prop · H003165 · 2013-06-03 00:00:00 — Här finns dessutom bl.a. allmänna bestämmelser om flygcertifikat. Flygcertifikat, som kan liknas vid körkort för luftfart, utfärdas av Transportstyrelsen. I 4 kap. finns utöver regler om flygcertifikat också bestämmelser om utbildning, elevtillstånd och medicinskt intyg samt regler om återkallelse, varning, godkännande av utländska flygcertifikat m.m. Luftfartyg ska när det används vid luftfart ha en befälhavare. Denne ska övervaka att luftfartyget är luftvärdigt och bemannat m.m. på föreskrivet sätt. Befälhavaren har den högsta myndigheten ombord. Om någon genom sitt uppträdande utgör en omedelbar fara för luftfartygets säkerhet eller för säkerheten ombord, får befälhavaren vidta de åtgärder mot denne som behövs för att avvärja faran. Om det inträffar en olyckshändelse som medför att någon avlider eller får allvarlig kroppsskada eller att betydande skada uppstår för luftfartyget eller på egendom ska befälhavaren rapportera detta. Befälhavaren ska också rapportera, när det har funnits någon allvarlig fara för att en sådan olycka skulle inträffa eller när något har hänt som tyder på ett väsentligt fel hos fartyget eller markorganisationen. Den som på grund av sjukdom, uttröttning, påverkan av alkoholhaltiga drycker eller andra medel eller av andra sådana skäl inte kan fullgöra sina uppgifter på ett betryggande sätt får inte tjänstgöra ombord. Dessa regler gäller även för annan luftfart för statsändamål. I 6 kap. finns bestämmelser om flygplatser och om markorganisationen i övrigt. Flygplatser och andra anläggningar ska uppfylla säkerhetens krav. För inrättande och drift av flygplats krävs tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 3 och rådets förordning (EG) nr 216/2008 av om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, och om upphävande av rådets direktiv /670/EEG, förordning (EG) nr 1592/2002 och direktiv /36/EG (EUT L 79, , s. 1, Celex 32008R0216), i sin lydelse enligt och rådets förordning (EG) nr 1108/2009 av om ändring av förordning (EG) nr 216/2008 inom området flygplatser, flygledningstjänst och flygtrafiktjänster och om upphävande av direktiv /23/EG (EUT L 309, 24.11.2009, s. 51, Celex 32009R1108). godkännas innan den tas i bruk. Regeringen får föreskriva att detsamma Prop. 2012/13:165 ska gälla i fråga om andra anläggningar för luftfarten. även avgiftsfrågor, flygtrafiktjänst, markering av flyghinder m.m. I 7 kap. finns regler om tillstånd till luftfartsverksamhet. Luftfart mot betalning får inte utövas i utan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen får dock föreskriva att annan luftfart i förvärvssyfte än luftfart i regelbunden trafik (linjefart) får utövas utan tillstånd, om det är lämpligt med hänsyn till luftfartens art eller omfattning. En ny form av tillstånd, bruksflygtillstånd, har också införts för den som utför arbeten med hjälp av luftfartyg, såsom lyft, bogsering, inspektioner och övervakning. I 8 kap. finns vissa bestämmelser om lufttrafiken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om vad som ska gälla vid flygtrafik för att olyckor och olägenheter ska undvikas. Föreskrifter får också meddelas om flygvägar som luftfartyg ska följa inom svenskt område. Bestämmelser finns vidare om landningsskyldighet och om förbud mot befordran av krigsmateriel eller annat gods samt om fartygshandlingar. I 9 kap. regleras ansvaret för skador genom luftfart och försäkringsskyldighet. Kompletterande bestämmelser till 9 kap. finns i lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart. I 10 kap. finns bestämmelser om flygräddningstjänst, bärgning, undersökning av luftfartsolyckor och rapportering av händelser. Bestämmelser om flygräddningstjänst finns också i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. I lagen (1990:712) om undersökning av olyckor finns bestämmelser om undersökning från säkerhetssynpunkt av luftfartsolyckor och tillbud till olyckor som berör luftfarten. I 11 kap. finns bestämmelser om rätt för Transportstyrelsen att förbjuda flygning med luftfartyg som inte är luftvärdiga eller då lagens villkor inte är uppfyllda eller föreskrivna avgifter inte har erlagts. I 12 kap. finns bestämmelser om tillsyn, överklagande m.m. I 13 kap. finns straffbestämmelser, bestämmelser om domsrätt, förverkande och vite. I 14 kap. slutligen finns vissa bestämmelser om militär luftfart och annan luftfart för statsändamål, se nästa avsnitt. 