prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Marknadsföring enligt förevarande paragraf kräver inte någon underrättelse enligt 6 § utan får påbörjas så snart förvaltaren har getts tillstånd att förvalta en utländsk motsvarighet till en specialfond, se författningskommentaren till 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.2. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. Enligt paragrafen får svenska AIF-förvaltare marknadsföra icke EES- baserade motsvarigheter till specialfonder till icke-professionella investerare i . Bestämmelsen motsvarar i sak det som gäller enligt nuvarande 1 kap. 9 § lagen om investeringsfonder för fonder som är etablerade i ett land utanför EES. Utöver det som anges i 2 § ska alltså även kraven i artikel 36 vara uppfyllda för att sådan marknadsföring ska vara tillåten. Av punkten 1 följer att verksamheten ska kunna antas vara förenlig med samtliga villkor som uppställs i denna lag och andra författningar som reglerar verksamheten. Härifrån undantas dock bestämmelserna om förvaringsinstitut i 9 kap., se sista stycket. Syftet med villkoret i punkten 3 är att säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för att utföra sina uppgifter i enlighet med denna lag. Samarbetsarrangemangen ska därför vara i linje med internationella standarder, men bör inte användas som ett hinder mot marknadsföring av dessa fonder (se skäl 63 i AIFM- direktivet). Om den alternativa investeringsfonden är en matarfond ska det även finnas samarbetsarrangemang mellan och tillsynsmyndigheten i det land där mottagarfonden och dess förvaltare är etablerade. Om förvaltaren av mottagarfonden inte är etablerad i samma land som mottagarfonden måste det även finnas ett samarbetsarrangemang mellan och tillsynsmyndigheten i det land där mottagarfondens förvaltare är etablerad. Kravet i punkten 4 innebär i praktiken att det land där den alternativa investeringsfonden är etablerad inte får vara upptaget i förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier, vilken sammanställs av Financial Action Task Force (FATF). Om den alternativa investeringsfonden är en matarfond gäller kravet även det land där mottagarfonden är etablerad och det land där mottagarfondens förvaltare är etablerad. Detta framgår också direkt av artikel 36 i AIFM-direktivet. FATF bildades och är ett mellanstatligt organ som arbetar för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism. Förteckningen finns publicerad bl.a. på organisationens webbplats: . Genom andra stycket modifieras villkoret i punkten 1 på så sätt bestämmelserna om förvaringsinstitut i 9 kap. inte behöver följas. Förvaltaren måste dock säkerställa att en eller flera enheter utses för att utföra de uppgifter som ett förvaringsinstitut har, dvs. övervakning av penningflöden (9 §), förvaring av fondens tillgångar (10 §) och övriga uppgifter, såsom att se till att försäljning, emission, återköp och makulering av andelar eller aktier i fonden samt beräkning av värdet av dessa sker på ett korrekt sätt (12 §). AIF-förvaltaren får alltså inte på egen hand utföra dessa uppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 15.2. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. En svensk AIF-förvaltare med tillstånd enligt 3 kap. 1 § får, efter tillstånd enligt denna paragraf, även marknadsföra andra än de i 13 §§ 2012/13:155 angivna alternativa investeringsfonderna till icke-professionella investerare i . En förutsättning för detta är, enligt första stycket, att andelarna eller aktierna i fonderna är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför EES och att det finns ett faktablad upprättat för fonden. Enligt andra stycket ska även kraven i artikel 36 i AIFM-direktivet vara uppfyllda om den alternativa investeringsfonden är etablerad i ett land utanför EES. Det innebär att 3 § första stycket 1, 3 och 4 samt andra stycket blir tillämpliga. Övervägandena finns i avsnitten 9.4, 15.2.1 och 15.3.2. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. I paragrafen anges vad som gäller vid marknadsföring av andelar eller aktier i alternativa investeringsfonder till en särskild kategori av ickeprofessionella investerare i enligt artikel 6 i EU-förordningen om europeiska riskkapitalfonder3. Enligt första stycket får en svensk AIF-förvaltare, med stöd av sitt tillstånd enligt 3 kap. 1 § eller sin registrering enligt 2 kap. 3 §, marknadsföra alternativa investeringsfonder som saknar rätt till inlösen under från första investeringen och som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll enligt 11 kap. De fonder som avses är riskkapitalfonder. I syfte att förtydliga detta har lydelsen justerats i förhållande till lagrådsremissen, se även författningskommentaren till 2 kap. 1 §. I andra stycket anges till vilka investerare marknadsföringen får riktas. Det rör sig om en särskild kategori av icke-professionella investerare, ibland benämnd semi-professionella investerare, som anges i artikel 6 i EU-förordningen om europeiska riskkapitalfonder. Av tredje stycket framgår att om marknadsföringen avser icke EES- baserade alternativa investeringsfonder krävs att det finns samarbetsarrangemang mellan och tillsynsmyndigheten i landet där fonden är etablerad för att säkerställa ett effektivt informationsutbyte samt att det landet inte får vara upptaget i förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier, vilken sammanställs av Financial Action Task Force (FATF). Med ett effektivt informationsutbyte avses att ska få den information som inspektionen behöver för att utföra sina uppgifter i enlighet med denna lag (se även författningskommentaren till 4 kap. 3 §). Övervägandena finns i avsnitten 9.4, 9.5, 15.2.1 och 15.3.2. Paragrafen genomför artikel 31.1 första stycket och 31.2 första stycket i AIFM-direktivet. En svensk AIF-förvaltare som har tillstånd att förvalta en alternativ investeringsfond får också marknadsföra andelar eller aktier i fonden. 3 och rådets förordning (EU) nr 345/2013 av om europeiska riskkapitalfonder (EUT L 115, 25.4.2013, s. 1, Celex 32013R0345). bestämmelsen behandlas marknadsföring som riktas enbart till professionella investerare i av andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond som en svensk AIF-förvaltare förvaltar här i landet eller i ett annat land inom EES och som inte är en specialfond. Enligt första stycket måste en AIF-förvaltare underrätta om sådan marknadsföring innan den får påbörjas. Vilka uppgifter som en underrättelse ska innehålla framgår av 9 §. Marknadsföringen får från den tidpunkt då enligt 10 § meddelat att den får påbörjas riktas till professionella investerare i . Om en alternativ investeringsfond som inte är en specialfond ska marknadsföras till ickeprofessionella investerare krävs ett särskilt tillstånd enligt 2, 4 eller 5 §. Om det är fråga om en matarfond till en alternativ investeringsfond krävs enligt 7 § att också mottagarfonden och dess förvaltare är EES-baserade, annars får marknadsföring ske bara efter tillstånd enligt 8 §. Bestämmelser om utländska AIF-förvaltares marknadsföring i av andelar och aktier i alternativa investeringsfonder som de förvaltar finns i 5 kap. Kravet på en underrättelse gäller däremot inte om marknadsföringen avser andelar i en specialfond. En AIF-förvaltare får påbörja marknadsföring av andelar i en specialfond som förvaltaren förvaltar till professionella investerare efter att har godkänt fondbestämmelserna enligt 4 kap. 9 § lagen om värdepappersfonder och beviljat tillstånd enligt 3 kap. 1 § (se författningskommentaren till 1 §). Kravet gäller inte heller om tillstånd till marknadsföring enligt 2, 4 eller 5 § har getts för en alternativ investeringsfond som inte är en specialfond. Även vid marknadsföring av andra alternativa investeringsfonder än specialfonder kan det antas att en AIF-förvaltare redan i samband med ansökan om tillstånd som AIF-förvaltare lämnar information till om avsedd marknadsföring. I sådana fall ska en tillståndsansökan i sig inte anses inbegripa en sådan