prop · H003165 · 2013-06-03 00:00:00 — Regeringens förslag: Tillsynen inom statsluftfarten ska vara avgifts- Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har erinrat om den svenska principen att offentligrättsliga avgifter inte ska disponeras av myndigheten själv utan tillföras statskassan. Därefter ska myndigheten få anslag för finansieringen av sin verksamhet. invändningar mot att tillsynen ska vara avgiftsfinansierad mellan myndigheter, och skulle den föreslagna ordningen genomföras krävs det att storleken på anslagen justeras. Transportstyrelsen ser positivt på att Skälen för regeringens förslag: Huvudprincipen inom allt fler samhällsområden är att kostnaderna för tillsyn ska belasta den hos vilken tillsyn utförs, dvs. Den som orsakar det allmänna en kostnad ska också betala för den. Denna princip tillämpas i den nya Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet för civil luftfart och annan luftfart för statsändamål och Försvarsmakten för militär luftfart. Tillsynsobjekten inom annan luftfart för statsändamål är statlig verksam- het (framför allt den verksamhet som bedrivs av polisen och Kustbevak- Inom militär luftfart utgör både statlig verksamhet (Försvars- makten och ) och privat verksamhet (viss försvarsindustri med bl.a. ) tillsynsobjekt. För att åstadkomma ett enkelt och transparent tillsynssystem anser regeringen att samma finansieringsform bör gälla för all tillsyn inom Visserligen kommer detta att innebära att Transport- styrelsens och Försvarsmaktens tillsyn av statlig verksamhet blir avgifts- belagd, vilket kan leda till en ökad internt statlig administration. 2012/13:165 ringen anser emellertid att värdet av en enhetlig finansieringsform väger tyngre. I luftfartslagen bör därför bestämmas att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgift för tillsyn enligt luftfartslagen eller föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen. Regeringen har redan angivit denna inriktning genom att i förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen föreskriva att Transportsstyrelsens luftfartsrelaterade verksamhet ska vara avgiftsfinansierad. Möjligheten att ta ut avgifter för tillsynen ska således också gälla tillsyn hos de statliga myndigheter som bedriver annan luftfart för statsändamål. Regeringen anser även att Försvarsmakten ska ha möjlighet att ta ut avgift för sin tillsyn. Myndigheten utövar tillsyn hos bl.a. och viss försvarsindustri, främst . När Försvarsmakten utövar tillsyn hos dessa verksamhetsutövare bör myndigheten således kunna ta ut en avgift. Rätten att besluta om avgifternas storlek i förhållande till ekonomiskt mål samt om myndigheterna ska få disponera avgifterna eller inte kommer att prövas av regeringen i ett senare skede. 6.9.6Sekretess vid inspektion och kontroll Regeringens bedömning: Offentlighets- och sekretessförordningen bör kompletteras så att sekretess gäller vid Försvarsmaktens tillståndsgivning och tillsyn enligt luftfartslagen hos en enskild. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte kommenterat detta närmare. Skälen för regeringens bedömning: Vid den tillsyn som kommer att utövas av Försvarsmakten och Transportstyrelsen av statsluftfarten kan uppgifter om affärs- och driftförhållanden hos en enskild komma att uppenbaras för tillsynsmyndigheten. Den som är föremål för sådan tillsyn kommer till följd av föreskriften i 14 kap. 9 § förslaget till lag om ändring i luftfartslagen (2010:500) i denna proposition dessutom att ha en uppgiftsskyldighet gentemot den som utövar tillsynen. myndigheterna kommer även att svara för viss tillståndsgivning inom ramen för sina ansvarsområden. Det är angeläget att uppgifter om enskilds affärs- och driftförhållanden som kommer myndigheterna till del vid utövandet av de nämnda befogenheterna får ett tillräckligt skydd hos I 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) finns bestämmelser om sekretess för uppgifter om enskilds affärs- och driftför- Den verksamhet