5.3Militär luftfart och annan luftfart för statsändamål Den militära luftfarten och annan luftfart för statsändamål regleras i 14 kap. luftfartslagen (2010:500). Kapitlet omfattar endast tre paragrafer. I 1 § anges vilka bestämmelser i luftfartslagen som ska gälla för den svenska militära luftfarten och den militära markorganisationen. Det gäller bl.a. befälhavarens skyldighet att rapportera vid olyckshändelse, flygtrafiktjänst och flygledare samt vissa bestämmelser om bärgning. Vidare stadgas att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i övrigt meddelar föreskrifter för den militära luftfarten och markorganisationen i de ämnen som redovisas i första 2012/13:165 avdelningen och som inte gäller förhållandet mellan enskilda eller annars måste meddelas i lag. Enligt 2 § ska den civila luftfartens bestämmelser gälla också för annan luftfart för statsändamål med i paragrafen redovisade undantag. Vidare stadgas att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva ytterligare undantag från bestämmelserna i 18 kap. luftfartslagen samt i övrigt meddela de särskilda föreskrifter som behövs. I 3 § anges att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om tillträde till svenskt område för utländska militära luftfartyg och andra utländska statsluftfartyg som används endast för statsändamål och inte för affärsdrift. 5.4Luftfartsförordningen (2010:770) I luftfartsförordningen har regeringen meddelat närmare bestämmelser om luftfarten. Förordningen är kapitelindelad och följer samma principer för indelning som luftfartslagen. I 14 kap. luftfartsförordningen finns således bestämmelser av särskild betydelse för militär luftfart och annan luftfart för statsändamål. I 14 kap. 2 § stadgas att om inget annat sägs i förordningen gäller förordningen inte i fråga om luftfart med svenska militära luftfartyg, militära flygplatser, annan militär markorganisation, militär utbildning eller annan verksamhet vid Försvarsmakten. I 14 kap. 3 § anges att Transportstyrelsen kan meddela särskilda föreskrifter i vissa avseenden i fråga om annan luftfart för statsändamål än militär. I 14 kap. 4 § stadgas att om ett utländskt militärt luftfartyg eller annat utländskt statsluftfartyg har fått tillstånd till luftfart inom svenskt område så gäller bestämmelserna i luftfartsförordningen bara om detta beslutades när tillståndet gavs. I 14 kap. 5 § behandlas frågor om luftfartyg som byggs i för militärt bruk eller med det huvudsakliga syftet att erfarenheter ska vinnas av tillverkning av militära luftfartyg. Tillträdesförordningen (1992:118) I tillträdesförordningen finns bestämmelser om tillträdet till svenskt Vissa bestämmelser i förordningen börjar tillämpas först när regeringen förordnar om det vid krig mellan utländska stater. I 2 § redovisas definitioner av bl.a. statsluftfartyg och militära strids- I 3 och 4 §§ anges när tillstånd för tillträde till svenskt terri- Av 5 och 6 §§ framgår vilken myndighet som meddelar tillstånd för tillträde till svenskt territorium. I 9 § stadgas att inom svenskt territorium ska ett utländskt statsluftfartyg följa bestämmelserna för civil luftfart och framföras enligt anvisningar från den svenska flyg- I 10 § finns bestämmelser om att utländska statsluft- fartyg eller utländsk militär avdelning måste ha regeringens tillstånd för att få bedriva bl.a. skjutövningar. Statsflygsförordningen (1999:1354) Statsflygsförordningen gäller användningen av de flygplan som staten anskaffat för statschefens och den högsta civila och militära ledningens resor. Förordningen ska också tillämpas på de flygplan som används tillfälligt för detta ändamål och som staten innehar eller hyr. Enligt 4 § ska Försvarsmakten svara för driften av statsflygets flygplan och samordna beställningar av flygningar. I 11 § stadgas att beställaren av en flygning ska ersätta Försvarsmakten för bl.a. flygtransportkostnader och upphandling. 