prop · H003148 · 2013-04-16 00:00:00 — Med stöd av denna bestämmelse föreskrivs i 5 kap. 7 § UtlF att Migrations- verket ska lämna sammanslutningar av arbetsgivare respektive arbets- tagare inom det verksamhetsområde som tillståndet avser tillfälle att yttra sig i ett ärende om arbetstillstånd som är av principiell betydelse eller Prop. 2012/13:148 annars av större vikt. Dessa bestämmelser blir tillämpliga även i fråga Vidare anges i 5 kap. 7 a § UtlF att för att säkerställa att lön, försäkringsskydd och övriga anställningsvillkor inte är sämre än de villkor som följer av svenska kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen ska vid handläggning av en ansökan om arbetstillstånd enligt 6 kap. 2 § UtlL ge sammanslutningar av arbets- tagare inom det verksamhetsområde som tillståndet avser tillfälle att yttra sig i ärendet. Något hinder enligt direktivet att införa en sådan ordning till att gälla även vid prövning av en ansökan om EU- blåkort föreligger inte, vilket också kan vara lämpligt. och poängterar vikten av att berörda fackliga organisationer får tillräcklig tid för att kunna granska ett ansökningsärende och avge ett yttrande om villkoren i ett arbets- erbjudande. Som regeringen påpekade i samband med införandet av de nya reglerna 2008 är det i första hand arbetsgivarens ansvar att inhämta den berörda arbetstagarorganisationens yttrande över erbjudna arbetsvillkor (prop. 2007/08:147 s. 37). Arbets- givaren bör därför lämna sitt anställningserbjudande till berörd facklig organisation innan det lämnas till den sökande som i sin tur bifogar erbjudandet till sin ansökan. En sådan ordning ökar andelen kompletta ansökningar och minskar handläggningstiden hos . Mot bakgrund av att direktivet föreskriver att en ansökan om EU-blåkort som huvudregel ska avgöras senast efter det att ansökan lämnades in (jfr avsnitt 9.2) är det angeläget att alla nödvändiga uppgifter finns tillgängliga vid ansökningstillfället. Regeringens förslag: En utlänning som ansöker om EU-blåkort ska styrka att han eller hon har, eller har ansökt om, en heltäckande sjukförsäkring som gäller i från inresan i landet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 5.1 e ska medlems- staterna ställa som krav att en tredjelandsmedborgare ska lägga fram bevis för att han eller hon har en sjukförsäkring, eller, i enlighet med nationell lagstiftning, har ansökt om en sjukförsäkring. Försäkringen ska täcka alla risker som normalt täcks för medborgare i den berörda medlemsstaten när sådant försäkringsskydd och motsvarande förmåner inte tillhandahålls i samband med eller som en följd av anställningskontraktet. I artikel 7 i direktivet anges att medlemsstaterna ska fastställa en standardiserad giltighetstid för EU-blåkortet på mellan ett och . En utlänning som kan komma i fråga för EU-blåkort kommer således att beviljas ett tillstånd vistelse i . I 3 § folkbok- föringslagen (1991:481) anges att den som efter inflyttning kan antas 2012/13:148 under sin normala livsföring komma att regelmässigt tillbringa sin nattvila eller motsvarande vila (dygnsvilan) i landet under ska folkbokföras. Enligt bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) respektive tandvårdslagen (1985:125) är landstingen skyldiga att tillhandahålla hälso- och sjukvård samt tandvård åt alla, oavsett medborgarskap, som är bosatta inom landstingen. För den som vistas inom , utan att vara bosatt där, är endast skyldigt att tillhandahålla omedelbar vård. En utlänning som beviljas ett EU- blåkort kommer således efter folkbokföring att omfattas av landstingens skyldighet att tillhandahålla även annan än omedelbar hälso- och sjukvård samt tandvård. Fram till dess att folkbokföring ägt rum i bör som krav ställas upp att den som ansöker om EU-blåkort har, eller har ansökt om, en heltäckande sjukförsäkring som gäller i . Det torde ligga i både arbetstagarens och arbetsgivarens intresse att folkbokföring sker efter inresan för att bl.a. underlätta hanteringen av olika frågor som rör anställningen. I propositionen Folkbokföringen föreslås att den som flyttat in från utlandet och som ska folkbokföras, ska anmäla inflyttningen till inom efter det att han eller hon har vistats i landet (26 § folkbokföringslagen). Något hinder att anmäla sin inflyttning före tremånadersfristens utgång föreligger inte (prop. 2012/13:120 s. 109 ff.). Krav på försäkring som täcker viss sjukvård ställs även upp vid ansökan om en Schengenvisering enligt den s.k. viseringskodexen9. En sådan visering ger innehavaren rätt att vistas inom medlemsstaternas territorium . Sökanden ska då styrka att han eller