prop · H003191 · 2013-09-12 00:00:00 — I riktlinjer för förvaltning av stora rovdjur på populationsnivå anges att ett av krite- rierna för att en population ska anses ha uppnått gynnsam bevarandesta- tus är att det finns förbindelse inom och mellan populationer. Riktlinjerna anger att det ska vara minst en invandrare per generation som reproduce- rar sig, vilket för vargar innebär minst en invandrad varg som reproduce- rar sig per femårsperiod. har i genomsnitt 1,7 vargar invan- drat eller flyttats och reproducerat sig räknat i femårsperioder. (20082013) har fyra vargar invandrat eller flyttats och reproducerat sig. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att den nuvarande invand- ringstakten är tillräcklig för att uppfylla det kriterium om förbindelse mellan populationer som anges i riktlinjer för för- valtning av stora rovdjur på populationsnivå. har föreslagit att referensvärdet för utbrednings- området i är hela den boreala regionen förutom , men att referensvärdet inte innebär att det behöver vara stationär förekomst inom hela detta område. Regeringen delar den bedömningen. Referensvärdet för utbredningsområdet bör bestämmas i enlighet med utredningens för- slag. Vargstammen har på naturlig väg successivt spridit sig över . Den är dock fortsatt koncentrerad till i första hand och . I syfte att begränsa de socioekonomiska konsekvenserna och för- bättra möjligheterna att hålla tamdjur bör vargstammens koncentration minskas där den är som tätast. är det rovdjur som är svårast för rennäringen att hantera. Förutom att vargen dödar renar innebär dess jaktsätt att renhjordar kan splittras och förflytta sig långa sträckor vilket kan medföra stort merarbete för renskötaren. I propositionen Sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57) an- såg regeringen att vargstammens förekomst i renskötselområdet i huvud- sak bör begränsas till de områden utanför renskötselns åretruntmarker där den gör minst skada och att enstaka föryngringar utanför åretruntmar- kerna bör vara möjligt. I propositionen En ny rovdjursförvaltning (prop. 2008/09:210) ansåg regeringen att vargstammen bör begränsas till om- råden utanför renskötselns åretruntmarker och att enstaka invandrande vargar bör kunna accepteras under förutsättning att de inte etablerar sig i renskötselområdet. För rennäringen är inte minst vinterbetet en kritisk period. Normalt har renarna sin sämsta kondition i slutet av vinterbetes- perioden efter att sökt föda. efter ska dessutom vajorna kalva och det är därför viktigt att renarna får möjlighet att beta i lugn och ro. Den tidigare begränsningen till vinter- betesområdet är därför diskutabel och bör tas bort. Mot denna bakgrund är regelbundna föryngringar av varg i stora delar av renskötselområdet inte möjligt att förena med modern renskötsel. Men i den mån det kan vara möjligt med enstaka föryngringar, bör föryng- ringarna begränsas till område där de gör minst skada, oavsett om det är i åretruntmarkerna eller i vinterbetesmarkerna. Det kan vara områden där det inte finns renar eller där förutsättning- arna för att vidta förebyggande åtgärder är gynnsamma. Av Naturvårds- verkets redovisning av regeringsuppdraget om bevarande av en genetiskt värdefull vargtik (G 82-10) som etablerat revir i ett område i gränstrakt- erna mellan , och framgår bl.a. de svårigheter som det är förenat med att ha varg i renskötselom- rådet. Svårigheterna avser såväl att finna områden som är lämpliga för förebyggande åtgärder som verkningsgraden av sådana. Det är dessutom förenat med tämligen stora kostnader att försöka minimera risken för skador på renskötseln. Den ökade kunskap och den ömsesidiga förståelse som arbetet med regeringsuppdraget om bevarandet av en genetiskt vik- tig varg har genererat har varit värdefull. , samebyarna, Natur- vårdsverket och länsstyrelserna bör utveckla det samarbete som påbörjats för att dra lärdomar för framtiden om förekomst av varg i renskötsel- området. Det är mycket