prop · H1031d17 · 2013-09-18 00:00:00 — Resultaten utifrån indikatorerna på arbetsrättsområdet (veckoarbetstid, deltidsarbete, tidsbegränsad anställning) visar inga större förändringar 2012 i jämförelse med 2011. De arbetsrättsliga reglerna i ger goda förutsättningar för att kombinera trygga förhållanden på arbetsmarknaden med en hög sysselsättningsnivå. Vissa grupper såsom unga och utrikes födda kan dock, till följd av utformningen av vissa delar av arbetsrätten, möta svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. I syfte att skapa fler vägar in på arbetsmarknaden för unga och att få arbetsgivare att våga anställa, aviserades därför i budgetpropositionen ett antal mindre justeringar av gällande regler för att minska dessa problem. En särskild anställningsform skulle introduceras för gymnasielärlingar och lärlingsprovanställningar skulle inrättas. Därutöver aviserades att arbetsgivarnas kostnader vid tvist om uppsägning skulle begränsas och att () skulle ges ett uppdrag att informera företagare om rådande regler om arbetsrätt och kollektivavtal. Vidare skulle det, genom dialog i Pensionsgruppen, bl.a. undersökas om det fanns möjlighet till höjd ålder för rätten att kvarstå i anställningen från 67 till , i syfte att höja utträdesåldern från arbetslivet och därmed förbättra hållbarheten i de offentliga finanserna. MI:s uppdrag är utfört. Övriga frågor bereds inom . 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 Andra åtgärder inom det arbetsrättsliga området på nationell nivå inbegriper bl.a. ett antal utredningar (utredningar om stärkt skydd för arbetstagare som slår larm, om utstationering på svensk arbetsmarknad, om inhyrning och företrädesrätt till återanställning, samt om registerutdrag i arbetslivet). Vidare har det utfärdats en lag och beslutats om en förordning som gäller anmälningsskyldighet vid utstationering. Syftet med att utstationeringar och kontaktpersoner för utstationeringar ska anmälas är att utstationeringslagen ska fungera i praktiken. Vidare pågår ett överträdelseärende avseende det svenska arbetsrättsliga systemet för visstidsanställningar. Som ett resultat av EU- samarbetet har det genomförts ett direktiv till skydd för arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag. När det gäller pågående EU-förhandlingar kan nämnas att förhandlingar pågår om ett tillämpningsdirektiv till utstationeringsdirektivet som syftar till att säkerställa skyddet för utstationerade arbetstagares villkor och främja en sund konkurrens på den inre marknaden. Vidare förhandlas ett direktiv om ökad rörlighet för arbetstagare genom förbättrade villkor för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter. Centralt för regeringen i dessa förhandlingar är att bestämmelserna ska kunna fungera inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen. En viktig del av den svenska modellen är att regeringen och arbetsmarknadens parter har ett gemensamt ansvar för utvecklingen på arbetsmarknaden. Den i stor utsträckning kollektivavtalsdispositiva arbetsrättsliga lagstiftningen gör det möjligt med anpassningar till särskilda behov inom olika branscher. Vidare är en viktig del av den svenska arbetsmarknadsmodellen att lönebildningen är en partsfråga. Den svenska modellen utgör enligt regeringens mening en god grund för en väl fungerande arbetsmarknad. De s.k. trepartssamtalen, till vilka regeringen bjöd in , redovisas under utg.omr. 14, Arbetsmarknad, avsnitt 4.5 och Förslag till statens budget, finansplan och skattefrågor avsnitt 1.3. Regeringens målsättning med samtalen är att hitta åtgärder som sänker jämviktsarbetslösheten och ökar den varaktiga sysselsättningen, särskilt genom att förbättra möjligheterna till arbete för personer med svag förankring på arbetsmarknaden. för regeringen har varit att stödja partsgemensamma initiativ. Tre områden har varit i fokus: –Att skapa en ny väg in på arbetsmarknaden för unga genom yrkesintroduktionsavtal –Att ge bättre möjligheter till omställning på arbetsmarknaden –Att införa ett system för