hon har en medicinsk reseförsäkring som täcker eventuella kostnader som kan uppstå i samband med hemtransport av medicinska skäl, brådskande läkarhjälp och/eller akut sjukhusvård eller vid dödsfall under vistelsen eller vistelserna inom medlemsstatens territorium. Mot bakgrund av det anförda framstår det som rimligt att kräva att den som ansöker om EU-blåkort kan styrka att han eller hon har, eller har ansökt om, en sjukförsäkring som täcker en period efter inresan i . En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i utlänningslagen. Regeringens förslag: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att tillämpa principen om unionsföreträde vid prövning av ansökan om EU-blåkort ska utnyttjas. En bestämmelse om att ett EU-blåkort endast får beviljas om rekryteringsförfarandet är förenligt med åtaganden inom EU ska därför tas in i utlänningslagen. 9 och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex), EUT L 243, , s. 1 (Celex 32009R810). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 8.2 andra stycket får medlemsstaterna innan de fattar beslut om en ansökan om EU-blåkort eller förlängning av ett sådant tillstånd tillämpa principen om unionsföreträde. En förutsättning för att bevilja arbetstillstånd vid arbetskraftsinvandring enligt gällande ordning är att denna princip har respekterats. Principen kommer till uttryck i 6 kap. 2 § andra stycket UtlL där det anges att ett arbetstillstånd endast får ges om rekryterings- förfarandet är förenligt med åtaganden inom Europeiska unionen. Rekryteringen kan inledas av att arbetsgivaren anmäler den lediga anställningen till Arbetsförmedlingen för utannonsering. När en ledig tjänst utannonseras i den svenska platsbanken blir den också synlig i den europeiska internetbaserade platsportalen Eures, varigenom tjänsten görs tillgänglig för medborgare i EU/EES och . Om arbets- givaren dessutom begär aktiva förmedlingsinsatser från Arbetsförmed- lingen kan utbudet av tillgänglig arbetskraft inom EU/EES och presenteras för arbetsgivaren. Har tillgång till detta material torde verket typiskt sett kunna avgöra om unionsföreträdet har respekterats. Det finns dock inget som hindrar arbetsgivaren från att välja andra rekryteringsåtgärder. Det avgörande är att underlaget gör det möjligt att bedöma om unionsföreträdet har iakttagits. I likhet med nuvarande ordning för arbetskraftsinvandring till bör principen om unionsföreträde beaktas vid prövning av ansökan om EU-blåkort. En bestämmelse med innebörd att ett EU-blåkort endast får beviljas om rekryteringsförfarandet är förenligt med åtaganden inom Europeiska unionen bör därför tas in i utlänningslagens kapitel om EU-blåkort. I enlighet med vad som gäller enligt nuvarande ordning bör kravet på unionsföreträde inte gälla vid ansökan om förlängning av tillstånd om ansökan grundar sig på samma anställning som . Om förlängningsansökan däremot avser en ny anställning bör kravet på unionsföreträde gälla. 8.6Adress under vistelsen i Regeringens bedömning: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att ställa som krav att utlänningen vid ansökningstillfället ska uppge sin adress i bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 5.2 i direktivet får medlemsstaterna kräva att sökanden uppger sin adress på den berörda medlemsstatens territorium. Enligt nuvarande ordning uppställs inget krav på att en sökande av uppehålls- och arbetstillstånd ska uppge på vilken adress han eller hon 2012/13:148 kommer att bosätta sig vid en anställning här i landet. Det saknas anledning att införa en annan ordning för EU-blåkort. För svensk del bör därför den aktuella möjligheten inte utnyttjas. Regeringens bedömning: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att besluta om en inresekvot för högkvalificerad anställning bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 6 i blåkorts- direktivet ges medlemsstaterna möjlighet att besluta om inresekvoter för tredjelandsmedborgare som reser in till deras territorier för hög- kvalificerad anställning. I artikel 8.3 anges vidare att en ansökan om EU- blåkort kan nekas prövning på grundval av artikel 6. Till skillnad från vissa andra medlemsstater i EU tillämpar inte ett system med årliga kvoter för hur många utlänningar som kan beviljas tillstånd att resa in i landet för att arbeta. Det bör även fortsättningsvis vara arbetsgivares behov av att rekrytera arbetskraft utanför och EU/EES som ska ligga till grund för att bevilja uppehålls- och arbetstillstånd i . Möjligheten att införa en inresekvot för högkvalificerad anställning i bör därför inte utnyttjas. Regeringens