prop · H1031d6 · 2013-09-18 00:00:00 — Uppföljningar visar också att handläggningstiderna har minskat. En studie från visar exempelvis att den totala handläggningstiden, från brottsanmälan till tingsrättsdom har minskat för ett antal centrala brottstyper . Förbättringarna gäller genomgående för rättskedjans olika faser. Att den positiva utvecklingen i vissa avseenden har fortsatt framgår också av statistik från myndigheterna. Regeringen ser positivt på de minskade handläggningstiderna och kommer att fortsätta att följa utvecklingen. I studien från konstaterades att det troligen finns en viss potential för rättsväsendet att effektivisera handläggningen ytterligare. får aldrig en skyndsam hantering påverka rättssäkerheten på ett negativt sätt. I ett längre perspektiv har antalet personuppklarade brott ökat Med personuppklarade brott avses brott för vilka det har beslutats om åtal, meddelats åtalsunderlåtelse eller utfärdats strafföreläggande. var antalet personuppklarade brott fler än 2006. I samband med att allt fler brott kom till rättsväsendets kännedom –2009 klarade rättsväsendet också upp allt fler brott (se diagram 2.3). fortsatte något då drygt 244 000 brott personuppklarades, vilket var fler än . En del av ökningen beror på att fler relativt lättuppklarade spanings- och ingripandebrott, i form av exempelvis eget bruk och innehav av narkotika samt snatterier, ökade kraftigt. Nivåhöjningen i antalet personuppklarade brott gäller dock även andra typer av brott som exempelvis våldsbrott och andra komplicerade och resurskrävande brottstyper som till exempel utpressning och smuggling. När antalet anmälda brott efter 2009 stabiliserades kring 1,4 miljoner brott avstannade också ökningen i antalet personuppklarade brott. minskade antalet personuppklarade brott. Nivån 2012 låg dock fortfarande märkbart högre än 2006. Mot bakgrund av att inget talar för att brottsligheten har ökat på något påtagligt sätt tyder utvecklingen sammantaget på att fler gärningspersoner ställs till svars för sina handlingar. Diagram 2.3 Antalet personuppklarade brott enligt officiell kriminalstatistik (*har korrigerats för ett enstaka ärende som innehöll ett mycket stort antal brott) Den så kallade personuppklaringsprocenten, som redovisas i tabell 2.4, är ett grovt mått på rättsväsendets förmåga att binda gärningspersoner till de anmälda brotten. Personuppklaringsprocenten erhålls genom att antalet personuppklarade brott under ett kalenderår relateras till antalet anmälda brott under . Totalt har personuppklaringsprocenten varierat kring 16– utan någon tydlig trend. Som framgår av tabell 2.4 varierar personuppklaringsprocenten markant mellan olika brottstyper. Särskilt svåruppklarade är bland annat brott som inte innebär att gärningspersonen och den Det gäller exempelvis för många typer av stölder och vissa former av bedrägerier. Bedrägerier är en brottstyp där antalet personuppklarade brott har minskat tydligt trots att allt fler brott av sådant slag anmäls. Det har medfört att personuppklaringsprocenten för bedrägerier har minskat till från att tidigare ha legat (se tabell 2.4). En förklaring till att allt färre bedrägerier upp kan vara att allt fler brott av dessa slag sker med hjälp av internet vilket kan försvåra utredningarna och ställa krav på ny kompetens i den brottsutredande verksamheten. Att det med hjälp av den utvecklade tekniken också har blivit betydligt lättare att sätta sådana svårutredda brottsliga gärningar i system kan också påverka uppklaringen negativt. har personuppklaringsprocenten minskat även för våldsbrott. En förklaring kan vara att fler mindre allvarliga men svårutredda brott anmäls. Utvecklingen med ett minskat antal personuppklarade brott gäller dock för många olika typer av brott och för olika regioner i landet. Färre dömda till fängelse men fler till andra påföljder I linje med utvecklingen av antalet personuppklarade brott har antalet lagföringsbeslut ökat fram varefter ökningen avmattats och gått tillbaka. Trots att även antalet brottmål i