som Försvarsmakten respektive Transport- styrelsen bedriver får anses vara sådan som beskrivs i 30 kap. 23 §, dvs. tillståndsgivning och tillsyn med avseende på transportverksamhet. att sekretess ska gälla enligt paragrafen krävs att regeringen har beslutat att paragrafen ska tillämpas i viss verksamhet. Regeringen har i 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) och dess bilaga meddelat föreskrifter om tillämpningen av lagparagrafen. Av punkt 17 i bilagan till förordningen framgår att 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen gäller i fråga om tillståndsgivning och tillsyn som handhas Prop. 2012/13:165 av Transportstyrelsen. I bilagan till förordningen är däremot Försvars- makten inte angiven. Detta innebär att sekretess enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen inte gäller hos Försvarsmakten för uppgifter som har uppenbarats vid tillståndsgivning och tillsyn. Regeringens förslag: En förvaltningsmyndighets beslut i frågor enligt luftfartslagen och som gäller militär luftfart ska kunna överklagas till regeringen. En förvaltningsmyndighets beslut enligt luftfartslagen och som gäller annan luftfart för statsändamål ska liksom kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Promemorians förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslogs att beslut som riktades till en myndighet skulle överklagas till regeringen, och beslut som riktades till enskilda skulle överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Remissinstanserna: Har inte närmare kommenterat detta. Skälen för regeringens förslag: finns det regler om hur beslut som gäller annan luftfart för statsändamål ska överklagas. Där gäller samma regler som dem som gäller för civil luftfart, dvs. besluten överklagas till allmän förvaltningsdomstol. För militär luftfart saknas en reglering i luftfartslagen. Med hänsyn till den speciella verksamhet som den militära luftfarten utgör anser regeringen att beslut enligt 14 kap. luftfartslagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av detta kapitel och som gäller militär luftfart ska överklagas till regeringen. I de fall där Flyginspektionen vid Försvarsmakten meddelar beslut gentemot exempelvis en tillverkare av militära luftfartyg ska även dessa överklagas till regeringen. Detta gäller oavsett om luftfartygen tillverkas för det svenska försvarets räkning eller för främmande makt. Syftet med denna föreslagna ordning är att motverka att det uppkommer olika praxis i snarlika fall. Antalet fall som kan komma att överklagas bedöms ändå bli ytterst få. Överklaganden av beslut som gäller militär luftfart bör regleras i lag. Genom gällande lagreglering gäller bestämmelserna om överklagande i 12 kap. luftfartslagen (2010:500) för annan luftfart för statsändamål. I promemorian redovisas inga närmare överväganden, eller några uppgifter om att dagens ordning är olämplig eller på annat sätt innehåller element som skulle motivera en nyordning. Regeringen väljer därför att behålla gällande ordning såvitt gäller annan luftfart för statsändamål. Prövningstillstånd bör också fortsättningsvis krävas vid överklagande till kammarrätten. För alla slag av statsluftfart bör gälla att beslut ska gälla om inte annat anges i beslutet, vilket är vad som gäller för civil luftfart enligt 12 kap. 6 §. 2012/13:165 7 Propositionens förslag innebär att det blir en samlad reglering av statsluftfarten. Flera områden inom annan luftfart för statsändamål som inte är reglerade blir nu reglerade. På samma sätt ges militär luftfart en grundläggande författningsreglering. Förslagen innebär en omfattande delegering av föreskriftsrätt till Försvarsmakten och Transportstyrelsen. Förslagen innebär att tidigare tveksamheter om bl.a. gränsdragningen mellan civil luftfart och annan luftfart för statsändamål ut. Det gäller också dagens oklarheter mellan annan luftfart för statsändamål och militär luftfart. Den internationella samverkan inom statsluftfart blir