underrättelse som avses i förevarande paragraf. En underrättelse enligt förevarande paragraf får dock ges in i samband med en ansökan om tillstånd som AIF-förvaltare. Om så sker ska från det att ett beslut har fattats i tillståndsfrågan meddela AIF-förvaltaren om marknadsföring får påbörjas eller inte (se även författningskommentaren till 10 §). Kravet på underrättelse innebär inte att det ska göras någon ytterligare prövning av AIF-förvaltaren och dess verksamhet (se avsnitt 8.4). Utgångspunkten enligt AIFM-direktivet är att en AIF-förvaltare med ett tillstånd som avses i direktivet har rätt att marknadsföra förvaltade alternativa investeringsfonder. Enbart om AIF-förvaltaren eller fondverksamheten inte uppfyller vissa uppställda villkor får besluta att marknadsföringen inte får påbörjas, se 10 § första stycket. Enligt andra stycket ska AIF-förvaltare fastställa och vidta åtgärder för att förhindra att marknadsföring som sker med stöd av första stycket riktas till icke-professionella investerare, se avsnitt 8.3. Detta gäller dock inte beträffande andelar i en specialfond (se 1 §) eller andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond som AIF-förvaltaren har tillstånd enligt 2 eller 4 § att marknadsföra till icke-professionella investerare. Det gäller inte heller i förhållande till de investerare som avses i 5 § andra stycket om AIF-förvaltaren har tillstånd till marknadsföring av en sådan fond (riskkapitalfond) som avses i 5 § första stycket. I sådana fall måste dock 2012/13:155 förvaltaren fastställa och vidta åtgärder som förhindrar att marknadsföring sker till andra icke-professionella investerare än de som avses i 5 § andra stycket. Av 2 kap. 1 § första stycket följer att paragrafen gäller även för svenska AIF-förvaltare som förvaltar portföljer av alternativa investeringsfonder vars sammanlagda tillgångar inte överstiger de tröskelvärden som anges i 2 kap. 2 §. Hänvisningar till paragrafen finns även i 8 § samt i 5 kap. 8 och 13 §§. Av tredje stycket framgår att det utöver kraven i förevarande paragraf finns särskilda krav avseende marknadsföring av andelar eller aktier i matarfonder till alternativa investeringsfonder i 7 och 8 §§. Övervägandena finns i avsnitten 8.3, 8.4 och 15.2.1. Paragrafen genomför artikel 31.1 andra stycket i AIFM-direktivet. Av paragrafen framgår att marknadsföring av andelar eller aktier i en matarfond till en alternativ investeringsfond enligt 6 § förutsätter att också mottagarfonden är etablerad inom EES samt förvaltas av en EES- Om dessa villkor inte är uppfyllda, krävs tillstånd av innan marknadsföring av en sådan matarfond får påbörjas (se 8 §). Paragrafen genomför artikel 36.1 i AIFM-direktivet. Enligt första stycket får en AIF-förvaltare med tillstånd enligt 3 kap. 1 §, efter tillstånd av , marknadsföra en icke EES- baserad alternativ investeringsfond i till professionella investe- Detsamma gäller en EES-baserad matarfond som inte uppfyller kraven i 7 §. Enligt andra stycket får tillstånd bara ges om kraven i 3 § första stycket 1, 3 och 4 samt andra stycket är uppfyllda. Av hänvisningen i tredje stycket följer att AIF-förvaltaren är skyldig att fastställa och vidta åtgärder som förhindrar marknadsföring till icke- Övervägandena finns i avsnitt 15.3.2. Paragrafen genomför artikel 31.2 andra stycket samt bilaga III till AIFM- I paragrafen anges vad som ska ingå i den underrättelse som en AIF- förvaltare enligt 6 § ska lämna till innan marknads- föring av en alternativ investeringsfond till professionella investerare i En AIF-förvaltare kan redan i samband med ansökan om tillstånd enligt 3 kap. 1 § ha lämnat uppgifter till om avsikten att marknadsföra de alternativa investeringsfonder som förvaltaren för- Gemensamt för tillståndsansökan (se 3 kap. 5 §) och underrättel- sen är bl.a. att en verksamhetsplan och fondbestämmelser eller bolags- ordning eller motsvarande handlingar ska lämnas till . Om en tillståndsansökan och en underrättelse om marknadsföring görs i Prop. 2012/13:155 ett