prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Om de organisatoriska och admi- nistrativa system som en AIF-förvaltare har för att identifiera, förhindra, hantera och övervaka intressekonflikter inte är tillräckliga för att med rimlig säkerhet förhindra att investerarnas intressen skadas, ska förval- taren enligt AIFM-direktivet tydligt informera investerarna om arten av och orsaken till intressekonflikterna innan förvaltaren utför några tjänster för deras räkning (artikel 14.2). Förvaltaren ska också utarbeta lämpliga program och rutiner för att förebygga de problem som orsakar att verk- samheten med tillräcklig säkerhet inte förmår förhindra att investerarnas Detaljerade regler för tillämpningen av artikel 14.2 finns i kommissionens delegerade förordning (artikel 36). I gällande fondlagstiftning finns inte någon bestämmelse med krav på att ett fondbolag ska informera investerarna om de åtgärder som bolaget har vidtagit för att identifiera och hantera intressekonflikter inte bedöms Enligt föreskrifter om investerings- fonder ska investerarna dock informeras, om inte bolagets organisation eller administrativa åtgärder och rutiner förhindrar att fondandelsägares intressen påverkas negativt av en intressekonflikt (12 kap. 7 §). styrelsen och den verkställande direktören ska informeras och fatta nöd- vändiga beslut för att komma till rätta med situationen. Krav på att ett värdepappersinstitut ska informera en kund, om de åtgärder som har vidtagits för att förebygga intressekonflikter inte är tillräckliga, finns i artikel 18.2 i MiFID. De reglerna, som liknar dem i artikel 14.2 i AIFM-direktivet, har genomförts i svensk rätt i 8 kap. 21 § lagen om värdepappersmarknaden. För att genomföra artikel 14.2 i AIFM-direktivet i svensk rätt bör det i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder tas in en bestämmelse som anger att en AIF-förvaltare, innan denne utför några tjänster för investerarnas räkning, ska informera investerarna, om de åt- gärder förvaltaren har vidtagit för att identifiera och hantera intresse- konflikter inte bedöms vara tillräckliga för att förhindra att investerarnas intressen kan komma att skadas. Informationen ska omfatta arten av och orsaken till intressekonflikter. Det bör också tas in en bestämmelse som säkerställer att en AIF-förvaltare vidtar åtgärder i det fall förvaltaren bedömer att de organisatoriska och administrativa system som denne har för att identifiera, förhindra och hantera intressekonflikter inte med tillräcklig grad av säkerhet kan förhindra att investerares intressen på- Bestämmelsen innebär att en AIF-förvaltare genom att Prop. 2012/13:155 lämna information till berörda investerare inte kan friskriva sig från ansvaret att vidta åtgärder för att komma till rätta med bristfälligheter i de organisatoriska och administrativa system som denne har för att hantera intressekonflikter. 10.2.3Tjänster som utförs av en primärmäklare (prime broker) Regeringens förslag: Om en AIF-förvaltare använder sig av en primärmäklares tjänster ska villkoren för samarbetet anges i ett skriftligt avtal. I avtalet ska särskilt anges om det finns möjligheter till överföring av och förfoganderätt över AIF:ens tillgångar. Avtalet får inte stå i strid med AIF:ens fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk och ska innehålla en bestämmelse om att ska få del av innehållet i avtalet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Enligt AIFM-direktivet ska, om en AIF-förvaltare för en AIF:s räkning använder sig av en s.k. prime broker, villkoren för samarbetet anges i ett skriftligt avtal. I avtalet ska möjlig- heterna till överföring av och förfoganderätt över AIF:ens tillgångar särskilt specificeras (artikel 14.3). Villkoren ska överensstämma med AIF:ens fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk. Avtalet ska också innehålla en bestämmelse om att förvaringsinstitutet ska informeras om avtalet. En