prop · H00369 · 2013-02-13 00:00:00 — vid , sådana platser där ett skydd mot kränkande fotografering är motiverat. Dessa utrymmen är avsedda för mycket privata förehavanden, som användning av toaletten, av- och påklädning, duschning och liknande. Som huvudregel måste alltså fotografering på sådana platser anses kränkande och dessa platser bör därför omfattas av kriminaliseringen. Motsvarande gränsdragning har gjorts i den finska lagstiftningen. En särskild fråga avser om skyddet i sådana utrymmen ska gälla endast då någon verkligen stängt dörren om sig, dragit för draperiet ordentligt etc. En sådan ordning skulle dock riskera att ge upphov till svårmotiverade skillnader i skyddet för den enskilde samt gränsdragningsproblem i rättstillämpningen. Det skulle exempelvis kunna innebära att olika bedömningar görs beroende på om en bastudörr är gjord av transparent glas eller av något material som man inte kan se igenom. Med hänsyn till att kriminaliseringen ska ge ett heltäckande skydd och vara tydlig och förutsebar bör något sådant krav inte ställas upp. Regeringen anser alltså sammanfattningsvis att det för straffansvar ska krävas att fotograferingen sker på vissa i lagtexten särskilt angivna platser som tillhör den enskildes privata miljö eller som annars är avsedda för särskilt privata förhållanden, dvs. inomhus i en bostad eller på en toalett, i ett omklädningsrum eller ett annat liknande utrymme. Straffansvaret ska endast omfatta fotografering som sker i hemlighet En utgångspunkt för regeringen är, som angetts ovan, att en kriminalisering på detta område måste begränsas till verkligt klandervärda beteenden. En straffbestämmelse mot kränkande fotografering bör därför ges en så restriktiv utformning att den blir tillämplig endast i situationer då det framstår som stötande för rättskänslan att en persons integritet inte respekteras. I svensk lagstiftning finns inte någon definition av begreppet personlig integritet. De bestämmelser som syftar till att skydda den personliga integriteten har dock som gemensam nämnare att de utgår från föreställningen att alla människor har rätt till en personlig sfär där ett oönskat intrång, såväl fysiskt som psykiskt, kan avvisas. Mot bakgrund av det anförda ska en bestämmelse om kränkande fotografering, som ovan redogjorts för, avse olovlig fotografering på vissa platser som tillhör den enskildes privata miljö eller som annars är avsedda för särskilt privata förhållanden. En bestämmelse som skulle omfatta all olovlig fotografering på de angivna platserna riskerar emellertid, enligt regeringens mening, att få ett alltför vitt Den skulle, såsom bl.a. JO, Hovrätten över och , , och Juridiska fakultetsnämnden vid framfört i anslutning till förslag, innebära att all fotografering utan samtycke i privata miljöer förbjuds. Den skulle därmed även kunna träffa fotografering som framstår som förhållandevis harmlös. regeringens mening är det inte en godtagbar ordning. begränsning av straffansvaret till de allvarligare fallen är därför Ett sätt att åstadkomma en sådan begränsning är, såsom föreslagits i promemorian, att för straffbarhet kräva att fotograferingen ska vara ägnad att kränka, eller allvarligt kränka, den fotograferades personliga Med ett sådant rekvisit avses att gärningen typiskt sett duger för att kränka den fotograferades personliga integritet. slags objektiv bedömning göras av om gärningen utgör en kränkning Några remissinstanser, , fakultetsnämnden vid , , BLF och SFF, har emellertid framfört kritik mot en sådan lösning och bl.a. pekat på svårigheter när det gäller att bestämma kränkningsrekvisitets innebörd. har bl.a. anfört att vad som utgör en kränkning kan variera beroende på omständigheterna och mellan olika grupper och har anfört att en kränkningsbedömning inte kan göras enbart på objektiva grunder utan ett visst mått av subjektivitet kommer med största säkerhet vägas in i bedömningen. Ett annat sätt att avgränsa bestämmelsens tillämpningsområde är i stället att begränsa det till