statligt stöd vid korttidsarbete att använda i tider av synnerligen djup ekonomisk kris Regeringens bedömning är att de insatser som har gjorts inom ramen för arbetsrätten kan förväntas bidra till målet för arbetsrätten, att skapa förutsättningar för ett arbetsliv som tillgodoser både arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet, trygghet och inflytande. Indikatorer och andra bedömningsgrunder för redovisningen Nedanstående indikatorer har ansetts särskilt betydelsefulla som bedömningsgrunder inom lönebildningsområdet: –Antal medlingsärenden i riksavtalsförhandlingar där har förordnat medlare –Antal förlorade arbetsdagar på grund av konflikt –Löneutvecklingen för hela arbetsmarknaden –Arbetskraftskostnadsutvecklingen inom näringslivet i förhållande till euroområdet och –Löneskillnaden mellan kvinnor och män Avtalsrörelsen var omfattande och täckte in större delen av den svenska arbetsmarknaden. Upptakten till avtalsrörelsen skedde då industrins parter tecknade ca 50 avtal med en löptid som varade och omfattade en halv miljon arbetstagare. Kollektivavtalen inom ram gav löneökningar i en årstakt på som, med några få undantag, kom att utgöra en norm för de närmare 500 avtal som tecknades i andra sektorer 2012. Ett undantag var lärarnas fyraåriga avtal som åtminstone första året ger löneökningar på en högre nivå än industrins norm eller s.k. märke. Flertalet avtal som tecknades var ettåriga, vilket innebär att över 500 avtal löper ut . är således ännu mer omfattande än föregående år och berör ca 2,7 miljoner löntagare. kom industrins parter överens om ett treårigt avtal som löper t.o.m. . Löneökningar och avsättning till delpension gör tillsammans att avtalens sammanlagda värdeökning för de tre åren blir . Avtalen inom industrin kom att bli vägledande för flera andra avtal som förhandlades fram . Parterna inom byggsektorn, transportsektorn, handeln, hotell- och restaurang samt kommunerna kom alla överens om treåriga avtal som i genomsnitt är värda . Ett återkommande krav från flera av fackförbunden var krontalspåslag för de lägst avlönade. Dessa frågor löstes bl.a. via diverse avräkningar och fördelning av lönepotter. () utsåg särskilda medlare i 23 avtalsförhandlingar mellan förbundsparter (se tabell 5.8). Det är betydligt fler än föregående år, men sett till avtalsrörelsens omfattning var antalet medlingar i paritet med tidigare jämförbara avtalsår. Samtliga medlingar kom till stånd efter samtycke med parterna. MI har inte behövt besluta om tvångsmedling . Tabell 5.8 Antal medlingsärenden i riksavtalsförhandlingar där MI har förordnat medlare år 2008-2012 På lokal nivå har MI förordnat fyra fasta medlare med varsitt regionalt ansvar som vid behov ska medla mellan enskilda oorganiserade arbetsgivare och fackliga organisationer. Antalet inkomna lokala medlingsärenden uppgick till 32, vilket kan jämföras med 46 föregående år. Ungefär hälften av de lokala ärendena kan tillskrivas Arbetares 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 (SAC) . Ärendetillströmningen har kontinuerligt minskat . deltog de fasta medlarna i förhandlingarna vid sju tillfällen. I samtliga dessa ärenden förelåg varsel om stridsåtgärder och i fem tvister verkställdes de. Tvisterna gällde fackets krav på att arbetsgivaren skulle skriva på ett hängavtal eller ansluta sig till en arbetsgivarorganisation. En tvist inom byggnadssektorn ledde till strejk. Avtalstvisterna med utländska företag har praktiskt taget upphört då inget medlingsärende –2012 har gällt utländska entreprenörföretag. I samband med avtalsförhandlingar mellan parterna i byggsektorn utnyttjade MI sin lagliga rätt att efter begäran från medlare besluta om att skjuta upp varslade stridsåtgärder i . MI har endast använt denna möjlighet , . I detta fall ledde myndighetens initiativ till att avtal mellan parterna kunde träffas utan att stridsåtgärder verkställdes. Under det relativt omfattande lades varsel om stridsåtgärder i 19 av de 23 förhandlingar där MI utsett medlare. I sex av dessa trädde varslen