prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — Även brott som i utlandet har begåtts av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finns här, eller av annan utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse omfattas (2 § första stycket 2 och 3). Vissa begränsningar uppställs dock i denna s.k. extraterritoriella behörighet. En sådan begränsning innebär att gärningen inte ska vara fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten (2 § andra stycket). Det ska alltså föreligga dubbel straffbarhet. Som yttersta skäl för kravet på dubbel straffbarhet åberopas traditio- nellt den folkrättsliga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägenheter. Det brukar också ifrågasättas om det inte strider mot den straffrättsliga legalitetsprincipen att bestraffa en gärning som är straffri enligt lagen på gärningsorten. Från kravet på dubbel straffbarhet har det i svensk rätt gjorts undantag såvitt gäller vissa utomlands begångna sexualbrott mot barn. De brott som avses är våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, grovt sexuellt ut- nyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, koppleri och grovt koppleri och försök till sådana brott (prop. 2004/05:45, bet. 2004/05:JuU16, rskr. 2004/05:164). Genom ändringar av bestämmelsen som trädde i kraft undantas numera även människohandel enligt 4 kap. 1 a § eller försök till sådant brott (prop. 2009/10:152, bet. 2009/10:JuU33, rskr. 2009/10:273) samt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § första stycket 1 och femte stycket eller försök till sådana brott (prop. 2009/10:70, bet. 2009/10:KU34, rskr. 2009/10:274). Dessa gärningar kan alltså bestraffas i även om de var fria från ansvar i det land där de begicks (2 § fjärde stycket). För dessa brott har undantag också gjorts från den annars gällande begränsningen att domstolen inte får döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten (2 § tredje stycket). Sexuella övergrepp mot barn som begås utomlands vid den s.k. barn- sexturismen utgör allvarliga kränkningar av barns grundläggande rättig- heter och mänskliga värdighet. Även om de övergrepp som begås är straffria enligt lagen på gärningsorten kan de, som framgått ovan, numera ofta bestraffas i . Av de brott som omfattas av konventionens åtaganden i denna del är det endast utnyttjande av barn för sexuell pose- ring, brott av normalgraden, och köp av sexuell handling av barn som inte omfattas av undantaget från kravet på dubbel straffbarhet. För att uppfylla konventionens krav krävs därför att undantag från kravet på dubbel straffbarhet görs även för dessa brott. Lagrådet har i detta avseende anfört att förslaget sträcker sig klart ut- över vad som krävs enligt konventionen. Enligt Lagrådet tar regleringen i konventionen vad gäller brott som regleras i förevarande paragraf endast sikte på sådana som avses i första stycket 1 (brott av svenska medborgare och utlänningar med hemvist i ). Enligt lagförslaget omfattas em- 2012/13:111 ellertid också sådana brott som avses i första stycket 2 och 3 (bl.a. brott av utlänning som finns här i riket). Enligt Lagrådet kan det visserligen diskuteras vilken praktisk betydelse en sådan överdrivet långtgående domsrättsregel har. Att motsvarande långtgående domsrättsregel finns och att regleringen torde sakna praktisk betydelse på grund av kravet på åtalsförordnande i 2 kap. 5 § kan enligt Lag- rådet knappast heller anses vara goda skäl för den föreslagna ändringen. Lagrådet har emellertid uttryckt viss förståelse för förslagets utformning med hänsyn till att en ändamålsenlig reglering enligt Lagrådets bedöm- ning är svår att infoga i 2 kap. i dess nuvarande utformning. Det är i och för sig riktigt som Lagrådet framhåller att kravet enligt konventionen endast tar sikte på sådana brott enligt konventionen som har begåtts av svensk medborgare. Enligt regeringens uppfattning bör emellertid förslaget anpassas efter den redan gällande lagstiftningens struktur och innehåll på området. Därmed kommer tillämpningsområdet för undantaget för de nya brotten att stämma överens med vad som gäller för övriga sexualbrott mot barn som undantagits från kravet på dubbel straffbarhet. En sådan förändring framstår också som både rimlig och godtagbar. Majoriteten av remissinstanserna har också tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Således bör undantag från kravet på dubbel straffbarhet införas