prop · H00369 · 2013-02-13 00:00:00 — Spridning är vidare kriminaliserad när det gäller skildringar av barn i pornografiska bilder och skildringar av sexuellt våld eller tvång (barnpornografibrott respektive olaga våldsskildring). har bl.a. haft i uppdrag att överväga om det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL bör stärkas och vilka effekter detta i så fall skulle få för tryck- och yttrandefriheten. Övervägandena skulle ske mot bakgrund av att internet har ökat möjligheterna att ge känslig information stor spridning och att internetpubliceringar till stor del faller utanför de självsanerande etiska regler som finns på pressens område samt med hänsyn till utvecklingen av skyddet för privatlivet respektive yttrandefriheten enligt (dir. 2003:58, 2007:76, 2008:42, 2011:69 och 2011:105). Kommittén var oförhindrad att föreslå begränsningar i den nuvarande regleringen av friheten att sprida information både när det gäller grundlagsskyddade medier och när det gäller andra former för spridning. Som ovan redovisats har Lagrådet i sitt yttrande över regeringens förslag till en straffbestämmelse om kränkande fotografering i lagrådsremissen anfört att så som förslaget är utformat synes det på goda grunder kunna hävdas att det i praktiken avgörande för tillämpningsområdet kommer att vara vad som avbildas och inte själva förfaringssättet. Frågan aktualiseras då, menar , om inte bestämmelserna mer direkt borde ta sikte på bildernas innehåll. med den utgångspunkten enligt Lagrådets uppfattning mycket starka skäl för att behandla frågorna om olovlig upptagning och spridning av integritetskänsliga bilder i ett sammanhang. Lagrådet har förordat att förslagen samordnas med de förslag som kommittén kunde komma att lägga fram. har redovisat sitt uppdrag . Enligt kommittén ger bilden av förhållandena utanför det grundlagsskyddade området vid handen att det där förekommer integritetskränkningar i en inte obetydlig omfattning. Att dessa kränkningar inte alltid kan beivras utgör, enligt kommittén, ett problem och kan i många fall framstå som stötande. Mot den bakgrunden finns det enligt kommittén skäl för regeringen att överväga lagstiftning utanför det grundlagsskyddade området. Något förslag till hur en sådan bestämmelse skulle kunna utformas har emellertid inte lämnats av kommittén. Kommittén har vidare bedömt att det inte bör införas någon straffbestämmelse om integritetsskydd i TF eller YGL. 2012/13:69 översyn av yttrandefriheten, SOU 2012:55 del 1, s. 433 och 440). Denna slutsats har kommitténs ordförande reserverat sig mot och för egen del föreslagit en sådan straffbestämmelse, privatlivskränkning (7 kap. 1 § 16 förslaget till ny yttrandefrihetsgrundlag), som tar sikte på spridning av integritetskänsliga uppgifter (a. SOU del 1, s. 693 ff. och del 2, s. 447 ff.). Ordföranden har också föreslagit en motsvarande straffbestämmelse för det icke grundlagsskyddade området. Som anförts ovan tar regeringens förslag till en kriminalisering av kränkande fotografering inte sikte på bildinnehållet utan själva sättet för anskaffande av uppgifter. Sådan fotografering som föreslås kriminaliseras får tvärtom, som utvecklas nedan, anses innebära ett intrång i den enskildes personliga sfär helt oberoende av bildens innehåll. Regeringen anser mot den bakgrunden och med anledning av kommitténs bedömning att det saknas såväl anledning som förutsättningar för att nu samordna ett spridningsförbud och ett på innehållet inriktat bildupptagningsförbud. Lagrådet har uttryckt förståelse för att den av Lagrådet i yttrandet över förslagen i lagrådsremissen förordade samordningen inte sker i detta lagstiftningsärende, men har framhållit vikten av att en sådan lagstiftning övervägs. 