i kraft, varav fyra gällde arbetsnedläggelser och två blockader. Arbetsnedläggelser förekom även i två fall på områden där parterna är bundna av avtal om förhandlingsordning och utser sina egna medlare. Det förekom dock inga vilda strejker . Sammantaget förlorades på grund av konflikter på arbetsmarknaden , vilket är en av de högsta siffrorna (se tabell 5.9). Merparten av kan härledas till en enskild konflikt inom plåtslageri- och VVS-branscherna som totalt sett omfattade ca . Den samhällsekonomiska kostnaden för förlorade arbetsdagar är svår att beräkna och beror mycket på hur tredje man drabbas i konflikten. framstår i jämförelse med övriga nordiska länder och inte som ett konflikthärjat land. Tabell 5.9 Antal förlorade arbetsdagar på grund av konflikt 2008-2012 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 Löneutvecklingen för hela arbetsmarknaden Löneökningstakten steg 2012 när de nya avtalen inom industrin och flera andra branscher började gälla för en stor del av arbetsmarknaden (se tabell 5.10). I linje med profilen i avtalen och en svagare konjunktur blev dock löneökningarna något lägre . Löneökningarna uppgick till för hela ekonomin, vilket kan jämföras föregående år. Motsvarande utfall för enbart näringslivet var . Tabell 5.10 Löneutveckling för hela arbetsmarknaden Procentuell förändring från föregående år Källa: , sammanvägning av konjunkturlönestatistiken. Arbetskraftskostnaden för en anställd innehåller all form av lön samt lagstadgade och avtalsreglerade arbetsgivaravgifter. För perioden –2011 var ökningstakten i det svenska näringslivet , vilket i stort sett var i paritet med utvecklingen inom euroområdet, men i genomsnitt något högre än i (se diagram 5.8). I utgjorde ett undantag med en ökningstakt som understeg , medan däremot länderna i öst hade ökningstakt på . ökade arbetskraftskostnaderna i , vilket är mer än motsvarande ökningstal i euroområdet och . I många länder i samt har efterdyningarna till finanskrisen samt skuldkrisen inneburit att löneökningstakten varit dämpad. Diagram 5.8 Arbetskraftskostnadsutvecklingen i näringslivet 2006-2012 Procentuell förändring från föregående år Källa: , Labour Cost Index (LCI) och , . De nominella löneökningarna har varit relativt stabila (se diagram 5.9). –ökade de nominella lönerna med i genomsnitt och konsumentpriserna . Variationer i reallöneutvecklingen mellan enskilda år har främst berott på upp- och nedgångar i inflationen. Framförallt har konsumentprisindex påverkats av faktorer som förändringar i räntan och energipriser. I genomsnitt steg reallönerna och totalt sett med över hela perioden. minskade köpkraften , dels till följd av att de nominella löneökningarna blev låga, dels p.g.a. att priserna ökade relativt mycket. En stor del av prisökningen kan dock härledas till den stigande räntan . Om man i stället relaterar de nominella löneökningarna till konsumentprisindex med fast ränta (KPIF) steg reallönerna med en procent 2011. steg löneökningstakten som inflationen dämpades, vilket innebär att reallönerna steg med . Diagram 5.9 Nominell och real löneutveckling i procent Anm.: Reallön är nominell löneökning enligt konjunkturlönestatistiken deflaterad med KPI. Källa: , och egna beräkningar. Löneskillnader mellan kvinnor och män MI ska enligt sin instruktion analysera löneutvecklingen ur ett jämställdhetsperspektiv. En jämförelse av kvinnors och mäns genomsnittliga löner för hela arbetsmarknaden visar att kvinnor hade av mäns lön. Den enskilt viktigaste förklaringen till löneskillnaden är att kvinnor och män arbetar inom olika yrken och att dessa yrken är förknippade med olika lönenivåer. Om man med hjälp av standardvägning tar hänsyn till skillnader i yrke, sektor, ålder, utbildning och arbetstid, blir löneskillnaden . Denna skillnad kallas ofta för oförklarad löneskillnad och kan bero på lönediskriminering eller andra orsaker som inte låter sig fångas i mätbara variabler. Diagrammet nedan visar att den oförklarade löneskillnaden varierar mellan olika sektorer (se diagram 5.10). För tjänstemän i den privata sektorn uppgår den oförklarade löneskillnaden mellan kvinnor och män igenomsnitt till , medan det knappt existerar någon löneskillnad i kommunsektorn. I båda dessa sektorer har utvecklingen stagnerat –2012. I övriga sektorer har löneskillnaden mellan kvinnor och män gradvis minskat. Totalt sett har löneskillnaden i hela ekonomin minskat –2012. 