prop · H10330 · 2013-10-15 00:00:00 — Det är därför nödvändigt att se till att man får en effektiv återvinning av kreditrisk skyddet vid stora exponeringar. (56)Eftersom en förlust som uppkommer på grund av en exponering mot ett institut kan vara lika allvarlig som en förlust på grund av någon annan exponering, bör sådana exponeringar behandlas och rapporteras på samma sätt som vilka andra exponeringar som helst. En alternativ kvantitativ begränsning har införts för att mildra den oproportionerliga inverkan som ett sådant förfaringssätt har på mindre institut. Dessutom undantas mycket kortfristiga exponeringar avseende penningöver föring, inbegripet utförande av betalningstjänster, clea ring, avveckling och förvaringstjänster för kunder, så att finansmarknaderna och deras infrastruktur ska kunna fungera smidigare. Dessa tjänster omfattar till exempel clearing och avveckling av kontanttransaktioner samt an nan verksamhet för att underlätta avveckling. De relate rade exponeringarna inbegriper exponeringar som ett kreditinstitut eventuellt inte kan förutse och därför inte till fullo kontrollera, bland annat saldon på interbank konton till följd av kundbetalningar, inbegripet kredite rade och debiterade avgifter och räntor, och andra betal ningar för kundservice, samt ställda eller erhållna säker heter. L 176/8 Europeiska unionens officiella tidning (57)Det är viktigt att intressena hos de företag som omfor mar lån till överlåtbara värdepapper och andra finansiella instrument (originatorer eller medverkande institut) och de företag som investerar i dessa värdepapper eller in strument (investerare) sammanfaller. För att uppnå detta bör originatorn eller det medverkande institutet behålla en väsentlig intresseandel i de underliggande tillgångarna. Det är därför viktigt för originatorerna eller de medver kande instituten att bibehålla en exponering mot risken för lånen i fråga. Mer generellt bör värdepapperiserings transaktioner inte struktureras så att en tillämpning av bibehållandekraven undviks, särskilt genom avgifter eller eller båda. Ett sådant bibehållande av riskexpo neringen bör tillämpas i alla situationer där den ekono miska substansen i en värdepapperisering kan tillämpas, oavsett vilka rättsliga strukturer eller instrument som an vänds för att uppnå denna ekonomiska substans. Särskilt i de fall kreditrisken överförs genom värdepapperisering bör investerare fatta sina beslut först efter att ha gjort en noggrann genomgång, för vilken de behöver adekvat in formation om värdepapperiseringarna. (58)I denna förordning föreskrivs också att behållningskravet inte ska tillämpas mer än en gång. För en given vär depapperisering räcker det att antingen originatorn, det medverkande institutet eller den ursprunglige långivaren omfattas av kravet. Om värdepapperiseringstransaktioner inbegriper andra värdepapperiseringar som underliggande exponeringar, bör på motsvarande sätt behållningskravet endast tillämpas på den värdepapperisering som omfattas av investeringen. Förvärvade fordringar bör inte omfattas av behållningskravet, om de hänför sig till företagsverk samhet där de överlåts eller säljs till diskonterat värde för att finansiera sådan verksamhet. De behöriga myndighe terna bör tillämpa riskvikten avseende bristande efterlev nad av kraven på tillbörlig aktsamhet och riskhanterings skyldigheter i samband med värdepapperiseringar vid större överträdelser av riktlinjer och förfaranden som är relevanta för analysen av de underliggande riskerna. Kommissionen bör också studera huruvida undvikandet av en upprepad tillämpning av behållningskravet skulle kunna leda till praxis för att undgå detta krav och huru vida värdepapperiseringsregler tillämpas på ett effektivt sätt av de behöriga myndigheterna. (59)Tillbörlig aktsamhet bör tillämpas för korrekt bedömning av de risker som hänför sig till värdepapperiseringsexpo neringar både inom och utanför handelslagret. Dessutom bör kraven på tillbörlig aktsamhet vara