prop · H00393 · 2013-03-26 00:00:00 — Svensk Ventilation, Trä- och möbelföretagen, TMF, VVS-företagen, SP , och anför att typgodkännandesystemet måste få finnas kvar för de produkter som inte omfattas av en harmoniserad standard och avstyrker därför förslaget. Enligt måste typgodkännandesystemet, om det tas bort, ersättas med annan tydlig märkning för konsumenten, t.ex. frivillig miljö- och allergimärkning. anför att ett avskaffande av typ- godkännandesystemet inte går att genomföra då i så fall riskerar att stå utan ett i lag fastställt system för att kunna verifiera att produkter som saknar en harmoniserad standard uppfyller de svenska byggnads- Teknikföretagens Branschgrupper anser vidare att konsekvens- erna dessutom inte är tillräckligt analyserade. avråder starkt från att avskaffa typgodkännande- systemet. Daloc anför vidare att det är tydligt att typgodkännande- systemets giltighet ska upphöra i slutet på samexistensperioden för den harmoniserade standarden och inte när byggproduktförordningen blir giltig. Skälen för regeringens förslag: Byggproduktförordningen fastställer att CE-märkning ska vara den enda märkning som styrker angivna pre- standa för de byggprodukter som omfattas av en harmoniserad standard eller för vilken en europeisk teknisk bedömning utfärdats (se artiklarna 4.2 och 8.3). Enligt artikel 17.5 sjätte stycket ska en harmoniserad stan- dard från och med datumet för slutet av samexistensperioden vara det enda sättet att upprätta en prestandadeklaration för en byggprodukt som omfattas av denna standard. Vid samexistensperiodens slut ska motstri- diga nationella standarder upphävas och medlemsstaterna ska besluta att alla motstridiga nationella bestämmelser ska upphöra att gälla (artikel 17.5 sjunde stycket). föreslår i sin rapport att typgodkännandesystemet helt tas bort och att bedömningar av byggproduktens väsentliga egenskaper ska utföras av ett ackrediterat produktcertifierings- organ. Som skäl till förslaget anger att systemet utgör ett potentiellt handelshinder och hänvisar till en dom i där dömdes för fördragsbrott på grund av nationella bestämmelser som föreskrev en de facto-skyldighet för ekonomiska aktörer som ville sälja byggprodukter i att erhålla belgiska överensstämmelse- märken för att få sälja sina produkter i (mål C-227/06 Europeiska gemenskapernas kommission mot ). Som ett alternativ till att helt avskaffa typgodkännandesystemet före- slår att det i lag ska regleras om förbud mot utfärdande av typ- godkännande och upphörande av detsamma när en prestandadeklaration ska upprättas och en byggprodukt ska CE-märkas enligt byggproduktför- ordningen. föreskrivs i föreskrifter att typgodkän- nande och beslut om tillverkningskontroll för en produkt inte får medde- las/ upphör att gälla när produkten omfattas av en harmoniserad standard eller när ett europeiskt tekniskt godkännande har utfärdats för produkten. Om standarden innehåller en övergångstid får dock typgodkännande och beslut om tillverkningskontroll meddelas och gälla i enlighet med vad som anges där. Syftet med nämnda föreskrifter är att undanröja risk för handelshinder till följd av åtgärder som främjar nationella tekniska speci- fikationer och märkningar. Ett flertal remissinstanser avstyrker förslag om att avskaffa typgodkännandesystemet och anför att det skulle få omfattande negativa konsekvenser. Argument som framförs emot avskaf- fandet är bl.a. att förbudet mot nationell märkning enbart rör det harmo- niserade området, att det inte går att verifiera att produkter som inte om- fattas av en harmoniserad standard kan bidra till att uppfylla de svenska kraven på byggnadsverk, att alternativa märkningar utan insyn etableras med fara för sämre kvalitet, att det skulle medföra ökad byråkrati med ökade kostnader då arbetet med ett tillfälligt produktcertifikat måste göras om när den harmoniserade standarden är klar samt att konsekven- serna av ett avskaffande inte är tillräckligt utredda. Även