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 Diagram 5.10 Kvinnors lön i procent av mäns lön sektorsvis efter standardavvägning 2009-2012 Källa: och . En könssegregerad arbetsmarknad är en viktig orsak till löneskillnader mellan kvinnor och män. MI har jämfört och analyserat hur stor andel kvinnor respektive män som varit yrkesverksamma i de 355 vanligaste yrkena mellan åren 2005– 2011. Utvecklingen under dessa år indikerar att arbetsmarknaden totalt sett har blivit något mindre könsuppdelad. Därtill har andelen kvinnor i de mest mansdominerade yrkena ökat, som andelen kvinnor i de mest kvinnodominerade yrkena har minskat. () har inför och under avtalsrörelsen haft överläggningar med arbetsmarknadens parter för att uppmärksamma dem om de samhällsekonomiska förutsättningarna samt vikten av den konkurrensutsatta sektorns lönenormerande roll. Myndigheten har även anordnat 12 konferenser och seminarier med olika teman för medlare, ekonomer, statistiker, forskare, massmedia och representanter från myndigheter och affärsbankerna. Sammanlagt har ca 800 deltagare kommit till de olika aktiviteterna. MI har även medverkat i olika officiella arbets- och expertgrupper samt tagit emot besök från utländska delegationer. MI publicerade två rapporter . Myndighetens stora årsrapport och lönebildningen 2012 presenterades . presenterades även en särskild rapport med titeln den officiella lönestatistiken om löneskillnaden mellan kvinnor och män 2011?. presenterades motsvarande rapport . 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 På myndighetens hemsida har konjunkturlönestatistiken publicerats vid tio tillfällen . Därutöver har MI på uppdrag av regeringen byggt upp en informationsservice om rådande regler om arbetsrätt och kollektivavtal, vilken återfinns på hemsidan. har MI i samarbete med Sida deltagit i ett biståndsprojekt i . De båda svenska myndigheterna har träffat en tjänsteköpsöverenskommelse som löper t.o.m. där uppdraget i huvudsak består i att MI ska medverka vid utarbetandet av en effektivare tvistelösningsmodell i . MI ska redovisa uppdraget till . Avtalsrörelsen var omfattande med närmare 500 nytecknade avtal. Industriavtalen kom att utgöra en norm för de flesta andra avtal som tecknades . utsåg särskilda medlare i 23 avtalsförhandlingar mellan förbundsparter. I 19 förhandlingar lades varsel om stridsåtgärder och av dessa verkställdes sex. Sammantaget förlorades på grund av konflikter på arbetsmarknaden , där merparten kan härledas till en enskild konflikt i byggbranschen. till avtalsrörelsens omfattning var antalet medlingar, varsel om stridsåtgärder och förlorade arbetsdagar inte onormalt stort. Löneökningarna uppgick till för hela ekonomin , vilket är drygt en halv procentenhet högre än föregående år. I näringslivet steg arbetskraftskostnaderna vilket är mer än motsvarande ökningstal i euroområdet och . Att hade en högre löneökningstakt beror dels på de nya avtalen som trädde i kraft , dels på att löneökningstakten i många länder i samt har varit dämpad till följd av skuldkrisen och efterdyningarna av finanskrisen. I genomsnitt har reallönerna i ökat mellan 1996–2011 eller med över hela perioden. med låga nominella löneökningar och högre räntenivå sjönk reallönerna tillfälligt 2011. Eftersom löneökningstakten återigen steg 2012 som inflationen föll tillbaka, beräknas reallönerna ha ökat med 2012. Totalt sett är regeringens bedömning att den svenska lönebildningen har fungerat väl. uppgick kvinnornas löner i genomsnitt till av männens löner. Den enskilt viktigaste förklaringen till löneskillnaden är att kvinnor och män arbetar inom olika yrken och att dessa yrken