proportionerliga. Förfaranden för tillbörlig aktsamhet bör bidra till att bygga upp ett större förtroende mellan originatorer, med verkande institut och investerare. Det är därför önskvärt att relevanta uppgifter om förfaranden för tillbörlig akt samhet redovisas korrekt. (60)När ett institut exponerar sig mot sitt moderföretag eller mot andra dotterföretag till moderföretaget, är särskild försiktighet påkallad. Sådana exponeringar för institut bör handhas på ett helt självständigt sätt i enlighet med principerna om sund förvaltning, utan hänsyn till några andra omständigheter. Detta är särskilt viktigt vid stora exponeringar och i fall som inte enbart rör administra tion eller vanliga transaktioner inom gruppen. De behö riga myndigheterna bör fästa särskild uppmärksamhet vid sådana exponeringar inom en grupp. Sådana standarder behöver dock inte tillämpas, om moderföretaget är ett finansiellt holdingföretag eller ett kreditinstitut eller om övriga dotterföretag är antingen kreditinstitut eller finan siella institut eller anknutna företag, under förutsättning att samtliga dessa företag omfattas av tillsynen av kredit institutet på gruppnivå. (61)Med tanke på att bestämmelserna om kapitalkrav är risk känsliga, är det önskvärt att fortlöpande kontrollera om de har väsentliga effekter på konjunkturcykeln. Kommis sionen bör med beaktande av Europeiska () synpunkter rapportera om dessa aspekter till Eu ropaparlamentet och rådet. (62)Kapitalkraven för råvaruhandlare, inbegripet handlare som är undantagna från kraven i Europaparlamen tets och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument (1), bör ses över. (63)Liberaliseringen av marknaderna för gas och elektricitet är ett i både ekonomiskt och politiskt avseende viktigt mål för unionen. Med tanke på detta bör de kapitalkrav och andra tillsynsregler som tillämpas på företag som är verksamma på dessa marknader vara proportionerliga och inte i onödan göra det svårare att uppnå liberalise ring. Detta mål bör man särskilt ha i åtanke vid över syner av denna förordning. (64)Institut som placerar i återvärdepapperiseringar bör utöva tillbörlig aktsamhet även beträffande underliggande vär depapperiseringar och exponeringar som inte är vär depapperiseringar vilka är underliggande instrument för de förra. Institut bör bedöma om exponeringar i sam band med program för tillgångsbaserade certifikat utgör återvärdepapperiseringsexponeringar, inbegripet expone ringar i samband med program genom vilka man för värvar högt rangordnade trancher av separata grupper av hela lån, där inget av dessa lån, är en värdepapperise ringsexponering eller återvärdepapperiseringsexponering och där förstaförlustskyddet för varje investering tillhan dahålls av säljaren av lånen. I den sistnämnda situationen (1) EUT L 145, 30.4.2004, s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 176/9 bör i allmänhet en gruppspecifik likviditetsfacilitet inte betraktas som en återvärdepapperiseringsexponering, ef tersom den utgör en tranch i en enskild tillgångsgrupp (dvs. den tillämpliga gruppen av hela lån) som inte in nehåller några värdepapperiseringsexponeringar. Däremot skulle en kreditförstärkning för hela programmet som endast täcker en del av förlusterna utöver det av säljaren tillhandahållna skyddet i de olika grupperna i allmänhet utgöra en uppdelning på trancher av risken när det gäller en grupp av flera tillgångar som innehåller minst en värdepapperiseringsexponering och skulle därför vara en återvärdepapperiseringsexponering. Om ett sådant pro gram emellertid helt finansierar sig självt med en enda kategori företagscertifikat och om antingen kreditförs tärkningen för hela programmet inte är en återvärdepap perisering eller företagscertifikatet till fullo stöds av det medverkande institutet, vilket gör att investeraren i före tagscertifikatet blir reellt exponerad för det medverkande företagets fallissemangsrisk i stället för de underliggande grupperna eller de underliggande