författningsreglerad. Nytt i förhållande till regleringen är regleringen av tillsyn samt tillståndsfrågor inom militär luftfart. Genom förslagen får Försvarsmaktens, polisens och flygverksamhet, liksom utländsk statsluftfarts flygverksamhet i , en tydlig författningsmässig grund. I och med att förslagen rör statsluftfarten har de i princip inte någon nämnvärd betydelse för kostnader eller intäkter hos staten, kommunerna, landstingen, företag eller andra enskilda. Att det lagfästs ett tillståndskrav för att omfattas av det militära luftfartssystemet innebär i sak ingen förändring jämfört med eftersom Försvarsmaktens föreskrifter redan föreskriver en tillståndsplikt. Dock kommer Försvarsmakten i fortsättningen att kunna ta ut avgift för ett tillstånd. En annan förändring vad gäller kostnader m.m. är tillsynen. Förslaget innebär att tillsynsmyndigheten ska få ta ut avgift för tillsyn. och kommer således även i fortsättningen att få betala för den tillsyn Transportstyrelsen genomför inom annan luftfart för statsändamål. Inom militär luftfart kommer Försvarsmakten att ta ut en avgift för tillsyn hos , den flyganknutna flygindustrin, främst , och hos vissa underhållsverkstäder m.m. inom militär luftfart. Den generella inriktningen i samhället är att verksamhetsutövaren ska svara för de kostnader verksamheten föranleder. Detta gäller också kostnaderna för tillsyn. Det är därför helt i linje med samhällsutvecklingen i övrigt att verksamhetsutövarna inom statsluftfarten svarar för tillsynskostnaderna. Tillstånds- och tillsynsavgifterna bedöms bli måttliga. För de statliga verksamhetsutövarna bl.a. , polisen och ska kostnaderna för ev. tillstånd och för tillsynen ses som en naturlig del i verksamheten och därmed inrymmas i tilldelad ekonomisk ram. Inte heller för företagen bedöms avgifterna bli annat än måttliga. Rätten att besluta om avgifternas storlek i förhållande till ekonomiskt mål samt om myndigheterna ska få disponera avgifterna eller inte kommer att prövas av regeringen i ett senare skede. Propositionens förslag innebär också att Försvarsmakten och Transportstyrelsen i vissa fall ska kunna överlämna en förvaltningsuppgift åt annan. Detta kan i och för sig leda till kostnader för den som tar emot uppgiften. Frågor om överlämnande av en förvaltningsuppgift och konsekvenserna av detta ska lösas mellan parterna på civilrättslig väg. Kommuner och landsting berörs inte av förslagen varken ekonomiskt eller verksamhetsmässigt. Förslagen har inte heller någon betydelse för den kommunala självstyrelsen. Förslagen gäller statligt administrativ verksamhet. De har inte annan betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet än att vissa förhållanden som redan är, eller kommer att bli, kriminaliserade inom civil luftfart blir så även inom statsluftfarten. Förslagen har ingen betydelse för sysselsättningen eller offentlig service, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga, eller villkor i övrigt i förhållande till större företags villkor. Förslagen har heller inte någon betydelse för jämställdheten mellan män och kvinnor eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Inte heller har förslagen någon betydelse för miljön. 2012/13:165 8 Militär luftfart och annan luftfart för statsändamål I denna lag betyder 1.statsluftfart: militär luftfart och annan luftfart för statsändamål, 2.militär luftfart: all verksamhet inom det militära luftfartssystemet, 3.militära luftfartssystemet: ett luftfartssystem för militär verksamhet som innefattar system för flygdrift, flygplatser och flygbaser samt för luftrum, 4.annan luftfart för statsändamål: luftfart för statsändamål som inte är militär luftfart. Paragrafen är ny. I paragrafen ges de grundläggande definitionerna inom statsluftfarten. I första punkten klargörs att det finns två slag av statsluftfart; dels militär luftfart, dels annan luftfart för statsändamål. Utmärkande för statsluftfart är att det är luftfart som utförs för ett