5.5.3Lagen (2004:1100) om luftfartsskydd Efter terroristhandlingarna i utarbetades inom EU gemensamma EU-regler om luftfartsskydd, se 2 kap. ovan. Den EU-regleringen kompletteras i av lagen om luftfartsskydd. Den som driver en flygplats har ansvaret, inklusive det ekonomiska ansvaret, för att det finns tillräckligt med personal, lokaler och utrustning för luftfartsskyddet på den egna flygplatsen, såvida inte annat följer av särskilt meddelade bestämmelser om luftfartsskydd. 5.5.4Kungörelsen (1961:567) med närmare bestämmelser om befordran av krigsmateriel med luftfartyg Enligt 8 kap. 3 § luftfartslagen (2010:500) får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer av hänsyn till flygsäkerheten, luftfartsskyddet eller om det följer av en internationell överenskommelse som har tillträtt meddela föreskrifter om eller i ett enskilt fall besluta om förbud mot transport med luftfartyg av visst gods eller om villkor för sådan transport. I 8 kap. 12 § luftfartsförordningen (2010:770) stadgas att Transportstyrelsen får meddela föreskrifter om eller i ett enskilt fall besluta om förbud mot transport med luftfartyg eller om särskilda villkor för en sådan transport, om det krävs av hänsyn till flygsäkerheten eller luftfartsskyddet eller om det följer av en internationell överenskommelse som har tillträtt. Kungörelsen (1961:567) med närmare bestämmelser om befordran av krigsmateriel med luftfartyg innehåller bestämmelser om vad som avses med krigsmateriel enligt luftfartslagen, och i vilka situationer särskilda tillstånd till luftbefordran av krigsmateriel krävs. Kungörelsen gäller inte befordran av krigsmateriel med svenska eller främmande militära luftfartyg. 5.5.5Lagen (2006:263) om transport av farligt gods Bestämmelser om transport av farligt gods finns i lagen om transport av farligt gods och förordningen (2006:311) om transport av farligt gods. Dessa författningar omfattar samtliga transportslag och bygger huvud- sakligen på EU-direktiv. Lagen om transport av farligt gods har 2012/13:165 karaktären av ramlag och innehåller främst vissa grundläggande definitioner, allmänna säkerhetsbestämmelser, bestämmelser om tillsyn och ansvar samt bemyndiganden om föreskrifts- och tillsynsverksamhet. I 8 § anges att transporter med Försvarsmaktens luftfartyg inte ska omfattas av lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Förordningen om transport av farligt gods kompletterar lagen med bl.a. vissa materiella bestämmelser och bemyndiganden att meddela föreskrifter. Transportstyrelsen har fått ett sådant bemyndigande när det gäller lufttransporter. I 2 kap. (BrB) finns bl.a. bestämmelser om svensk domsrätt och tillämpligheten av svensk lag när brott har begåtts inom och utom riket. Enligt 2 kap. 1 § BrB döms för brott som begåtts här i riket efter svensk lag och vid svensk domstol. Begreppet här i riket omfattar även luftrummet ovanför land- och sjöterritoriet. Om än 2 kap. 2 § BrB kan grunda svensk domsrätt för brott som begås utom riket är det 2 kap. 3 § första stycket 1 BrB som är aktuell när brott förövats på ett svenskt luftfartyg, även om det har begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen ombord på ett sådant fartyg. 