några av de remissinstanser som är positivt inställda till att avskaffa typgodkännande- systemet anför att det kan vara befogat med en övergångstid innan systemet avskaffas. Regeringen instämmer i bedömning att typgodkännande- reglerna skulle kunna utgöra ett potentiellt handelshinder. Det är därför viktigt att säkerställa att typgodkännandesystemet inte står i strid med de regler som uppställs i byggproduktförordningen. Det svenska typ- godkännandesystemet är frivilligt. Det finns förvisso en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om obligatoriskt typgodkännande, men föreskriftsrätten är begränsad till typgodkännande som behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa och har aldrig utnyttjats av regeringen. Att helt ta bort typ- godkännandesystemet är inte heller, vilket även konstaterar i sin rapport, något som följer av byggproduktförordningen. Förslaget att ta bort typgodkännandesystemet och ersätta det med en form av produktcertifiering är inte särskilt utrett i rapporten. Vilka ekonomiska konsekvenser detta får för typgodkännandeorganen och framför allt dess kunder är inte utrett och något författningsförslag om vad som ska komma i stället finns inte framtaget. I likhet med flera remissinstanser anser regeringen att ett abrupt borttagande av typgodkännandesystemet utan ett noggrant utrett alternativ vore olämpligt. Den ändring av det slag som föreslås i rapporten behöver därför utredas vidare innan ett sådant förslag kan läggas fram. Byggproduktförordningen innehåller som nämnts bestämmelser om att för alla byggprodukter som omfattas av en harmoniserad standard eller för vilken en europeisk teknisk bedömning utfärdats, ska CE-märkningen vara den enda märkning som styrker byggproduktens överensstämmelse med angivna prestanda. När samexistensperioden tar slut för en harmoni- serad standard ska medlemsländerna besluta att alla motstridiga natio- nella märkningar ska upphöra att gälla. Regeringen delar upp- fattning att det, om typgodkännandesystemet behålls för det icke harmo- niserade området, behövs en reglering på lagnivå som slår fast att när CE-märkning ska vara den enda märkning som styrker byggproduktens överensstämmelse med angivna prestanda får typgodkännande inte med- delas och redan meddelade typgodkännanden ska upphöra att gälla. För byggprodukter som omfattas av en harmoniserad standard gäller som nämnts att CE-märkning ska vara den enda märkningen som styrker byggproduktens överensstämmelse med angivna prestanda när sam- existensperioden löpt ut. Lagrådet har anfört att det i den föreslagna paragrafen föreskrivs att redan meddelade typgodkännanden ska upphöra att gälla, vilket väcker frågan om föreskriften bör överföras till en övergångsbestämmelse. Regeringen bedömer att det inte är lämpligt att överföra föreskriften till en övergångsbestämmelse eftersom det är en flytande tidsgräns för när redan meddelade typgodkännanden ska upphöra att gälla. Det är tiden för när samexistensperioden löper ut som avgör när ett meddelat typgodkännande ska upphöra att gälla. För harmoniserade standarder som tagits fram kan samexistensperioden således sträcka sig långt efter . Regeringens förslag: Den myndighet som utövar tillsyn ska hos den som tillverkar eller representerar den som tillverkar och hos den som importerar eller saluför byggprodukter ha rätt att få tillgång till pro- dukter, upplysningar och handlingar samt tillträde till lokaler. Den myndighet som ska övervaka och utvärdera tekniska bedöm- ningsorgan ska ha rätt att i behövlig utsträckning hos bedömnings- organen få tillgång till upplysningar och handlingar samt tillträde till lokaler. Det ska i anges att tillsynsmyndigheten kan vidta åtgärder enligt förordning (EU) nr 305/2011 (byggproduktför- ordningen) om en produkt inte uppfyller förordningens krav eller om tillsynsmyndigheten har tillräckliga skäl att anta att förordningens krav inte uppfylls. Vidare ska det anges att tillsynsmyndigheten får