är förknippade med olika lönenivåer. Med hänsyn till skillnader i t.ex. yrke, sektor och arbetstid var löneskillnaden . Totalt sett visar utvecklingen att löneskillnaden mellan kvinnor och män gradvis, men långsamt, har minskat i samtliga sektorer . Utvecklingen –2011 indikerar att arbetsmarknaden totalt sett har blivit något mindre könsuppdelad. Andelen kvinnor i de mest mansdominerade yrkena har ökat, som andelen kvinnor i de mest kvinnodominerade yrkena har minskat. Flertalet avtal som tecknades var ettåriga, vilket innebär att över 500 avtal löper ut . är således ännu mer omfattande än föregående år och berör ca 2,7 miljoner löntagare. har nya treåriga avtal tecknats inom bl.a. industrin, bygg- och transportsektorn, handeln och kommunerna. Avtalens värde följer industrins märke och har ett värde på till . har under avtalsrörelsen dock ifrågasatt industriavtalens värde som norm för hela den svenska arbetsmarknaden. De treåriga avtalen torde dock bidra till en stabilitet på arbetsmarknaden. Ett långsiktigt hållbart arbetsliv Regeringens främsta mål är att föra mot full sysselsättning och därigenom minska utanförskapet. Alla människor som kan och vill arbeta ska få möjlighet att göra det utifrån sina förutsättningar. Arbetsmiljön och övriga arbetsvillkor har stor betydelse för att göra detta möjligt. Arbetsmiljöarbetet ska förebygga ohälsa och olycksfall, men också bidra till att utveckla verksamheter och individer. Arbetsrätten ska skapa förutsättningar för ett arbetsliv som tillgodoser både arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet, trygghet och inflytande. Grunderna för arbetsrätten bör bestå. Arbetsvillkoren ska främja ett långsiktigt hållbart arbetsliv som gör det möjligt för så många som möjligt att träda in, utvecklas och kvarstå på arbetsmarknaden. Arbetsförhållandena ska vara sådana att de inte utestänger vissa grupper eller personer från arbete. Lönebildningen ska bidra till en väl fungerande samhällsekonomi och vara förenlig med en fortsatt hög sysselsättningsnivå, prisstabilitet och arbetsfred. Ett arbetsliv i förändring utgör en del av den globaliserade ekonomin med ett ökat internationellt beroende, vilket innebär utmaningar men också möjligheter. En stor utmaning ligger i att framgångsrikt och långsiktigt ta vara på all tillgänglig arbetskraft och att bryta utanförskapet för dem som står utanför arbetsmarknaden och arbetslivet. Arbetsförhållanden och arbetsvillkor har en stor betydelse för att kunna möta utvecklingen på ett bra sätt. Utformningen av det arbetsrättsliga regelverket och arbetsmiljöpolitiken spelar en viktig roll i det avseendet. Arbetsmiljöpolitiken har en viktig uppgift i att bidra till regeringens mål om att alla som kan arbeta ska få möjlighet att göra det utifrån sina egna förutsättningar. Insatser inom arbetsmiljöområdet ska förebygga ohälsa och olycksfall och i övrigt skapa en god arbetsmiljö. Därigenom kan förtida utträde från arbetslivet motverkas och möjligheterna till inträde ökas. En god arbetsmiljö med hänsyn till teknik, arbetsorganisation och arbetets innehåll, där utrymme ges för inflytande, ansvar, lärande i arbetet och kreativitet, kan också utveckla verksamheten och skapa förutsättningar för såväl trygghet som flexibilitet och fler personer i arbete. En viktig del i detta är att arbetsmiljöarbetet systematiskt integreras i verksamhetens planering, styrning och drift. Det är regeringens uppfattning att den goda arbetsplatsen inte bara innebär en arbetsmiljö som är fri från riskerna att skadas eller drabbas av sjukdom. Det ska även finnas möjligheter för de anställda att utvecklas. Det är i det lokala arbetet på arbetsplatserna i samverkan mellan 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 arbetsmarknadens parter som arbetsvillkoren närmare utformas. Arbetsmarknadens parter har också en viktig roll genom möjligheterna att komplettera lagstiftningen genom avtal. De har även betydelsefulla uppgifter när det gäller utbildning, informationsverksamhet, kunskapsbildning och