i 2 § fjärde stycket även för utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, och köp av sexuell handling av barn samt försök till dessa brott. Inte heller bör man på grund av dess nära samband med kravet på dubbel straffbarhet vid dessa brott tillämpa den begränsning av svensk domsrätt som följer av 2 § tredje stycket (se ovan). Svensk domstol som utövar extraterritoriell behörighet föreslås således få döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Vissa remissinstanser, bl.a. ECPAT och Kvinnofronten, anser att kravet på dubbel straffbarhet bör tas bort även för brotten sexuellt ofredande (6 kap. 10 § BrB) och kontakt med barn i sexuellt syfte (6 kap. 10 a § BrB). Konventionen uppställer dock inte något sådant krav och frågan har således inte behandlats av utredningen. Det saknas därför förutsätt- ningar för att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga sådana lagändringar. 8.4.2Den särskilda preskriptionsbestämmelsen för sexualbrott mot barn utvidgas Regeringens förslag: Bestämmelsen i 35 kap. 4 § ändras på så sätt att preskriptionstiden för utnyttjande av barn för sexuell posering börjar löpa först från den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . Detsamma ska gälla försök till sådant brott. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser dock utifrån ett brottsoffer- och barnperspektiv att syftet med en förlängd preskriptionstid gäller samtliga sexualbrott mot barn. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 8.2.7 krävs, för att ska kunna tillträda konventionen, en lagändring i syfte att förlänga preskriptionstiden för normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering (6 kap. 8 § första och andra stycket BrB). De allmänna bestämmelserna om preskription finns i 35 kap. brotts- balken. Preskriptionstiden är bestämd till ett visst antal år beroende på det straff som högst kan följa på brottet (1 §). Preskriptionstiden löper enligt huvudregeln från den dag då brottet begicks. Preskriptionstiden ska dock beräknas på särskilt sätt för vissa angivna brott. Enligt 35 kap. 4 § andra stycket börjar preskriptionstiden för vissa sexualbrott mot barn löpa först när barnet fyllt eller skulle ha fyllt . De sexualbrott som omfattas av bestämmelsen är brott enligt 6 kap. 16 §§, 8 § tredje stycket, 12 § eller för- sök till sådana brott, dvs. våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, koppleri och grovt koppleri. En särbehandling av sexualbrott mot barn i preskriptionshänseende har starka skäl för sig. Sexualbrott mot barn intar en särställning i det att de i många fall inte ger några synliga skador. De sexuella övergreppen är sällan förenade med något nämnvärt fysiskt våld, eftersom den som be- går gärningen ofta befinner sig i en överlägsen position och därför inte behöver tillgripa något våld för att driva igenom sin vilja. Skadorna lig- ger i stället regelmässigt på det psykiska planet och kan vara både svåra och livslånga. Ett barn som utsätts för sexuella övergrepp förmår ofta av olika skäl inte berätta om vad det varit utsatt för förrän det kommer upp i de övre tonåren. Det är först då som barnet nått sådan självständighet och mognad att det kan berätta vad det varit med om. Sexuella övergrepp mot barn upptäcks därför i många fall inte förrän förflutit. Det straff- rättsliga sanktionssystemet har en central roll för att bekämpa sexuella övergrepp. Höga krav måste därför ställas på att regelsystemet är utfor- mat så att det medger en effektiv lagföring (prop. 1994/95:2 och prop. 2004/05:45). Av de brott som anges i artikel 33 i konventionen är det enligt svensk rätt endast utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normal- graden, som inte omfattas av regleringen i 35 kap. 4 § andra stycket . För att uppfylla konventionens krav i denna del krävs därför att bestämmelsen utvidgas till att omfatta även utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden. En sådan förändring framstår också utifrån svenska förhållanden som både rimlig och godtagbar. Majoriteten av remissinstanserna har också tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Mot denna bakgrund finns därför skäl för att också normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering (6 kap. 8 § första och andra stycket BrB) och försök till sådant brott ska omfattas av den särskilda preskriptionsbestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket , vilket