prop · H003132 · 2013-03-26 00:00:00 — Utredningen lämnar inte något förslag i fråga om möjlighet för en till- talad med en privat försvarare att, vid en fällande dom, få ersättning av allmänna medel för kostnader för tolkning. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser kommenterar inte utredningens förslag. Enligt JO bör det övervägas om inte direktivet kräver att en tilltalad med privat försvarare vid en fällande dom får ersättning av allmänna medel för kostnader för tolkning. Hovrätten över och lämnar liknande synpunkter och anser att utredningens förslag bör kompletteras i detta avseende. Hovrätten har även lagtekniska synpunkter på förslaget om återbetalningsskyldighet. Hovrätten anser vidare att de särskilda begränsningar av en tilltalads ersättningsrätt som finns enligt 31 kap. 8 § RB inte är förenliga med direktivets bestämmelser. Skälen för regeringens förslag: En mycket stor andel av alla tolk- och översättningsuppdrag i brottmål beställs av domstolar eller brotts- utredande myndigheter. Uppdragen avser oftast tolkning vid ett samman- träde i domstolen eller ett polisförhör eller översättning av en handling. Tolken respektive översättaren får ersättning av staten och den miss- tänkte eller tilltalade åläggs inte någon återbetalningsskyldighet för kost- naderna. I likhet med utredningen anser regeringen att svensk rätt upp- fyller direktivets krav vad gäller tolkning och översättning som sker vid, eller på uppdrag av, rätten eller en brottsutredande myndighet. I ett brottmål kan det dock finnas ett tolkbehov i andra situationer än de som angetts ovan. Det kan t.ex. krävas tolkning vid överläggningar mellan den misstänkte eller tilltalade och försvararen. När sådana över- läggningar sker i samband med ett sammanträde inför rätten eller ett polisförhör kan ofta den tolk som anlitats av domstolen eller den brotts- utredande myndigheten tas i anspråk. måste dock en separat tolk anlitas. En offentlig försvarare kan få ersättning av staten för sådana tolkkostnader. Direktivet kräver att medlemsstaterna ska stå för tolknings- och över- sättningskostnaderna oavsett resultatet av förfarandena och utan hänsyn till om den misstänkte eller tilltalade haft en offentlig eller privat för- svarare. Enligt nuvarande ordning kan en tilltalad som döms för ett brott under vissa förutsättningar åläggas att ersätta staten för vad som av all- männa medel betalats till försvararen. Denna återbetalningsskyldighet kan omfatta försvararens utlägg för kostnader för tolkning. För att upp- fylla direktivets krav bör det, som utredningen föreslår, införas en att den ändring som tingsrätten efterlyser inte krävs enligt direktivet. 2012/13:132 är ofrånkomligt att förhandlingstiden kan bli längre när den tilltalade, eller någon annan som hörs i målet, biträds av tolk. Det torde dock vara praktiskt mycket svårt för rätten att i samband med bestämmande av en eventuell återbetalningsskyldighet uppskatta de merkostnader som uppstått till följd av tolkningen. Med hänsyn till det sagda och till det för- hållandet att de eventuella merkostnaderna i många fall torde vara be- gränsade gör regeringen bedömningen att det inte bör göras några ändringar i bestämmelserna om återbetalningsskyldighet som tar sikte på det nu beskrivna förhållandet. 6.5Tystnadsplikt för tolkar och översättare 6.5.1Direktivet och nuvarande ordning för tystnadsplikt Enligt artikel 5.3 i direktivet ska medlemsstaterna se till att tolkar och översättare iakttar konfidentialitet gällande den tolkning och översättning som tillhandahålls enligt direktivet. För verksamheten hos de myndigheter som bedriver förundersökning och hos domstolarna gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), som bl.a. innehåller regler om sekretess och tystnadsplikt. I ett brottmåls- förfarande finns i offentlighets- och sekretesslagen (OSL) flera sekretess- bestämmelser som kan bli tillämpliga. Det gäller t.ex. bestämmelser om förundersökningssekretess och