sådan olovlig fotografering som sker i En sådan avfattning överensstämmer till stor del med promemorians förslag att fotograferingen ska ske på ett sätt som är dolt. En bestämmelse utformad på detta sätt stämmer, som anförts av Radio, vidare överens med vad som gäller för olovlig avlyssning enligt 4 kap. 9 a § . I förarbetena till bestämmelsen om olovlig avlyssning anförs att det mest angeläget att samhället söker stävja dolda avlyssningsapparater till men för individens integritet. integritetsangrepp i syfte att olovligen skaffa information om annans privata angelägenheter kan även de anses straffvärda, men den enskilde anses dock i dessa fall ha helt andra möjligheter att själv vidta åtgärder till förekommande av sådant missbruk. Dessutom torde det redan finnas möjlighet att i vissa fall beivra sådana företeelser t.ex. med stöd av bestämmelserna om ofredande (prop. 1975:19 s. 80 f.). Motsvarande resonemang gör sig enligt regeringens mening gällande också när det gäller olovlig bildupptagning. Den som dragit sig undan för avskildhet och befinner sig på en sådan plats som föreslås omfattas av bestämmelsen som tillhör hans eller hennes personliga sfär ska normalt helt enkelt inte behöva räkna med att bli fotograferad i hemlighet. Även om öppen fotografering också kan innebära en kränkning av enskildas integritet finns det normalt i sådana situationer större möjlighet att hindra fotograferingen eller att avlägsna sig från platsen. En sådan avgränsning skulle enligt regeringens mening vara tydlig, förutsebar och inte ge utrymme för subjektiva bedömningar. Övervägande skäl talar därför för att en straffbestämmelse till skydd mot kränkande fotografering i vissa fall bör avgränsas till olovlig fotografering som sker i hemlighet på de särskilt angivna platserna. Med uttrycket i hemlighet avses, i likhet med vad som gäller för olovlig avlyssning enligt 4 kap. 9 a § , att den tekniska utrustningen kameran antingen hålls helt dold för den fotograferade eller att denne i varje fall är totalt omedveten om att den för tillfället är i gång. Avgörande är alltså om fotograferingen sker i hemlighet för den fotograferade. I förarbetena till bestämmelsen om olovlig avlyssning nämns som exempel att den som helt öppet från en gata riktar en avlyssningsapparat mot ett fönster för att avlyssna vad som sägs i den lokal som finns innanför fönstret drabbas av straffansvar så snart den eller de som befinner sig i lokalen inte känner till att avlyssning pågår (prop. 1975:19 s. 103). På motsvarande sätt skulle exempelvis s.k. paparazzifotografering från långt avstånd med teleobjektiv av någon som befinner sig inomhus i en bostad och som den fotograferade inte uppfattar kunna anses ske i hemlighet. Även fotografering av någon som sover skulle omfattas av en sådan avgränsning, eftersom den fotograferade då inte kan uppfatta fotograferingen, trots att fotograferingen i och för sig sker helt öppet. Att i hemlighet bli fotograferad på någon av de i bestämmelsen särskilt angivna platserna får, enligt regeringens uppfattning, anses utgöra ett sådant intrång i den fotograferades personliga integritet som han eller hon normalt bör vara fredad från. Trots det kan det ifrågasättas om en straffbestämmelse med en sådan avgränsning skulle kunna riskera att omfatta även fotografering som i vissa fall skulle kunna uppfattas som harmlös. Exempel på sådana fall skulle kunna vara familjemedlemmar som i hemlighet fotograferar andra familjemedlemmar i vardagliga situationer. Det finns därför anledning att överväga om det krävs någon ytterligare avgränsning av bestämmelsen trots att bestämmelsen är begränsad till olovlig fotografering som sker i hemlighet. Med hänsyn till att det för straffbarhet krävs uppsåt till såväl att fotograferingen sker i hemlighet i förhållande till den fotograferade som att den sker olovligen, dvs. utan samtycke, torde det dock röra sig om få fall av fotografering på sådana platser som tillhör den enskildes privata sfär som skulle betraktas som