innebär att preskriptionstiden även 2012/13:111 för dessa brott börjar löpa först den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . anser att den förlängda preskriptionstiden bör avse samtliga sexualbrott mot barn. Konventionen uppställer dock inte något sådant krav och frågan har således inte behandlats av utredningen. Det saknas därför förutsättningar för att inom ramen för detta lagstiftningsär- ende överväga sådana lagändringar. Frågan om förlängd preskriptionstid för sexualbrott mot barn är emellertid också aktuell i promemorian Ge- nomförande av EU:s direktiv om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi (Ds 2012:45). I promemorian föreslås bl.a. att tillämpningsområdet för preskriptionsbe- stämmelsen ska utvidgas till att avse även brotten köp av sexuell hand- ling av barn och sexuellt ofredande. Promemorian har remitterats och bereds inom . Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Den nya preskriptionsbestämmelsen ska gälla även för brott som vid lagens ikraftträdande ännu inte har preskriberats. Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte i övrigt. Utredningens förslag och bedömning: Utredningen föreslår att lag- ändringarna ska träda i kraft . Utredningen anser inte att det krävs några särskilda övergångsbestämmelser. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser lämnar förslaget och be- dömningen utan erinran. anser dock att förslaget om förlängd preskriptionstid för brottet utnyttjande av barn för sexuell pose- ring (6 kap. 8 § BrB) ska gälla även för redan begångna men inte preskri- berade brott. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Såvitt gäller behovet av övergångsbestämmelser gör regeringen föl- jande bedömning. Legalitetsprincipen och det förbud mot retroaktiv strafflagstiftning som följer därav kommer till uttryck i bl.a. 1 kap. 1 § , 5 § brotts- balkens promulgationslag, 2 kap. 10 § regeringsformen och artikel 7 i . Bestämmelserna tar emellertid sikte på straff och utgör därför i och för sig inget hinder mot att nya bestämmelser om pre- skription görs tillämpliga på brott som begåtts före ikraftträdandet, under förutsättning att brottet inte redan preskriberats enligt äldre bestäm- melser. Skälet till detta är att en ändring av preskriptionstiden för ett brott inte påverkar straffet som sådant, utan endast möjligheten att döma ut Trots detta är det en etablerad grundsats att en lagändring som medför Prop. 2012/13:111 att preskriptionstiden för ett visst brott blir förlängd inte ska tillämpas på brott som begåtts före ikraftträdandet. Denna princip, som kommer till uttryck i 12 § promulgationslag, är emellertid inte undan- tagslös. Det måste emellertid finnas goda skäl för att frångå huvudregeln. Undantag har tidigare gjorts t.ex. i fråga om förlängning av preskrip- tionstiden vid vissa sexualbrott mot barn och barnpornografibrott (prop. 2004/05:45 s. 131 och 2009/10:70 s. 39 f.). Samma skäl som i dessa fall talade för en förlängning av preskriptionstiden talade också för att änd- ringen skulle ges retroaktiv verkan. Regeringen ser inga skäl att i det nu aktuella fallet avvika från den bedömning som gjorts i de tidigare lag- stiftningsärendena. I likhet med anser därför rege- ringen att det av en övergångsbestämmelse bör framgå att preskriptions- tiden förlängs även för brott som har begåtts före ikraftträdandet om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. Några andra särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. 10 Kostnader och andra konsekvenser Förslagen innebär att det kriminaliserade området utvidgas i viss mån och att vissa gärningar hänförs till andra brottsrubriceringar än vad som är fallet enligt nuvarande reglering. Vidare höjs straffminimum för ett brott. Preskriptionstiden förlängs och kravet på dubbel straffbarhet slopas när det gäller vissa brott mot barn. Det är rimligt att anta att förslagen kommer att leda till fler brottsanmälningar och lagföring av fler fall och således en viss om än begränsad måltillströmning. Förslagen kan dock inte anses medföra annat än en marginell ökning av arbetsbelastningen för polis, åklagare och domstolar. Däremot kommer sannolikt de straff som utdöms med stöd av lagstiftningen i vissa fall bli längre än vad som varit fallet, vilket kan medföra en viss ökning av kostnaderna för Kriminalvården. Regeringen har beräknat anslagen budget- proposition bl.a. mot bakgrund av detta. Ändringarna i sexualbrottslagstiftningen syftar till att ytterligare skärpa lagstiftningen och förstärka skyddet för den sexuella integriteten och den sexuella självbestämmanderätten. En stor del av de som drabbas av sexualbrott är kvinnor, och de som utsätter dem för brotten är ofta män. Ett stärkt straffrättsligt skydd bör därmed kunna bidra till att öka jäm- ställdheten mellan män och kvinnor. 