statsändamål. Det ska alltså vara fråga om ett ändamål som staten ansvarar för. Vidare ska det vara fråga om luftfart i icke-kommersiellt syfte, se vidare avsnitt 6.3. Av andra punkten framgår att med militär luftfart avses all verksamhet inom det militära luftfartssystemet. Det innebär att all flygning m.m. som utförs för ett militärt ändamål och även den luftfart som behövs för luftfartsrelaterade tjänster utgör militär luftfart. I begreppet ingår förutom Försvarsmaktens egen verksamhet, verksamhet som bedrivs inom och viss försvarsindustri samt verksamhet hos vissa civila underhållsverkstäder och leverantörer av luftfartsprodukter både inom och utom . Militär luftfart kan således bedrivas även av ett företag. Med militär luftfart avses såväl svensk som utländsk militär luftfart. I tredje punkten anges att med det militära luftfartssystemet menas ett luftfartssystem för militär verksamhet som innefattar system för flygdrift, flygplatser och flygbaser samt för luftrum. Punkten innebär ett tydliggörande av definitionen militär luftfart genom att peka ut de delsystem som ingår i det militära luftfartssystemet. Den fjärde punkten anger att med annan luftfart för statsändamål avses den luftfart för statsändamål som inte är militär luftfart. Polisens och respektive verksamhet är typiska exempel på verksamheter som inte är kommersiella. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Se även avsnitt 6.3. För militär luftfart gäller endast bestämmelserna i 1.5 kap. 16 samt 8 och 9 §§ om luftfartygs befälhavare och besättning samt tjänstgöring ombord, 2.6 kap. 13, 19 och 20 §§ om flygtrafiktjänst, 3.8 kap. 3 § om transport av visst gods, 9 kap. 6 § om jämkning av ersättning, 10 kap. 2 § första och tredje styckena och 7 § om bärgning och undersökning av olyckor och tillbud, 6.12 kap. 8 § första stycket om rätt att meddela föreskrifter och 9 § om krig eller krigsfara samt 7.13 kap. 2 och 3 §§, 4 § första stycket 9 och 10 samt 10 § om vissa straffbestämmelser. Regeringen meddelar föreskrifter om till vilken myndighet en anmälan enligt 5 kap. 4 § andra stycket ska göras. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter i övrigt, eller i ett enskilt fall besluta, om militär luftfart i de ämnen som anges i denna lag och som inte måste meddelas i lag. Paragrafen motsvarar delvis 14 kap. 1 § luftfartslagen, nämligen när det gäller bestämmelserna om rapporteringsskyldighet vid olyckshändelse, flygtrafiktjänst och flygledare, jämkning av skadestånd i vissa fall samt bärgarlön och undersökning av olyckor. I övrigt är paragrafen ny. Liksom är utgångspunkten att bestämmelserna för civil luftfart inte ska gälla för militär luftfart, utom i vissa särskilt angivna delar. I första stycket klargörs vilka delar av luftfartslagen som ska gälla även för militär luftfart. Det gäller följande frågor. Befälhavarens befogenheter, besättningen ombord och tjänstgöring vid sjukdom eller påverkan av alkohol eller andra medel, Flygtrafiktjänst och flygledare, m.m., Transport av visst gods, Jämkning vid skada, Vissa bestämmelser om bärgning och undersökning av olyckor, Bemyndigande att meddela föreskrifter som gäller skydd för liv m.m. och vid krig eller krigsfara, samt Ansvarsbestämmelser om flygfylleri, grovt flygfylleri, skyldighet att följa befälhavarens order samt sjukdom m.m. som hinder för tjänstgöring ombord, samt beaktande av förmildrande omständigheter vid våldsutövning. Luftfartygets befälhavare och besättning samt tjänstgöring ombord Genom hänvisningarna till 5 kap. 16 samt 89 §§ luftfartslagen blir de bestämmelser om bl.a. befälhavare och besättning som gäller luftfarten i övrigt också gällande inom militär luftfart. Befälhavaren på ett militärt luftfartyg har således ansvaret för luftfartyget och han eller hon har de maktbefogenheter som behövs för att kunna uppfylla detta ansvar. Det gäller såväl före som under en flygning. Befälhavaren ansvarar bl.a. för säkerheten ombord och får använda våld eller tvång för att avvärja faror som hotar denna säkerhet. Detta gäller i första hand ordningen hos eventuella passagerare ombord. I 5 kap. 9 § luftfartslagen slås fast att den som på grund av sjukdom, uttröttning, påverkan av alkoholhaltiga drycker eller andra medel eller av andra sådana skäl inte kan fullgöra sina uppgifter på ett betryggande sätt, inte får tjänstgöra ombord. Denna bestämmelse ska vara tillämplig också inom militär luftfart. Det saknas skäl varför man inom militär luftfart skulle medge t.ex. flygning under alkoholpåverkan. 