiva rättigheten tillhandahålls. ningsskyldigheten i 3 och 4 §§ undantas bl.a. företag med en netto- Vid genomförandet av direktivet uttalade regeringen att det som ett led i att uppfylla redovisningskraven var lämpligt att både den öppna redo- visningen och den särskilda redovisningen blev föremål för en mera löpande granskning (prop. 2004/05:140, s. 69). I lagens 7 § föreskrivs därför att de aktuella företagens revisorer ska granska om lagens bestämmelser om redovisning har följts. Revisorn ska sedan utfärda ett intyg över granskningen. Intyget ska lämnas till stämman och styrelsen eller motsvarande lednings- och förvaltningsorgan. lagen diskuteras inte närmare hur granskningen ska gå till. Enligt regeringens mening är en revisorsgranskning av den öppna och den separata redovisningen alltjämt av betydelse för att säkerställa att uppfyller de krav som ställs i transparensdirektivet. utmönstra reglerna om revisorsgranskning och intyg, som några remiss- instanser förordar, är därför inte aktuellt. Frågan är då vilka krav som bör ställas på granskningen. har föreslagit att bestämmelsen om revisorsgranskning ska justeras så att revisorerna endast ska företa en översiktlig granskning av om en redo- visning gjorts enligt transparenslagens bestämmelser och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Bland skälen för förslaget märks att redo- visningsskyldigheten är oklar, att närmare föreskrifter om dess innehåll skulle spränga ramen för vad innehållet i myndighetsföreskrifter rimligen bör begränsas till och att det mera skulle överensstämma med den granskning som görs . En majoritet av remissinstanserna har till- styrkt eller inte haft några invändningar mot förslaget. Statskontoret och Återvinningsindustrierna avstyrker förslaget. menar att förslaget inte bidrar till att åtgärda de brister som finns i fråga om insyn och kontroll. Statskontoret anför att förslaget inte löser problemet och Återvinningsindustrierna anser att kravet på kontroll bör skärpas. Den granskning som ska göras enligt transparenslagen bör ses i ljuset av granskningens syfte. Bestämmelserna om revisorsgranskningen syftar till att utgöra ett led i att uppfylla redovisningskraven i transparens- Det har inte framkommit i utredningens betänkande att de företag som omfattas av transparenslagens redovisningsregler inte följer de krav som lagen ställer. Av ett uttalande i betänkandet framgår också att uppenbara felaktigheter i redovisningen kan uppmärksammas vid den granskning som sker. Vid sådana förhållanden kan det konstateras att den översiktliga granskning som görs fyller sin funktion. granskning bör därför kunna ändras på det sätt som utredningen föreslår. När företagets revisor översiktligt granskat redovisningen ska han eller hon utfärda ett särskilt intyg över granskningen. Far har i sitt remissvar pekat på att ordet intyg är olämpligt eftersom detta antyder en betydligt högre grad av säkerhet än vad en revisor kan lämna enligt god revisions- Far föreslår därför att ordet intyg ersätts med rapport eller Regeringen delar Fars uppfattning. Det bör vara tillräckligt Prop. 2012/13:84 att revisorn i en rapport redogör för resultatet av sin översiktliga gransk- ning och överlämnar den till företagets ledning för att syftet med gransk- ningen ska vara uppfyllt. Flera remissinstanser anser att reglerna om årsredovisning bör ändras så att företagens öppna respektive separata redovisning enligt trans- parenslagen offentliggörs i årsredovisningen. Regeringen har tidigare noterat att transparensdirektivet tar till utgångspunkt att redovisningarna bör vara sekretessbelagda eftersom de berörda företagen är verksamma på konkurrensmarknader (prop. 2004/05:140, s. 70). En ändring av reglerna för årsredovisningar skulle sannolikt också öka företagens administrativa börda. Mot den bakgrunden finns det inte nu anledning att införa en skyldighet för företag som omfattas av transparenslagen att offentliggöra sina öppna eller separata redovisningar i årsredovisningen. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att företagets revisor ska över- siktligt granska om transparenslagens krav på en öppen eller separat redovisning har fullgjorts och att revisorn i en rapport till stämman och styrelsen eller motsvarande lednings- och förvaltningsorgan ska redogöra för resultatet av granskningen. Regeringens förslag medför vissa följd- ändringar i transparenslagen. 