5 Lagstiftning mot kränkande fotografering 5.1En ny straffbestämmelse mot kränkande fotografering i vissa fall Regeringens förslag: En ny straffbestämmelse införs i 4 kap. . Bestämmelsen ska omfatta den som olovligen med tekniskt hjälpmedel i hemlighet tar upp bild av någon som befinner sig inomhus i en bostad eller på en toalett, i ett omklädningsrum eller ett annat liknande utrymme. Straffet ska vara böter eller fängelse i högst . Brottet ska benämnas kränkande fotografering. Till ansvar ska det inte dömas om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarlig. Bestämmelsen ska inte gälla den som med tekniskt hjälpmedel tar upp bild av någon som ett led i en myndighets verksamhet. Promemorians förslag överensstämmer endast delvis med regeringens. I promemorian föreslås en annorlunda avgränsning av det straffbara området dels på så sätt att bestämmelsen också föreslås omfatta olovlig fotografering som sker på ett sätt som är påträngande, närgånget eller dolt, dvs. i vissa situationer oavsett var fotograferingen äger rum, dels genom ett s.k. kränkningsrekvisit. Vidare föreslås i promemorian att brottet ska benämnas olovlig fotografering samt att straffskalan ska vara böter eller fängelse i högst . Även i övrigt är lagtexten något annorlunda utformad. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, bl.a. ombudsmän (), , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , , Försvarsmakten, i , Myndigheten för radio och tv, Kommuner och Landsting, och Statens medieråd, har tillstyrkt eller har inte haft någon erinran mot Vidare har ett antal remissinstanser, t.ex. hovrätt, , , Säkerhetspolisen, Kriminalvården och Datainspektionen, tillstyrkt förslaget i huvudsak men förordat vissa förtydliganden eller förändringar i den föreslagna Ett antal remissinstanser, bl.a. , , , , Svenska (), (), centralorganisation (TCO), har avstyrkt förslaget, främst därför att det enligt deras mening kommer i konflikt med den grundlagsskyddade har ansett att det kan finnas skäl att avvakta med lagstiftning så att förslaget kan beredas gemensamt med ett förslag som kommittén kan komma att lägga fram. olovlighet, har bl.a. , vid , och pekat på svårigheter i fråga om att bedöma och bevisa om ett s.k. tyst samtycke har funnits. Vad gäller kravet att fotograferingen har skett på ett sätt som varit ägnat att kränka, i vissa fall allvarligt kränka, den enskildes personliga integritet, i vissa fall som privatperson, har och Juridiska fakultetsnämnden vid anfört att det bör övervägas om straffansvaret genomgående bör begränsas till allvarliga kränkningar av den personliga integriteten. Vidare har en del remissinstanser, bl.a. universitet, , BLF och SFF, pekat på svårigheter när det gäller att bestämma kränkningsrekvisitets innebörd, såväl vari en typisk kränkning består som skillnaden mellan en kränkning och en allvarlig Beträffande det s.k. platsrekvisitet, dvs. vissa platser (bostad samt toalett, omklädningsrum och annat liknande utrymme), har Justitiekanslern bl.a. anfört följande. platser jämförbara med dem som räknas upp i promemorian, t.ex. vistelse på ett sjukhus. Det kan därför ifrågasättas om gränsdragningen är så klar som bör krävas vid strafflagstiftning och om inte de fall då integritetsskyddet ska gälla avgränsas bättre med ett rekvisit som anknyter till situation och omständigheter och inte till plats. ordningen riskerar att skapa osakliga skillnader mellan fall som måste anses lika straffvärda. universitet och SFF har påtalat att det kan vara svårt att bestämma vad som omfattas av annat liknande utrymme samt att det kan uppkomma gränsdragningsproblem i fråga om innebörden av att befinna sig i en Beträffande det s.k. situationsrekvisitet, dvs. vissa situationer oavsett plats, har bl.a. och efterlyst vägledning i fråga om vad som och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har påtalat att påträngande och närgånget är synonymer. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har anfört att det vore mer ändamålsenligt att använda ordet störande i stället för påträngande för att förhindra eventuella misstolkningar. har vidare bl.a. anfört att dessa rekvisit inte närmare definieras i lagstiftningen och att detta kan förutsättas medföra avsevärda tillämpningsproblem samt brister i förutsebarhet vilket innebär problem från ett legalitetsperspektiv. En lösning skulle kunna vara att bestämmelsen avgränsas till att avse vissa väl definierade situationer, så att den t.ex. träffar olovlig fotografering av någons könsorgan eller annan del av kroppen som den avfotograferade normalt skyler när han eller hon vistas bland andra. och vid har ansett att det är oklart om s.k. paparazzijournalistik omfattas av förslaget. har föreslagit att eller sker systematiskt införs i bestämmelsen. De flesta remissinstanser som har uttalat sig om undantaget för försvarlig fotografering har ansett att ett sådant undantag är nödvändigt. Några har dock efterlyst preciseringar och förtydliganden. , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, , vid , , , TV4 och SFF har pekat på att det är vagt utformat och därmed kan bli svårtillämpbart samt att tillämpningsområdet närmare bör belysas. och har anfört att förslaget inte kan anses acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt. vid har bl.a. anfört följande. Den föreslagna ordningen innebär att kriterierna för försvarlighetsbedömningen blir helt avgörande för om och när fotografering i samband med t.ex. nyhetsförmedling och annan undersökande verksamhet är straffbar eller inte. Det faktum att andra straffrättsliga bestämmelser innehåller försvarlighetsrekvisit ger ingen vägledning för var gränserna går i de nu aktuella fallen. En hänvisning till en helhetsbedömning är vidare alltför intetsägande. Hovrätten över och , Förvaltningsrätten i , SFF, KRO och KIF har pekat på problem när det gäller kränkande fotografering som låter sig försvaras av konstnärliga hänsyn. Hovrätten har ifrågasatt att kränkande fotografering ska kunna anses försvarlig när den skett i konstnärligt syfte eller i undervisning. och har bl.a. påtalat att varken yrkesfotograf eller journalist är någon skyddad titel, att fotograferingsrätten bygger på den grundlagsenliga yttrande- och informationsfriheten och tillkommer alla enskilda individer samt att det är oklart om det föreslagna undantaget medför skydd för amatörfotografer. BLF har uttalat sig om undantaget för fotografering som ett led i en myndighets verksamhet och anfört att det inte är lyckat att myndigheter ska undgå straffansvar genom en undantagsbestämmelse, då även detta undantag tycks bygga på subjektivt godtycke samt öppna för framtida ändringar av praxis till ytterligare nackdel för fotograferande yrkesmän. När det gäller den föreslagna straffskalan har anfört bl.a. att olovlig fotografering har ett mycket nära samband med olovlig avlyssning, att olika straffskalor för de båda brotten kan medföra tillämpningssvårigheter och utgöra en brist vad gäller förutsebarhet samt att straffskalan därför i stället bör motsvara den som gäller för brottet olovlig avlyssning, dvs. böter eller fängelse i högst . Hovrätten över och och Konstnärliga och Litterära yrkesutövares () pekat på att rubriceringen olovlig fotografering inte rätt förefaller sammanfatta vad lagförslaget avser att kriminalisera. De har därför i stället förespråkat rubriceringen kränkande fotografering. Skälen för regeringens förslag En straffbestämmelse ska omfatta fotografering eller annan En kriminalisering av kränkande fotografering i vissa fall bör enligt regeringens mening vara teknikneutral, dvs. som filmning och annan bildupptagning, oavsett vilken teknik som Bestämmelsen bör därför, som föreslagits i promemorian, utformas så att den omfattar fotografering eller annan upptagning av bild med tekniskt hjälpmedel. I promemorian har föreslagits att det i straffbestämmelsen uttryckligen anges att den omfattar den som Eftersom detta begrepp innefattas bildupptagning anser regeringen att det är tillräckligt att avgränsa straffbestämmelsens tillämpningsområde till bildupptagning med tekniskt Med detta begrepp avses upptagning av både stillbilder, som fotografier, och rörliga bilder, t.ex. filmer och videogram. betydelse om bildupptagningen sker med analog eller digital teknik. Regeringen anser