6 kap. 20 § luftfartslagen innebär att bestämmelserna i 5 kap. 9 § också ska gälla flygledare och flygtekniker samt den övriga personal i markorganisationen som Även dessa förhållanden ska således gälla också inom militär luftfart. Se även avsnitt 6.8.2 i frågor om befälhavare och besättningen ombord. Frågor om flygtrafiktjänst och flygledare m.m. regleras i 6 kap. 13 och 19 §§ luftfartslagen. I 6 kap. 13 § första stycket anges att det ska finnas flygtrafiktjänst för att trygga och underlätta luftfarten. I paragrafens andra stycke anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om flygtrafiktjänsten. 6 kap. 19 § reglerar tjänstgöring som flygledare. I tillämpas ett system med integrerad flygtrafikledning. Det är huvudsakligen som svarar för flygtrafikledning. Se även avsnitt 6.5.4. Transport av visst gods 8 kap. 3 § luftfartslagen stadgar att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer av hänsyn till flygsäkerheten eller luftfartsskyddet får förbjuda transport med luftfartyg av visst gods eller föreskriva villkor för sådan transport. I paragrafens andra och tredje stycken erinras om lagen (1992:1300) om krigsmateriel och lagen (2006:263) om transport av farligt gods. Hänvisningen till 8 kap. 3 § innebär att regeringen kan förbjuda viss transport inom militär luftfart eller föreskriva villkor för sådan transport eller bemyndiga en myndighet att göra detta. Se även avsnitt 6.4.1. Att 9 kap. 6 § luftfartslagen ska tillämpas också inom militär luftfart innebär att bestämmelserna om jämkning av ersättning vid skada gäller också inom militär luftfart. Detta är ingen förändring mot vad som gäller . Se även avsnitt 6.4.1. Vissa bestämmelser om bärgning samt undersökning av olyckor och tillbud Inte heller i denna del är det några förändringar i förhållande till gällande rätt. Detta innebär att bestämmelserna i 10 kap. 2 § första och tredje styckena samt 7 § luftfartslagen ska tillämpas även inom militär luftfart. 2 § reglerar frågor om bärgning. 7 § anger att bestämmelser om undersökning från säkerhetssynpunkt av luftfartsolyckor och tillbud till sådana olyckor finns i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. Se även avsnitt 6.4.1. 12 kap. 8 § första stycket luftfartslagen innebär ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att i de avseenden som behandlas i luftfartslagen meddela ytterligare föreskrifter som gäller skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa eller trafik. Bestämmelsen gäller inom civil luftfart och annan luftfart för statsändamål. Den är av en sådan karaktär att den bör gälla även inom militär luftfart. 12 kap. 9 § luftfartslagen innebär ett bemyndigande för rege- ringen att i händelse av krig eller krigsfara föreskriva eller i ett enskilt fall besluta om undantag från bestämmelserna i luftfartslagen, från föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och från andra lagar och författningar som avser luftfarten. Regeringen får enligt bestämmelsen också meddela de föreskrifter som behövs. Även denna bestämmelse är av en sådan karaktär att den bör gälla också militär luftfart. Se även avsnitt 6.4.1. I första stycket 7, som är en ny bestämmelse, anges att vissa ansvarsbestämmelser i luftfartslagen ska gälla också inom militär luftfart. Det är 13 kap. 2 och 3 §§ luftfartslagen om flygfylleri och grovt flygfylleri. Det är också 13 kap. 4 § första stycket 9 och 10 luftfartslagen. Punkt 9 gäller