tingsrätt minskade något avgjordes enligt Domstolar drygt 20 000 fler brottmål i tingsrätterna detta år jämfört med . I stor utsträckning är det enklare mål där påföljden innebär böter som har ökat . Det handlar bland annat om ringa narkotikabrott och enklare trafikbrott. Uppgifter tyder emellertid på att även de mest komplicerade målen har ökat. Antalet mål med mer än 12 timmars huvudförhandlingstid har ökat från 650 till 850 mål . Även om dessa utgör en liten del av målen totalt sett tar de en allt större del av rättsväsendets resurser i anspråk. Antalet dömda till fängelse har, till skillnad från dömda till böter och andra icke frihetsberövande påföljder, minskat . dömdes färre personer till fängelse jämfört med . Denna utveckling innebär att Kriminalvården har allt färre klienter i anstalter- 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Medelbeläggningen låg på knappt 4 800 intagna vilket kan jämföras med en medelbeläggning på cirka 4 350 intagna (se diagram 2.4). Det är viktigt att Kriminalvården möter minskningen av klientpopulationen med flexibla lösningar, som ger utrymme för en kostnadseffektiv hantering av fortsatta förändringar i antalet intagna. är det många av klienterna som återfaller i brott efter anstaltsvistelsen. Runt hälften av dem som avtjänat ett fängelsestraff återfaller . I detta avseende finns dock tendenser till en positiv trend där något färre återfaller i brott . Diagram 2.4 Medelbeläggning i anstalt 2006–2012 enligt officiell kriminalstatistik Utvecklingen av rättsväsendets resursförbrukning 2010–2012 Tabell 2.5 Kostnadsutveckling –2012 Rättsväsendets kostnader ökade 2012 jämfört med föregående år. Målet för den brottsförebyggande verksamheten är att brottsligheten ska minska och att antalet brottsoffer ska bli färre. 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 De myndigheter under utgiftsområde 4 Rättsväsendet som bidrar till måluppfyllelsen på detta område är polisen, Säkerhetspolisen, och . Även Kriminalvårdens återfallsförebyggande arbete är av stor betydelse när det gäller att förebygga brott. Eftersom brottslighetens utveckling påverkas av många andra faktorer än rättsväsendets förebyggande arbete behöver hänsyn tas till annan information än brottsutvecklingen vid värderingen av måluppfyllelsen. Bedömningar av de åtgärder myndigheterna vidtagit för att förebygga brott är en viktig del i värderingen av måluppfyllelsen. Enligt den Nationella trygghetsundersökningen har nära två av tre medborgare ett stort förtroende för polisen och de flesta känner sig dessutom trygga när de går ut ensamma i sitt bostadsområde. Även om den senaste mätningen 2012 visade på en liten tillbakagång i förtroendet för polisen och befolkningens upplevda trygghet har utvecklingen som tidigare nämnts i ett lite längre perspektiv varit positiv. En konkret polisiär åtgärd för att öka tryggheten är att vara på plats där ordningsstörningar förväntas inträffa, till exempel genom patrullering i stadskärnor eller användning av mobila poliskontor. har polisen också ökat närvaron i sociala medier. Dessa insatser kan ha bidragit till befolkningens stärkta trygghet och förtroende för polisen. För att polisen ska kunna bidra till att minska brottsligheten krävs ett utvecklat samarbete med andra aktörer. har samverkan med kommunerna fortsatt att prioriteras. Antalet samverkansöverenskommelser har gradvis ökat . fanns överenskommelser i alla 21 län och i 253 av landets 290 kommuner. Ungdomar och ungdomsbrott är de områden som oftast är prioriterade i samverkansöverenskommelserna. har kartlagt överenskommelserna och den bild som framträder är positiv. Samverkan mellan polisen och kommunerna har utvecklats och blivit mer strukturerad. Det är därmed lättare att få resurser till de åtgärder som vidtas inom ramen för överenskommelserna. är informationsinsatser samt alkohol- och narkotikaförebyggande åtgärder. För att öka tillgängligheten och närvaron i lokalsamhället har flera polismyndigheter utökat sin lokala polisverksamhet. Lokalt polisarbete innebär