tillgångarna, bör emel lertid detta företagscertifikat i allmänhet inte betraktas som en återvärdepapperiseringsexponering. (65)Bestämmelserna om försiktig värdering av handelslagret bör tillämpas på alla instrument som tas upp till verkligt värde, såväl i handelslagret som i övrig verksamhet, för institut. Det bör klargöras att skillnaden i absolut värde bör dras från av kapitalbasen, om en försiktig värdering skulle leda till redovisning av ett lägre värde än vad som faktiskt bokförts. (66)Institut bör kunna välja att antingen tillämpa ett kapital krav på eller att från kärnprimärkapital dra av sådana värdepapperiseringspositioner som enligt denna förord ning ges en riskvikt på 1 , oberoende av om po sitionerna ligger i eller utanför handelslagret. (67)Originatorer eller medverkande institut bör inte kunna kringgå förbudet mot implicit stöd genom att utnyttja sina handelslager för sådant stöd. (68)Utan att det påverkar de offentliggöranden som uttryck ligen krävs genom denna förordning bör syftet med in formationskraven vara att ge marknadsaktörerna korrekt och fullständig information om de enskilda institutens riskprofiler. Det bör därför kunna krävas att institut of fentliggör ytterligare information som inte uttryckligen nämns i denna förordning, om ett sådant offentliggö rande behövs för att uppfylla nämnda syfte. De behöriga myndigheterna bör i tillräcklig grad uppmärk samma fall där de misstänker att information betraktas som företagsintern eller konfidentiell av ett institut i syfte att undvika offentliggörande av sådan information (69)Om det i en extern kreditvärdering av en värdepapperi seringsposition tas hänsyn till effekten av ett kreditskydd som det investerande institutet självt tillhandahåller, bör institutet inte få utnyttja den lägre riskvikt som följer av detta skydd. Värdepapperiseringspositionen bör inte dras av från kapitalet, om det finns andra sätt att fastställa en riskvikt som överensstämmer med den faktiska risk som är förenad med positionen utan att det kreditskyddet beaktas. (70)Med tanke på de dåliga resultat som interna modeller uppvisat vad gäller beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker, bör standarderna skärpas. Framför allt bör förmågan att fånga upp risk kompletteras i fråga om kreditrisker i handelslagret. Dessutom bör det i be räkningen av kapitalkraven även ingå en komponent som täcker stressituationer för att skärpa kapitalkraven med tanke på försämrade marknadsförhållanden och för att minska risken för konjunkturförstärkande effekter. Insti tut bör också genomföra omvända stresstester för att utröna vilka scenarier som skulle kunna hota deras livs kraft, såvida de inte kan visa att ett sådant test är onö digt. Mot bakgrund av de särskilda svårigheter som nyli gen framkommit när det gäller att behandla värdepappe riseringspositioner med metoder som bygger på interna modeller, bör erkännandet av institutens modeller för värdepapperiseringsrisker för att beräkna kapitalkrav i handelslagret begränsas och ett standardiserat kapitalkrav gälla för dessa värdepapperiseringar, om inte annat före skrivs. (71)I denna förordning fastställs begränsade undantag för viss korrelationshandel där ett institut av sin tillsynsmyndig het kan tillåtas beräkna ett samlat riskkapitalkrav med beaktande av strikta krav. I sådana fall bör institutet åläggas att för denna handel åsätta ett kapitalkrav som är lika med det högre av det kapitalkrav som beräknats enligt denna internt utvecklade metod och av ka pitalkravet för den specifika risken enligt schablonmeto den. Institutet bör inte ha skyldighet att låta dessa expo neringar omfattas av kapitalkravet vid ytterligare risk men de bör tas med i både VaR-värden (value-at-risk) och stressjusterade VaR-värden. (72)Med tanke på arten och omfattningen av de oväntade förluster som drabbade institut under den finansiella och ekonomiska krisen, är det nödvändigt att ytterligare förbättra kvalitet och harmonisering av den kapitalbas