AIF-förvaltare ska dessutom visa veder- börlig skicklighet, aktsamhet och omsorg när den väljer och utser en prime broker med vilken avtal ska ingås. Begreppet prime broker definieras i AIFM-direktivet som ett kredit- institut, reglerat värdepappersföretag eller annan enhet som är föremål för reglering och fortlöpande tillsyn, som, såsom motpart, erbjuder professionella investerare tjänster för att primärt finansiera eller utföra transaktioner med finansiella instrument, och som även kan tillhanda- hålla andra tjänster, t.ex. clearing och avveckling, depåtjänster, värde- papperslån, skräddarsydda tekniska lösningar och stödtjänster (artikel 4.1 af). Enligt AIFM-direktivet får en prime broker som agerar som motpart till en AIF inte vara , om den inte håller utförandet av sina funktioner som förvaringsinstitut funktionellt och hierarkiskt åtskilda från sina uppgifter som prime broker, och eventuella intressekonflikter korrekt identifieras, hanteras, övervakas och redovisas för AIF:ens investerare (artikel 21.4). Den bestämmelsen behandlas i Prime broker-tjänster är ett samlingsnamn på en kombination av tjänster som tillhandahålls av många banker och värdepappersföretag, och som nyttjas av bl.a. hedgefonder och andra professionella investerare vars verksamhet ger upphov till ett behov av specialiserade investerings- De tjänster som en prime broker tillhandahåller 2012/13:155 omfattar i regel handel, clearing, avveckling, värdepappersförvaring, finansiering, värdepapperslån, återköpsavtal och derivattransaktioner. Genom att affärerna tillhandahålls av en motpart kan förvaltningen effektiviseras, exempelvis genom att beräkningen av värdet på de säkerheter som investeraren behöver ställa till förfogande kan ske på nettobasis. Med hänsyn till de tjänster som tillhandahålls blir en prime broker i regel en viktig motpart till den investerare som använder sig av tjänsterna. De transaktionsavtal som ligger till grund för de tjänster som tillhandahålls av en prime broker är ofta internationellt standardiserade och en investerare eller förvaltare kan ha ingått sådana avtal med fler än en motpart.2 De avtalsreglerade rättigheterna vad avser exempelvis överföring av och förfoganderätt över de förvaltade tillgångarna mellan en prime broker och en investerare kan dock skilja sig åt mellan olika länder. I ger avtalen inte en prime broker fri förfoganderätt över en fonds samtliga tillgångar. Sådana prime broker-avtal förekommer dock i andra jurisdiktioner. Det saknas bestämmelser i gällande rätt om fondbolags och värdepappersinstituts förhållanden till leverantörer av prime broker-tjänster. I det fall ett investeringsfond även fungerar som prime broker för den fonden gäller dock bestämmelserna om oberoende, intressekonflikter samt begränsningarna av möjligheten för ett förvaringsinstitut att ta upp eller bevilja lån för en investeringsfonds räkning i 3 kap. I den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör det tas in en bestämmelse som anger att om en AIF-förvaltare använder sig av en prime broker ska villkoren för samarbetet anges i ett skriftligt avtal. I avtalet ska det särskilt anges om det finns möjligheter till överföring av och förfoganderätt över AIF:ens tillgångar. Vidare får avtalet inte stå i strid med AIF:ens fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk och det ska innehålla en bestämmelse om att förvaringsinstitutet ska få del av innehållet i avtalet. Engelska termer som prime broker bör undvikas i svensk lagtext. Regeringen instämmer därför med utredningen att den svenska översättningen primärmäklare i stället bör användas i den nya lagen. Enligt AIFM-direktivet ska en AIF-förvaltare visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg när den väljer och utser en primärmäklare (artikel 14.3 andra stycket). Det behövs inte någon särskild bestämmelse i den nya lagen som reglerar valet av primärmäklare eftersom kravet på att en AIF-förvaltare i sin verksamhet ska handla med skicklighet, aktsamhet och omsorg redan följer av den generella uppföranderegeln som har behandlats ovan i avsnitt 10.1. Enligt AIFM-direktivet ska tillgångarna i en AIF anförtros ett förvaringsinstitut (artikel 21.8). Finansiella instrument som kan depåförvaras ska depåförvaras genom registrering på ett konto hos förvaringsinstitutet. 