vidta åtgärder i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 för bygg- produkter som inte uppfyller de krav som följer av föreskrifter med- delade med stöd av i lagen angivet bemyndigande. ska i det enskilda fallet få besluta om det föreläggande som behövs för att de krav på byggprodukter som fast- ställs i byggproduktförordningen och de krav som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av bemyndigande i lagen, ska uppfyllas. ska också i det enskilda fallet få besluta om det föreläggande eller förbud som behövs från skyddssynpunkt avseende försäljning av byggprodukter för avsedd användning här i landet. förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. har bl.a. föreslagit att uttrycket föreläggande eller förbud byts ut mot åtgärder. har inte lämnat något förslag avseende möj- lighet för tillsynsmyndigheten att besluta om det föreläggande som behövs för att de krav på byggprodukter som fastställs i byggproduktför- ordningen och de krav som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av bemyndigande i lagen ska följas. Remissinstanserna: (Mark- och ) anför att regleringstekniken med hänvisningar framstår som otymplig och svårtillgänglig i den praktiska tillämpningen. Kemikalieinspektionen anför att den inte ser någon anledning att byta ut begreppet föreläg- gande mot det oklara begreppet åtgärder. Vidare anser Kemikalie- inspektionen att den föreslagna författningstexten i 11 kap. 25 och 26 §§, uppdelad på två paragrafer, förefaller onödigt krånglig och svårförståelig och föreslår att de båda paragraferna slås ihop. Inspektionen påpekar att för att veta vilken av dessa paragrafer som är relevant måste man känna till omfattningen av förordningen, vilket kräver en relativt omfattande utredning av vilka standarder som finns. I övrigt har de remissinstanser som har uttalat sig tillstyrkt förslaget eller inte haft några invändningar. Skälen för regeringens förslag: Tillsyn över att och EU-förordningar i frågor inom lagens tillämpningsområde följs, utövas enligt kapitel 11 i och föreskrifter som med- delats med stöd av lagen. Begreppet tillsyn används i lagtexten även i de fall där det är marknadskontroll som avses. I de fall där till- syn/tillsynsmyndigheter förekommer i det följande åsyftas marknads- kontroll/marknadskontrollmyndigheter som avses i förordning (EG) nr 765/2008. Marknadskontrollmyndigheternas befogenheter regleras i artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008. Det är de ekonomiska aktörerna som berörs av myndigheternas marknadskontroll. I artikel 2.7 i förordning (EG) nr 765/2008 definieras ekonomisk aktör som tillverkaren, im- portören, tillverkarens representant och distributören. Artikel 2.18 i byggproduktförordningen innehåller samma definition fast i en annan ordning. Definitionen av ekonomisk aktör i referensartikel 1 beslut (EG) nr 768/2008 överensstämmer också med definitionen i först nämnda förordning. Användare av byggprodukter nämns inte i bygg- produktförordningen. I 8 § byggproduktlagen (1992:1515) användes uttrycket den som tillverkar, importerar eller saluför produkter. Användare av byggprodukter lades till i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. vars 8 § omfattade den som tillverkar, importerar, saluför eller använder byggprodukter. Förar- betena till lagen om tekniska egenskapskrav (prop. 1993/94:178) innehåller ingen förklaring till varför använder byggprodukter lades till. Enligt har lagstiftarens avsikt troligen varit att marknads- kontrollmyndigheten också ska ha rätt att gå in och kontrollera produkter som finns på byggarbetsplatsen. har dock påpekat att bygg- produkten i normalfallet då redan är såld. Om byggherren eller bygg- entreprenören direktimporterar produkten från tredje land eller produkten tillhandahålls på den svenska marknaden genom leverans på byggarbets- platsen täcks dessa situationer av marknadskontrollmyndighetens rätt att få tillträde till den ekonomiska aktörens