harmlösa. Som en jämförelse kan nämnas att straffbestämmelsen om olovlig avlyssning inte har någon ventil vare sig i form av ett kränkningsrekvisit eller på annat sätt. Till det kommer, som utvecklas nedan, att det från straffansvar föreslås ett undantag för sådan fotografering som är försvarlig. Därutöver bör framhållas att en särskild åtalsprövningsregel föreslås, vilken begränsar åklagarens åtalsplikt avseende kränkande fotografering eller förberedelse till sådant brott till fall då målsäganden anger brottet till åtal eller då åtal är påkallat från allmän synpunkt. På så sätt bör resultat som kan framstå som oskäliga 2012/13:69 kunna undvikas. Det nu anförda innebär sammanfattningsvis att en ytterligare avgränsning av bestämmelsen är överflödig. En begränsning till olovlig fotografering som sker i hemlighet innebär att viss klandervärd fotografering som sker helt öppet faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde. Det gäller framför allt sådan öppen fotografering som sker på ett påträngande eller fysiskt närgånget sätt. På motsvarande sätt som är fallet med integritetskränkande avlyssning som sker helt öppet med hjälp av teknisk utrustning finns det emellertid möjlighet att i vissa fall beivra sådana företeelser (jfr prop. 1975:19 s. 80 f.). Integritetskränkande fotografering som sker helt öppet kan ske under sådana förhållanden att förfarandet är straffbart som ofredande enligt 4 kap. 7 § . Vidare är det klart att fotografering på ett sätt som varit ägnat att kränka den fotograferades sexuella integritet kan omfattas av bestämmelsen om sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § andra stycket . Slutligen kan i vissa fall integritetskränkande fotografering också utgöra brott enligt 49 § personuppgiftslagen. Regeringen anser alltså sammanfattningsvis att straffansvaret ska omfatta olovlig fotografering som sker i hemlighet av någon som befinner sig inomhus i en bostad eller på en toalett, i ett omklädningsrum eller ett annat liknande utrymme. Försvarlig fotografering ska undantas Den ovan föreslagna avgränsningen av kriminaliseringen täcker enligt regeringens mening sådan integritetskränkande fotografering som i princip ska vara straffbar. Som anförts ovan (se avsnitt 4.3) måste det dock finnas möjlighet bl.a. med hänsyn till krav på proportionalitet vid inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter enligt RF och att i undantagssituationer i det enskilda fallet undgå straffansvar. Vid bedömningen av vilka begränsningar som kan accepteras när det gäller inskränkningar som görs i yttrande- och informationsfriheten måste särskilt beaktas informations- och yttrandefriheten i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter (2 kap. 23 § andra stycket RF). Trots att kriminaliseringen med regeringens förslag begränsas till sådan integritetskränkande fotografering som inte ska behöva tålas, finns det vissa situationer där den som fotograferar kan anses ha ett berättigat intresse av att göra det. I likhet med vad som föreslagits i promemorian och av anser därför regeringen att det bör införas ett undantag från straffansvaret för en gärning som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarlig. En avgränsning av detta slag är väl etablerad i strafflagstiftningen (jfr t.ex. 5 kap. 1 § och 16 kap. 10 b och c §§ ). Vid prövningen av om gärningen är försvarlig får en helhetsbedömning göras i det enskilda fallet. Fotograferingens syfte ska vägas mot den enskildes intresse av skydd mot kränkande fotografering. I det sammanhanget bör, som föreslås i promemorian, sådana omständigheter som att fotograferingen sker som ett led i nyhetsförmedling, t.ex. för publicering i ett grundlagsskyddat medium, eller i något annat sammanhang av samhälleligt intresse vara av stor betydelse. gälla fotografering i syfte att i massmedier kunna visa på missförhållanden i samhället, såsom vanskötsel vid drift av äldreboenden eller i familjehem. Också fotografering i syfte att dokumentera bevisning om ett pågående