att rekvisitet väl beskriver vad som omfattas av begreppet, dvs. all bildupptagning, oavsett teknik. I och omfattar, som angetts ovan (avsnitt 4.2) motsvarande straffbestämmelse även oberättigad iakttagelse respektive olovlig observation med hjälp av kikare. Frågan om ett straffrättsligt skydd mot sådan iakttagelse berörs inte närmare vare sig av eller i promemorian. konstateras att även om en iakttagelse med hjälp av kikare kan utgöra ett intrång i annans fredade personliga sfär och därmed en kränkning av den personliga integriteten är fotografering en mer klandervärd handling eftersom den innefattar anskaffning av privat information som kan betraktas av fotografen samt spridas till andra. enligt regeringens mening för att låta bestämmelsen omfatta även olovlig iakttagelse med hjälp av kikare. Den som fotograferar är gärningsman. Även andra personer som medverkar till fotograferingen ska kunna träffas av straffansvar enligt medverkansbestämmelserna (23 kap. 4 § ). Fotograferingen ska avse en annan levande människa. straffbeläggs är själva fotograferandet. Något krav på att den fotograferade kan identifieras uppställs inte. En annan sak är att det i praktiken ofta torde krävas för att kunna bevisa ett brott. Fotograferingen måste ske olovligen En grundläggande förutsättning för att fotografering i vissa fall bör vara straffbar är, som anförts i promemorian, att den sker olovligen. innebär att fotografering som sker med samtycke inte 2012/13:69 kriminaliseringen. På motsvarande sätt förhåller det sig med fotografering som sker med stöd av bestämmelser i författning som uttryckligen tillåter fotografering utan den fotograferades samtycke. Inte heller sådan fotografering omfattas alltså av den föreslagna bestämmelsen. Samtycke lämnas av den som är behörig att förfoga över intresset av att värna den enskilde mot fotografering. är detta den person som är tänkt att fotograferas. har pekat på frågan om vem som är behörig att lämna samtycke för ett barns räkning. Frågor om verkan av samtycke från personer som saknar full rättshandlingsförmåga, t.ex. barn, och från deras företrädare är inte speciella för kränkande fotografering utan får bedömas i enlighet med vad som i allmänhet gäller. Samtycket måste vidare vara frivilligt och ges med full insikt om de förhållanden under vilka fotograferingen sker. Det räcker med ett tyst samtycke för att en fotografering ska falla utanför det straffbara området. vid och har anfört att det kan vara svårt att bedöma och bevisa om s.k. tyst samtycke har förelegat. Enligt regeringens mening är denna farhåga överdriven. Ett tyst samtycke behöver inte manifesteras på något sätt, men om saken kommer under rättslig prövning och saken förnekas, får dock krävas något som tyder på att samtycke förelegat. Bestämmelser som i vissa fall uttryckligen tillåter fotografering utan den fotograferades samtycke finns t.ex. i lagen om allmän kameraövervakning. Fotografering som sker i enlighet med dessa bestämmelser sker alltså inte olovligen. I sammanhanget kan nämnas att kameraövervakningsutredning i betänkandet En ny kameraövervakningslag (SOU 2009:87) har föreslagit att kameraövervakning som en fysisk person utför som ett led i en verksamhet av rent privat natur ska undantas från den lag som reglerar allmän kameraövervakning. Enligt utredningen bör sådan kameraövervakning regleras i annan särskild ordning, t.ex. genom ett straffrättsligt skydd mot olovlig fotografering i . Betänkandet har remitterats och bereds nu vidare inom . För att kriminaliseringen inte ska omfatta fotografering som sker med samtycke eller med uttryckligt författningsstöd föreslår alltså regeringen att det för straffansvar ska uppställas ett krav på att fotograferingen sker olovligen. Straffansvaret ska endast omfatta fotografering på vissa platser För att en kriminalisering ska kunna avgränsas till sådan integritetskränkande fotografering som inte ska behöva tålas är det enligt regeringens uppfattning nödvändigt att begränsa straffansvaret