2012/13:111 11 Förslaget till lag om ändring i 2 kap. Om tillämpligheten av svensk lag 2 § För brott som begåtts utom riket döms efter svensk lag och vid svensk dom- stol, om brottet begåtts 1.av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , 2.av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk med- borgare eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finns här, eller 3.av annan utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse . Första stycket gäller inte, om gärningen är fri från ansvar enligt lagen på gär- ningsorten eller om den begåtts inom område som inte tillhör någon stat och enligt svensk lag svårare straff än böter inte kan följa på gärningen. I fall som avses i denna paragraf får inte dömas till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gär- ningsorten. De inskränkningar av svensk domsrätt som anges i andra och tredje styckena gäller inte för brott som avses i 6 kap. 16, 8, 9 och 12 §§ eller försök till sådana brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Inte heller gäller inskränkningarna för brott som avses i 4 kap. 1 a § eller 16 kap. 10 a § första stycket 1 och femte stycket eller försök till sådana brott. Paragrafen innehåller vissa regler om svensk domstols behörighet att döma över brott som har begåtts utomlands. Fjärde stycket har ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 8.4.1. Ändringen innebär att även utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, och köp av sexuell handling av barn samt försök till sådana brott undantas från de inskränkningar av svensk domsrätt som följer av kravet i andra stycket på dubbel straffbarhet och föreskriften i tredje stycket om påföljdsval och straffmätning. De undantagna brotten kan därmed bestraffas i även om de skulle vara fria från ansvar enligt lagen i det land där de begicks. Likaså är svensk domstol oför- hindrad att för dessa brott döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gär- ningsorten. 6 kap. Om sexualbrott 1 § Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brotts- lig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som med en person genomför ett samlag eller en sexuell handling som enligt första stycket är jämförlig med samlag genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslöshet, sömn, allvarlig rädsla, berus- ning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i en särskilt utsatt situation. Är ett brott som avses i första eller andra stycket med hänsyn till omständighet- erna vid brottet att anse som mindre grovt, döms för våldtäkt till fängelse i högst . Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas, om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Paragrafen straffbelägger våldtäkt. Paragrafens första och andra stycke har ändrats, medan tredje stycket är oförändrat. Fjärde stycket har ändrats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Paragrafens första stycke har ändrats i ett avseende. Ändringen innebär att uttrycket kränkningens art och omständigheterna i övrigt har ersatts med kränkningens allvar. Syftet med ändringen är att ytterligare mar- kera kränkningens betydelse vid avgränsningen av vilka andra sexuella handlingar än samlag som bör omfattas av våldtäktsbestämmelsen. Enligt bestämmelsen ska den sexuella handlingen ha bestått i samlag eller annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. Det innebär att förutom samlag ska bestämmelsen omfatta även sådana sexuella handlingar som innebär en lika allvarlig kränkning som den som kan uppkomma vid ett påtvingat samlag. Med begreppet kränkningens allvar blir det mer tydligt att det centrala vid avgränsningen av våldtäktsbestämmelsen är kränkningen genom den sexuella handlingen och inte sexualhandlingens tekniska karaktär. I likhet med tidigare är det en objektiv bedömning som ska göras av om handlingen i varje enskilt fall typiskt sett innebär en sådan lika allvarlig kränkning som den som kan uppkomma vid ett påtvingat sam- lag. Vid bedömningen av graden av kränkning är