2 kap. BrB innehåller vidare bestämmelser om särskilda åtalsförordnanden när brott har begåtts på luftfartyg, dvs. regeringen ska besluta om åtal ska väckas, se 2 kap. 5 § BrB. Försvarsmakten har beslutat föreskrifter för militär luftfart, Försvars- maktens föreskrifter (FFS 1997:15) för militär luftfart. närmast karaktär av arbetsordning. De har beslutats med stöd av 18 § i den då gällande verksförordningen (1995:1322), vilken motsvaras av 4 § myndighetsförordningen (2007:515). formell mening endast verksamheten i Försvarsmakten. dock även av . Vidare tillämpas de av när det gäller den militära luftfart som företaget bedriver inom ramen för det militära luftfartssystemet. Företaget har medgivits inträde i detta system eftersom företaget har en auktoriserad design-, produktions- och flygunderhållsorganisation samt en auktoriserad flygoperativ verksamhet som även innefattar provflygverksamhet. skrifterna på andra civila flygunderhållsorganisationer och leverantörer av luftfartsprodukter inom och utom . I Försvarsmaktens Regler för Militär Luftfart (RML) finns de närmare reglerna för den militära luftfarten angivna. RML består av flera delar, och till grund ligger Regler för Militär Luftfart Grunder (RML-G). RML har beslutats av chefen för säkerhetsinspektion Därefter har RML kontinuerligt vidareutvecklats RML:s struktur och innehåll styrs av två förutsättningar. Den ena är att RML anger de minimikrav som ska uppfyllas i samband med att Försvarsmakten genomför sina uppgifter inom det militära luft- fartssystemet i ett livscykelperspektiv. Det innebär hela kedjan från specifikation av försvarssystem med ingående materielsystem via Prop. 2012/13:165 utveckling, certifiering och produktion av materielsystem, förbands- produktion, drift och vidmakthållande till avveckling av ingående förband och system. Den andra förutsättningen är att när RML utvecklas ska vederbörlig hänsyn tas till den civila luftfartens säkerhet och till personer som inte befinner sig ombord på luftfartyget och egendom som inte transporteras med luftfartyget. Detta förutsätter att Försvarsmakten så långt det är möjligt beaktar och rådets förordning (EG) nr 216/2008 av om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, och om upphävande av rådets direktiv /670/EEG, förordning (EG) nr 1592/2002 och direktiv /36/EG. Till skillnad från lagstiftningen om civil luftfart definierar RML begreppen militär luftfart och det militära luftfartssystemet. Bestämmelserna i är skrivna så att de även kan omfatta sådan verksamhet som en enskild bedriver. Dessutom tillämpas RML på samtliga verksamhetsutövare inom det militära luftfartssystemet. Det gäller således även utanför Försvarsmakten och även utanför gränser. RML är som nämnts föremål för kontinuerlig utveckling och anpassas efter de behov som verksamheten och luftfartssäkerheten för det militära luftfartssystemet kräver. Regeringen förutsätter att Försvarsmakten fortlöpande ser över och uppdaterar alla sina föreskrifter om militär luftfart. har Transportsstyrelsen inga särskilda, generellt gällande föreskrifter för annan luftfart för statsändamål. Denna typ av luftfart betraktades tidigare av dåvarande Luftfartsstyrelsen i berörda delar som luftfart av särskild art enligt 89 § luftfartsförordningen (1986:171). Det gällde bl.a. polisens och trafikövervakning och räddningsinsatser. I samband med att tillstånd beviljades enligt 89 § förordningen beslutade Luftfartsstyrelsen att myndighetens regelverk om luftfartsverksamhet av särskild art skulle följas i tillämpliga delar. beslutade Luftfartsstyrelsen dock även om vissa tillägg till eller undantag från det regelverket. De delar av myndigheternas luftfartsverksamhet som föll utanför 89 § i den gamla luftfartsförordningens tillämpningsområde föll också utanför tillståndsprövningen och Luftfartsstyrelsens beslut. beslutar Transportstyrelsen i stället om flygsäkerhetsmässiga villkor för och luftfartsverksamhet inom ramen för 14 kap. 3 § luftfartsförordningen (2010:770). Av bestämmelsen framgår att Transportsstyrelsen, i fråga om sådana luftfartyg som avses 14 kap. 2 § luftfartslagen (2010:500), kan meddela särskilda föreskrifter på ett flertal områden, bl.a. ifråga om luftvärdighet för luftfartyg, luftfartygs bemanning, luftfartscertifikat och befälhavare på luftfartyg och tjänsten ombord. Transportstyrelsen får enligt stadgandet även medge undantag från vissa bestämmelser. Transportstyrelsen beslutar om införande i luftfartygsregistret och om luftvärdig- 2012/13:165 hets- och miljövärdighetsbevis för luftfartyg inom annan luftfart för statsändamål. 