lokaler. Enligt nuvarande lydelse av 11 kap. 8 § första stycket 3 har en tillsynsmyndighet, för att fullgöra sina uppgifter, rätt att hos den som tillverkar, importerar, saluför eller använder byggpro- dukter som omfattas av tillsynen rätt till bl.a. tillträde till områden, loka- ler och andra utrymmen. Regeringen bedömer i likhet med att bör anpassas till byggproduktförordningen och förordning (EG) nr 765/2008 på så sätt att tillsynsmyndigheten hos den som tillverkar eller representerar den som tillverkar samt hos den som importerar eller saluför byggprodukter har rätt till tillgång till produkter, upplysningar och handlingar samt tillträde till lokaler på sätt som beskrivs i lagtexten. Den som använder byggprodukter ska således utgå ur lagtexten. Lagrådet har anfört att avsikten med punkt 3 är att tillsynsmyndigheten ska få rätt att inspektera den som representerar den som tillverkar byggprodukter, men inga andra representanter, och att detta bör komma till tydligare uttryck i lagtexten. Regeringen instämmer i att det tydligare bör framgå att det endast är tillverkarens representant som avses. Enligt byggproduktförordningen får medlemsstaterna utse tekniska bedömningsorgan inom sina territorier. Medlemsstaterna ska enligt arti- kel 29.3 i byggproduktförordningen övervaka vilken verksamhet och kompetens de tekniska bedömningsorgan som de har utsett bedriver och besitter samt utvärdera dessa faktorer i förhållande till de krav som anges i tabell 2 i bilaga IV. Att medlemsstaterna ska övervaka och utvärdera de tekniska bedömningsorganens verksamhet är ett nytt krav som träffar 2012/13:93 medlemsstaterna. För att den myndighet som ska övervaka och utvärdera de tekniska bedömningsorganen i enlighet med byggproduktförordningen ska kunna utföra sin uppgift bör myndigheten ges rätt att i behövlig ut- sträckning hos bedömningsorganen begära in upplysningar och hand- lingar samt få tillträde till lokaler. Det bör i anges att tillsynsmyndigheten kan vidta åtgärder enligt byggproduktförordningen om en produkt inte uppfyller förordningens krav eller om tillsynsmyndigheten har tillräckliga skäl att anta att förordningens krav inte uppfylls. I artiklarna 5659 i byggpro- duktförordningen finns bestämmelser om marknadskontroll och skydds- åtgärder. I artiklarna regleras vilka åtgärder medlemsstaternas marknads- kontrollmyndigheter ska vidta för att hantera byggprodukter som inte uppnår angivna prestanda eller som uppfyller kraven men som likväl utgör en risk för hälsa och säkerhet. Marknadskontrollmyndigheterna ska bl.a., om den ekonomiska aktör som berörs inte vidtar adekvata åtgärder för att byggprodukten ska uppfylla gällande krav, vidta alla lämpliga tillfälliga åtgärder för att förbjuda eller begränsa tillhandahållandet av byggprodukten på den nationella marknaden eller dra tillbaka byggpro- dukten från denna marknad eller återkalla den (artikel 56.4). I artikel 59 regleras medlemsstaternas skyldigheter vid bristande formell överens- stämmelse såsom felaktig CE-märkning eller prestandadeklaration. Vidare bör det anges i att tillsynsmyndigheten får vidta åtgärder i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 för bygg- produkter som inte uppfyller de krav som följer av föreskrifter medde- lade med stöd av i lagtexten angivet bemyndigande. Vissa byggprodukter som faller utanför byggproduktförordningens tillämpningsområde om- fattas av specifika sektorsdirektiv; direktiv /42/EEG om effektivitets- krav för nya värmepannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle, direktiv /16/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstift- ning om hissar samt direktiv /9/EG om linbaneanläggningar för persontransport, jfr avsnitt 6.2. Om dessa byggprodukter inte uppfyller de krav som följer av föreskrifter meddelade med stöd av 16 kap. 6 § 2, får tillsynsmyndigheten istället vidta de åtgärder som följer av artiklarna i förordning (EG) nr 765/2008. I artiklarna i förordning (EG) nr 