bedömning: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att begränsa rekrytering av arbetstagare på grund av etiska krav bör inte utnyttjas. Det finns enligt nuvarande ordning för arbetskraftsinvandring inga Prop. 2012/13:148 bestämmelser som begränsar möjligheten att rekrytera utländsk arbets- kraft från vissa särskilda länder eller sektorer. I sin utvärdering av den svenska arbetskraftsinvandringsreformen (Recruting Immigrant Workers , s. 21), som överlämnades till regeringen , konstaterar att få utlänningar från utvecklingsländer anställs i i yrken som är avgörande för utvecklingen av deras hemländer i synnerhet inom utbildning och hälsovård. Flertalet högutbildade utlänningar från utvecklingsländer huvudsakligen ingenjörer och data- specialister rekryteras för kortare uppdrag i , vilket ger möjlighet för ökad överföring av både pengar och kunskap till deras ursprungsländer. Det saknas skäl att anta att införandet av ett system med EU-blåkort kommer att medföra ökad rekrytering av arbetskraft i de sektorer där det råder brist på kvalificerad arbetskraft i ursprungsländerna. Möjligheten att införa en begränsning av rekrytering av arbetskraft från vissa ursprungsländer bör därför inte utnyttjas. Regeringens bedömning: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att tillämpa en s.k. arbetsmarknadsprövning bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: I artikel 8.2 första stycket anges att innan medlemsstaterna fattar beslut om EU-blåkort eller förlängning av ett sådant tillstånd får de undersöka situationen på den inhemska arbetsmarknaden och tillämpa sina nationella förfaranden för tillsättning av lediga platser. I samband med att nya regler för arbetskraftsinvandring infördes i avskaffades den då gällande ordningen med s.k. myndighetsbaserad arbetsmarknadsprövning. ska i stället arbetsgivarens bedömning av om det i det enskilda fallet finns ett behov av att rekrytera arbetskraft från tredjeland vara utgångspunkten vid handläggningen av ärenden om uppehålls- och arbetstillstånd (prop. 2007/08:147, s. 25). Det saknas anledning att frångå denna ordning när det gäller EU-blåkort, varför möjligheten till arbetsmarknadsprövning inte bör utnyttjas. 2012/13:148 Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att det för EU- blåkortets legitimitet är viktigt att oseriösa arbetsgivare så långt det är möjligt hålls utanför systemet och att de utlänningar som beviljas EU- blåkort verkligen kommer i åtnjutande av arbetsvillkor som uppfyller ställda krav. Mot denna bakgrund anser kammarrätten att införande av ytterligare kontrollmekanismer bör övervägas i det fortsatta lagstiftnings- arbetet. () anser att möjligheten enligt blåkorts- direktivet att avslå en ansökan om EU-blåkort om arbetsgivaren har påförts sanktioner för odeklarerat arbete eller anställning av utlänning som saknar rätt att vistas i bör utnyttjas. möjligheter att få tillgång till relevanta uppgifter för denna prövning bör, enligt RPS, då ses över. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 8.5 anges att en ansökan om EU-blåkort får avslås om arbetsgivaren påförts sanktioner i enlighet med nationell lagstiftning för odeklarerat arbete och/eller olaglig anställning. Någon definition av begreppen odeklarerat arbete och olaglig anställning finns inte i blåkortsdirektivet. Det framgår därför inte klart vilka situationer som avses. Det framgår inte heller av direktivets bestämmelse hur långt tillbaka i tiden medlemsstaterna får beakta om en arbetsgivare har påförts någon sanktion. I kommissionens meddelande om kraftfullare åtgärder mot odeklarerat arbete av den 24.10.2007 (KOM [2007] 628) definieras odeklarerat arbete som varje betald verksamhet som till sin art inte är lagstridig men som inte anmälts till myndigheterna, med beaktande av de skillnader som förekommer i medlemsländernas kontrollsystem. Med denna definition knyts enligt meddelandet odeklarerat arbete till skatte- och/eller bidragsfusk och täcker en rad aktiviteter från informella hushållstjänster till svart arbete av olagligt bosatta, medan kriminell verksamhet utesluts. När det gäller olaglig anställning kan viss ledning hämtas från det s.k. sanktionsdirektivet mot arbetsgivare10 där olaglig anställning definieras som anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium och som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, villkoren för vistelse eller bosättning i den medlemsstaten. Genom sanktionsdirektivet åläggs medlemsstaterna att införa sanktioner mot arbetsgivare som anställer tredjelandsmedborgare som saknar rätt att vistas i medlemsstaterna (prop. 2012/13:125). Bestämmelsen i artikel 8.5 förutsätter att får känne- dom om att en arbetsgivare tidigare påförts någon sanktion. Migrations- verket har i viss utsträckning tillgång till uppgifter ur belastnings- registret. Av 10 § 14 förordningen (1999:1134) om belastningsregister framgår att uppgifter ur belastningsregistret ska lämnas till i ärenden enligt lagen om svenskt medborgarskap eller 10 och rådets direktiv /52/EG av om minimi- standarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt, EUT L 168, 30.6.2009, s. 24 (Celex 32009L0052). referenspersonen i anknytningsärende där det särskilt ska beaktas om utlänningen eller utlänningens barn kan antas bli utsatt för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid, om uppehållstillstånd skulle beviljas (5 kap. 17 § UtlL första stycket). Uppgifter om arbetsgivare som vid överträdelse av bestämmelser eller underlåtenhet att följa föreskrifter i lag eller förordning påförts en sanktionsavgift i form av särskild avgift, t.ex. skattetillägg, framgår inte av belastningsregistret. Regeringen anser att, i likhet med vad som gäller vid prövning av ansökan om arbetstillstånd enligt nuvarande bestämmelser för arbetskraftsinvandring, det bör ankomma på att vid sin prövning av ansökan om EU-blåkort vidta den utredning som krävs i det enskilda fallet. Om det finns anledning att ifrågasätta det arbetserbjudande som utlänningen bifogat sin ansökan om EU-blåkort finns möjlighet för att vid kontakt med olika myndigheter kontrollera arbetsgivaren, t.ex. via , för att få fram uppgifter om arbetsgivaren betalat skatter och avgifter eller inte. Till skillnad från vad som framförs av Kammarrätten i och RPS är det därför enligt regeringens mening inte befogat att med anledning av blåkortsdirektivets genomförande införa ytterligare kontrollmekanismer. Enligt gällande ordning finns ingen reglering som medger Migrations- verket att avslå en ansökan om arbetstillstånd om det framkommer att en arbetsgivare påförts sanktioner för de situationer som anges i blåkortsdirektivet. I avsnitt 6 föreslås att det införs ett med de nuvarande bestämmelserna om arbetskraftsinvandring parallellt regelsystem för inresa och vistelse för högkvalificerad anställning. Oavsett vilket tillstånd som söks ett EU-blåkort eller tillstånd enligt de vanliga reglerna för arbetskraftsinvandring är det arbetsgivarens anställningserbjudande som ligger till grund för ansökan. Det är enligt regeringens mening inte lämpligt att införa en ordning som innebär att särskilda kontrollåtgärder kan leda till att en ansökan om EU-blåkort avslås i fall då det framkommer att en arbetsgivare påförts sanktioner för odeklarerat arbete eller för anställning av utlänning som saknar rätt att vistas i , medan motsvarande möjlighet inte finns vid ansökan om nationellt arbetstillstånd. Som framgår ovan kan det förstås förekomma att en upptäckt av att sådana sanktioner har påförts ger anledning att misstänka att det aktuella arbetserbjudandet inte är korrekt. Mot bakgrund av ovanstående anser regeringen att möjligheten enligt blåkortsdirektivet att avslå en ansökan om EU-blåkort om arbetsgivaren påförts sanktioner för odeklarerat arbete eller anställning av utlänning som saknar rätt att vistas i inte bör utnyttjas. Regeringens förslag: Ett EU-blåkort ska inte beviljas om de handlingar som visas upp till stöd för ansökan har förvärvats på ett bedrägligt sätt, förfalskats eller ändrats i något avseende. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: I blåkortsdirektivets artikel 8.1 finns en tvingande regel som föreskriver att en ansökan om EU-blåkort ska avslås om de handlingar som uppvisas till stöd för ansökan har förvärvats på ett bedrägligt sätt, förfalskats eller ändrats i något avseende. En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i utlänningslagen. ska återkallas är ärendet ett säkerhetsärende i utlänningslagens mening (1 kap. 7 § UtlL). Säkerhetspolisen anför att det förefaller rimligt att beslutande instans även i ärenden om EU-blåkort kan komma att begära yttrande från Säkerhetspolisen avseende säkerhetsmässiga aspekter. En konsekvens av detta borde, enligt Säkerhetspolisen, vara att ärenden om arbetstillstånd kan bli säkerhetsärenden enligt den modell som framgår av 1 kap. 7 § UtlL. Regeringen anser att de argument som Säkerhetspolisen framför har relevans. Samma aspekter gör sig gällande då en utlänning beviljas arbetstillstånd i för en vistelse som understiger . För en utlänning som är undantagen från kravet på visering utfärdas inget tillståndsbevis eftersom han eller hon varken behöver