viktigt att invandrade vargar kan ta sig till vargpopula- tionen i . Med hänsyn till det som sagts om vargföre- komst i renskötselområdet och till de positiva erfarenheterna av det varg- par som invandrat till och flyttats till , anser reger- ingen att genetiskt värdefulla vargar som invandrar från nordost till ren- skötselområdet i första hand ska flyttas . Behovet av att tillåta vargförekomst i renskötselområdet synes inte välmotiverat med hänsyn till kostnaderna och svårigheterna att vidta förebyggande åtgärder. Det är mera angeläget att andra rovdjursarter som har sin förekomst koncentrerad till renskötselområdet, framför allt järv och kungsörn, i första hand får överlevnadsmöjligheter i renskötselom- rådet inom ramen för fastställd toleransnivå. Vargförekomst i övriga landet Allteftersom vargen sprider sig kan den även utgöra problem för annan tamboskap och tamdjur. Det finns en oro bland befolkningen i de delar av landet som har stor förekomst av varg. Oron påverkar män- niskors vardag. Regeringen tar denna oro på stort allvar och anser bl.a. att vargar inte ska uppehålla sig i tättbebyggda områden eller i närheten av bostäder på landsbygden. I de fall skyddsjakt kan bli aktuellt enligt 23 a och 28 §§ jaktförordningen måste den vara rättssäker och ge den som värnar sina djur bra möjligheter till detta. Regeringen avser att se över möjligheterna att förändra utformningen av 28 § för att minska den osäkerhet som kan finnas avseende vad enskilda får göra vid en allvarlig situation. I län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar bör vargens förekomst begränsas till de områden där den gör minst skada. har som mål beslutats att 20 vargindivider som ökar den gen- etiska variationen i den svenska vargpopulationen ska införas . Mot bakgrund av den förbättrade genetiken bör detta inte vara ett mål för vargens bevarandestatus. Det är dock viktigt att vargar från Fin- land och även fortsättningsvis vandrar till den svensk-norska vargstammen och reproducerar sig. bör även fortsätt- ningsvis arbeta med den genetiska förstärkningen, i första hand med att underlätta för naturligt invandrade vargar att förflytta sig till den varg- population som finns i . bör få välja lämplig metod för genetisk förstärkning och slutföra uppdraget om gen- etisk förstärkning av vargstammen i enligt regeringens beslut (dnr M2012/3438/Nm). Vargen har gynnsam bevarandestatus Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och utbred- ningsområde är uppnådda, den starka populationsutvecklingen, den för- bättrade genetiken med minskad inavelsgrad och ökad genetisk variation, den lyckade genetiska förstärkningen samt en tillräcklig invandringstakt av vargar från och bedömer regeringen att vargen har gynnsam bevarandestatus i . Regeringens förslag: Målen för björnstammen i är att björnens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäl- ler populationen i ska vara 1 1001 400 individer, och att björnens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäl- ler utbredningsområdet i ska vara , , och samt delar av , och . förslag: Björnens referensvärde för populatio- nen i är minst 1 800 individer. Referensvärdet för utbrednings- området i är delar av , och samt alla län norr om dessa län. Björnens bevarandestatus i är gynnsam. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har kommen- terat björnens bevarandestatus har instämt i utredningens slutsats att be- varandestatusen är gynnsam. anser att det inte är otvetydigt huruvida samtliga kriterier för gynnsam bevarandestatus är uppfyllda på grund av osäkerheter kring genetisk kontakt österut och be- räkningen av referensvärdet för populationsstorlek. riks- museet, , , Artdata- banken, Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald, Svenska natur- skyddsföreningen, och Världsnaturfonden ifrågasätter avsteget från tumregeln om att den effektiva populationsstor- leken ska vara minst 500 djur för att bestämma referensvärdet. Natur- historiska anser att