ökade möjligheter för polisen att arbeta nära och i samarbete med de boende och med andra aktörer. Ett tydligt exempel där samverkan med andra aktörer är avgörande för att polisen ska lyckas är regeringsuppdraget mot livsstilskriminellas brottslighet. De livsstilskriminella som polisen fokuserat på inom ramen för detta uppdrag är personer som är välkända av polisen och som återkommande begår brott som vanligen leder till kortare fängelsestraff. Dessa livsstilskriminella utgör en liten del av de kriminella men står för en stor del av brotten. Bland brotten märks särskilt stölder samt inbrott i bostäder och bilar och andra mängdbrott. Många av de livsstilskriminella har ett pågående missbruk av alkohol eller narkotika vilket i sin tur leder till ny kriminalitet. har cirka 1 200 livsstilskriminella individer prioriterats av polisen inom ramen för insatsen. Sammanlagt har satsningen resulterat i över 3 400 brottsmisstankar, 1 300 domar och 300 vårdinsatser. mottog regeringen redovisning av uppdraget att initiera en pilotverksamhet med sociala insatsgrupper för unga som riskerar att fastna i allvarlig kriminalitet. Enligt redovisning är arbetssättet framgångsrikt. Flera ungdomar har minskat eller totalt upphört med sina kriminella aktiviteter de haft stöd från en social insatsgrupp. Vi- dare har projektet på vissa ställen skapat nya samarbeten mellan myndigheter och organisationer och på andra ställen har det stärkt redan befintligt samarbete. har arbetet mot narkotikamissbruk bland ungdomar fortsatt att prioriteras. Po- lisen har bland annat sett över behovet av att ta fram en nationell enhetlig modell för arbetsmetoden Motiverande Intervention (Mumin). Metoden är utarbetad för att hjälpa ungdomar som gripits för ringa narkotikabrott att upphöra med sitt missbruk. Polismyndigheterna har uppmanats av att tillsammans med de sociala myndigheterna och sjukvården undersöka möjligheterna att införa arbetssättet. Polisen bedriver också ett arbete för att förbättra förmågan att systematiskt följa upp och utvärdera olika brottsförebyggande insatser. Därmed förbättras förutsättningarna för att identifiera fler arbetsmetoder som kan konstateras ge bra effekt och därefter spridas till alla polismyndigheter. Lokala brottsförebyggande råd, som drivs av kommuner, är inrättade i nästan hela landet. har varit ett stöd i uppbyggnadsprocessen och har i uppgift att se till att de brottsförebyggande aktörerna på lokal nivå har tillgång till kunskap för att utifrån sina lokala miljöer kunna förebygga brott och otrygghet. Strukturer finns därmed för en mer strategisk samverkan mellan deltagare på lokal nivå. Aktörer som polis, kriminalvård, skola, socialtjänst och näringsliv samarbetar för att förebygga brott och öka tryggheten. Även många ideella organisationer på lokal nivå bidrar aktivt i det brottsförebyggande arbetet. Förebyggande arbete mot ekonomisk brottslighet har påbörjat ett arbete med att effektivisera samordningen av den brottsförebyggande verksamheten. Samverkan och kunskap är viktiga delar i detta. har därför inlett ett närmare samarbete med . Utöver detta har i likhet bedrivit ett aktivt informations- och påverkansarbete i samverkan med myndigheter, företag och organisationer. Vidare har genom sin kriminalunderrättelseverksamhet tagit fram en nationell underrättelsebild. Den används som en del i beslutsunderlaget vad gäller myndighetens inriktning av verksamheten. Underrättelsebilden syftar också till att uppmärksamma nationella problemområden och att upprätthålla den samlade kunskapen om grov och organiserad ekonomisk brottslighet. Även har bekämpning av terrorism och personskyddsverksamheten varit högst prioriterat i Säkerhetspolisens verksamhet. Därutöver har myndigheten motverkat hot mot rikets säkerhet som främmande makters underrättelseverksamhet och motverkat spridning av massförstörelsevapen. 