uppehållstillstånd eller visering för inresa och vistelse i som understiger . Även om det rör sig om ett fåtal personer som beviljas arbetstillstånd utan krav på visering eller uppehållstillstånd kan det inte uteslutas att även sådana ärenden kan inrymma säkerhetsaspekter. I 1 kap. 7 § UtlL regleras vilka ärenden som är säkerhetsärenden. Det är ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar avvisning eller utvisning eller att en ansökan om uppehållstillstånd ska avslås eller uppehållstillstånd återkallas. Denna bestämmelse bör ändras så att även ansökan om arbetstillstånd eller återkallelse av arbetstillstånd omfattas. Genom en sådan ändring förtydligas att även ett ärende om EU-blåkort, som är ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd, kan utgöra ett säkerhetsärende. En konsekvensändring bör också göras i 5 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Enligt 14 kap. 11 § UtlL får beslut i fråga om bl.a. uppehållstillstånd och arbetstillstånd i ett säkerhetsärende överklagas av Säkerhetspolisen. Någon lagändring i den delen är därmed inte påkallad. 9 Handläggning av ärenden om EU-blåkort Regeringens förslag: En utlänning som vill ha ett EU-blåkort ska ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om EU-blåkort får inte bifallas efter inresan. Ett EU-blåkort får dock beviljas efter inresan i om utlänningen ansöker om förlängning av tillståndstiden för ett EU-blåkort, har ett EU-blåkort och ansöker om ett nytt sådant, har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier och slutfört studier som motsvarar 180 högskolepoäng, eller som gästforskare i har genomfört ett sådant forsknings- projekt som avses i lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare. Ett EU-blåkort får också beviljas en utlänning som med stöd av ett EU-blåkort vistats i en annan EU-stat om ansökan ges in senast efter inresan i eller om en utlänning som beviljats EU-blåkort i återsänds hit efter avslag på ansökan om EU-blåkort i en annan EU-stat. Regeringens bedömning: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att medge att arbetsgivare ansöker om EU-blåkort för en utlännings räkning bör inte utnyttjas. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget. , liksom Ambassaden i och , tillstyrker särskilt förslaget att en utlänning som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier i liksom gästforskare från tredjeland som genomför ett forskningsprojekt i kan ansöka om och beviljas EU-blåkort utan att lämna landet. anser att när det gäller högkvalificerade samt högkvalificerade och därtill reglerade yrken det borde övervägas om inte även arbetsgivare bör kunna ansöka om EU-blåkort för en utlännings räkning. Skälen för regeringens förslag och bedömning I artikel 10.2 anges att en ansökan ska tas upp till prövning antingen när tredjelandsmedborgaren fortfarande befinner sig utanför den medlemsstat som han eller hon vill resa in i, eller då han eller hon redan befinner sig på medlemsstatens territorium med ett giltigt uppehållstillstånd eller en nationell visering för längre vistelse. Enligt artikel 10.3 får, med avvikelse från artikel 10.2, medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning godta en ansökan som getts in när den berörde tredjelands- medborgaren inte innehar ett giltigt uppehållstillstånd men uppehåller sig lagligen på territoriet. Med avvikelse från artikel 10.2 får en medlemsstat vidare fastställa att ansökan endast kan ges in utanför dess territorium under förutsättning att detta förfarande redan finns antaget i nationell lagstiftning antingen för alla tredjelandsmedborgare eller för specifika kategorier av tredjelandsmedborgare (artikel 10.4). Huvudregeln enligt nuvarande ordning är att en utlänning som vill ha uppehållstillstånd och arbetstillstånd i ska ha ansökt om och beviljats sådana tillstånd före inresan i landet. Uppehållstillstånd och arbetstillstånd får som huvudregel inte bifallas efter inresan. I vissa särskilt angivna fall kan dock ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd bifallas när utlänningen befinner sig i (5 kap. 18 § andratredje styckena och 19 § samt 6 kap. 4 § UtlL). Detta gäller t.ex. för utländska studenter vid universitet eller högskolor i som slutfört studier som motsvarar 30 högskolepoäng eller fullföljt en termin vid forskarutbildning (5 kap. 18 § andra stycket 8 UtlL). Även en utlänning vars ansökan om asyl avslagits genom ett lagakraftvunnet beslut kan under vissa förutsättningar beviljas uppehållstillstånd för arbete vid ansökan under vistelsen i . En förutsättning är då att utlänningen har en anställning.