det inte hela gärningen, med de medel som gärningsmannen har använt för att genomföra den, som ska bedömas utan enbart omständigheterna kring den sexuella hand- lingen. Exempel på omständigheter kring den sexuella handlingen som kan påverka bedömningen av kränkningen är den sexuella handlingens varaktighet, om den varit förenad med smärta, sår eller annan kropps- skada samt om den i övrigt innehållit förödmjukande eller förnedrande inslag. Även andra omständigheter kan finnas som i ett enskilt fall får be- tydelse för den samlade bedömningen av kränkningen genom den sexuella handlingen. Vid avgränsningen ska dock alltjämt beaktas att våldtäktsbestämmelsen ska vara reserverad för de mest allvarliga sexuella kränkningarna. Som exempel på sexuella handlingar förutom samlag som omfattas av bestämmelsen kan nämnas bl.a. orala och anala samlag samt att föra in föremål, fingrar eller en knytnäve i en kvinnas underliv. Även att föra in t.ex. föremål eller fingrar i anus på en person omfattas (prop. 2004/05:45 s. 136). Vad gäller orala samlag omfattar bestämmelsen sådana oavsett om det är fråga om ett heterosexuellt eller homosexuellt övergrepp (prop. 1983/84:105 s. 17 och prop. 2004/05:45 s. 46). Även ett oralt övergrepp innebärande att en gärningsman med sin tunga berör en kvinnas underliv 2012/13:111 kan ur kränkningshänseende vara att anse som lika allvarligt som ett påtvingat samlag oavsett om handlandet innefattar penetration eller inte. Vad däremot gäller sådana sexuella handlingar som att gärningsmannen onanerar på offret eller förmår offret att onanera åt gärningsmannen bör dessa ur kränkningshänseende även fortsättningsvis i de flesta fall inte anses som jämförliga med samlag (prop. 2004/05:45 s. 46, 59 och 135 ff). En bedömning av relevanta omständigheter måste dock alltid göras för att i varje enskilt fall bedöma graden av kränkning. Paragrafens andra stycke har ändrats i två avseenden. Dels har den ex- emplifierande uppräkningen i bestämmelsen kompletterats med rekvisitet allvarlig rädsla, dels har begreppet hjälplöst tillstånd ersatts med begreppet särskilt utsatt situation. Ändringarna innebär att tillämp- ningsområdet har utvidgats. Enligt bestämmelsen föreskrivs straffansvar för den som med en per- son genomför ett samlag eller en sexuell handling som enligt första stycket är jämförlig med samlag genom att otillbörligt utnyttja att perso- nen på grund av medvetslöshet, sömn, allvarlig rädsla, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i en särskilt utsatt situation. Karakteristiskt för en sådan situation är att offret har klart be- gränsade möjligheter att freda sin sexuella integritet och undgå ett över- grepp. För straffansvar krävs således inte att offret helt saknar förmåga att värja sig eller kontrollera sitt handlande. Det innebär vid t.ex. tillstånd av berusning eller annan drogpåverkan hos offret att kravet på att perso- nen ska ha befunnit sig i en särskilt utsatt situation är uppfyllt även om personen inte är så berusad att han eller hon helt saknar förmåga att upp- fatta det sexuella övergreppet. Exempelvis kan det vara fråga om en kraftigt berusad person som på grund av sin påverkansgrad har klart be- gränsade möjligheter att värja sig mot ett övergrepp, men ändå är så pass medveten att han eller hon efteråt kan ge en någorlunda samman- hängande bild av händelseförloppet eller delar av det. Bedömningen av om ett offer befinner sig i en särskilt utsatt situation ska grundas på situationen i dess helhet. Omständigheterna kan vara hänförliga till såväl offrets person som till yttre förhållanden. Vid en samlad bedömning av situationen kan det vara flera omständigheter som sammantagna skapar en särskilt utsatt situation. Som exempel kan nämnas att offret på grund av en kombination av berusning och sömndrucket tillstånd har begränsade möjligheter att undkomma ett sexuellt övergrepp. Ett annat exempel kan vara en situation där gärnings- mannen på ett kvalificerat och förslaget sätt vilselett offret om de rätta omständigheterna kring en sexuell samvaro. Det kan t.ex. handla om att en gärningsman, som utgett sig för att vara en person som den utsatte har en sexuell relation med, kryper ner i sängen i ett släckt rum hos en slumrande person och genomför en sexuell handling. I vissa fall kan även tänkas att yttre omständigheter i sig självt kan vara till- räckligt för att ett straffbart utnyttjande ska föreligga.