2 Exempel på globala standardavtal som ligger till grund för de tjänster som en prime broker tillhandahåller är avtal som är framtagna av ISDA, International Swaps and , som reglerar handel med OTC-derivat, samt (Lending Agreement) framtagna av ISLA, , som reglerar värdepapperslån. Ett förvaringsinstitut får agera primärmäklare under förutsättning att det Prop. 2012/13:155 håller sina funktioner som förvaringsinstitut funktionellt och hierarkiskt åtskilda från sina uppgifter som primärmäklare, samt att eventuella intressekonflikter korrekt identifieras, hanteras, övervakas och redovisas för AIF:ens investerare (artikel 21.4). Om en AIF-förvaltare ingår avtal med en primärmäklare som även innefattar depåtjänster, måste den uppgiften ha delegerats av förvaringsinstitutet (artikel 21.8). Delegering av depåtjänster får ske under de förutsättningar som anges i artikel 20.1 i AIFM-direktivet, se vidare avsnitt 11.3. De övriga tjänster som en primärmäklare tillhandahåller behöver inte utgöra del av ett arrangemang för delegering (se skäl 43 i AIFM-direktivet). Regeringens förslag: En AIF-förvaltare ska ha ett ersättningssystem som främjar en sund och effektiv riskhantering. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur en AIF-förvaltares ersättningssystem ska utformas för att främja en sund och effektiv riskhantering. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: () och anser att det är mycket viktigt att en reglering om ersättningssystem inte kommer i konflikt med arbetsmarknadens parters rätt till kollektivavtalsförhandlingar. Skälen för regeringens förslag: Enligt AIFM-direktivet ska en AIF- förvaltare ha en ersättningspolicy och en ersättningspraxis som är förenlig med och främjar en sund och effektiv riskhantering och som inte uppmuntrar till risktagande i strid med den förvaltade AIF:ens riskprofil, fondbestämmelser eller bolagsordning (artikel 13.1). Policyn ska omfatta alla anställda som i tjänsten utövar ett väsentligt inflytande på AIF- förvaltarens eller AIF:ernas riskprofil. Detta inbegriper enligt direktivet den verkställande ledningen, risktagare, kontrollfunktioner och alla anställda vars totala ersättning gör att de hamnar i samma ersättningsklass som den verkställande ledningen och risktagare. I bilaga II till AIFM-direktivet anges vissa generella principer som ska beaktas av en AIF-förvaltare vid utformningen av ersättningspolicyn. Ersättningspolicyn ska bl.a. överensstämma med AIF-förvaltarens, AIF:ens och investerarnas intressen samt innehålla åtgärder för att undvika intressekonflikter. Det uppställs krav på regelbunden översyn och intern granskning av ersättningspolicyn. Detaljerade bestämmelser finns om ersättningens struktur och kriterier för hur ersättningen ska beräknas. Det uppställs bl.a. krav på att rörliga ersättningar ska skjutas upp och baseras på en långsiktig resultatutvärdering och krav på att den rörliga ersättningen i vissa fall delvis ska utgöras av andelar i den förvaltade AIF:en. Principerna ska beaktas i den omfattning som är lämplig med hänsyn till AIF-förvaltarens storlek, organisation samt verksamhetens art, omfattning och komplexitetsgrad. ska utforma riktlinjer om en sund ersättningspolicy som är förenliga med bilaga II till AIFM-direktivet 2012/13:155 samt kommissionens rekommendation 2009/384/EG av om ersättningspolicy inom finanstjänstesektorn3 (artikel 13.2). Reglerna om ersättningspolicy och ersättningspraxis i AIFM-direktivet saknar motsvarighet i UCITS-direktivet. I kommissionens förslag till ändring