kunskapsspridning. En god arbetsmiljö och ett bra arbetsmiljöarbete innebär ett arbetsliv där fler får möjlighet att träda in på arbetsmarknaden och där färre slås ut . Det är betydelsefullt för att kunna möta den demografiska utvecklingen och för att skapa förutsättningar för ett förlängt arbetskraftsdeltagande. Ett antal viktiga områden för insatser inom arbetsmiljöområdet för perioden –2015 anges i regeringens skrivelse En förnyad arbetsmiljöpolitik med en nationell handlingsplan –2015 (skr. 2009/10:248). Halvtidsavstämningen av handlingsplanen har visat att prioriteringarna i handlingsplanen fungerar väl. Handlingsplanen har också fungerat väl som styrinstrument. Regeringens bedömning är att handlingsplanen bör gälla under resterande period. Nya utmaningar och möjligheter inom arbetsmiljöområdet måste naturligtvis beaktas i det fortsatta arbetet. På arbetsmiljöområdet är lagstiftning det huvudsakliga medlet för att slå fast de grundläggande kraven på arbetsmiljön och arbetsmiljöarbetet. Det är angeläget att innebörd och sammanhang tydligt framgår för dem som reglerna riktar sig till. Med en ökad globalisering och större rörlighet mellan olika länder följer ökad invandring, liksom ökad utstationering av arbetskraft. Denna utveckling är i huvudsak positiv, men medför vissa risker för en selekterad arbetsmarknad med sämre arbetsförhållanden för en del av de utifrån kommande arbetstagarna. Arbetsmiljökraven måste upprätthållas på hela arbetsmarknaden. Tillsyn inom detta område är viktig för att skyddet för arbetstagarna ska upprätthållas och rättvis konkurrens på arbetsmarknaden ska kunna råda. En bristfällig arbetsmiljö får inte vara ett konkurrensmedel på marknaden, vare sig nationellt eller inom EU:s gemensamma marknad. Därför bör höga arbetsmiljökrav värnas i EU-samarbetet på arbetsmiljöområdet. 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 14 Områden för fortsatta insatser För att arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningens krav ska få ett bra genomslag i samhället och kunna genomdrivas så effektivt som möjligt, behöver lagstiftningen innehålla möjlighet till effektiva sanktioner när kraven inte följs. antog proposition om effektivare sanktioner för arbetsmiljö- och arbetstidsreglerna (prop. 2012/13:143) och ändringarna träder i kraft . För att säkerställa att reformen får önskad effekt föreslår regeringen därför en tillfällig förstärkning av verkets anslag. AV genomförde –2012 ett pilotprojekt för att utveckla och prova en tillsynsmetod genom s.k. screening (en genomgång av samtliga arbetsställen i en bransch genom inspektionsbesök) som har avrapporterats. Regeringens bedömning är att denna metod inte bör ersätta den form av tillsynsverksamhet som AV arbetar med. Däremot bör erfarenheterna och lärdomarna från projektet, där så är möjligt, tas tillvara i myndighetens verksamhet. utökade regeringen nuvarande kunskapsspridningsuppdrag, till att myndigheten inrättade en nationell funktion för kunskapsområdet arbetsmiljö och arbetsliv. Funktionen ska inte bedriva egen forskning utan vara en kunskapsförmedlande resurs och nyttiggöra arbetsmiljö- och arbetslivsforskning. Ökad kunskap om arbetsmiljö hos arbetsgivare är också viktig för att underlätta rehabiliteringsarbete och förkorta sjukfall. Regeringen föreslår att arbetet fortsätter med samma anslagsförstärkning som 2013. Centralt för regeringens mål att föra mot full sysselsättning och därigenom minska utanförskapet, är att underlätta tillskapandet av nya anställningar för grupper med svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden och skapa möjligheter att kvarstå i arbete. Målet för arbetsrätten är att skapa förutsättningar för ett arbetsliv som tillgodoser både arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet, trygghet och inflytande. Ett väl balanserat och förutsägbart arbetsrättsligt system är en viktig förutsättning för hållbar tillväxt och hög sysselsättning. arbetsrättsliga lagstiftningen ska utgöra en stabil grund för förhållandena på arbetsmarknaden.