prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — tionerna i en AIF kan också skyddas av garantier som har lämnats av antingen AIF-förvaltaren eller någon extern part. lämnade säkerheter och villkoren för garantier får framför allt betydelse vid ett eventuellt fallissemang hos AIF:ens motpart. Av artikel 25.3 följer att AIF-förvaltaren ska visa att de gränser för finansiell hävstång som har fastställts för varje AIF är rimlig och att förvaltaren ska respektera dessa gränser. kommissionens delegerade förordning finns detaljerade regler om finansiell hävstång (se artiklarna 611). Begreppet finansiell hävstång definieras i AIFM-direktivet som en metod genom vilken en AIF-förvaltare ökar exponeringen för en förval- tad AIF genom lån av kontanter eller värdepapper eller med användning av derivatinstrument eller på något annat sätt (artikel 4.1 v). hävstång innebär att känsligheten för värdeförändringar i en specifik underliggande marknadsvariabel ökas. Genom investeringar i derivat- instrument kan exempelvis exponeringen för förändringar i priset på aktier, valutor eller räntor ökas i en investeringsportfölj utan att posi- tionen i de underliggande tillgångarna har ändrats. underliggande marknadsvariabler kan på detta sätt skapa stora föränd- ringar i investeringsportföljens marknadsvärde. effekter som skapas med derivatinstrument kan dock motverkas av andra positioner i en portfölj. Den totala risken i en portfölj kan därför vara lägre än de individuella riskerna i portföljens enskilda positioner. siell hävstång kan också skapas genom belåning av det investerade kapitalet i en investeringsportfölj. Överstiger den totala avkastningen på portföljen låneräntan ökar avkastningen på det investerade kapitalet. avkastningen sjunker blir effekten den motsatta. På så sätt ökar känslig- heten vid förändringar i ränta och andra marknadsvariabler. gångarna i portföljen har lämnats som säkerheter för lånet kan investe- raren bli tvungen att snabbt realisera säkerheter om marknadsvärdet skulle sjunka under en viss nivå. Försäljningen kan försvåras av bristande likviditet i tillgångarna. Belåningen ökar på så sätt känsligheten för både marknadsrisk och likviditetsrisk. Finansiell hävstång kan mätas på olika sätt. uttrycks ofta hävstången som förhållandet mellan eget och lånat kapital. Hävstången kan också uttryckas som den procentuella värdeförändringen i det investerade kapitalet för varje procents förändring i en under- I kommissionens delegerade förordning finns detaljerade regler om beräkningsmetoder för finansiell hävstång. För att genomföra artikel 15.4 i svensk rätt bör det i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder tas in ett generellt krav på att en AIF-förvaltare ska fastställa en högsta tillåtna nivå för finansiell hävstång för varje AIF som förvaltaren förvaltar. Det bör också tas in ett krav på att det för varje AIF ska fastställas i vilken utsträckning för- foganderätt över säkerheter får medges eller garantier får lämnas enligt arrangemanget för finansiell hävstång. Den högsta tillåtna nivån för finansiell hävstång bör fastställas med hänsyn till bl.a. AIF:ens karaktär och investeringsstrategi, AIF:ens motparter, de säkerheter som finns, omfattningen av AIF-förvaltarens verksamhet och omständigheterna i övrigt (artikel 15.4 i AIFM-direktivet). En hedgefond kan exempelvis ha en investeringsstrategi som kräver att nivån för finansiell hävstång Prop. 2012/13:155 fastställs med hänsyn till en rad olika derivat-, säkerhets- och clearing- För en fastighetsfond är i stället fastigheternas belåningsgrad en central faktor för beräkningen av finansiell hävstång. För riskkapitalfonder som investerar i onoterade företag uppstår frågan om belåningsgraden i portföljföretagen ska tas i beaktande vid fastställandet av den högsta nivån för finansiell hävstång. Av skäl 78 i