sammanhang, är det tillräckligt att t.ex. verksamhetsplanen ges in en Det är också möjligt att i en underrättelse om marknadsföring hänvisa till de uppgifter som har angetts i en tidigare ansökan om tillstånd. Genom kravet i punkten 5 på att ge in en informationsbroschyr enligt 10 kap. 1 § ska även få del av den information som anges i artikel 23.1 i AIFM-direktivet (se hänvisningen i bilaga III, punkten f). Uppgifter och dokumentation ska lämnas för varje alternativ investeringsfond som ska marknadsföras. Krav på information enligt punkten 6 är nödvändig eftersom det är fråga om alternativa investeringsfonder som ska marknadsföras enbart till professionella investerare, och har sin grund i skyldigheten enligt 6 § andra stycket. Exempel på sådana åtgärder anges i avsnitt 8.3. Kravet i punkten 6 omfattar också de fall då förvaltaren använder sig av fristående aktörer för att tillhandahålla investeringstjänster avseende andelar eller aktier i fonden. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Paragrafen genomför artikel 31.3. i AIFM-direktivet. En underrättelse till om att AIF-förvaltaren avser att påbörja marknadsföring av alternativa investeringsfonder som förvaltaren förvaltar innebär inte att någon tillståndsprövning ska göras. Marknadsföring av andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond utgör, enligt 3 kap. 1 § andra stycket 3, en sådan verksamhet som omfattas av AIF-förvaltarens tillstånd. Första stycket innebär att får besluta att marknadsföringen inte får påbörjas om AIF-förvaltaren inte uppfyller kraven i eller dess förvaltning av fonden bedöms strida mot denna lag eller andra författningar som reglerar verksamheten. Detsamma gäller om det finns befogad anledning att anta att förvaltaren eller förvaltningen av fonden inte kommer att uppfylla dessa krav. ska från det att underrättelseskyldigheten har fullgjorts, dvs. att föreskriven information har kommit inspektionen till handa, meddela AIF-förvaltaren huruvida marknadsföringen får påbörjas (se även författningskommentaren till 6 §). Enligt andra stycket får marknadsföringen påbörjas från och med dagen för ett positivt besked från . Om den alternativa investeringsfonden har ett annat hemland än , ska enligt tredje stycket informera behörig myndighet i det landet om marknadsföringen. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Paragrafen genomför artikel 31.4 i AIFM-direktivet. Även i samband med marknadsföring föreligger en skyldighet för AIF- förvaltaren att skriftligen anmäla väsentliga ändringar i förhållande till de uppgifter som har lämnats i en underrättelse om marknadsföring eller en tillståndsansökan enligt detta kapitel eller innehållet i de handlingar som ska bifogas en sådan underrättelse eller ansökan, jfr 3 kap. 10 § och 2012/13:155 kommentaren till den paragrafen. Kommissionen får anta tekniska standarder enligt artikel 31.5 i AIFM-direktivet för att fastställa formen för en skriftlig anmälan om ändring. Som följer av första stycket gäller skyldigheten både vid planerade och oplanerade ändringar. Med en oplanerad ändring avses sådana ändringar som inte kunnat förutses. Enligt andra och tredje styckena ska ändringar som strider mot vissa författningar ska bli föremål för ingripanden av . Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Utländska AIF-förvaltares verksamhet i Paragrafen genomför artikel 33.1 och artikel 33.4 fjärde stycket i AIFM- Av första stycket följer att en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare får, med stöd av sitt tillstånd i hemlandet, förvalta en alternativ investerings- fond som hör hemma i (se definitionen av en alternativ investe- ringsfonds hemland, 1 kap. 5 §). Om förvaltningen avser en specialfond tillämpas dock 2 §. En ytterligare förutsättning är att förvaltarens verksamhetstillstånd i hemlandet omfattar den kategori av alternativ investeringsfond som ska förvaltas här i landet. Det avgörande i detta avseende är vilken kapacitet och vilka resurser som AIF-förvaltaren har snarare