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Tabell 2.6 Kostnadsutveckling –2012 Källa: –2012 för polisen, och . För Säkerhetspolisen har anslagsutfallet enligt Årsredovisning för staten använts. Rättsväsendets möjligheter att förebygga brott förutsätter ett utvecklat samarbete mellan såväl de rättsvårdande myndigheterna som andra aktörer i samhället. Regeringens samlade bedömning är att målet för den brottsförebyggande verksamheten delvis har uppnåtts. Det är viktigt att medborgarna fortsätter att känna sig trygga och att förtroendet för polisen fortsätter att vara högt. Därför anser regeringen att polisen bör fortsätta att ha hög synlighet och arbeta för att öka tryggheten genom att använda metoder som ökar närvaron och tillgängligheten i samhället. En viktig uppgift för polisen är till exempel att finnas på platser vid tider då risken för brott och ordningsstörningar är särskilt hög. Regeringens bedömning är att polisens samverkan med andra aktörer när det gäller brottsförebyggande arbete har utvecklats på ett bra sätt. Samverkansöverenskommelser är nu på plats i nästan hela landet. Ambitionen bör vara att polisen ska förmå de kommuner som ännu inte har någon samverkansöverenskommelse att ingå sådana. Det är också nödvändigt att de strategiska överenskommelserna förverkligas och leder fram till förebyggande aktiviteter. Polisens nationella satsning mot livsstilskriminellas brottslighet har medfört att individer hindras att begå brott men även att brottsutvecklingen, åtminstone lokalt, påverkas på ett positivt sätt. Tillsammans med metodutvecklingen i form av en vägledning skapas också ett mer strukturerat sätt att arbeta med andra aktörer. Regeringens initiativ till en pilotverksamhet med sociala insatsgrupper har visat sig vara framgångsrikt. Regeringen anser att strategiska samverkansöverenskommelser är en bra utgångspunkt för polis, socialtjänst och andra aktörer när de behöver stärka det sociala skyddsnätet 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 kring en ung person i riskzonen för fortsatt kriminalitet. Det fortsatta uppdraget till syftar till att bidra till en utveckling där allt fler sociala insatsgrupper inrättas genom att stödja de kommuner och polismyndigheter som gemensamt vill arbeta på detta sätt. Regeringen vill också lyfta fram vikten av att tidigt upptäcka och motverka ungdomars narkotikamissbruk. I det sammanhanget har regeringen uppmärksammat polisens initiativ att sprida användningen av den missbruksförebyggande arbetsmetoden Motiverande In- tervention (Mumin). Initiativet kommer att noga följas av regeringen. Förmågan att bedriva brottsförebyggande arbete vid polismyndigheterna bedöms av vara oförändrad i jämförelse med 2011. Av 35 geografiska bedömningsområden anser att 28 områden har en medelgod förmåga att bedriva brottsförebyggande arbete. Tre bedöms ha en hög förmåga och fyra bedöms ha en låg. Det är nödvändigt att arbetet fortsätter att förbättras. Regeringen anser att det är viktigt att fortsätter att se över strukturen för hur det brottsförebyggande arbetet följs upp. Regeringen anser att det är positivt med ett arbete, som stöds av bland annat , att utveckla en fördjupad samverkan inom den lokala brottsförebyggande verksamheten i syfte att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Inte minst när det gäller att angripa brottslighetens orsaker och att förebygga återfall i brott. Ett kunskapsbaserat och kvalificerat metodstöd är en viktig komponent för att utveckla det brottsförebyggande arbetet. Förebyggande arbete mot ekonomisk brottslighet För att förebygga ekonomisk brottslighet krävs kunskap om riskområden och utvecklingstendenser. kriminalunderrättelseverksamhet bidrar med sådan kunskap. Vidare är arbete med att sprida information och samverka med olika aktörer av stor betydelse för att vidareutveckla det gemensamma förebyggande arbetet mot ekonomisk brottslighet. Det är angeläget att på bred front vidta åtgärder för att förebygga denna typ av brottslighet. En annan viktig aspekt i sammanhanget är den preventiva effekt som goda resultat i myndighet- ens verksamhet avseende brottsutredning och lagföring kan ha. Sett ur det perspektivet anser regeringen