11 Undantag från självkostnadsprincipen Regeringens bedömning: Det bör från konkurrenssynpunkt inte göras något generellt undantag från självkostnadsprincipen i kommunal- lagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Statskontoret, , , i län, , vid , och Företagarna delar eller har inget att invända mot utredningens bedömning. utredningens bedömning och anför det enda rimliga är att undantag görs från självkostnadsprincipen när en kommun bedriver näringsverksamhet. Den verksamhet som kommunerna bedriver inom frivilliga icke lagregle- rade områden som är ägnade för konkurrens ska enligt Avfall bedrivas affärsmässigt och intäktsfinansierat. finner det otillfredsställande att kommunallagens självkostnadsprincip och kan vara tillämpliga på en viss Kommunen anför att en åtgärd som faller inom den kommunala kompetensen kan vara omöjlig att lagligen genomföra, om åtgärden enligt statsstödsreglerna måste överstiga det pris som utgör högsta tänkbara pris enligt självkostnadsprincipen. därför önskvärt att det införs lagstiftning som innebär att självkostnads- principen inte ska gälla när kommunen agerar på en konkurrensutsatt Advokatfirman delar inte utredningens bedömning. Eftersom kommunerna enligt självkostnadsprincipen inte kan kräva en marknadsmässig avkastning finns det, enligt , en uppenbar risk att principens tillämpning på konkurrensutsatta marknader snedvrider konkurrensen i strid med . Om ett generellt undan- tag från självkostnadsprincipen inte genomförs, menar att det ur ett EU-rättsligt perspektiv är nödvändigt att utreda inom vilka sektorer principen kan leda till en snedvridning av konkurrensen och att genom särreglering undanta dessa sektorer från principens tillämpning. delar utredningens bedömning och anför att den utveckling som skett , med marknadsliknande för- hållande på kommunala kärnområden, föranleder ett behov av mer flexi- belt handlingsutrymme för kommuner för att dessa ska ha möjlighet att på ett ändamålsenligt sätt tillgodose allmänintresset. anser därför att en översyn bör göras i ett större perspektiv. kommun anser att behovet av ett undantag från den kommunalrättsliga självkostnadsprincipen behöver belysas ytterligare. anför att självkostnadsprincipen bör utredas med ett bredare perspektiv, bl.a. i ett EU-rättsligt sammanhang med reglerna om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, men också med beaktande av de regionala skillna- der som föreligger nationellt. Även kommun anser att själv- kostnadsprincipen måste ses i ett större sammanhang, där bl.a. förhållan- dena i landets olika delar kan beaktas. utredningens bedömning att det inte bör införas något generellt undantag anför dock att frågan om ett generellt undantag inte kan ses isolerat utan bör övervägas i ett större Kommuner och Landsting delar utredningens bedömning, men anför att frågan om ett undantag från självkostnads- principen inte kan ses isolerad. Den bör i stället sättas i ett större sammanhang där på ett strukturerat sätt kartlägger och reglerar hanteringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Skälen för regeringens bedömning: När kommuner och landsting agerar inom ramen för sin allmänna kompetens, eller i övrigt tillhanda- håller frivilliga tjänster eller nyttigheter, får de enligt 8 kap. 3 b § kommunallagen (1991:900) avgiftsfinansiera verksamheten. får dock enligt 8 kap. 3 c § inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som tillhandahålls (självkost- Självkostnadsprincipen innebär inte någon skyldighet att avgiftsfinansiera en verksamhet, utan kommunen har frihet att i stället låta verksamheten skattefinansieras. således endast en maximinivå, inte någon miniminivå för avgiftsuttaget. Syftet med den är främst att skydda kommunmedlemmarna mot mono- polprissättning (prop. 1993/94:188, s. 81). Självkostnadsprincipen gäller som huvudregel för all verksamhet som kommuner och landsting bedriver, vare sig det är fråga om frivillig eller Undantag från självkostnadsprincipen finns inom flera områden, t.ex. för kommunala elföretags handel med el (se 7 kap. 2 § ellagen [1997:857]). I betänkandet lämnas en redogörelse för de utredningar av frågan om ett generellt undantag från självkostnadsprincipen som har gjorts under I flera fall har dessa gjorts av utredningar som haft till huvuduppgift att utreda frågor om konkurrens mellan det allmänna och näringslivet och som varit sammansatta speciellt för uppgiften. Dessa utredningar har kommit fram till att näringsverksamhet på konkurrensutsatta marknader som drivs enligt självkostnadsprincipen leder till snedvriden konkurrens och därmed samhällsekonomiska förluster. Mot denna bakgrund har slutsatsen dragits att näringsverksamhet på konkurrensutsatta marknader bör undantas från självkostnadsprincipen. Enligt utredningen är dock de konkurrensproblem som självkostnads- principen ger upphov till i praktiken inte så stora att ett undantag är motiverat. Företagarna, och som enligt sin instruktion ska verka för en effektiv konkurrens i privat och offentlig verksamhet har i sina remissvar inte framfört några invänd- ningar mot den uppfattningen. Från konkurrenssynpunkt torde det alltså inte nu finnas några skäl att införa ett generellt undantag från självkost- nadsprincipen. En