om sekretess till skydd för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden (18 och 35 kap. OSL). Av 2 kap. 1 § OSL följer bl.a. att lagens förbud att röja eller utnyttja en uppgift inte bara gäller för myndigheter, utan också för en person som har fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i myndighetens verksamhet på grund av en anställning eller ett uppdrag hos myndigheten. Lagen gäller alltså för alla tolkar och över- sättare, oavsett auktorisation, som arbetar på uppdrag av t.ex. polis, åklagare eller domstol. En tolk eller en översättare som har fått känne- dom om vissa uppgifter i samband med ett uppdrag hos myndigheten har alltså samma yttrandefrihet och tystnadsplikt som en tjänsteman på myndigheten. Tystnadsplikten är förenad med ett straffansvar enligt 20 kap. 3 § BrB. Den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning vid överläggning med en försvarare kan också omfattas av det s.k. frågeförbudet i 36 kap. 5 § RB. OSL gäller dock inte när annan än myndighet, t.ex. en försvarare, anlitar en tolk eller översättare. I en sådan situation kan lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare vara tillämplig. Det förutsätter dock att tolken eller över- sättaren är auktoriserad (1 § i lagen). För tolkar eller översättare som inte är auktoriserade finns ingen motsvarande reglering. Enligt 2 § i lagen får den som har fullgjort ett uppdrag som tolk eller översättare inte obehörigen röja vad han eller hon under uppdraget har fått veta om en 2012/13:132 6.5.2 Utvidgad tystnadsplikt för vissa tolkar och Regeringens förslag: Tystnadsplikt ska gälla även för en inte auktoriserad tolk eller översättare som yrkesmässigt anlitas vid över- läggning mellan en misstänkt i ett brottmål och försvararen eller i övrigt vid förberedande av en misstänkts försvar. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår att en inte auktoriserad tolk eller översättare ska ha tystnadsplikt när han eller hon yrkesmässigt anlitas i samband med straffrättsliga förfaranden. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Hovrätten över och pekar på att tillämpningsområdet för bestämmelserna i lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare i vissa avseenden är missvisande och bör justeras. Skälen för regeringens förslag: För att den svenska ordningen fullt ut ska uppfylla direktivet krävs att bl.a. överläggningar mellan den miss- tänkte eller tilltalade och försvararen omfattas av regler om konfidentialitet. Så är , när tolken eller översättaren anlitats av en försvarare, endast fallet när tolken eller översättaren är auktoriserad. Visserligen skulle en tystnadsplikt kunna åstadkommas genom att ett sekretessavtal ingås i varje enskilt fall. Som utredningen konstaterar är dock en sådan lösning inte tillfredsställande och det är dessutom tveksamt om den skulle uppfylla direktivets krav. Det finns i stället skäl att utvidga den tystnadsplikt som gäller för auktoriserade tolkar och översättare till att gälla även tolkar och översättare utan auktorisation, när de utför uppdrag för en försvarares räkning. För en misstänkt eller till- talad är det naturligtvis av stor betydelse att det som förekommer vid överläggningar med försvararen inte sprids vidare av tolken eller över- sättaren. Huruvida tolken eller översättaren är auktoriserad, och därmed enligt dagens regler har tystnadsplikt, är förhållanden som den miss- tänkte eller tilltalade sällan har inblick i. Om den misstänkte eller till- talade vet att en tolk eller översättare har tystnadsplikt är detta ägnat att skapa bättre förutsättningar för förberedandet av försvaret. Även för tolken eller översättaren kan uttryckliga regler om tystnadsplikt vara ett stöd, om han eller hon skulle utsättas för påtryckningar att yppa vad som förevarit i samband med ett uppdrag. Det bör därför, som utredningen föreslår, införas regler om tystnadsplikt i vissa fall för tolkar och över- sättare som inte är auktoriserade när de anlitas av