att det utvecklingsarbete har bedrivit i fråga om finansmarknadsbrott är positivt och utgår från att detta arbete fortsätter att utvecklas (se avsnitt 2.5.3 Utredning och lagföring). Säkerhetspolisen har fortsatt utvecklingen för att kunna möta framtidens krav på en säkerhetstjänst på ett ännu bättre sätt. Re- geringen anser att det är viktigt att Säkerhetspolisen fortsätter att utvecklas till en modern och flexibel säkerhetstjänst där den operativa förmågan prioriteras. Säkerhetspolisens samarbete med både nationella och internationella partner är omfattande och en förutsättning för att kunna förebygga den brottslighet som myndigheten ska bekämpa. En viktig del av det förebyggande arbetet handlar om att främja kontakt och dialog, inte minst för att kunna bekämpa terrorism. Information från allmänheten är nödvändigt för att kunna lyckas i uppdraget. Målet för utredning och lagföring är att brottsuppklaringen ska öka och att verksamheten ska bedrivas med högt ställda krav på rättssäkerhet, kvalitet och effektivitet. De myndigheter som omfattas av verksamheten är framför allt polisen, och . Därutöver bidrar , och Kriminalvården (avseende häktesverksamhet). Domstolarnas handläggning av brottmål, som är en del i rättskedjan ingår i verksamheten Dö- mande verksamhet. Regeringens analys och slutsatser av domstolarnas resultat redovisas i avsnitt 2.5.4 Dömande verksamhet. Säkerhetspolisens verksamhet, som även omfattar brottsutredning, redovisas i avsnitt 2.5.2 Brottsförebyggande arbete. Antalet anmälda brott minskade totalt sett . Antalet anmälningar minskade för bland annat klotter, cykel- och bilstölder samt trafikbrott. Brottstyper som uppvisade stora ökningar var bedrägerier, dataintrång, fickstöld samt överlåtelse av narkotika. Antalet ärenden som polisen redovisade till åklagare minskade inom de flesta brottskategorier. Sammantaget minskade antalet redovisade ärenden till åklagare . Ärendebalansen i form av antalet öppna ärenden ökade inom polisen, vilket till stor del beror på en kraftig ökning av antalet öppna bedrägeriärenden. Till inkom drygt 202 000 ärenden eller närmare 496 000 brottsmisstankar. Det är en minskning jämfört med . Av de brottsmisstankar som inkom till var av enkel karaktär där polismyndighet leder förundersökningen, medan var av mer komplicerad karaktär där åklagare är förundersökningsledare. totala balans uppgick vid utgången av 2012 till 143 000 brottsmisstankar. Det motsvarar en minskning av balansen jämfört med . Till inkom cirka 4 600 ärenden , vilket är en marginell ökning jämfört med . Antalet inkomna brottsmisstankar var drygt 34 500, vilket är en minskning med jämfört med föregående år. På grund av minskat antal beslutade brottsmisstankar ökade interna balans av brottsmisstankar och uppgick vid utgången av 2012 till drygt 19 800. Den totala balansen av brottsmisstankar som inkluderar ärenden som väntar på avgörande i domstol ökade . Tabell 2.7 Inkomna ärenden Källa: –2012 för polisen, och . Medelgenomströmningstiden för bearbetade ärenden hos polisen, det vill säga ärenden där 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 förundersökning eller annan slags brottsutredning bedrivits, var oförändrad i förhållande till 2011 och låg . Tiden mäts från anmälningsdagen till dess att ärendet avslutats hos polisen. genomströmningstider fortsatte att minska . Tiden mätt från inkommen anmälan till beslut i åtalsfrågan minskade i åklagarledda förundersökningar . Även genomströmningstiden mätt från inkommet förundersökningsprotokoll eller annat färdigt beslutsunderlag från polisen till åklagarens beslut i åtalsfrågan minskade och uppgick . Vid minskade genomströmningstiderna till 2012. Det bör i sammanhanget påpekas att de av och redovisade siffrorna inte är jämförbara med varandra. Tingsrätternas genomströmningstider för att avgöra av brottmålen uppgick , vilket innebär en förbättring (se avsnitt 2.5.4 Dömande verksamhet). Enligt den officiella kriminalstatistiken klarades 533 000 brott upp vilket är i nivå med föregående