brott, t.ex. barn som utsätts för kränkningar i sina hem, kan vara försvarlig. Sådan fotografering som nämnts kan behöva ske i hemlighet för att över huvud taget komma till stånd. Det saknar i sammanhanget betydelse om det är en yrkesfotograf, en journalist eller någon annan som fotograferar. Även fotografering som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är fullständigt harmlös kan vara försvarlig. Begränsningar i yttrande- och informationsfriheten får, som nämnts ovan, endast göras med beaktande av vikten av vidaste möjliga yttrande- och informationsfrihet i bl.a. vetenskapliga och kulturella angelägenheter. Mot denna bakgrund anser regeringen i likhet med vad som anförs i promemorian att det vid bedömningen av om gärningen är försvarlig även bör kunna beaktas om fotograferingen utgör ett inslag i vetenskapligt arbete eller låter sig försvaras av konstnärliga hänsyn. I de allra flesta fall torde dock den enskildes intresse av skydd mot olovlig fotografering som sker i hemlighet på de angivna platserna väga tyngre än något av nämnda intressen. Utrymmet för att bedöma kränkande fotografering som sker i vetenskapligt eller kulturellt syfte som försvarlig torde därför vara mycket litet. Regeringen föreslår följaktligen att från straffansvaret ska undantas en gärning som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarlig. Fotografering som sker i en myndighets verksamhet ska undantas Som ovan nämnts är en grundläggande förutsättning för att fotografering i vissa fall bör vara straffbar att den sker olovligen. Det innebär att fotografering som sker med samtycke eller med stöd av författningsbestämmelser som uttryckligen tillåter fotografering utan den fotograferades samtycke inte omfattas av kriminaliseringen. Det förekommer emellertid även att fotografering i myndigheters verksamhet i vissa fall sker utan uttryckligt författningsstöd. Det gäller t.ex. i den brottsbekämpande verksamheten hos myndigheter som polisen, och . Sådan fotografering grundar sig på de allmänna principer som myndigheterna har att rätta sig efter såsom behovs-, ändamåls- och proportionalitetsprincipen. För polisens del regleras dessa allmänna principer i 8 § polislagen (1984:387). I sammanhanget kan nämnas att (dir. 2007:185) har haft i uppdrag att bl.a. överväga en författningsreglering av de brottsbekämpande myndigheternas användning av sådana tekniska spaningsmetoder som utgör ett intrång i enskildas integritet eller av andra skäl bör lagregleras. Utredningen överlämnade slutbetänkandet Särskilda spaningsmetoder (SOU 2010:103). Utredningen föreslår att vissa spaningsmetoder, bl.a. viss bildupptagning, ska regleras i en ny lag om särskilda inhämtningsåtgärder i de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. Betänkandet har remitterats och bereds nu inom . Avsikten med det nu aktuella förslaget är inte att kriminalisera sådan fotografering som ovan redogjorts för och som anses tillåten. 2012/13:69 Det kan också diskuteras om sådan fotografering kan betraktas som olovlig i den bemärkelse som avses. Enligt regeringens bedömning kan det emellertid uppstå situationer där det blir svårt att avgöra om en viss åtgärd är olovlig och om den därmed omfattas av den föreslagna straffbestämmelsen. Det är också mot denna bakgrund det i promemorian föreslagits en särskild bestämmelse som från straffbestämmelsens tillämpningsområde undantar sådan fotografering som utan uttryckligt författningsstöd sker som ett led i en myndighets verksamhet. Någon avgörande kritik mot förslaget har inte framförts av remissinstanserna. Regeringen instämmer i promemorians bedömning, att det är rimligt att undanta åtgärder som utförs som ett led i en myndighets verksamhet från den nya kriminaliseringen. finns en kontroll över åtgärder som vidtas i myndigheters verksamhet genom den tillsyn som utövas av olika tillsynsmyndigheter samt ombudsmän och Justitiekanslern. Ytterst kan även en enskild tjänsteman åläggas ansvar för tjänstefel. Regeringen föreslår