än vilka fonder som förvaltaren faktiskt förvaltar (se även kommentaren till 6 kap. 2 §). Denna bedömning görs av behörig myndighet i AIF-förvaltarens hem- land i samband med det underrättelseförfarande som ska föregå den Underrättelseförfarandet innebär inte någon ny Presumtionen är att verksamheten ska få inledas. Verksamheten får hindras bara om AIF-förvaltarens tillstånd i hemlandet inte omfattar den kategori av alternativ investeringsfond som ska förvaltas i eller om förvaltaren eller dess förvaltning inte kan antas uppfylla samtliga krav som uppställs i AIFM-direktivet. fall ska myndigheten i hemlandet inte överlämna förvaltarens under- rättelse till och verksamheten här i landet får inte Det kan förutsättas att berörda myndigheter kommer att ha underhandskontakter vid underrättelseförfarandet i tveksamma fall. det däremot inte föreligger något hinder mot verksamheten ska myndigheten i hemlandet överlämna underrättelsen tillsammans med ett skriftligt intyg om att förvaltaren har ett tillstånd som avses i AIFM- Underrättelseförfarandet för den utländska AIF-förvaltaren, liksom den information och dokumentation som ska ingå i den över- lämnade underrättelsen, regleras i lagstiftningen i förvaltarens hemland. Av andra stycket framgår tidpunkten då verksamheten i får Enligt AIFM-direktivet är den behöriga myndigheten i hem- landet skyldig att meddela förvaltaren om att en underrättelse har över- lämnats till behörig myndighet i värdlandet (artikel 33.4 tredje stycket, som genomförs för svenska AIF-förvaltares verksamhet genom 6 kap. 2 §). Övervägandena finns i avsnitt 15.2.2. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. Specialfonder, som inte omfattas av UCITS-direktivets förvaltarpass eftersom de inte uppfyller samtliga krav som uppställs i det direktivet, har tidigare fått förvaltas bara av svenska fondbolag (samt värdepappersbolag och , se dock avsnitt 7.1.3). Genom paragrafen får nu en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare, efter tillstånd av , förvalta en specialfond. Icke EES-baserade AIF- förvaltare har dock inte någon möjlighet att förvalta alternativa investeringsfonder som hör hemma i . Däremot kan en sådan förvaltare ta emot uppdrag från en AIF-förvaltare att förvalta en alternativ investeringsfond. Ett sådant uppdrag förutsätter att förvaltaren i sitt hemland har erforderliga tillstånd för verksamheten, som motsvarar ett tillstånd för diskretionär portföljförvaltning avseende finansiella instrument enligt 2 kap. 1 § 4 lagen om värdepappersmarknaden. Specialfonder utgör ett sådant företag för kollektiva investeringar som omfattas av AIFM-direktivet. Det som skiljer dessa fonder från andra alternativa investeringsfonder är att specialfonderna omgärdas av en tämligen omfattande nationell reglering som tar sikte bl.a. på fondstrukturen men också på själva förvaltningen, såsom riskspridning, tillåtna tillgångar, inlösen och förvärv av andelar. Reglerna är motiverade av konsumentskyddsskäl och saknar motsvarighet i AIFM-direktivet, som i huvudsak reglerar förvaltare av alternativa investeringsfonder och inte fonderna som sådana. AIFM-direktivet tillåter dock att medlemsstaterna inför eller behåller bestämmelser som rör fonder (se skäl 10 i AIFM-direktivet). Eftersom specialfonder marknadsförs, och föreslås få fortsätta att marknadsföras, till icke-professionella investerare talar konsumentskyddsskäl för att regleringen av dessa fonder behålls oförändrad (se avsnitt 9.3). Det är alltså fråga om en nationellt reglerad fond med vissa särskilda villkor avseende fonden som sådan och informationskrav motiverade av konsumentskyddsskäl. För att förvalta en specialfond krävs att de villkor som gäller för denna specifika fondverksamhet är uppfyllda. Detta innebär inte att det ställs upp några sådana ytterligare krav på en AIF-förvaltare som enligt artikel 33.5 i AIFM-direktivet inte är tillåtna. Oavsett om det är fråga om en förvaltare som är etablerad i eller i något annat land inom EES är villkoren