av UCITS-direktivet (UCITS 5)4 föreslås dock att fondbolag (förvaltare av UCITS-fonder) ska ha ett ersättningssystem och en ersättningspraxis som främjar en sund och effektiv riskhantering. Kommissionens rekommendation 2009/384/EG har genomförts i svensk rätt genom föreskrifter och allmänna råd från . utan tillstånd för diskretionär portföljförvaltning gäller allmänna råd (FFFS 2011:2) om ersättningspolicy i försäkringsföretag, fondbolag, börser, clearingorganisationer och av elektroniska pengar. Kraven på ersättningssystem i kreditinstitut, värdepappersbolag och fondbolag med tillstånd för diskretionär portföljförvaltning har varit föremål för överväganden i samband med genomförandet av ändringar i kreditinstitutsdirektivet5 (se prop. 2010/11:110 s. 100 f.). Regeringen gjorde den bedömningen att bestämmelserna avseende riskhantering i lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar samt lagen om värdepappersmarknaden även omfattar de risker som kan ligga i system för rörlig ersättning. Med hänsyn till att reglerna om rörlig ersättning löpande kan behöva anpassas till nya eller ändrade europeiska riktlinjer som de kan behöva anpassas till förhållandena på den svenska marknaden ansåg regeringen att de åtgärder som ska vidtas för att uppfylla kraven på riskhantering vad avser rörlig ersättning bör regleras i myndighetsföreskrifter. I föreskrifter (FFFS 2011:1) om ersättningssystem i kreditinstitut, värdepappersbolag och fondbolag med tillstånd för diskretionär förvaltning finns sådana regler. Med hänsyn till bedömningen vid genomförandet av motsvarande regler i kreditinstitutsdirektivet skulle det kunna hävdas att det följer av reglerna om riskhantering i artikel 15 i AIFM-direktivet att en AIF- förvaltare ska ha en ersättningspolicy och en ersättningspraxis som överensstämmer med kravet på en sund och effektiv riskhantering. Det finns dock strukturella skillnader mellan bestämmelsen om ersättningspolicy och ersättningspraxis i kreditinstitutsdirektivet och dem i AIFM- direktivet. Artikel 22.1 i kreditinstitutsdirektivet är utformad som en precisering av det allmänna kravet på riskhantering och intern kontroll, medan artikel 13.1 i AIFM-direktivet är en fristående artikel med krav på ersättningspolicy och ersättningspraxis. Regeringen anser därför att ett generellt krav på att en AIF-förvaltare ska ha en ersättningspolicy som främjar en sund och effektiv riskhantering bör tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Regeringen eller den myn- 3EUT L 120, , s. 22 (Celex 32009H0384). 4Förslag till och rådets direktiv om ändring av direktiv /65/EG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) när det gäller förvaringsinstitutsfunktioner, ersättningspolicy och sanktioner, KOM(2012) 350 slutlig, 2012/0168 (COD) (Celex 52012PC0350). 5Europaparlamentets och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (omarbetning) (EUT L 177, 30.6.2006, s. 1, Celex 32006L0048). dighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om utform- Prop. 2012/13:155 ningen av en AIF-förvaltares ersättningssystem. organisation (TCO) och har påpekat vikten av att en reglering om ersättningssystem inte kommer i konflikt med arbetsmarknadens parters rätt till kollektivavtalsförhandlingar. Regeringen konstaterar att det av AIFM-direktivet framgår att reglerna om ersättning inte bör påverka bl.a. den rättighet som tillerkänts parter på arbetsmarknaden att ingå och tillämpa kollektivavtal i enlighet med nationella lagar och traditioner (skäl 28). Mot bakgrund av detta gör regeringen bedömningen att arbetsmarknadens parters möjlighet att ingå kollektivavtal om bl.a. lön inte påverkas. Regeringens förslag: En AIF-förvaltare ska ha en riskhanterings- funktion som är åtskild från förvaltarens operativa enheter. En AIF-förvaltare ska ha lämpliga riskhanteringssystem som kan identifiera, mäta, hantera och övervaka de risker som är relevanta för