vid avsaknad av kunskap kring genflödet in i populationen bör det provisoriska referensvärdet vara 3 000 indivi- der. och Artdatabanken anser att referens- värdet bör vara 3 300 individer då det saknas beräkningar kring invand- ringens storlek och betydelse. Världsnaturfonden och Svenska rovdjurs- föreningen menar att det föreslagna referensvärdet är för lågt och att den nuvarande populationsstorleken om 3 300 är mer realistisk. Lantbrukar- nas riksförbund har motsatt sig det föreslagna referensvärdet för popula- tionsstorlek och hävdar att nuvarande miniminivå på 1 000 björnar väl räcker för att säkra stammen och ger välbehövligt förvaltnings- utrymme. har inte instämt med det föreslagna referensvärdet och menar att denna siffra inte är baserad på empiriska data om den svenska björnstammen. anser att det föreslagna referensvärdet är för högt utifrån de beräkningsmetoder som använts, att har lokalt kanske världens tätaste björnstam och att referensvärde bör sättas utifrån människans förutsättningar. Svenska sam- ernas riksförbund anser att det saknas biologiska och juridiska motiv för referensvärdet 1 800 björnar och anser att miniminivån på 1 000 björnar bör kvarstå. har reserverat sig angående målnivåer för björn i väntan på resultat från regeringsuppdraget om utformande av förvalt- ningsverktyg för stora rovdjur utifrån toleransnivå för rennäringen. är positivt inställt till de föreslagna referens- värdena för björn, då man anser att dessa öppnar för ett lättande på re- striktiviteten på skyddsjakt gentemot enskilda problematiska individer. Flera remissinstanser har instämt i utredningens förslag att referensvär- det för björnens utbredningsområde ska omfatta det nuvarande utbred- ningsområdet. , , och Världsnaturfonden anser att björnen bör ges möjlighet att etablera sig söder om nuvarande utbredningsområde där lämpliga livsmiljöer återfinns. Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald, och Världsnaturfonden har konstaterat att den skandinaviska björnpopulationens genetiska utbyte med den finska populationen inte är klarlagd. anser att det finns utrymme för omfattande skyddsjakt på björn för att minska framför allt renkalvförluster under vår och sommar. 2012/13:191 anser att renkalvningsområden ska vara björnfria zoner. anser att nuvarande miniminivå för björn räcker väl till för att säkra björnstammen på lång sikt och ger ett välbehövligt utrymme för förvaltningen. anser att man bör ta hänsyn till det samlade rovdjurstryckets påverkan på får- näringen och då främst den stora populationen av björn i vissa regioner. Skälen för regeringens förslag: Björnstammen i har haft en stadig tillväxt och den totala populationen uppgår till cirka 3 400 individer. Den senaste beräkningen av det totala antalet björnar i är och visar att antalet uppgår till cirka 3 300 individer (2 9683 667). registrerades 137 björnar i . har föreslagit att referensvärdet för björn i Sve- rige ska vara minst 1 800 individer. Utredningen baserar sitt värde på äldre sårbarhetsanalyser, tumregeln om effektiv populationsstorlek och användande av kriterium D i enlighet med rödlistan. Rovdjursutred- ningen gjorde dock ingen egen sårbarhetsanalys. redovisade en sårbarhetsanalys som visar att minsta livskraftiga populationen för björn i , och totalt är 35 individer (med kriteriet att populationens utdöende- risk är ). Analysen visar också att vid en halverad utdöenderisk och där hänsyn har tagits till risk för sällsynta ka- tastrofer blir resultatet en björnpopulation om minst 1 100 individer i de tre länderna sammantaget. Som referensvärde får enligt art- och habitatdirektivet inte sättas ett lägre värde än när direktivet trädde i kraft, vilket för del innebär . Beräkningen är att det fanns mellan 950 och 1 200 björnindivider i (2010, Skattning av björnstammens storlek i ). Referensvärdet för populationsstorlek ska således sättas högre än denna nivå. Mot bakgrund av björnpopulationens storlek 1995 och den sårbar- hetsanalys som redovisats av bör referensvärdet för björn i vara 1 1001 400 individer. har föreslagit att referensvärdet för utbrednings- området i är delar av , och samt alla län norr dessa län. Regeringen delar den bedömningen. Refer- ensvärdet för björnens utbredningsområde bör bestämmas i enlighet med utredningens förslag. Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och ut- bredningsområde är uppnådda, bedömer regeringen att björnen har gynn- sam bevarandestatus i . Regeringens förslag: Målen för järvstammen i är att järvens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara 500600 individer, och att järvens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara den alpina regionen av fjäll- kedjan och fjällnära skogsterräng i , , Jämt- lands, och . förslag: Järvens referensvärde för populatio- nen i är minst 133 föryngringar motsvarande 850 individer. Re- ferensvärdet för utbredningsområdet i är nuvarande utbrednings- område (den alpina zonen längs det mesta av den skandinaviska fjällked- jan och fjällnära skogsterräng). Järvens bevarandestatus i är inte gynnsam. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har kommen- terat järvens bevarandestatus har instämt i utredningens slutsats att beva- randestatusen inte är gynnsam. och anser att järven har gynnsam bevarandestatus . Natur- historiska , , , Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald och Svenska rov- djursföreningen har ifrågasatt tillförlitligheten på det beräknade referens- värdet för populationsstorlek vilket har gett ett för lågt referensvärde. och Artdatabanken anser att referensvärdet är för lågt och föreslår i stället 1 550 järvar. anser att referensvärdet 850 järvar är godtyckligt satt och inte är nödvän- digt för att ska uppfylla sina åtaganden gentemot EU. anser att förslaget 850 järvar är oacceptabelt och menar att en ökning kommer påverka rennäringen negativt då järven i huvudsak förekommer inom renskötselområdet. har reserve- rat sig angående målnivåer för järv i väntan på resultat från regerings- uppdraget om utformande av förvaltningsverktyg för stora rovdjur utifrån toleransnivå för rennäringen, men anser att problemen för samebyarna växer i takt med att järvpopulationen ökar. menar att det föreslagna referensvärdet för järv kommer att ge rennär- ingen ytterligare svårigheter. anser att man måste rikta uppmärksamhet på hur järvarna i skogslandet mellan Väster- och beter sig intill fäbodbruk. Länsstyrelserna i och , lantbruks- universitet, Artdatabanken, , Svenska rov- djursföreningen och Världsnaturfonden anser att referensvärdet för jär- vens utbredningsområde i , utöver den alpina regionen, även bör omfatta de norra delarna av den boreala regionen, dvs. det nordliga skogsområdet nedanför fjällkedjan. och anser att inriktningen bör vara ett större utbredningsområde för järven som omfattar skogslandet i södra utanför renskötselområdet och inte i renarnas vinterbetsområde. 2012/13:191 stalt, , och Världsnaturfonden anser att genutbytet mellan delpopulationerna i den skandinaviska järvstammen och geninflödet från och är oklart och att man bör undersöka detta närmare. Skälen för regeringens förslag: Järvstammen i har se- dan haft en stadig tillväxt och den totala populationen uppgår till cirka 1 150 individer. Den senaste uppskattningen av antalet järvar i Sve- rige är och visar att antalet då uppgick till cirka 750 individer (668835). uppskattades att det fanns cirka 400 järvar i . har föreslagit att referensvärdet för järv i ska vara minst 850 individer. Utredningen har baserat sitt värde på äldre sårbarhetsanalyser och tumregeln om effektiv populationsstorlek. Rov- djursutredningen genomförde dock ingen egen sårbarhetsanalys. redovisade en sårbarhetsanalys som visar att minsta livskraftiga populationen för järv i , och totalt är 150 individer (med kriteriet att populationens utdöende- risk är ). Analysen visar också att vid en halverad utdöenderisk jämfört med beräkningen av minsta livskraftiga