sammanfattningsvis, i likhet med promemorian, att det införs en särskild bestämmelse som från straffbestämmelsens tillämpningsområde undantar sådan fotografering som sker som ett led i en myndighets verksamhet. I promemorian har föreslagits att brottet ska rubriceras olovlig fotografering. Några remissinstanser har i stället förespråkat benämningen kränkande fotografering. KLYS har t.ex. konstaterat att rubriceringen olovlig fotografering är en olycklig benämning på brottet eftersom det av allmänheten då kommer uppfattas som att ett generellt fotograferingsförbud införs i . Som anförts ovan tar den föreslagna bestämmelsen sikte på sådan fotografering som sker olovligen. Vidare krävs att fotograferingen sker i hemlighet och att den fotograferade befinner sig på någon av de särskilt angivna platserna. En grundläggande förutsättning för straffansvar är att hemlighetsrekvisitet är uppfyllt. Det innebär att en fotografering visserligen kan vara olovlig i den bemärkelsen att t.ex. samtycke från den fotograferade saknas men ändå straffri på grund av att den inte sker i hemlighet. Benämningen olovlig fotografering är därmed i viss utsträckning missvisande. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att benämningen kränkande fotografering väl sammanfattar det straffbara området såsom det avgränsas genom de olika rekvisiten gjordes i lagrådsremissen bedömningen att benämningen kränkande fotografering på ett bättre sätt än olovlig fotografering beskriver straffstadgandets innebörd. Vidare leder den enligt lagrådsremissen inte på samma sätt tanken till ett fotograferingsförbud. I lagrådsremissen föreslogs därför att brottet ska rubriceras kränkande fotografering. Lagrådet har mot detta anfört att med tanke på att det s.k. kränkningsrekvisitet inte finns med i det nu föreliggande förslaget och att fotograferingen ska ha skett i hemlighet, kan det övervägas om inte brottet i linje med olovlig avlyssning borde benämnas olovlig fotografering. Regeringen har viss förståelse för Lagrådets synpunkt. Trots det anser regeringen att de skäl som ovan redovisats för benämningen kränkande fotografering väger tyngre än de som Lagrådet framfört. Brottet bör därför benämnas kränkande fotografering. I fråga om straffbestämmelsens placering bör den med hänsyn till sitt skyddsintresse och nära samband med bestämmelsen om ofredande, men även med bestämmelserna om hemfridsbrott och olovlig avlyssning, placeras bland fridsbrotten i 4 kap. . I promemorian har föreslagits att den där placeras mellan bestämmelserna om hemfridsbrott och ofredande i en ny 6 a §. Med den utformning bestämmelsen nu föreslås få, instämmer regeringen i promemorians förslag. Den integritetskränkning som kränkande fotografering typiskt sett kan leda till varierar med hänsyn till omständigheterna. Det kan handla om allt från fotografering vid enstaka tillfällen till filmning som skett fortlöpande i en persons bostad. Straffvärdet kan därmed variera avsevärt. I vissa fall torde straffet kunna stanna vid böter. I andra fall kan en strängare påföljd vara motiverad. Straffskalan bör därför, som anförts i promemorian, innehålla både böter och fängelse. Vad gäller frågan om vilket maximistraff som bör väljas, har i promemorian föreslagits att maximistraffet sätts till fängelse i högst med hänsyn till att brottet har ett nära samband med ofredande och, enligt promemorian, ett högsta straff måste anses ge tillräckligt utrymme för en nyanserad och adekvat straffmätning även i de allvarligaste fallen. Mot detta har bl.a. anfört att olovlig fotografering har ett mycket nära samband med olovlig avlyssning och att det torde vara minst lika integritetskränkande att bli t.ex. filmad i smyg som att bli avlyssnad i hemlighet. Hovrätten har också menat att olika straffskalor för de båda brotten kan medföra tillämpningssvårigheter och utgöra en brist vad gäller förutsebarhet i straffhänseende. Det är t.ex. otillfredsställande om en person som olovligen filmat någon i en integritetskränkande situation