Riskhanteringssystemen ska ses över regelbundet och minst En AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion ska särskilt se till att det införs ett lämpligt och dokumenterat förfarande att tillämpas vid investeringar för AIF:ens räkning i syfte att säkerställa att sådana investeringar överensstämmer med AIF:ens investerings- strategi, mål och riskprofil, säkerställa att riskerna i varje enskild placering och deras samlade effekt på AIF:en fortlöpande kan identifieras, mätas, hanteras och övervakas korrekt, samt säkerställa att AIF:ens riskprofil motsvarar dess investerings- strategi och mål så som de kommer till uttryck i fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Att en AIF-förvaltare som ett led i sin verksamhet måste ägna sig åt riskhantering följer av artikel 6.5 d i AIFM-direktivet (se avsnitt 7.1.1). AIFM-direktivet innehåller regler om hur en AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion ska organiseras och hur riskhanteringssystemen ska vara utformade (se artikel 15.115.3). hanteringsfunktionen ska hållas åtskild från operativa enheter, inbegripet portföljförvaltningsfunktionerna (artikel 15.1). Det uppställs krav på att den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland ska se över hur riskhanteringsfunktionen är organiserad (artikel 15.1). ska ha lämpliga riskhanteringssystem som är relevanta för de förvaltade AIF:ernas investeringsstrategier och för de risker som AIF:erna är expo- nerade för eller kan komma att exponeras för (artikel 15.2). regelbundet ses över och vid behov anpassas. 2012/13:155 regler som kopplar riskhanteringen till förvaltningen av AIF:en. Det ställs krav på att investeringar för en AIF:s räkning ska vara i linje med AIF:ens investeringsstrategi, mål och riskprofil, att riskerna i varje enskild placering ska kunna identifieras, mätas, övervakas och hanteras korrekt samt att AIF:ens riskprofil ska motsvara den storlek och portfölj- struktur samt de strategier och mål som har fastställts för AIF:en. Kommissionens delegerade förordning innehåller detaljerade regler om AIF-förvaltares riskhanteringssystem och riskhanteringsfunktion (se artiklarna 3845). Enligt gällande rätt ska ett fondbolag ha sunda rutiner för bl.a. förvaltning av verksamheten, redovisning och intern kontroll (2 kap. 17 § Verksamhetskraven i LIF genomför artikel 12 i UCITS-direktivet. Mer specifika krav på ett förvaltningsbolags riskhanteringsförfarande finns i artikel 51.1 i UCITS-direktivet. Den artikeln har genomförts i svensk rätt i 5 kap. 2 § LIF. Enligt den bestämmelsen ska ett fondbolag ha ett system för riskhantering som gör det möjligt för fondbolaget att kontrollera och bedöma den risk som är knuten till de positioner som tas i en värdepappersfond och hur positionerna påverkar Bestämmelsen är tillämplig även vid förvaltning av specialfonder (5 kap. 2 § andra stycket LIF). bundet informera om riskhanteringen. fonder ska dessutom risknivån beräknas och redovisas till Finansinspek- tionen (6 kap. 4 § LIF). I 6 kap. 11 och 12 §§ före- skrifter (FFFS 2008:11) om investeringsfonder finns detaljerade bestäm- melser om riskhantering i bolag som driver fondverksamhet. bestämmelser ska bl.a. riskhanteringsfunktionen vara organisatoriskt och funktionellt oberoende av de operativa enheterna i bolaget. om riskhanteringssystem finns i 6 a kap. samma föreskrifter. Kravet på riskhanteringssystem i artikel 15.2 i AIFM-direktivet skiljer sig något från motsvarande krav i 5 kap. 2 § LIF på så sätt att ett fond- bolags riskhanteringssystem ska kunna mäta risk . Vissa AIF:er som kan komma att omfattas av den nya lagen om förval- tare av alternativa investeringsfonder investerar i illikvida tillgångar för vilka en tillförlitlig värdering inte finns att tillgå. förvaltningen av sådana AIF:er är det därför inte lämpligt att ställa ett För AIF:er som enbart placerar i likvida tillgångar och som kan förväntas värderas tillförlitligt