år. Uppklaringsprocenten var också oförändrad på . Uppklarade brott kan delas upp i personuppklarade respektive tekniskt uppklarade brott. Med personuppklaring avses att en gärningsperson knyts till brottet genom att åklagare fattar beslut om åtal, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse. Brott som räknas som tekniskt uppklarade är till exempel fall där gärningen inte utgör brott, när den misstänkte är eller om det inte kan styrkas att ett brott har begåtts. Antalet personuppklarade brott minskade , medan antalet tekniskt uppklarade brott ökade . Halva minskningen av de personuppklarade brotten kan förklaras av att det 2011 personuppklarades ett mycket stort antal dopningsbrott i ett enskilt ärende, vilket hade en inte obetydlig inverkan på det totala antalet personuppklarade brott . En del av minskningen kan också förklaras av ett minskat inflöde av anmälda trafikbrott, vilka är brott som förekommer i stora volymer och som i stor utsträckning personuppklaras. Trafikbrott är också en typ av brott där 2013/14:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 antalet anmälningar i stor utsträckning styrs av polisens egna prioriteringar. till enskilda brottskategorier minskade dock antalet personuppklarade brott bland de flesta brottskategorier . För vissa av dessa brottskategorier minskade också inflödet av anmälda brott, men gällande bedrägerier och brott mot person har inflödet ökat som antalet personuppklarade brott har minskat. Den brottskategori som enligt den officiella kriminalstatistiken uppvisar ett ökat antal personuppklarade brott är narkotikabrott, där bland annat antalet personuppklarade överlåtelsebrott har ökat markant. Personuppklaringsprocenten minskade från 18 till 17. Antalet ordningsböter som utfärdades av polis minskade både gällande trafikbrott och övriga specialstraffrättsliga brott. Sammantaget minskade antalet utfärdade ordningsböter . Antalet personer som lagförts (det vill säga åtalats, fått strafföreläggande eller meddelats åtalsunderlåtelse) genom beslut vid minskade till drygt 134 000. Andelen lagförda personer (av det totala antalet misstänkta personer där beslut om lagföring eller avskrivning fattats) liksom andelen lagförda brottsmisstankar ökade vardera till . Antalet personer som lagförts genom beslut vid minskade . Andelen lagförda personer minskade något jämfört med men ligger i stort på samma nivå . Antalet lagförda brottsmisstankar minskade från cirka 10 100 till drygt 7 600. Lagföringsandelen avseende brottsmisstankar minskade marginellt jämfört med föregående år. Källa: Brå:s officiella kriminalstatistik. Samarbetet mot gränsöverskridande brottslighet Då delar av brottsligheten blir allt mer gränsöverskridande och välorganiserad är internationellt samarbete en viktig del i verksamheten vid polisen, och . Särskilt frekvent är detta vid och tre internationella åklagarkammare. Ingen del av de brottsbekämpande myndigheternas verksamheter kan dock sägas vara oberörd av globaliseringens effekter på kriminaliteten. Det rättsliga samarbetet inom EU sker i huvudsak genom direktkontakter mellan behöriga myndigheter och vid behov kan biträde fås av det europeiska rättsliga nätverket (EJN) och av Eurojust. Det polisiära internationella samarbetet sker genom bilaterala kontakter, genom nordiskt och regionalt samarbete (), genom Europol och . I takt med att den internationella påverkan och människors rörlighet ständigt ökar är det väsentligt att även rättsväsendets myndigheter fortsätter att utveckla kunskapen och förmågan att utnyttja internationellt samarbete i brottsbekämpningen. Rådets beslut om förstärkning av Eurojust och det europeiska rättsliga nätverket genomfördes av under ledning av och har bland annat inneburit att det inrättats ett nationellt samordningssystem för Eurojust i och att det skapats en jourfunktion vid det svenska Eurojustkontoret som är tillgänglig dygnet runt för brådskande ärenden. Genomförandet av rådets beslut har skapat förutsättningar för ett effektivare samarbete över gränserna.