underlåtenhet att följa befälhavarens order vid tjänstgöring ombord medan punkt 10 gäller passagerare som inte åtlyder vad befälhavaren bestämmer om ordningen ombord. I 13 kap. 10 § finns en jämkningsregel för det fall att någon brukat större våld än vad som i varje fall är medgivet i samband med upprätthållande av ordning ombord enligt 5 kap. 5 §. Det blir också ansvarsbestämmelserna för militär luftfart som kommer att bli tillämpliga för ett civilt luftfartyg för vilket det fattats ett beslut enligt 14 kap. 13 § luftfartslagen om att det för viss verksamhet ska följa de bestämmelser som gäller för militär luftfart. Bestämmelsen i andra stycket är ny och innebär förtydliganden av vissa delar i paragrafens första stycke. Sålunda stadgas i det andra stycket att vid tillämpningen enligt första stycket av 5 kap. 4 § andra stycket luftfartslagen om skyldighet att anmäla förhållanden som rör luftvärdigheten ska anmälan göras till den myndighet som regeringen bestämmer. I tredje stycket anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter i övrigt, eller i ett enskilt fall besluta, om militär luftfart i de ämnen som anges i luftfartslagen och som inte måste meddelas i lag. Stycket motsvarar i huvudsak gällande lydelse av 14 kap. 1 § andra stycket luftfartslagen. Bestämmelsen har anpassats redaktionellt med anledning av definitionerna i 14 kap. 1 § i det nu aktuella lagförslaget. Se även avsnitt 6.4.1 och 6.8.2. Regeringen meddelar föreskrifter om att en statlig myndighet ska bedriva militär luftfart. För att annan än staten ska få bedriva verksamhet inom det militära luftfartssystemet krävs tillstånd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om tillstånd och om avgifter för tillståndsgivning samt får meddela föreskrifter i dessa avseenden. Paragrafen är ny. Paragrafen är allmänt hållen för att omfatta all verksamhet inom det militära luftfartssystemet. Vad som ingår i det militära luftfartssystemet anges i definitionen i 14 kap. 1 § det nu aktuella lagförslaget. Av första stycket framgår att regeringen meddelar föreskrifter om att en statlig myndighet ska bedriva militär luftfart. Regeringen kan således föreskriva att t.ex. Försvarsmakten ska bedriva militär luftfart. 2012/13:165 I andra stycket slås fast att det krävs tillstånd för att andra än staten ska få bedriva verksamhet inom det militära luftfartssystemet. Det är regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, som beslutar om tillstånd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar också om avgifter för tillståndsgivningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter om tillstånd och avgifter för tillstånd. Föreskrifterna kan gälla t.ex. tillstånd för olika slag av verksamheter och de krav som ska vara uppfyllda för att få ett tillstånd. Det är regeringen eller tillståndsmyndigheten som bestämmer storleken på avgifter för tillstånd. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Frågor om tillstånd behandlas i avsnitt 6.4.1. Om den som har ett tillstånd inom det militära luftfartssystemet i väsentlig grad åsidosätter föreskrifterna för verksamheten, ska tillståndet återkallas av den myndighet som har meddelat det. Ett tillstånd ska också återkallas, om det måste antas att innehavaren inte kan upprätthålla verksamheten. Om det är tillräckligt för att upprätthålla flygsäkerheten, får ett tillstånd, i stället för att återkallas, begränsas till att gälla viss del av det militära luftfartssystemet eller till att gälla under vissa förutsättningar. Ett tillstånd ska återkallas tills vidare i avvaktan på ett slutligt avgörande av återkallelsefrågan, om det på sannolika skäl kan antas att tillståndet kommer att återkallas slutligt. Om det på sannolika skäl kan antas att tillståndet kommer att begränsas slutligt, får det begränsas tills vidare i avvaktan på ett slutligt avgörande. Den som har ett tillstånd ska anmäla om något inträffar som medför att kraven för utfärdande av tillstånd är uppfyllda.