AIFM-direktivet framgår emellertid att belåning på portföljbolagsnivå inte ska inkluderas som en sådan indirekt belåning som ska ingå vid beräkning av finansiell hävstång för en AIF. Den högsta tillåtna nivån för finansiell hävstång bör framgå av fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk. Information om begränsningar för användande av finansiell hävstång ska även framgå av den information som en AIF-förvaltare ska tillhandahålla till investerare (artikel 23.1 a i AIFM-direktivet, se vidare avsnitt 13.2). I den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör det även anges att de gränser för finansiell hävstång som AIF-förvaltaren har fastställt ska vara rimliga och att förvaltaren ska följa dem . Med hänsyn till att detaljerade regler om finansiell hävstång finns i kommissionens delegerade förordning föreslås inte något bemyndigande att meddela föreskrifter om finansiell hävstång. Regeringens förslag: En AIF-förvaltare ska ha lämpliga system för likviditetshantering och förfaranden för övervakning av likviditetsrisk som gör det möjligt att säkerställa att AIF:ens likviditetsprofil överensstämmer med dess underliggande skyldigheter. En AIF- förvaltare ska göra regelbundna stresstester som gör det möjligt att bedöma AIF:ens likviditetsrisk under extraordinära omständigheter. Dessa krav ska inte gälla i fråga om slutna AIF:er utan finansiell hävstång. En AIF:s likviditetsprofil, inlösenpolicy och investeringsstrategi ska vara inbördes överensstämmande. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Artikel 16 i AIFM-direktivet innehåller regler om likviditetshantering. En AIF-förvaltare ska för varje AIF som den förvaltar använda sig av ett lämpligt system för likviditetshantering och inrätta förfaranden som gör det möjligt att övervaka AIF:ens likviditetsrisker och säkerställa att likviditetsprofilen hos investeringarna överensstämmer med AIF:ens underliggande skyldigheter (artikel 16.1 första stycket). Dessa krav gäller inte i fråga om slutna AIF:er (dvs. AIF:er med fastställt kapital och vars andelar inte kan lösas in på begäran) utan finansiell hävstång. För att bedöma och övervaka likviditetsrisker i de förvaltade AIF:erna ska en AIF-förvaltare regel- bundet genomföra stresstester under normala och exceptionella 2012/13:155 likviditetsförhållanden (artikel 16.1 andra stycket). AIF-förvaltaren ska även för varje förvaltad AIF se till att investeringsstrategin, likviditets- profilen och inlösenpolicyn är konsekventa (artikel 16.2). Detaljerade regler om hur en AIF-förvaltare ska övervaka, hantera och testa likviditeten i en AIF finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 4649). Reglerna i förordningen är anpassade till de varie- rande investeringsstrategier som kännetecknar den grupp fonder som omfattas av AIFM-direktivet. Likviditetsprofilen i en AIF ska således inte bara övervakas med avseende på den relativa likviditeten i AIF:ens tillgångar och villkor för inlösen, utan även med avseende på vilken typ av investerare som innehar andelar i AIF:en och storleken på deras Det innebär att likviditetsprofilen i en specifik AIF även kan anpassas till placeringshorisonten hos AIF:ens investerare. Det finns inget som tyder på att det generella kravet i artikel 15.2 att en AIF-förvaltare ska ha lämpliga riskhanteringssystem för att kunna identifiera, mäta, hantera och övervaka alla relevanta risker inte även Det kan med hänsyn till detta förefalla överflödigt att reglera likviditetshanteringen i en särskild artikel i Reglerna i artikel 16.1 och 16.2 kopplar dock kravet på system för likviditetshantering till förhållandena i varje enskild AIF som en AIF- Systemet för likviditetshantering ska för varje AIF anpassas till de specifika krav som AIF:ens placeringsstrategi och Kraven gäller dessutom inte i fråga om slutna AIF:er utan finansiell hävstång