population och där hänsyn har tagits till risk för sällsynta katastrofer blir resultatet en järvpopulation om minst 500 individer i de tre länderna sam- mantaget. Som referensvärde får enligt art- och habitatdirektivet inte sättas ett lägre värde än när direktivet trädde i kraft, vilket för del innebär . Uppskattningen är att det förekom cirka 70 föryngringar i , vilket motsvarar cirka 500 järvindivider. Referensvärdet för populationsstorlek ska således sättas högre än denna nivå. Mot bakgrund av järvpopulationens storlek 1995 och den sårbar- hetsanalys som redovisats av bör referensvärdet för järv i vara 500600 individer. har föreslagit att referensvärdet för utbrednings- området i ska vara nuvarande utbredningsområde (den alpina zonen längs det mesta av den skandinaviska fjällkedjan och fjällnära skogsterräng). Regeringen delar den bedömningen. Referensvärdet för utbredningsområdet för järv bör preciseras till att gälla den alpina regio- nen av fjällkedjan och fjällnära skogsterräng i , Västerbot- tens, , och . Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och ut- bredningsområde är uppnådda bedömer regeringen att järven har gynn- sam bevarandestatus i . Regeringens förslag: Målen för lodjursstammen i är att lodjurets referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäl- ler populationen i ska vara 7001 000 individer, och att lodjurets referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäl- ler utbredningsområdet i ska vara hela förutom Got- lands län. förslag: Lodjurets referensvärde för popula- tionen i är minst 200 föryngringar motsvarande 1 200 individer. Referensvärdet för utbredningsområdet i är den alpina och bo- reala regionen, i och begränsad till fastlandets skogs- och mellanbygder. Lodjurets bevarandestatus i är gynnsam. Remissinstanserna: , universi- tet, , Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald och har ifrågasatt tillförlitligheten på det beräknade referensvärdet för populationsstorlek vilket har gett ett för lågt referensvärde. har reserverat sig angående minimi- nivåer med motiveringen att miniminivåer för en art åt gången inte är tro- värdig rovdjurspolitik. i anser att referens- värdet för den svenska lodjurspopulationen bör vara minst 1 500 indivi- der. , Artdatabanken, Svenska naturskydds- föreningen och anser att det föreslagna refe- rensvärdet om 1 200 individer är för lågt då det understiger populations- storleken om 1 300 lodjur vid inträde i EU . Världs- naturfonden anser att referensvärdet för populationsstorlek bör beräknas med hjälp av tumregeln om att den effektiva populationsstorleken ska vara minst 500 djur och att det föreslagna värdet om 1 200 lodjur bör jus- teras uppåt. och anser att referensvärdet bör vara cirka 700 individer, vilket motsvarar lodjurets populationsstorlek vid inträde i EU och att föreslagna referensvärde om 1 200 kommer att försvåra den regionala förvaltningen. menar att utredningen inte har nöjt sig med att säkra en låg risk för utdöende för lodjuret, utan valt att utgå från målet att bevara av den genetiska variationen, vilket förbundet inte anser att art- och habitatdirektivet kräver. menar att stammen bör begränsas till en nivå som är acceptabel för berörda människor. menar att den föreslagna refe- rensnivån är för hög, då en minskning av lodjursstammen i delar av Sve- rige kan föra populationen som helhet under målnivån vilket försvårar förvaltning genom licensjakt i de delar av landet där populationen är fortsatt hög. ser den föreslagna referensnivån som ett steg i rätt riktning och önskar att fokus fortsättningsvis läggs på att anpassning nedåt sker med en tydlig avsikt att specifikt minska lo- djurens skadeeffekter. Länsstyrelserna i och , universi- tet, , Artdatabanken och Världsnaturfonden har ifrågasatt begränsningen av lodjurets utbredning i och till fastlandets skogs- och mellanbygder. Svenska jägareförbun- det anser att lodjurets utbredningsområde vid inträde i EU bör utgöra dess