fråga som väckts av och Advokatfirman gäller självkostnadsprincipens förhållande till reglerna om statligt stöd i EUF-fördraget. Artikel 107.1 i EUF-fördraget innehåller ett förbud mot stöd som ges av en medlemsstat som snedvrider eller hotar att sned- vrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion om handeln mellan medlemsstater påverkas. Ett sådant stöd kan dock godkännas av om någon av förutsättningarna för undantag från förbudet enligt artikel 107.23 är uppfyllda. I artikel 108.3 föreskrivs en anmälningsskyldighet och ett genomförandeförbud som innebär att ett stöd inte får genomföras innan det anmälts till och godkänts av . Med hänsyn till att bestämmelserna i har företräde framför nationella bestämmelser, kan en kommun vara förhindrad att genomföra en kompetensenlig åtgärd prissatt enligt självkostnadsprincipen om priset måste vara högre för att frågan om otillåtet statsstöd inte ska uppkomma. Bestämmelserna om statligt stöd i EUF-fördraget kan alltså begränsa kommunens möjligheter att agera inom ramen för sin allmänna kompetens. Begränsningen får här till följd att åtgärder som kan vara konkurrenssnedvridande inte införs. Mot den bakgrunden torde självkostnadsprincipen inte ge upphov till en snedvridning av konkurrensen i strid med statsstödsreglerna. Flera remissinstanser har anfört att självkostnadsprincipen inte kan ses isolerad utan att den bör övervägas i ett större sammanhang. Det kan i detta sammanhang nämnas att regeringen tillsatt en utredning om en översyn av kommunallagen, En kommunallag för framtiden (dir. 2012:105). Utredningen ska enligt direktiven genomföra en bred översyn av lagen. Sammanfattningsvis instämmer regeringen i utredningens bedömning att ett generellt undantag från självkostnadsprincipen inte är motiverat från konkurrenssynpunkt. Regeringens förslag: Den nya lagen om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler träder i kraft . tillämpas även på olagligt stöd som lämnats före ikraftträdandet. av lagens bestämmelser ska inte tillämpas i fråga om mål som är anhängiga vid domstol när lagen träder i kraft. Också de föreslagna ändringarna i lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. träder i kraft . serna om granskning och rapport tillämpas första gången av företag för det räkenskapsår som inleds efter ikraftträdandet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: , och Hyresgäst- föreningen anför att den nya lagen inte bör tillämpas på stöd som lämnats Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna nya lagen innehåller bestämmelser av olika karaktär. I 15 §§ finns bestämmelser med huvud- sakligen materiell rätt. Genom vissa av dessa återges befintliga unions- rättsliga regler, medan andra bestämmelser föreskrivs för att uppfylla När det gäller den första kategorin kan hänvisas till bestämmelserna i 3 § om skyldighet att återbetala olagligt stöd och till 4 § första stycket om skyldigheten att betala ränta. När det gäller den andra kategorin kan hänvisas till 2 § om vem som ska återkräva olagligt stöd, till 4 § andra stycket om hur räntan ska beräknas och till 5 § om I 611 §§ finns bestämmelser av huvudsakligen av processuell art. Dessa bestämmelser föreskrivs för att anvisa en sådan ordning för åter- krav i domstol av olagligt stöd som uppfyller vad unionsrätten kräver. Såväl 8 § om interimistiska beslut som 11 § om att verkställighet av en dom eller ett beslut inte hindras av att gäldenären ställer säkerhet är tydliga exempel på bestämmelser som syftar till att olagligt stöd ska kunna återkrävas så snabbt och effektivt som unionsrätten kräver. Mot den angivna bakgrunden bedömer regeringen att den nya lagen bör tillämpas även på olagligt stöd som lämnats före ikraftträdandet. Detta bör komma till uttryck i en särskild ikraftträdandebestämmelse. En särskild fråga som uppkommer i detta sammanhang är vad som övergångsvis bör gälla om ett mål om återbetalning är anhängigt när lagen träder i kraft. De bestämmelser som närmast har relevans för den frågeställningen är 7 § om handläggningen i domstol, 8 § om interimistiska beslut, 10 § om rättegångskostnader och 11 § om verkställighet av dom eller beslut Enligt allmänna principer är huvudregeln att processrättsliga bestämmelser tillämpas från och med att de träder i kraft, även i fråga om redan anhängiga mål. En sådan ordning skulle dock kunna medföra olägenheter både för parterna och domstolarna genom att ett pågående mål vid ikraftträdandet skulle komma att hanteras som ett indispositivt mål istället för som ett dispositivt liksom genom att oklarheter kan uppstå också i andra avseenden t.ex. vad gäller interimistiska beslut och Prop. 2012/13:84 verkställighet av dom. Det bör därför i en övergångsbestämmelse före- skrivas att 711 §§ inte ska tillämpas i fråga om mål som är anhängiga när lagen träder i kraft.