någon annan än en myndighet. Den nya regleringen bör införas i lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare. Frågan är då hur en sådan utvidgad tystnadsplikt ska utformas. Utredningen föreslår att tystnadsplikt ska gälla för inte auktoriserade tolkar och översättare som anlitas i samband med straffrättsliga förfar- anden. Regeringen anser att det är mindre lämpligt att koppla tystnads- plikten till ett begrepp som straffrättsliga förfaranden, vilket inte är definierat i författning. Detta gäller i synnerhet som en överträdelse av tystnadsplikten kan leda till straffansvar för brott mot tystnadsplikten enligt 20 kap. 3 § BrB. Det är lämpligare att koppla tolkens eller över- sättarens tystnadsplikt till det uppdrag som han eller hon har haft vid en Prop. 2012/13:132 överläggning mellan den misstänkte och försvararen eller i övrigt vid förberedandet av försvaret. Det bör slutligen, som utredningen framhåller, uppställas ett krav på att tolken ska vara yrkesmässigt anlitad. Annars skulle t.ex. en anhörig som hjälper till med tolkning vid ett möte kunna omfattas. En så omfattande tystnadsplikt, under straffansvar, är enligt regeringens bedömning inte motiverad. Den synpunkt som Hovrätten över och lämnar om tillämpningsområdet avser regeringen att återkomma till i ett annat sammanhang. 6.6Överprövning av beslut om tolkning och översättning 6.6.1Direktivets regler om att angripa ett beslut om tolkning och översättning Enligt artiklarna 2.5 och 3.5 i direktivet ska medlemsstaterna se till att misstänkta eller tilltalade, i enlighet med förfaranden i nationell lag- stiftning, har rätt att angripa ett beslut om att det inte finns något behov av tolkning eller översättning av handlingar eller avsnitt i handlingar. Vidare ska misstänkta eller tilltalade, i de fall tolkning eller översättning har tillhandahållits, kunna klaga på att tolkningens eller översättningens kvalitet är otillräcklig för att garantera att förfarandena går rättvist till. Av direktivets ingress framgår att rätten att kunna angripa beslut om att det inte finns något behov av tolkning inte innebär att medlemsstaterna är skyldiga att ha något särskilt system eller klagomålsförfarande genom vilket ett sådant beslut kan angripas. Vidare anges att rätten att kunna angripa ett beslut inte bör äventyra de tidsfrister som gäller för verk- ställighet av en europeisk arresteringsorder (skäl 25). Om tolkningens kvalitet anses otillräcklig för att garantera rätten till en rättvis rättegång framgår att de behöriga myndigheterna bör ha möjlighet att ersätta den utsedda tolken (skäl 26 i direktivets ingress). 6.6.2 Nuvarande ordning för överprövning av beslut i fråga om tolkning och översättning 2012/13:132 har avgett en falsk utsaga och utsagan kan antas ha inverkat på utgången i ett brottmål, får resning beviljas till förmån för den tilltalade (58 kap. 2 § 3 RB) Ett beslut som har fattats av en åklagare när han eller hon är förunder- sökningsledare kan överprövas av en högre åklagare. Möjligheterna att överpröva ett åklagarbeslut är ett utflöde av bestämmelserna i 7 kap. 2 och 5 §§ RB. Riksåklagaren, överåklagare och vice överåklagare får enligt 7 kap. 5 § RB överta uppgifter som ska utföras av en lägre åklagare. Ett sådant övertagande innebär att den högre åklagaren träder in i den lägre åklagarens ställe och övertar ansvaret för åklagaruppgiften. Alla åklagarbeslut i ett straffprocessuellt förfarande kan överprövas. Ett beslut som kan prövas av domstol tas dock normalt inte upp till över- prövning. Ett övertagande av ett ärende med stöd av 7 kap. 5 § RB kan avse hela den fortsatta handläggningen eller en viss begränsad åklagaruppgift i ärendet. I det senare fallet återlämnas ärendet ofta efter den högre åklagarens beslut till den lägre åklagarnivån. Ett beslut under en förundersökning där en polis är förunder- sökningsledare kan underställas en åklagare för förnyad prövning när förundersökningsuppdraget redovisas. En åklagare kan närsomhelst ta över ledningen av en förundersökning. 