som krävs av institut. Detta bör innefatta införande av en ny definition av de viktigaste delarna av det kapital som finns tillgängligt för täckning av oväntade förluster när dessa inträffar, utveckling av definitionen av hybrid kapital och enhetliga försiktighetsjusteringar av kapitalba sen. Det är också nödvändigt att höja nivån på kapital basen betydligt, med nya kapitalrelationer inriktade på de L 176/10 Europeiska unionens officiella tidning viktigaste delarna av kapitalbasen som finns tillgängliga för att täcka förluster när de uppkommer. Det förväntas att institut vilkas aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad uppfyller kapitalkraven för de viktigaste delarna av kapitalet endast med sådana aktier som upp fyller en rad strikta kriterier för kärnkapitalinstrument och institutets redovisade reserver. För att i tillräcklig utsträckning ta hänsyn till de olika rättsliga former enligt vilka institut i unionen är verksamma bör de strikta kri terierna för kärnkapitalinstrument garantera att kärnka pitalinstrument för institut vilkas aktier inte är upptagna till handel på en reglerad marknad är av högsta kvalitet. Detta bör inte hindra institut från att, för aktier som har differentierad rösträtt eller saknar rösträtt, betala en ut delning som är större än den som betalas för aktier som har relativt sett större rösträtt, förutsatt att de strikta kriterierna för kärnprimärkapitaltillskott uppfylls oberoende av rösträtten, inklusive de kriterier som rör betalningsflexibilitet, och förutsatt att, om utdelning be talas, den ska betalas på alla aktier som givits ut av det berörda institutet. (73)Handelsfinansieringsexponeringar är sinsemellan olika i sitt slag, men har bland annat det gemensamt att de är av lågt värde, har kort löptid och har en identifierbar finansieringskälla för återbetalning. De är baserade på varu- och tjänsterörelser som stöder den reella ekonomin och i de flesta fall hjälper små företag i deras dagliga behov, och därigenom skapar ekonomisk tillväxt och arbetstillfällen. In- och utflöden matchar för det mesta varandra, och därför är likviditetsrisken begränsad. (74)Det är lämpligt att upprätthåller en uppdaterad för teckning över de olika former av kapitainstrument som i varje medlemsstat räknas som kärnprimärkapitaltillskott. bör från denna förteckning avföra icke-statliga stöd instrument utgivna efter ikraftträdandet av denna förord ning som inte uppfyller de kriterier som anges i denna förordning och offentliggöra sådant avförande. Om in strument som av har avförts från förteckningen åtnjuter fortsatt erkännande också efter EBA:s offentlig görande, bör till fullo utöva sina befogenheter, sär skilt de som tilldelats genom artikel 17 i förordning (EU) nr 1093/2010 om överträdelser av unionsrätten. Det bör erinras om att en trestegsmekanism tillämpas för en reaktion som står i proportion till allvaret i fall av felaktig eller otillräcklig tillämpning av unionsrätten, genom vilken , som ett första steg, har befogenhet att göra utredningar om det påstås att nationella myn digheter i utövandet av tillsyn tillämpat skyldigheter en ligt unionsrätten felaktigt eller ofullständigt, och därefter utfärda en rekommendation. Som ett andra steg, om den behöriga nationella myndigheten inte följer rekommen dationen, har kommissionen befogenhet att avge ett for mellt yttrande med beaktande av EBA:s rekommendation, med en anmodan till den behöriga myndigheten att vidta de åtgärder som krävs för att uppfylla bestämmelserna i unionsrätten. Om i exceptionella fall den behöriga myn digheten i fråga ihållande underlåter att agera, har , som ett tredje steg, befogenhet att, som en sista utväg, anta beslut riktade till enskilda finansiella institut. Det bör också erinras om att kommissionen enligt artikel 258 i EUF-fördraget, om den anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt fördragen, har befogenhet att föra ärendet vidare till Europeiska unio nens domstol. (75)Denna förordning