till fall där behovet av rättsskydd är särskilt stort. Ett sätt att åstadkomma en sådan avgränsning av det straffvärda området är, såsom bl.a. föreslagits i promemorian, att begränsa det till fotografering som sker under vissa förhållanden eller i vissa angivna situationer. I promemorian har föreslagits att bestämmelsen om olovlig fotografering ska omfatta fotografering som sker på ett sätt som är påträngande, närgånget eller dolt. En omständighet som ger stöd för en sådan avfattning är enligt regeringen att den enskildes personliga integritet kan kränkas oavsett vilken plats han eller hon befinner sig på. Som anförts ovan har den tekniska utvecklingen inneburit helt nya möjligheter att med olika typer av hjälpmedel fotografera på snart sagt vilken plats som helst, när som helst och under vilka förhållanden som helst. Det talar, i likhet med vad Justitiekanslern har förespråkat, för att bestämmelsen bör avgränsas till fotografering som sker under vissa omständigheter eller på ett visst sätt. Rätten att bli lämnad i fred är emellertid inte absolut. Den begränsas bl.a. av omgivningens krav och vad som är praktiskt möjligt. Integritetsintresset måste vägas mot andra berättigade intressen, däribland skyddet av andras fri- och rättigheter. Även om ett intrång kan ske i den enskildes personliga integritet vid fotografering oavsett vilken plats denne befinner sig på måste enskilda normalt räkna med att kunna bli fotograferade när de rör sig ute bland andra människor där vem som helst kan iaktta dem. Här väger dessutom intresset av att exempelvis massmedierna får tillgång till information tungt. Det finns också andra invändningar som kan resas mot ett sådant förslag. När det gäller dold fotografering, varmed enligt promemorian avses att fotograferingen sker på ett maskerat sätt, får det anses vara en nackdel att öppen fotografering som är dold för den fotograferade, t.ex. för att den fotograferade sover, möjligen inte omfattas. Med närgånget avses enligt promemorian att fotograferingen innebär en ingående skildring. Några remissinstanser, bl.a. , har framfört kritik mot nämnda rekvisit, dels då det är synonymt med påträngande, dels då det är oklart hur förslaget i denna del förhåller sig till den grundlagsskyddade anskaffarfriheten. En bestämmelse som, under vissa omständigheter, förbjuder fotografering som innebär en ingående skildring skulle kunna innebära ett förbud mot att ta bilder med ett visst innehåll. Enligt regeringens mening kan det därför, som anfört, ifrågasättas om ett förbud mot närgången fotografering i den bemärkelsen är förenlig med anskaffarfriheten i TF och YGL. Ett annat sätt att åstadkomma en lämplig avgränsning av sådan integritetskränkande fotografering som inte ska behöva tålas är att begränsa tillämpningsområdet till fotografering på vissa platser. Ett sådant s.k. platsrekvisit kan utformas på olika sätt. har föreslagit en mer generellt utformad avgränsning till platser dit allmänheten inte har insyn. Skyddet föreslås av kommittén omfatta personer som befinner sig på platser där det inte är meningen att vem som helst ska kunna se vad som händer på platsen. Om det i rent fysisk mening är möjligt för allmänheten att se vad som händer borde inte vara avgörande. Som några remissinstanser, t.ex. vid , har anfört i anslutning till förslag förefaller dock en sådan avgränsning sträcka kriminaliseringen för långt. Något behov av en så långtgående kriminalisering har, som JO också har påtalat, inte påvisats. Till det kommer att en sådan generell avgränsning riskerar att bli godtycklig och ge upphov till tillämpningssvårigheter. Avgränsningen måste därför få en snävare och tydligare utformning än den som föreslagits av kommittén. Regeringen anser mot denna bakgrund, i likhet med vad som föreslås promemorian, att det för straffansvar ska krävas att fotograferingen sker på vissa angivna platser som tillhör den enskildes privata miljö eller som annars är avsedda för särskilt privata förhållanden. En sådan lösning är