765/2008 regleras bl.a. åtgärder för marknadskontroll och med- lemsstaternas skyldigheter avseende produkter som utgör en allvarlig risk. Om en byggprodukt har CE-märkts trots att den inte överensstämmer med gällande krav för CE-märkning, finns en möjlighet för till- synsmyndigheten att förelägga tillverkaren, importören eller den som saluför en byggprodukt att vidta vissa angivna åtgärder. Det bör även fortsättningsvis finnas en möjlighet för tillsynsmyndigheten att förelägga den som omfattas av tillsynen när en byggprodukt inte uppfyller de krav som gäller. I lagtexten bör dock detta uttryckas som att tillsynsmyndig- heten i det enskilda fallet ska få besluta om det föreläggande som behövs för att de krav som fastställs i byggproduktförordningen och som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 6 § 2 ska uppfyl- las. Den aktuella paragrafen, 11 kap. 26 §, har därmed utformats på liknande sätt som 11 kap. 25 §. Liksom tidigare kan ett föreläggande förenas med vite. Det bör också finnas en möjlighet till ingripande från en tillsynsmyn- Prop. 2012/13:93 dighet mot försäljning av byggprodukter som är olämpliga för avsedd användning även om de inte omfattas av byggproduktförordningen eller förordning (EG) nr 765/2008 (se avsnitt 6.2). I 11 kap. 25 § bör därför även fortsättningsvis finnas en hänvisning till 8 kap. 20 §, med precise- ringen att det endast är 8 kap. 20 § andra stycket som avses. Hänvis- ningen till 16 kap. 6 § synes dock enligt regeringens mening vara över- flödig. Enligt nuvarande lydelse av 11 kap. 25 § får till- synsmyndigheten i det enskilda fallet besluta om det föreläggande eller förbud som från skyddssynpunkt behövs för att bestämmelsen om bygg- produkter i 8 kap. 20 § eller en bestämmelse som meddelats med stöd av 16 kap. 16 § ska följas. har föreslagit att uttrycket besluta om det föreläggande och förbud ska ersättas av besluta om de åtgärder, detta för att bestämmelsen ska ansluta närmare till byggproduktförord- ningen och förordning (EG) nr 765/2008. har som exempel på tänkbara åtgärder angett förbud mot användning av produkten och/eller försäljning av den, jfr artikel 8.4 i byggproduktförordningen. Regeringen bedömer att den föreslagna lydelsen är otydligare än den nuvarande. Den är inte heller en nödvändig anpassning till byggproduktförordningen. Regeringen föreslår därför ingen förändring av uttrycket besluta om det föreläggande eller förbud. Kemikalieinspektionen har därutöver föresla- git att bestämmelserna om produktförelägganden ska slås ihop i ett lag- rum. Med hänsyn till att 11 kap. 25 § hänvisar till byggprodukter som faller utanför det harmoniserade området och 11 kap. 26 § till byggpro- dukter som omfattas av EU-förordning och direktiv, är detta dock en enligt regeringen lämplig uppdelning. Regeringens förslag: Den myndighet som ska övervaka och utvär- dera tekniska bedömningsorgan i enlighet med förordning (EU) nr 305/2011 (byggproduktförordningen) ska ha rätt att ta ut en avgift av de tekniska bedömningsorganen för att täcka kostnaderna för över- vakning och utvärdering. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgift vid tillsyn. förslag: har inte föreslagit någon rätt till avgifts- uttag för övervakning och utvärdering enligt byggproduktförordningen. Remissinstanserna: i tillstyrker förslaget, men anser att det bör anges och beskrivas på lämpligt sätt i vilken omfattning ersättning ska få tas ut. anför att det är en fördel om rätten att ta ut avgifter enligt regleras på motsvarande sätt som avgifter vid tillsyn av ackrediterade eller anmälda organ enligt lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll har inga invändningar mot förslaget. SP anser att avgif- terna bör minimeras och att avgifterna i andra länder ska utgöra utgångs- 2012/13:93 punkt för fastställande av de svenska avgifterna. uppfattar förslaget som att det kan uppstå en snedvriden konkurrens mellan tek- niska