bör inte påverka de behöriga myndig heternas möjlighet att bibehålla processer för förhands godkännande av avtal som reglerar primärkapitaltillskott och supplementärkapital. I dessa fall bör sådana kapital instrument endast tas med bland institutets övriga pri märkapital för kapitaltäckningsändamål eller supplemen tärkapital när de med framgång gått igenom dessa pro cesser för godkännande. (76)För att stärka marknadsdisciplinen och öka den finansi ella stabiliteten måste mer detaljerade krav på upplys ningar om det lagstadgade kapitalets form och art samt om försiktighetsjusteringar införas, för att säkerställa att investerare och insättare får tillräcklig information om institutens solvens. (77)De behöriga myndigheterna måste dessutom ha känned om, minst i form av en sammanfattning, om institutens repor, värdepapperslån och alla former av panträttsarran Sådan information bör meddelas de behöriga myndigheterna. För att förstärka marknadsdisciplinen bör det finnas mer detaljerade krav på upplysningar om repor och säkrad finansiering. (78)Den nya definitionen av kapital och lagstadgade kapital krav bör införas på ett sätt som tar hänsyn till att det finns olika startpunkter och förhållanden i olika länder och att de initiala olikheterna kommer att minska . För att säkra lämplig kontinuitet i kapitalbasens nivå kommer de instrument som gavs ut inom ramen för en återkapitaliseringsåtgärd enligt reg lerna om statligt stöd, före den dag då denna förordning började tillämpas, att bibehållas . Utnyttjandet av statligt stöd bör undvikas så långt det är möjligt . I den utsträckning som statligt stöd visar sig vara nödvändigt i vissa situationer bör denna förordning tillhandahålla en ram för hante ringen av sådana situationer. Framför allt bör det i denna förordning anges hur kapitalbasinstrument som givits ut inom ramen för en rekapitaliseringsåtgärd enligt reglerna om statligt stöd bör hanteras. Möjligheten för institut att dra nytta av sådan behandling bör vara föremål för strikta villkor. I den mån sådan behandling ger möjlighet till avvikelser från de nya kriterierna för kapitalbasinstru mentens kvalitet bör dessa avvikelser dessutom begränsas så långt det är möjligt. Behandlingen för befintliga ka pitalinstrument som givits ut inom ramen för en reka pitaliseringsåtgärd enligt reglerna om statligt stöd bör tydligt göra åtskillnad görs mellan de kapitalinstrument som uppfyller kraven i denna förordning och de kapital instrument som inte gör det. Lämpliga övergångsbestäm melser avseende det senare fallet bör därför fastställas i denna förordning. Europeiska unionens officiella tidning L 176/11 (79)Enligt direktiv /48/EG måste kreditinstituten ha en kapitalbas som minst motsva rar ett angivet minimibelopp. Med tanke på de fortsatta effekterna av finanskrisen inom banksektorn och de för längda övergångsbestämmelserna för kapitalkrav som an tagits av för banktillsyn, är det lämpligt att åter införa en nedre gräns tills tillräckliga kapitalbasbelopp har etablerats i enlighet med de övergångsbestämmelser för kapitalbasen som anges i denna förordning, vilka kommer att införas stegvis mel lan tidpunkten för denna förordnings tillämpning och 2019. (80)För företagsgrupper med en väsentlig bank- eller vär depappersverksamhet och försäkringsverksamhet finns specifika regler i och rådets direktiv /87/EG av om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappers företag i ett finansiellt konglomerat (1) för att åtgärda sådant "dubbelt utnyttjande av poster i kapitalbasen". Direktiv /87/EG grundas på internationellt överens komna principer för riskhantering i olika sektorer. Denna förordning förstärker hur dessa regler för dessa finansiella konglomerat ska tillämpas på bank- och investerings grupper och garanterar en fast och enhetlig tillämpning av dem. Eventuella ytterligare förändringar som blir nöd vändiga kommer att åtgärdas vid översynen av direktiv /87/EG, som förväntas 2015. (81)Finanskrisen visade tydligt