visserligen inte heller invändningsfri. uteslutas, som bl.a. , Justitiekanslern, vid och har påtalat, att en sådan avgränsning riskerar att ge upphov till tillämpningsproblem. menat att det finns flera platser som är jämförbara med dem som räknas upp i promemorian. Den nu föreslagna ordningen riskerar, enligt Justitiekanslern, att skapa osakliga skillnader mellan fall som måste anses lika straffvärda. Dessa farhågor bör emellertid inte överdrivas. straffbestämmelse som avgränsar tillämpningsområdet till vissa platser måste, enligt regeringens uppfattning, bl.a. på grund av kravet på förutsebarhet få en snäv och tydlig avgränsning. oundvikligen att det kan finnas i och för sig skyddsvärda platser som inte omfattas av regleringen. En reglering som tar sikte på olovlig fotografering på vissa angivna platser överensstämmer också med vad som gäller i både och . Övervägande skäl talar därför för att det straffbara området, såsom i denna del föreslagits i promemorian, ska begränsas till fotografering av någon som befinner sig på vissa närmare angivna, avgränsade platser. Regeringen anser, i enlighet med vad som föreslås i promemorian, att den enskilde normalt bör ha rätt att göra anspråk på att få vara i fred och slippa bli fotograferad när han eller hon befinner sig inomhus i den egna Den som befinner sig där bör inte bara vara skyddad mot sådana intrång som avses i straffbestämmelsen om hemfridsbrott (4 kap. 6 § första stycket ) utan även mot sådana gärningar som innefattar kränkande fotografering. Kriminaliseringen bör därför ta sin utgångspunkt i hemfridsskyddet i 4 kap. 6 § första stycket . Såväl den finska regleringen om olovlig observation som den danska regleringen har på motsvarande sätt knutits till hemfridsskyddad plats. Hemfridsskyddet omfattar bostad, vare sig det är rum, hus, gård eller Med bostad avses både en lokal eller annan plats där en person bor stadigvarande för , och en tillfällig bostad, t.ex. ett hotellrum, en båthytt eller ett tält. Det skulle kunna göras gällande att en kriminalisering inte bör omfatta fall då en person medvetet exponerar sig och håller sig fullt synlig i t.ex. Enligt regeringens mening innebär emellertid olovlig fotografering av en person som befinner sig inne i en bostad ett sådant intrång i den personliga integriteten som bör vara straffsanktionerat, oavsett var den enskilde befinner sig i bostaden. I bostaden bör nämligen var och en kunna räkna med att ha en fredad sfär. fotografering i bostaden som skulle vara beroende av om vederbörande t.ex. befinner sig nära ett fönster eller längre in i ett rum, skulle medföra gränsdragningsproblem, bli oförutsebart och riskera att bli bristfälligt. Det skydd som kriminaliseringen innebär bör därför, som huvudregel, gälla bostad, oavsett var man vistas i den. Vidare bör straffansvaret gälla oavsett om fotograferingen sker inne i eller in i bostaden. befinner sig inomhus i någon annans bostad bör på motsvarande sätt omfattas av straffskyddet. En avgränsning av kriminaliseringen till enbart den egna bostaden skulle leda till svårmotiverade skillnader i integritetsskyddet och också bli godtycklig. Det område som skyddas enligt straffbestämmelsen om hemfridsbrott omfattar, som nämnts ovan, även gård, vilket innefattar bl.a. trädgård och gårdsplan. Den som befinner sig på en plats där han eller hon mer allmänt kan vara föremål för andras uppmärksamhet kan emellertid inte göra gällande samma anspråk på rättsordningens skydd som när han eller hon dragit sig undan för avskildhet. Vistas man t.ex. ute i en trädgård får man i allmänhet räkna med att andra iakttar en och också tåla att man blir fotograferad. En kriminalisering som, utöver bostad inomhus, generellt omfattar trädgård eller annan plats som omfattas av hemfridsskyddet skulle alltså bli alltför långtgående. Således ska kriminaliseringen omfatta bostad inomhus, oavsett vems bostaden är. Toaletter, omklädningsrum och liknande utrymmen, t.ex. provhytter, duschrum och bastu är, såsom framhållits av och