6.6.3Den svenska regleringen motsvarar direktivets krav Regeringens bedömning: Den nuvarande ordningen för att överpröva beslut i fråga om tolkning och översättning uppfyller direktivets krav. tolkats eller översatts felaktigt måste det finnas möjlighet att få en ny Prop. 2012/13:132 översättning. Skälen för regeringens bedömning Beslut fattat av en domstol I likhet med utredningen anser regeringen att det system som finns där tolkar och översättare som inte håller tillräckligt hög kvalitet kan bytas ut, i förening med den praxis som finns när det gäller rättegångsfel fungerar väl och uppfyller direktivets krav. Juridiska fakultetsnämndens vid och advokatsamfunds synpunkt att det borde vara möjligt att överklaga ett beslut i fråga om tolkning och översättning särskilt skulle innebära ett avsteg från huvudregeln enligt att beslut som inte är slutliga får överklagas endast i samband med överklagande av en dom eller ett slutligt beslut. I vissa fall har det ändå ansetts att beslut ska få överklagas särskilt, t.ex. när det av processekonomiska eller verk- ställighetsskäl är angeläget att nå slutlig klarhet i en fråga. Några sådana skäl finns inte här. Beslut fattat av en åklagare eller polis som förundersökningsledare Ett beslut som har fattats av en åklagare i hans eller hennes egenskap av förundersökningsledare i en fråga om tolkning och översättning kan överprövas av en högre åklagare. ifrågasätter om detta förfarande är förenligt med direktivets krav sett i ljuset av att förfarandet inte framgår av nationell lagstiftning utan endast av praxis (jfr artiklarna 2.5 och 3.5 i direktivet). Regeringen konstaterar dock att det vid genomförande av ett direktiv, enligt praxis, inte krävs att bestämmelserna i direktivet återges ordagrant i uttryckliga och specifika författningsbestämmelser (se t.ex. mål C-131/88 Kommi- ssionen mot , 1991 I-825, punkt 6). Det avgörande är att det i nationell rätt läggs fast en rättslig ram som garanterar att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräckligt klart och precist sätt. Som utredningen konstaterar är förfarandet med överprövning väletablerat. Den svenska ordningen uppfyller enligt regeringens bedömning krav på klarhet och precision. Förfarandet innebär att en överprövning sker av en fristående högre åklagare, vilket är tillräckligt för att uppfylla direktivets krav. Det finns därför inte skäl att som föreslår införa en möjlighet att överklaga en åklagares beslut under förunder- sökningen till domstol. En förundersökning kan om saken är av enkel beskaffenhet ledas av polisen (se 23 kap. 3 § RB). I sådana fall finns inte något överprövnings- förfarande. Som utredningen konstaterar kan en åklagare alltid överpröva polismyndighetens beslut i samband med att förundersökningsuppdraget redovisas. Härigenom uppfyller den svenska ordningen direktivets krav även för dessa fall. 2012/13:132 6.7 Tolkning och översättning vid verkställighet av en europeisk arresteringsorder 6.7.1Direktivet och nuvarande ordning vid verk- ställighet av en europeisk arresteringsorder Direktivet innehåller inte bara regler om rätten till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden utan även om förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder (artikel 1). Vid för- faranden som gäller verkställighet av en europeisk arresteringsorder ska den verkställande medlemsstaten se till att dess behöriga myndigheter tillhandahåller tolkning på samma sätt som i ett straffrättsligt förfarande för personer som omfattas av sådana förfaranden och som inte talar eller förstår förfarandespråket (artikel 2.7). Vid förfarandena ska den verkställande medlemsstaten även se till att dess behöriga myndigheter tillhandahåller en skriftlig översättning av denna handling till den person som omfattas av sådana förfaranden och som inte förstår det språk på vilket den europeiska arresteringsordern är upprättad, eller till vilket den har