5.8.1Förändrad myndighetsstruktur för den civila luftfarten delades dåvarande upp i två myndigheter, och Luftfartsstyrelsen. Luftfartsstyrelsen tog över de myndighetsuppgifter som tidigare legat på . Luftfartsstyrelsen fick ett samlat ansvar för den civila luftfarten och skulle verka för att de transportpolitiska målen uppnåddes. uppgift efter delningen var att ansvara för drift och utveckling av statens flygplatser för civil luftfart samt flygtrafiktjänst för civil och militär luftfart. Verksamheten skulle drivas på ett företagsekonomiskt sätt och inom ramen för en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning och bidra till att de transportpolitiska målen uppnås. Luftfartsstyrelsen fick, med något undantag, motsvarande bemyndiganden enligt luftfartsförordningen som tidigare haft. I samband med att Luftfartsstyrelsen inrättades ersattes med (). inrättades den nya myndigheten . avvecklades Luftfartsstyrelsen och Järnvägsstyrelsen. Transportstyrelsens uppgifter framgår av förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen. Enligt 1 § ansvarar Transportsstyrelsen för bl.a. regelgivning, tillståndsprövning och tillsyn inom transportområdet. Enligt 3 § ska Transportstyrelsen särskilt ansvara för frågor om krav på infrastruktur, fordon, fartyg och luftfartyg samt nyttjande av infrastruktur, anläggningar och service. Av 6 § framgår att Transportstyrelsen har myndighetsansvaret för flygtrafiktjänst för civil och militär luftfart. Transportstyrelsen ska upprätta avtal med Försvarsmakten i fråga om den praktiska tillämpningen av myndighetsansvaret för flygtrafiktjänst som berör militär luftfart. huvudsakliga uppgift är att svara för flygtrafikledning. De flesta EU-rättsakter på luftfartens område anger inte specifikt att de endast ska gälla för civil luftfart. Inte heller innehåller de bestämmelser som undantar militär luftfart eller annan luftfart för statsändamål från tillämpningen av rättsakten. Detta följde dock indirekt av tidigare EG- fördrag, som inte omfattade militär verksamhet eller sådan verksamhet som traditionellt innefattas i annan luftfart för statsändamål. Eftersom statsluftfart bedrivs i samma luftrum som civil luftfart är det dock ofrånkomligt att regelverken i de flesta hänseenden måste sträva åt samma håll, och inte motverka varandra. I förordning (EG) nr 216/2008, EASA-förordningen, uttrycks detta förhållande i artikel 1.2 på följande Prop. 2012/13:165 sätt: Denna förordning ska inte tillämpas när sådana produkter, delar, anordningar, personal och organisationer som avses i punkt 1 används för militär eller polisiär verksamhet, tullverksamhet eller liknande tjänster. Medlemsstaterna ska säkerställa att det i sådana tjänster så långt det är praktiskt möjligt tas vederbörlig hänsyn till denna förordnings syften. I sammanhanget ska också särskilt nämnas om tillskapandet av det gemensamma luftrummet. Grundbestämmelserna återfinns i ett paket med fyra förordningar från , förordningarna (EG) nr 549552/2004. I dessa behandlas samspelet mellan den civila och militära luftfarten, utan att EU går in och formellt reglerar vad som ska gälla för militär luftfartsverksamhet. Det är inte fritt fram för medlemsstaterna att avgöra vad annan luftfart för statsändamål ska omfatta genom att exempelvis besluta att all flygfrakt ska betraktas som statsluftfart. kan komma att underkänna ett sådant arrangemang om det innebär att en medlemsstat försöker kringgå eller undgå att omfattas av gemenskapsregler. Ett annat exempel är när statsluftfartyg används för civil verksamhet på en konkurrensutsatt marknad. Då hamnar medlemsstaten lätt i en