men bildkvalitén till följd av tillfälliga omständigheter är så dålig att det närmast är att betrakta som en avlyssning därmed skulle riskera ett högre straff. Hovrätten har därför föreslagit att straffskalan i stället ska motsvara den som gäller för brottet olovlig avlyssning (4 kap. 9 a § ), dvs. böter eller fängelse i högst . Regeringen delar hovrättens uppfattning. En straffskala på böter eller fängelse i högst tillgodoser också på ett bättre sätt behovet av en differentierad straffmätning för de allvarligaste brotten. Till det kommer att även brottet sexuellt ofredande, som har ett tillämpningsområde som kan sammanfalla med kränkande fotografering, har en straffskala som sträcker sig upp till fängelse . En sådan straffskala överensstämmer också med förslag (se SOU 2008:3 s. 312). Regeringen föreslår följaktligen att straffskalan för kränkande fotografering ska vara böter eller fängelse i högst . Förhållandet till annan lagstiftning Den föreslagna bestämmelsen har ett tillämpningsområde som i viss mån sammanfaller med bestämmelserna om sexuellt ofredande samt barnpornografibrott och olaga våldsskildring (6 kap. 10 § respektive 16 kap. 10 a och c §§ .) Om förutsättningar föreligger att döma för såväl kränkande fotografering som sexuellt ofredande bör det, enligt regeringens uppfattning, med hänsyn till bestämmelsernas delvis olika syften och tillämpningsområden, vara möjligt att döma för båda brotten i brottskonkurrens. Detsamma torde gälla barnpornografibrott och olaga våldsskildring av normalgraden. Så som Hovrätten över och har noterat medför straffbestämmelsens placering att den kan utgöra ett led i grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning enligt 4 kap. 4 a § första respektive andra stycket . Enligt 36 kap. 2 § andra stycket får egendom som frambragts genom brott enligt förverkas, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. tagits upp genom kränkande fotografering torde kunna förverkas med stöd av denna bestämmelse. Även andra bestämmelser om förverkande i 36 kap. kan Således kan t.ex. kamerautrustning förverkas enligt 36 kap. 2 § första stycket om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Om en bild som tagits genom kränkande fotografering utgör en del av en tryckt skrift eller har tagits med i en teknisk upptagning ska bestämmelserna i och YGL om konfiskering tillämpas i stället för reglerna om förverkande. Konfiskering får ske av tryckta skrifter eller tekniska upptagningar som innefattar tryck- eller yttrandefrihetsbrott (7 kap. 7 § TF och 5 kap. 6 § YGL jämfört med 7 kap. 4 § TF). Konfiskering innebär att alla för spridning avsedda exemplar av framställningen ska förstöras. Bestämmelsen om kränkande fotografering bör följas upp Den bestämmelse som föreslås kriminaliserar ett beteende som i vissa avseenden varit straffritt. Utformningen av en sådan straffbestämmelse rymmer frågor om avgränsning av det straffbara området och avvägningar i förhållande till andra befogade intressen. som är accepterat i samhället förändras och utvecklas över tiden och det är viktigt att lagstiftningen fångar upp sådant beteende som kan anses vara så klandervärt att det ska vara straffbelagt. skäl att fortlöpande följa utvecklingen på området för att vara uppmärksam på om tillämpningen av lagstiftningen står i överensstämmelse med dess syfte. Vidare kan det finnas anledning att utvärdera om lagstiftningen är lämpligt avgränsad i fråga om de platser som omfattas av kriminaliseringen. Regeringen kommer därför att följa upp tillämpningen av de lagändringar som föreslås och hur praxis har utvecklats i dessa hänseenden. Detta förutsätter emellertid att bestämmelserna har varit i kraft en sådan tid att det finns underlag för att bedöma och utvärdera regleringen. En utgångspunkt bör därför vara att en uppföljning kan initieras från ikraftträdandet. Regeringens förslag: Förberedelse till kränkande fotografering som består i att anbringa tekniskt hjälpmedel med uppsåt att utföra brottet ska kriminaliseras.