översatts av den utfärdande medlemsstaten (artikel 3.6). Som ett undantag från den generella bestämmelsen i artikel 3.6 får en muntlig översättning eller samman- fattning av väsentliga handlingar tillhandahållas i stället för en skriftlig översättning, under förutsättning att en sådan muntlig översättning eller sammanfattning inte förhindrar att förfarandena går rättvist till (artikel 3.7). Bestämmelserna om en europeisk arresteringsorder har sin grund i ett inom EU antaget rambeslut. har genomfört be- stämmelserna i rambeslutet framför allt genom lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (arresteringsorderlagen). Lagen reglerar överlämnande från . Den innehåller regler för åklagares och domstolars handläggning av ärenden om överlämnande. Vid förfarandet tillämpas bestämmelserna om för- undersökning i brottmål och domstols handläggning i brottmål, om inte annat sägs i lagen (4 kap. 3 § andra stycket respektive 5 kap. 2 § första stycket). 6.7.2Den svenska ordningen uppfyller direktivets krav Regeringens bedömning: Direktivet föranleder inte några ytterligare lagändringar vid förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder. som motsvarar direktivets krav, såväl vad gäller förfarandet under Prop. 2012/13:132 förundersökning som i domstol. De nya reglerna kommer således att vara tillämpliga även under förfaranden enligt arresteringsorderlagen. Några ytterligare lagändringar för att möta direktivets krav för dessa för- faranden behövs inte. Regeringens bedömning: Den svenska ordningen avseende förfaranden för att ta reda på tolkbehov, användande av fjärrtolkning, register över tolkar och translatorer, krav på anteckningar samt utbild- ning av domare, åklagare och övriga personal i rättsväsendet mot- svarar direktivets krav. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot utred- Skälen för regeringens bedömning Förfaranden för att ta reda på tolkbehov Enligt artikel 2.4 i direktivet ska medlemsstaterna se till att det finns ett förfarande eller en mekanism för att kontrollera huruvida misstänkta eller tilltalade talar och förstår förfarandespråket och om de behöver tolk. Detta innebär att den behöriga myndigheten på lämpligt sätt, t.ex. genom att tillfråga de misstänkta eller tilltalade, ska klargöra om de talar och förstår förfarandespråket och om tolk behövs (skäl 21 i ingressen till direktivet). Det finns inte några särskilda författningsbestämmelser i svensk rätt som reglerar förfarandet för att ta reda på om en misstänkt eller tilltalad har ett behov av tolk. Som utredningen redovisar finns det dock rutiner hos t.ex. polis och åklagare för att uppmärksamma ett eventuellt tolk- behov. I samband med en häktningsframställning eller en ansökan om stämning till domstolen anger åklagaren om det finns ett tolkbehov och på vilket språk. Rätten har ett eget ansvar att utröna om behov av tolk finns. Regeringen delar utredningens bedömning att de befintliga rutinerna hos domstolarna och de myndigheter som bedriver förundersökning är tillräckliga för att ta reda på om det finns ett tolkbehov. Det finns inte skäl att föreslå några ytterligare åtgärder rörande denna fråga. I artikel 2.6 i direktivet anges att när det är lämpligt får sådan kommunikationsteknik som videokonferenser, telefon eller internet användas, förutom i de fall det är nödvändigt att tolken är fysiskt närvarande för att garantera att förfarandena går rättvist till. Huvudregeln enligt 5 kap. 10 § RB är att parter och andra som ska delta i ett sammanträde inför rätten ska infinna sig personligen i rätts- salen eller där sammanträdet hålls. Rätten får dock besluta att part eller 2012/13:132 annan som ska delta i sammanträde inför rätten ska delta genom ljud- överföring eller ljud- och bildöverföring. Ett deltagande genom ljud- överföring eller ljud- och bildöverföring får inte ske om det är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. Paragrafen gäller alla som ska delta i sammanträdet, dvs. Utredningen