att institut gravt underestime rat nivån på motpartsrisken kopplad till OTC-derivat. G 20 uppmanade därför till att fler OTC- derivat skulle clearas genom en central motpart. De be gärde också att sådana OTC-derivat som inte kunde clea ras centralt skulle omfattas av högre kapitalbaskrav för att korrekt återspegla de högre risker som är förbundna med dessa derivat. (82)Efter dessa krav från G 20 gjorde för banktillsyn, som en del av , stora för ändringar av reglerna för motpartsrisker. III-regel verket förväntas innebära stora ökningar av kapitalbas kraven för transaktioner för finansiering av instituts OTC-derivat och värdepapper och starka incitament för institut att använda centrala motparter. III-regelver ket förväntas också ge ytterligare incitament till stärkt riskhantering för motpartsriskexponeringar och översyn av det gällande systemet för behandling av motpartsrisk exponeringar mot centrala motparter. (83)Instituten bör ha en ytterligare kapitalbas på grund av risken för kreditvärdighetsjustering i samband med OTC- derivat. Instituten bör också tillämpa en högre korrela (1) EUT L 35, , s. 1. tionsfaktor vid beräkning av kraven på kapitalbas för motpartsriskexponeringar i samband med OTC-derivat och värdepappersfinansierade transaktioner mot vissa fi nansiella institut. Institut bör också vara skyldiga att vä sentligt förbättra mätning och hantering av motpartsris ker genom att på ett bättre sätt åtgärda korrelationsrisker, högt skuldsatta motparter och säkerheter, åtföljt av mot svarande förstärkningar inom utfallstester och stresstester. (84)Handelsexponeringar mot centrala motparter gynnas van ligen av den multilaterala nettnings- och förlustdelnings mekanism som de centrala motparterna tillämpar. De innebär därför en mycket låg motpartsrisk och bör om fattas av mycket låga kapitalbaskrav. bör detta krav vara positivt för att se till att institut följer upp och övervakar sina exponeringar mot centrala motparter som en del av god riskhantering och för att avspegla att inte heller handelsexponeringar mot centrala motparter är riskfria. (85)En obeståndsfond hos en central motpart är en meka nism som möjliggör delning (ömsesidighet) av förlusterna bland medlemmarna i den centrala motparten. Den an vänds när de förluster som den centrala motparten ådrar sig då en clearingmedlem fallerar överstiger de marginal säkerheter och bidrag till obeståndsfonden från denna clearingmedlem och alla andra åtgärder som den centrala motparten kan ta till, innan den använder de övriga clearingmedlemmarnas bidrag till obeståndsfonden. ken för förluster vid exponeringar som härrör från bidrag till obeståndsfonden är därför högre än förlustrisken vid handelsexponeringar. Denna typ av exponeringar bör därför omfattas av högre kapitalbaskrav. (86)Det "hypotetiska kapital" som innehas av en central mot part bör vara en nödvändig variabel för att bestämma kapitalbaskravet för en clearingmedlems exponeringar med hjälp av dennes bidrag till den centrala motpartens obeståndsfond. Det bör inte tolkas som någonting annat. Det bör i synnerhet inte tolkas som det kapital som en central motpart enligt sin behöriga myndighet måste in neha. (87)Översynen av behandlingen av motpartsrisk, i synnerhet införandet av högre kapitalbaskrav för bilaterala derivat kontrakt för att avspegla den högre risk som sådana kontrakt innebär för det finansiella systemet, utgör en integrerad del av kommissionens försök att garantera effektiva, säkra och sunda derivatmarknader. Denna för ordning kompletterar därför och rå dets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregis ter (2). (2) EUT L 201, 27.7.2012, s. 1. L 176/12 Europeiska unionens officiella tidning (88)Kommissionen bör se över de relevanta undantagen för stora exponeringar . I av vaktan på resultatet av den översynen bör medlemssta terna även fortsättningsvis tillåtas besluta om undantag för vissa stora exponeringar från dessa regler under en tillräckligt lång övergångsperiod.