är det dock rimligt att en AIF-förvaltares riskhanteringssystem ska kunna mäta risk vid varje Av kravet på att riskhanteringssystemet ska vara lämpligt följer dock att systemet ska vara anpassat till AIF:ens investerings- och risk- profil samt att risk ska kunna mätas och övervakas med den regelbunden- het som följer av dessa förutsättningar. Som framgår av avsnitt 7.1.1 måste en AIF-förvaltare ägna sig åt både riskhantering och portföljförvaltning för att kunna få tillstånd enligt Utöver det krav på riskhantering som ingår som ett led i definitionen av en AIF-förvaltares verksamhet är det enligt regeringens bedömning inte nödvändigt att införa något ytterligare lagkrav på att en AIF-förvaltare ska ha en riskhanteringsfunktion. En bestämmelse om att en AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion ska vara funktionellt och hierarkiskt åtskild från förvaltarens operativa enheter i enlighet med artikel 15.1 första stycket i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen. Att riskhanteringsfunktionen ska övervakas av den behöriga myndig- Prop. 2012/13:155 heten i enlighet med artikel 15.1 andra stycket får anses ingå som ett led i uppdrag som behörig myndighet. I den nya lagen bör det också tas in ett krav på att en AIF-förvaltare ska ha lämpliga riskhanteringssystem. Därigenom genomförs artikel 15.2. Det bör även framgå att riskhanteringssystemen ska ses över regelbundet och minst en gång . De minimikrav avseende ansvar och uppgifter som en AIF- förvaltares riskhanteringsfunktion ska ha enligt artikel 15.3 a15.3 c bör också framgå av den nya lagen. Enligt regeringens bedömning bör inte några ytterligare krav ställas på förvaltare av AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare i fråga om riskhanteringsfunktion och riskhanteringssystem än dem som föreslås gälla generellt för AIF-förvaltare. Beträffande förvaltare av specialfonder bör dock kraven på riskhanteringsfunktion och riskhanteringssystem motsvara vad som följer av 5 kap. 2 § LIF. Detaljerade regler för tillämpningen av artikel 15.115.3 i AIFM- direktivet finns i kommissionens delegerade förordning. Något bemyndigande att meddela generella föreskrifter om en AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion och riskhanteringssystem föreslås därför inte. Regeringen eller dem myndighet som regeringen bestämmer bör dock få meddela föreskrifter avseende riskhanteringssystemet för AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder. Regeringens förslag: En AIF-förvaltare som använder sig av finan- siell hävstång ska för varje AIF som förvaltaren förvaltar fastställa 1. en högsta tillåtna nivå för sådan hävstång, och 2. i vilken utsträckning förfoganderätt över säkerheter får medges eller garantier får lämnas enligt arrangemanget för finansiell hävstång. De gränser som AIF-förvaltaren har fastställt ska vara rimliga och förvaltaren ska följa dem . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Till skillnad från regleringen av investeringsfonder innehåller AIFM-direktivet inte placeringsregler eller andra kvalitativa begränsningar av riskerna i en AIF. kravet på att en AIF-förvaltare ska fastställa den högsta nivå av finansiell hävstång som får användas för varje förvaltad AIF (artikel 15.4). AIF-förvaltare som använder sig av finansiell hävstång har en potentiell förmåga att genom sin verksamhet sprida och förstärka risker i det finansiella systemet framhålls i skälen i direktivet (se skälen 4951). Syftet med reglerna i artikel 15.4 är således främst att begränsa riskerna i det finansiella systemet. En AIF-förvaltare ska vidare enligt artikel 15.4 ange i vilken utsträck- ning förfoganderätt över säkerheter får medges eller garantier får lämnas enligt arrangemanget för finansiell hävstång. Det kan exempelvis röra sig om säkerheter som har lämnats inom ramen för clearingsystem för derivathandel, för värdepapperslån eller för annan finansiering.