med hänsyn till att behovet av likviditet får anses vara mindre för dessa AIF:er, bl.a. eftersom investerarna inte har någon rätt att lösa in sina andelar. förfaranden som har inrättats inom ramen för denna kan därmed i direktivets mening betraktas som en från den övriga riskhanteringen Med hänsyn till att AIF:er (med undantag för specialfonder) inte omfattas av några placeringsregler eller generella likviditetskrav kan det vidare anses befogat med en generell regel som säkerställer att likviditeten i AIF:en motsvarar AIF:ens åtaganden gentemot dess investerare. Detta talar för att ta in en särskild bestäm- melse om likviditetshantering i den nya lagen om förvaltare av alterna- tiva investeringsfonder för att genomföra artikel 16.1 och 16.2 i AIFM- Enligt gällande rätt innebär placeringsreglerna i 5 kap. heterna att placera medel som ingår i en värdepappersfond i illikvida tillgångar, exempelvis onoterade värdepapper, är kraftigt beskurna. Placeringsreglerna utgör därmed inte bara en begränsning av de risker som följer av att placera medel som ingår i en värdepappersfond utan säkerställer även att fonden har en likviditetsprofil som möjliggör att fondandelsägarna kan få sina andelar inlösta på begäran (4 kap. 13 § Placeringsreglerna omfattar även specialfonder, om inte Finans- inspektionen har medgett undantag. För en specialfond är det tillräckligt att, om inspektionen har medgett undantag, inlösen av fondandelar kan ske minst en gång (6 kap. 1 § LIF). det generella kravet på riskhantering i 5 kap. 2 § LIF finns det inte några särskilda regler om likviditetshantering i LIF. har emellertid i enlighet med genomförande- bestämmelser till UCITS-direktivet (se artikel 40.3 och 40.4 i kommis- sionens direktiv /43/EU) i sina föreskrifter preciserat vad som gäller Prop. 2012/13:155 för de processer för riskhantering som ett bolag som driver fondverk- samhet ska ha. Det ska enligt 6 a kap. 8 § föreskrifter om investeringsfonder bl.a. finnas en lämplig process för hantering av likviditetsrisker som säkerställer att kravet på att fondandelsägarna ska kunna få sina andelar inlösta kan uppfyllas. Enligt samma bestämmelse ska bolaget i lämplig utsträckning genomföra stresstester som gör det möjligt att bedöma varje fonds likviditetsrisk under extraordinära omständigheter. Bolaget ska också säkerställa att likviditetsprofilen för tillgångarna i en investeringsfond är förenlig med de villkor för inlösen av fondandelar som gäller för fonden. För att genomföra artikel 16.1 och 16.2 i AIFM-direktivet i svensk rätt bör det i den nya lagen tas in ett krav på att en AIF-förvaltare ska ha lämpliga system för likviditetshantering och förfaranden för övervakning av likviditetsrisk som gör det möjligt att säkerställa att AIF:ens likviditetsprofil överensstämmer med dess underliggande skyldigheter. Det bör också tas in ett krav på att en AIF-förvaltare ska göra regelbundna stresstester som gör det möjligt att bedöma AIF:ens likviditetsrisk under extraordinära omständigheter. I likhet med i AIFM-direktivet bör det i lagen anges att dessa krav inte gäller i fråga om slutna fonder utan finansiell hävstång. Det bör även framgå av den nya lagen att en AIF:s likviditetsprofil, inlösenpolicy och investeringsstrategi ska vara inbördes överensstämmande. Detaljerade regler om en AIF-förvaltares likviditetshantering finns i kommissionens delegerade förordning. Något bemyndigande att meddela föreskrifter om en AIF-förvaltares likviditetshantering föreslås därför inte. Regeringens bedömning: Genomförandet av reglerna i AIFM- direktivet och UCITS-direktivet om de krav som ska vara uppfyllda för att medel i en AIF respektive en värdepappersfond ska få investeras i värdepapperiserade tillgångar som har emitterats efter kräver inte någon lagändring. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna instämmer i bedömningen eller har inget att erinra Skälen för regeringens bedömning: Kommissionen ska enligt artikel 17 i AIFM-direktivet genom delegerade akter ange detaljerade regler om AIF-förvaltares investeringar i värdepapperiseringstransaktioner för en AIF:s räkning. En AIF-förvaltare ska bl.a. kunna investera i värdepapperiserade tillgångar emitterade efter endast om originatorn, det medverkande kreditinstitutet eller den ursprungliga långivaren har behållit ett ekonomiskt nettointresse på . Genom artikel 63 i AIFM-direktivet införs motsvarande regler för UCITS-fonder genom en ny artikel 50a i UCITS-direktivet. 2012/13:155 sionens delegerade förordning finns detaljerade regler för tillämpningen av artikel 17 i AIFM-direktivet (artiklarna 5056). Värdepapperisering innebär förenklat att ett företag (originatorn) skiljer av en grupp av tillgångar och de intäkter som flyter in från dessa från företagets övriga tillgångar, exempelvis en låneportfölj med tillhörande ränteintäkter. Tillgångarna överlåts till ett specialföretag som i sin tur emitterar obligationer för att finansiera förvärvet. De betalningsflöden som tillgångarna genererar förmedlas sedan helt eller delvis vidare till obligationsinnehavarna, som tar på sig en risk för variationer i dessa betalningsflöden. Regler liknande dem i artikel 17 i AIFM-direktivet infördes i kreditinstitutsdirektivet och de har genomförts i svensk rätt genom ändringar i bl.a. lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar (se prop. 2010/11:110 s. 69 f.). Syftet med bestämmelsen i artikel 17 i AIFM-direktivet är att åstadkomma en enhetlig behandling av investeringar i värdepapperiserade tillgångar. Genom att ha likformiga regler säkerställs exempelvis att ett kreditinstitut, via en AIF som förvaltas av en till kreditinstitutet närstående AIF-förvaltare, inte gör indirekta investeringar i sådana tillgångar som institutet inte tillåts att investera i direkt. Genomförandet av artikel 17 i AIFM-direktivet föranleder enligt regeringens bedömning inte någon särskild bestämmelse i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. I kommissionens delegerade förordning finns detaljerade regler för tillämpningen av artikel 17 i AIFM-direktivet. Något bemyndigande att meddela föreskrifter om de krav som ska vara uppfyllda för att en AIF-förvaltare för en AIF:s räkning ska få investera i värdepapperiserade tillgångar emitterade efter föreslås därför inte. När det gäller den nya artikel 50a i UCITS-direktivet, som har införts genom artikel 63 i AIFM-direktivet, har kommissionen ännu inte antagit någon delegerad akt. Om det i en kommande delegerad förordning finns motsvarande detaljerade regler för tillämpningen av artikel 50a i UCITS- direktivet som det finns i kommissionens delegerade förordning för tillämpningen av artikel 17 i AIFM-direktivet kommer den inte behöva kompletteras av några bestämmelser i myndighetsföreskrifter. Om reglerna skulle behöva kompletteras av bestämmelser i myndighetsföreskrifter kommer det enligt regeringens uppfattning att finnas möjlighet att meddela sådana föreskrifter med stöd av det bemyndigande som finns i LIF om att meddela föreskrifter om kriterier för de finansiella tillgångar som medel i en värdepappersfond får investeras i (13 kap. 1 § 9). Inte heller artikel 50a i UCITS-direktvet föranleder således någon lagstiftningsåtgärd. 10.7 Särskilda verksamhetskrav för AIF-förvaltare Prop. 2012/13:155 som utför diskretionär förvaltning av 10.7.1Investeringar i egenförvaltade fonder Regeringens förslag: En AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer får inte placera en investerares tillgångar i en AIF som förvaltaren direkt eller på någon annans uppdrag förvaltar, om inte investeraren har godkänt detta på förhand. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: För AIF-förvaltare som har tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer innehåller artikel 12.2 a i AIFM-direktivet särskilda krav på verksamheten utöver de allmänna principerna i artikel 12.1 som har redogjorts för i avsnitt 10.1. En sådan förvaltare får inte placera kunders kapital i de AIF:er som den förvaltar, om inte kunden har godkänt detta på förhand. Enligt 7 kap. 2 § LIF får ett fondbolag som har tillstånd för portföljförvaltning avseende finansiella instrument inte placera en investerares tillgångar i andelar i en investeringsfond eller ett fondföretag som fondbolaget förvaltar, direkt eller på uppdrag av någon annan fondförvaltare, om inte investeraren har godkänt detta på förhand. Bestämmelsen bygger på artikel 12.2 i UCITS-direktivet. I gällande rätt finns således såvitt avser fondbolags placeringar i fonder som de själva förvaltar ett förbud som motsvarar det i artikel 12.2 a i AIFM-direktivet. Något motsvarande krav på att ett värdepappersinstitut som har tillstånd för diskretionär portföljförvaltning inte får investera kunders kapital i en specialfond som institutet förvaltar utan kundens medgivande finns dock inte i svensk rätt. Artikel 12.2 a i AIFM-direktivet reglerar en sådan situation där AIF- förvaltaren har flera uppdrag och där intressekonflikter kan uppstå. För att genomföra artikeln i svensk rätt bör, på motsvarande sätt som gäller för fondbolag, den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder innehålla en särskild bestämmelse som anger att en AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer inte får placera en investerares tillgångar i en AIF som förvaltaren förvaltar, om inte investeraren har godkänt detta på förhand. Bestämmelsen bör omfatta såväl sådana AIF:er som förvaltaren är AIF-förvaltare för som sådana AIF:er som förvaltas på uppdrag av någon annan AIF-förvaltare. Regeringens förslag: För en AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer ska lagen om investerarskydd gälla i fråga om den verksamheten. 2012/13:155 Investerarskyddet ska endast omfatta de tjänster som AIF- förvaltaren utför inom ramen för sin verksamhet som diskretionär förvaltare av investeringsportföljer. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer ska enligt AIFM- direktivet omfattas av investerarskyddsdirektivet6 såvitt avser portföljförvaltningsverksamheten (artikel 12.2 b). Investerarskyddsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1999:158) om investerarskydd. Investerarskyddet träder in om ett värdepappersinstitut, fondbolag eller förvaltningsbolag med filial i försätts i konkurs och investeraren inte kan få tillbaka sina tillgångar. Skyddet omfattar finansiella instrument och medel till ett värde som ett värdepappersinstitut eller fondbolag förfogar över i samband med att en investeringstjänst utförs. Skyddet omfattar emellertid inte andelsägare i en investeringsfond såvitt avser rätt till ersättning för tillgångar som ingår i fonden. För att uppfylla kravet i artikel 12.2 b i AIFM-direktivet bör lagen om investerarskydd ändras på så sätt att den även omfattar AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer. Investerarskyddet bör endast omfatta de tjänster som AIF-förvaltaren utför inom ramen för sin verksamhet som diskretionär förvaltare av investeringsportföljer. Investerarskyddet administreras av , som är garantimyndighet, och finansieras genom avgifter från de värdepappersinstitut och fondbolag som tillhör skyddet. Förslaget innebär att AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer kommer att omfattas av sådana avgifter. 6 och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare (EGT L 84, 26.3.1997, s. 22, Celex 397L0009). 