bedömningsorgan. Byggmaterialindustrierna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: De tekniska bedömningsorganens uppgifter rör huvudsakligen produkter som inte omfattas av en harmoni- serad standard. Enligt artikel 29.3 i byggproduktförordningen ska med- lemsstaterna övervaka och utvärdera de tekniska bedömningsorganens verksamhet, jfr avsnitt 6.4. Den myndighet som ska utföra övervakning och utvärdering enligt byggproduktförordningen bör få rätt att ta ut avgift av de tekniska bedömningsorganen för att täcka kostnaderna för arbetet med övervakning och utvärdering. Någon konkurrens mellan de tekniska bedömningsorganen kan således inte uppstå. Som flera remissinstanser har påpekat bör det regleras i vilken omfattning ersättning ska få tas ut. Regeringen föreslår därför att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om avgiftsuttaget. Regeringens förslag: Den som tillverkar eller representerar den som tillverkar och den som importerar eller saluför byggprodukter ska efter beslut från tillsynsmyndigheten ersätta myndigheten för kostnader vid provtagning och undersökning av prov om en produkt vid tillsyn visar sig inte uppfylla gällande krav. Vidare ska den som tillverkar eller re- presenterar den som tillverkar och den som importerar eller saluför byggprodukter få ersättning från tillsynsmyndigheten för produkter för kontroll, om det finns särskilda skäl för det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om ersättningen. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har tillstyrkt förslaget, i övrigt har inga synpunkter anförts. Skälen för regeringens förslag: har skyldighet att utöva marknadskontroll över bl.a. byggprodukter enligt relevant unionslagstift- ning (byggproduktförordningen, förordning (EG) 765/2008 samt direktiv /42/EEG om värmepannor, direktiv /15/EG om hissar samt direktiv /9/EG om linbanor). Om det vid marknadskontroll visar sig att en produkt inte överensstämmer med gällande rätt är den ansvariga ekono- miska aktören enligt annan svensk sektorslagstiftning (jfr t.ex. lag [2011:578] om leksakers säkerhet och lag [2008:112] om ekodesign) samt enligt produktsäkerhetslagen (2004:451) skyldig att ersätta kostna- derna för provning och bedömning av provningsresultatet. Detta gäller dock inte enligt sektorslagstiftningen för byggprodukter. De svenska sektorsmyndigheterna har således inte likartade befogenheter vid arbetet med marknadskontroll. Regeringen bedömer i likhet med att tillsynsmyndigheten bör få besluta att tillverkaren eller den som representerar tillverkaren och importören eller distributören av produkten ska ersätta myndigheten för kostnader vid provtagning och undersökning av prov. myndighetens provtagning och undersökning av prover vid marknads- Prop. 2012/13:93 kontroll skulle kunna innebära stora kostnader som främst drabbar små och medelstora företag, bör principerna för när myndigheten kan begära ersättning fastslås i lagen. Detta ska endast ske i de fall produkten visar sig inte överensstämma med för produkten gällande krav för saluföring enligt eller EU-rättsakter inom lagens tillämpnings- område. En tillsynsmyndighet har som regel rätt att utan ersättning få tillgång till produkter för kontroll (se bl.a. 11 kap. 8 § och 26 § produktsäkerhetslagen). Det är dock vanligt förekommande i sek- torslagstiftning att tillsynsmyndigheten har befogenhet att lämna ersätt- ning för uttag av provningsexemplar. Enligt 34 § första stycket produkt- säkerhetslagen har t.ex. en näringsidkare rätt till ersättning från tillsyns- myndigheten för varuprover och liknande som lämnas enligt lagen, om det finns särskilda skäl för det. Av förarbetena till produktsäkerhetslagen framgår att skäl för ersättning kan vara att det krävts prov av en dyrbar vara eller att flera provexemplar har infordrats än vad som anses normalt (prop. 1988/89:23 s. 115). Regeringen anser att tillsynsmyndigheten även i aktuellt hänseende ska kunna lämna ersättning för kostnader för produkter som ska kontrolleras.