anser att gällande regelverk är anpassat för den avvägning som är föreskriven i direktivet för fjärrtolkning. Regeringen ansluter sig till utredningens bedömning. Register över tolkar och translatorer I direktivet anges att för att främja en ändamålsenlig tolkning och översättning och en effektiv tillgång till detta, ska medlemsstaterna sträva efter att upprätta ett eller flera register över självständiga tolkar och översättare som har lämpliga kvalifikationer. När ett sådant eller flera sådana register upprättats ska, om lämpligt, det eller de göras tillgängliga för försvarare och relevanta myndigheter (artikel 5.2). Kammarkollegiet för ett register över auktoriserade tolkar och translatorer samt grundutbildade tolkar. En sökfunktion för registret finns tillgänglig för allmänheten på kollegiets hemsida. Regeringen delar utredningens bedömning att direktivets uppmaning tillgodoses genom de register som finns och som är sökbara för allmänheten. Utbildning av domare, åklagare och övrig personal i rättsväsendet I direktivet anges att medlemsstaterna utan att det påverkar rättsväsendets oberoende eller olikheter eller det sätt på vilket rättsväsendet är organiserat i unionen ska kräva att de ansvariga för utbildning av domare, åklagare och övrig personal på rättsliga myndigheter särskilt uppmärksammar de särskilda förhållanden som råder vid kommunikation via tolk för att garantera en effektiv och ändamålsenlig kommunikation (artikel 6). Hos åklagar- och polismyndigheterna tas den särskilda situation som gäller vid tolkning upp i samband med utbildning i förhörsteknik. Vad en domare har att tänka på när en tolk uppträder i rätten har gjorts till en del av den särskilda domarutbildningen. Domstolsakademien överväger även en mer systematisk utbildning i tolkfrågor för fiskaler med början . Någon centralt anordnad utbildning för andra personalkategorier finns inte. en muntlig översättning eller en muntlig sammanfattning av väsentliga Prop. 2012/13:132 handlingar har tillhandahållits enligt artikel 3.7 eller om en person har avsagt sig rätten till översättning enligt artikel 3.8. Anteckningarna ska ske genom det förfarande som gäller enligt den berörda medlemsstatens lagstiftning. Enligt 23 kap. 21 § RB ska vid förundersökning protokoll föras över vad som förekommit av betydelse för utredningen. Närmare bestäm- melser om protokoll och anteckningar vid förundersökning finns i 20 25 §§ förundersökningskungörelsen (1947:948). I 20 § i kungörelsen an- ges ett antal uppgifter som ska antecknas i protokollet. Till exempel ska det anges i förhörsutskriften om en tolk har varit närvarande vid förhöret. Vad som ska antecknas i domstol regleras i 6 kap. RB. Av bestämmelserna framgår att register ska föras över alla mål och att det i registret ska antecknas bl.a. de åtgärder som vidtagits med målet (6 kap. 1 § RB). Vid ett sammanträde ska det antecknas bl.a. vilka som deltar i sammanträdet och det som i övrigt förekommit vid sammanträdet i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre rätt att det antecknas (6 kap. 3 § första stycket 2 och 9 RB). Om en tolk har varit närvarande vid en förhandling ska det alltså antecknas. Beslut och hand- läggningsåtgärder av någon betydelse under rättegången ska protokoll- föras eller på annat sätt dokumenteras skriftligt. Den nuvarande ordningen innebär att uppgifter om en tolk har varit närvarande vid ett förhör med en misstänkt eller en tilltalad antecknas i förundersökningsprotokollet och i anteckningar från en förhandling i domstol. Regeringen bedömer att nuvarande ordning får anses innebära att en domstols beslut angående översättning, t.ex. att översättning ska ske muntligen, ska dokumenteras. Som berörs i avsnitt 6.2.3 saknar en avsägelse av rätt till översättning avgörande betydelse enligt den svenska ordningen och det finns därför inte skäl att behandla anteckningskravet i denna del. Den svenska regleringen motsvarar således direktivets krav. 2012/13:132 kraft.