för tillstånd att förvalta en specialfond desamma. En förutsättning för att ska ge tillstånd för förvaltning av en specialfond är, som följer av första och andra styckena, att AIF-förvaltaren har ett tillstånd som avses i AIFM-direktivet och att detta tillstånd omfattar förvaltning av en alternativ investeringsfond av motsvarande slag som den fond som ska förvaltas här i landet (se författningskommentaren till 1 §). Bestämmelserna om registreringsförfarande i denna lag är alltså inte tillämpliga vid förvaltning av specialfonder (2 kap. 1 § andra stycket). Därutöver ska förvaltning av en specialfond föregås av ett underrättelseförfarande som avses i AIFM-direktivet. Tillstånd för förvaltning av en specialfond ges genom att godkänner fondbestämmelserna, dvs. på samma sätt som gäller för förvaltare etablerade här i landet. Denna prövning ska enligt hänvisningen i tredje stycket göras enligt 4 kap. 9 § lagen om värde- 2012/13:155 pappersfonder. Något ytterligare beslut om godkännande av AIF- förvaltaren behöver därmed inte fattas enligt förevarande lag (jfr prop. 2010/11:135 s. 286). Ett tillstånd att förvalta specialfonder medför också enligt fjärde stycket en omedelbar rätt att marknadsföra andelar i fonden. Något särskilt underrättelseförfarande avseende marknadsföring krävs alltså inte (se författningskommentaren till 4 kap. 1 §). Verksamhetstillståndet i hemlandet innebär att AIF-förvaltaren är skyldig att uppfylla samtliga krav som följer av AIFM-direktivet. Enligt 8 § andra stycket ska förvaltaren efterleva de i den paragrafen angivna bestämmelserna, bl.a. bestämmelserna i 12 kap. Tillståndsansökans form och innehåll regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Bemyndigande att meddela sådana föreskrifter finns i 15 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.2. Paragrafen genomför artikel 32.1 första stycket och artikel 32.4 första stycket i AIFM-direktivet. Av paragrafen följer att en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare får marknadsföra andelar eller aktier i en EES-baserad alternativ investeringsfond som förvaltaren förvaltar till professionella investerare i utan tillstånd enligt denna lag, förutsatt att förvaltaren i sitt hemland har tillstånd som avses i AIFM-direktivet. I 4 § ställs det upp ett särskilt krav såvitt avser vissa matarfonder till alternativa investeringsfonder. Paragrafen gäller marknadsföring av alternativa investeringsfonder som förvaltaren förvaltar i enligt 1 § och i övriga länder inom EES. För marknadsföring av icke EES-baserade alternativa investeringsfonder tillämpas i stället 5 §. När det gäller specialfonder får marknadsföring av andelar i sådana fonder ske så snart har meddelat tillstånd, se författningskommentaren till 2 §. Till skillnad från marknadsföring till icke-professionella investerare (6 och 7 §§) krävs alltså inte något tillstånd enligt denna lag beträffande marknadsföring av andra EES-baserade alternativa investeringsfonder än specialfonder till professionella investerare i . Marknadsföringen får enligt andra stycket inledas fr.o.m. den dag då behörig myndighet i förvaltarens hemland har överlämnat en underrättelse om verksamheten till och meddelat förvaltaren om detta. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför artikel 32.1 andra stycket i AIFM-direktivet. Av paragrafen framgår det särskilda villkor som ställs för marknadsföring av en matarfond till en alternativ investeringsfond, dvs. att inte bara matarfonden utan även mottagarfonden ska vara etablerad inom EES och förvaltas av en EES-baserad AIF-förvaltare. Om villkoret inte är uppfyllt får en sådan fond marknadsföras bara efter tillstånd enligt 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför artikel 36.1 i AIFM-direktivet. Av första stycket framgår att det krävs tillstånd för att marknadsföra en icke EES-baserad alternativ investeringsfond eller en matarfond till en alternativ investeringsfond vars mottagarfond eller dess förvaltare inte hör hemma i ett land inom EES.