situation där det kan vara svårt att säkerställa att verksamheten bedrivs på ett sätt som inte snedvrider konkurrensen. Även när annan luftfart för statsändamål bedrivs på renodlat kommersiella villkor kan ett sådant arrangemang komma att underkännas om man därigenom försöker kringgå gemenskapsrätten. Det nu sagda torde dock inte hindra en medlemsstat från att låta militära luftfartyg delta och assistera i akuta nödlägen vid olyckor och liknande. I sådana situationer kan man utifrån nödvärnsrättsliga principer anlita de resurser som samhället kan ställa upp med utan att beakta regler om upphandling m.m. 6 Överväganden och förslag Sedan den gamla luftfartslagen beslutades har statsluft- farten förändrats i så hög grad att regleringen måste utvecklas på flera Den svenska militära luftfarten har en helt annan karaktär än den hade då, liksom att dess roll och position i det svenska luftrummet Försvarsmaktens och flygstridskrafternas roll är också en Till detta kommer att Försvarsmakten utgör en myndighet, och inte som tidigare att försvarsmakten bestod av ett stort antal myndigheter under regeringen. Försvarsmakten är en av största statliga förvaltningsmyndigheter. På motsvarande sätt har statsluftfarten i övrigt utvecklats. styrelsen har bedrivit flygverksamhet (helikopterflyg) . har gamla anor men blev en egen myndighet under utgör flyg en etablerad del i Kust- 2012/13:165 bevakningens övervakning. Denna utveckling understryker behovet av en ny reglering. Inom både den militära luftfarten och annan luftfart för statsändamål har det utvecklats en mer eller mindre omfattande internationell samverkan. Även detta ställer krav på en moderniserad och anpassad författningsreglering. Det är inte bara statsluftfarten som har förändrats sedan den gamla luftfartslagen trädde i kraft . Det gäller i minst lika hög grad den civila luftfarten. I förhållande till den civila luftfarten är statsluftfarten begränsad. gäller att utrymmet i luften är oförändrat. Den civila luftfarten och statsluftfarten ska samsas om ett alltmer utnyttjat luftrum. Författningsregleringen av statsluftfarten är inte särskilt omfattande. Luftfartslagen (2010:500) innehåller en rad detaljerade bestämmelser, men endast ett begränsat antal paragrafer gäller militär luftfart och annan luftfart för statsändamål. Förordningsregleringen av statsluftfarten är nästan lika knapphändig. I den omfattande luftfartsförordningen (2010:770) finns ett mindre antal bestämmelser som gäller statsluftfart. I princip har äldre bestämmelser förts över till de nya författningarna. Till detta kommer att regleringen i många avseenden är föråldrad. För vissa förhållanden saknas dessutom en relevant reglering. Det gäller t.ex. förhållanden som rör utländsk militär luftfart i inom ramen för internationell militär samverkan. Om statsluftfarten ska regleras på ett bättre sätt väcker det frågan om statsluftfarten ska regleras i en separat lag eller i luftfartslagen. Regeringen finner att det framstår som mest ändamålsenligt att följa den systematik som fanns i den gamla luftfartslagen, dvs. att all luftfart regleras i en samlad lag. En viktig aspekt vid övervägandet är att en författningsreglering ska vara tydlig, lätt att förstå och enkel att tillämpa. En del av regleringen av luftfarten kommer att vara gemensam för alla slag av luftfart och den berör ett gemensamt luftrum. Andra delar kommer att vara gemensamma för t.ex. civil luftfart och annan luftfart för statsändamål än militär luftfart. Detta leder till att reglering i en gemensam lag ofrånkomligen kommer att innebära hänvisningar till olika delar i lagen. Tydlighet och enkelhet är viktiga faktorer i allt lagstiftningsarbete. Statsluftfarten bör därför även fortsättningsvis regleras i ett särskilt kapitel i en samlad luftfartslag. I detta kapitel anges vilka delar i den civila delen av luftfartslagen som ska gälla även för militär luftfart respektive för annan luftfart för statsändamål.