referensvärde för utbredningsområdet. fäbodbru- karförening anser att områden med fäbodbruk kan undantas från det före- slagna referensområdet. Länsstyrelserna i och har framhållit att lodjursstammen i det södra förvaltningsområdet ännu är mycket gles och att antalet föryngringar, trots en förväntad ökning, har uteblivit. Länsstyr- elsen i har efterfrågat kommentarer om hur hänsyn bör tas till föryngringar av lodjur utanför referensområdet då länet delvis utgör 2012/13:191 en del av den kontinentala zonen som inte ingår i det föreslagna referens- värdet för lodjurets utbredning. Länsstyrelserna i och saknar en analys av lodjursstammens situation i Göta- land. , , Läns- styrelsen i , och anser att det finns en osäkerhet kring om lodjursstam- men i har utbyte med den finska lodjursstammen och att det är viktigt med sådant genetiskt utbyte. Skälen för regeringens förslag: Lodjursstammen i har haft en stabil tillväxttakt och den totala populationen uppgår till cirka 2 150 individer. Den senaste uppskattningen av antalet lodjur i är /11 och visar att antalet uppgår till cirka 1 650 individer (1 4001 900). registrerades 500 lodjur i . har föreslagit att referensvärdet för lodjur i Sve- rige ska vara minst 1 200 individer. Utredningen har baserat sitt värde på äldre sårbarhetsanalyser och tumregeln om effektiv populationsstorlek. genomförde dock ingen egen sårbarhetsanalys. redovisade en sårbarhetsanalys som visar att minsta livskraftiga populationen för lodjur i , och totalt är 210 individer (med kriteriet att populationens utdöende- risk är ). Analysen visar också att vid en halverad utdöenderisk jämfört med beräkningen av minsta livskraftiga population och där hänsyn har tagits till risk för sällsynta katastrofer blir resultatet en lodjurspopulation om minst 700 individer i de tre länderna sammantaget. Som referensvärde får enligt art- och habitatdirektivet inte sättas ett lägre värde än när direktivet trädde i kraft, vilket för del innebär . Utredningen om de stora rovdjuren och Rovdjurs- utredningen anger i sina betänkanden att Artdatabankens officiella siffra angav att det då fanns 700 lodjur i . Referensvärdet för populationsstorlek ska således sättas högre än denna nivå. Mot bakgrund av lodjurspopulationens storlek 1995 och den sårbarhetsanalys som redovisats av bör referensvärdet för lodjur i vara 7001 000 individer. har föreslagit att referensvärdet för utbrednings- området i är den alpina och boreala regionen, i och begränsad till fastlandets skogs- och mellanbygder. Regeringen delar den bedömningen. Referensvärdet för lodjurets utbredningsområde bör bestämmas i enlighet med utredningens förslag. Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och ut- bredningsområde är uppnådda, bedömer regeringen att lodjuret har gynn- sam bevarandestatus i . Regeringens förslag: Målen för kungsörnsstammen i är att kungsörnens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara totalt 150 registrerade häckande par, och att kungsörnens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara hela landet. bedömning: Kungsörn bör omfattas av de övergripande målen för rovdjurspolitiken. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i frågan. Skälen för regeringens förslag: I uppdrag att utvärdera målen för rovdjursstammarnas utveckling ingick inte kungs- örnen. konstaterade i sitt slutbetänkande att även kungsörn skulle kunna ingå i förslaget till det övergripande och långsik- tiga målet för rovdjurspolitiken men att frågan låg utanför utredningens uppdrag. Regeringen delar utredningens uppfattning och föreslår i avsnitt 7 att kungsörnen ingår i det övergripande och långsiktiga målet. Reger- ingen anser att kungsörnen ska betraktas som en del av de stora rovdju- ren i likhet med tidigare propositioner En sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57) och En ny rovdjursförvaltning (prop. 2008/09:210). Kungsörnens bevarandestatus bör därmed bedömas i likhet med de övri- ga stora rovdjursarterna.