11 Organisation, värdering och delegering 11.1Allmänna principer för AIF-förvaltarens organisation Regeringens förslag: En AIF-förvaltare ska förfoga över och effektivt använda de resurser och rutiner som är nödvändiga för att verksamheten ska fungera väl. ha sunda rutiner för förvaltning av verksamheten, redovisning, drift och förvaltning av sina informationssystem samt för intern kontroll, upprätta och tillämpa regler för anställdas egna transaktioner och för investeringar som görs för förvaltarens egen räkning, säkerställa att varje transaktion som genomförs för en AIF:s räkning är möjlig att rekonstruera i efterhand med avseende på dess ursprung, art, parter, tidpunkt och plats, samt säkerställa att tillgångarna i de AIF:er som förvaltaren förvaltar investeras i enlighet med den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och andra författningar som reglerar verksamheten eller lagstiftningen i det land där AIF:en är etablerad samt fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot FAR anser att det bör förtydligas dels vad som menas med investeringar som görs för AIF-förvaltarens egen räkning, dels i vilken utsträckning en AIF-förvaltare kan investera för egen räkning utan tillstånd för investeringstjänsten handel med finansiella instrument för egen räkning enligt 2 kap. 1 § 3 lagen om värdepappersmarknaden. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 18.1 första stycket i AIFM-direktivet ska en AIF-förvaltare använda de tillfredsställande och lämpliga mänskliga och tekniska resurser som krävs för att den ska kunna förvalta AIF:erna på ett korrekt sätt. I andra stycket i artikeln ställs en rad krav på förvaltaren på vissa specificerade områden. sunda administrativa förfaranden och redovisningsrutiner, kontroll- och säkerhetsarrangemang för elektronisk databehandling, tillfredsställande interna kontrollmekanismer (särskilt regler för de anställdas personliga transaktioner eller för innehav eller förvaltning av investeringar i syfte att investera för egen räkning) för att säkerställa att varje transaktion i vilken AIF-förvaltaren medverkar avseende AIF:en är möjlig att rekonstruera med avseende på dess ursprung, de deltagande parterna, dess art samt tiden och platsen då den ägde rum, och kontrollmekanismer för att säkerställa att tillgångarna i de AIF:er som förvaltas investeras i enlighet med fondbestämmelserna, bolagsordningen eller motsvarande regelverk samt gällande lagstiftning. Enligt artikel 18.1 andra stycket ska arten av de AIF:er som AIF- förvaltaren förvaltar beaktas i fråga om de ovan specificerade kraven. Kraven kan således i praktiken ha olika innebörd för olika AIF:er. 2012/13:155 I artiklarna 5766 i kommissionens delegerade förordning preciseras dessa allmänt hållna krav. I förordningen finns krav avseende beslutsförfarande och organisationsstruktur m.m. (artikel 57), elektronisk databehandling (artikel 58), redovisningsförfaranden (artikel 59), styrelse och ledning m.m. (artikel 60), funktion för regelefterlevnad (artikel 61), internrevision (artikel 62), privata transaktioner (artikel 63) och registerfrågor (artiklarna 6466). Regler som motsvarar dem i artikel 18 i AIFM-direktivet finns t.ex. i artikel 12 i UCITS-direktivet och artikel 13 i MiFID. har det i svensk rätt funnits mer allmänt hållna sundhetsparagrafer1 som gällt både finansiella företags organisation och uppförande mot kunder. I EU- direktiven på finansmarknadsområdet görs numera en tydlig uppdelning mellan organisatoriska krav och uppföranderegler. Motsvarande uppdelning har gjorts i svensk rätt, se t.ex. 2 kap. 17 och 17 b §§ LIF samt 8 kap. 1114 och 2127 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Uppdelningen har främst betydelse vid gränsöverskridande verksamhet. Den behöriga myndigheten i hemlandet utövar tillsyn över att vissa krav i de berörda direktiven är uppfyllda, oftast de som gäller organisationen, och myndigheten i värdlandet utövar tillsyn över andra krav, oftast uppförandereglerna (se t.ex. artikel 19.1 i UCITS-direktivet och artikel 32.7 i MiFID).