prop · H00373 · 2013-02-27 00:00:00 — Regeringen bedömer mot denna bakgrund i likhet med utredningen att några nya bestämmelser inte behöver införas med anledning av artikel 3.1 i rambeslutet. 6.6.2Behandling för andra ändamål än de ursprungliga Regeringens förslag: Personuppgifter som har överförts eller gjorts tillgängliga för visst ändamål får förutom för det ursprungliga ända- mål för vilka uppgifterna överfördes eller gjordes tillgängliga be- handlas bara för vissa i lagen särskilt angivna andra ändamål. Dessa ändamål är sådana där syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, vidta åtgärder i rättsliga eller administrativa förfaranden med direkt anknytning till att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, eller avvärja en omedelbar och allvarlig fara för allmän säkerhet. Personuppgifter får behandlas även för andra ändamål, om den som överfört eller gjort uppgifterna tillgängliga har lämnat sitt medgivande eller den som uppgifterna avser har samtyckt till det. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår att det i den nya lagen också ska föreskrivas att vidarebe- handling för ett nytt ändamål inte får vara oförenlig med det ursprungliga ändamålet samt att vidarebehandlingen måste vara nödvändig och pro- Remissinstanserna: Remissinstanserna framför inga invändningar mot utredningens förslag i denna del. Utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: framför att det för del är nödvändigt med en bestämmelse om att vidarebehandling bara får ske om den inte är oförenlig med det ändamål för vilket uppgifterna ur- sprungligen samlades in (finalitetsprincipen), eftersom 9 § d personupp- giftslagen (1998:204) inte gäller i brottsbekämpande verk- förespråkar i första hand att en ändring görs i 6 § 3 lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekäm- pande verksamhet, så att personuppgiftslagens bestämmelse om finali- tetsprincipen blir tillämplig i verkets verksamhet, i andra hand att en bestämmelse om finalitetsprincipen förs in i den föreslagna lagen. efterlyser ett klargörande av vad som gäller för den överlämnade informationen vid handläggning av andra mål hos Myndigheten hänvisar till att det av 4 kap. 11 § UB följer att samordning ska ske av samtliga hos myndigheten inneliggande mål, Prop. 2012/13:73 vilket innebär att myndigheten ska använda sig av den information som den har tillgång till. menar myndigheten att handläggning av andra mål inte kan anses rymmas inom de undantag som räknas upp i utkastet, i och med att de inte behöver ha med vare sig brottslighet eller allmän säkerhet att göra. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 3.1 i rambeslutet är, som nämnts, utgångspunkten att en myndighet får behandla en personuppgift endast för det ändamål, dvs. det brott, den straffrättsliga påföljd etc., som uppgiften ursprungligen överfördes för. Om en myn- dighet vill använda en personuppgift för ett annat ändamål än det ur- sprungliga sätter de grundläggande principerna i artikel 3.2 och reglerna i artikel 11 gränserna för myndighetens möjligheter att göra detta. Utredningen föreslår att artikel 11 och delar av artikel 3.2 ska genom- föras genom en särskild bestämmelse i den nya lagen. Artikel 11 i rambeslutet föreskriver att personuppgifter, i enlighet med kraven i artikel 3.2, får vidarebehandlas endast för vissa särskilt angivna ändamål utöver dem för vilka de överfördes eller gjordes tillgängliga. Ändamålen kan sammanfattningsvis sägas ha anknytning till polisiärt och straffrättsligt samarbete. Enligt artikel 11 får således vidarebehand- ling av personuppgifter ske a)för att förebygga, utreda, avslöja, eller lagföra andra brott eller verk- ställa andra straffrättsliga påföljder än de för vilka uppgifterna överfördes eller gjordes tillgängliga, b)för andra rättsliga eller administrativa förfaranden med direkt an- knytning till förebyggande, utredning, avslöjande eller lagföring av brott eller verkställighet av straffrättsliga påföljder, c)för att avvärja en omedelbar och allvarlig fara för den allmänna säkerheten, d)för varje annat syfte endast med förhandsmedgivande från den över- förande medlemsstaten eller med den registrerades samtycke givet i överensstämmelse med nationell lagstiftning. Bestämmelserna i artikel 11 saknar motsvarighet i svensk lag. Rege- ringen delar därför utredningens bedömning att artikel 11 bör genomfö- ras genom en särskild bestämmelse i den nya lagen. Artikel 3.2 a i rambeslutet föreskriver att vidarebehandling för annat ändamål än det för vilket uppgifterna ursprungligen samlades in är tillå- ten om behandlingen inte är oförenlig med de ändamål för vilka uppgif- terna samlades in (finalitetsprincipen). Denna del av artikel 3.2 får anses uttolkad i artikel 11, som handlar just om för vilka ändamål vidarebe- handling av överförda uppgifter generellt får ske i brottsbekämpande verksamhet. Något behov av en särskild reglering för att genomföra arti- kel 3.2 a finns därför inte enligt regeringens mening. Det kan ändå note- ras att artikeln i denna del motsvarar 9 § första stycket d personuppgifts- lagen, som bygger på dataskyddsdirektivet. Artikel 5 b i dataskyddskonvention innehåller en motsvarande bestämmelse. Bestäm- melserna i 9 § första stycket d personuppgiftslagen gäller för alla de aktuella myndigheterna utom , antingen på grund av att regis- terförfattningarna hänvisar till den bestämmelsen eller genom att de registerförfattningar som gäller utöver personuppgiftslagen saknar be- stämmelser i frågan. Lagen om behandling av uppgifter i 2012/13:73 brottsbekämpande verksamhet, som gäller i stället för personuppgiftsla- gen, innehåller ingen hänvisning till 9 § första stycket d personuppgifts- lagen. Enligt bör därför i första hand en ändring göras i 6 § 3 lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekäm- pande verksamhet, så att finalitetsprincipen blir tillämplig i hela verkets verksamhet. I andra hand bör enligt verket en bestämmelse om finalitets- principen föras in i den föreslagna lagen. Det är inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsprojekt genomföra de ändringar i registerförfattning som verket efterlyser. Som nämnts finns det enligt regeringens mening heller ingen anledning att införa en särskild reglering av finalitetsprincipen i den nya lagen. Hänvisningen till artikel 3.2 i artikel 11, innebär bl.a. att vidarebe- handling för de i artikel 11 angivna ändamålen endast får ske om myn- digheten har laglig behörighet att behandla uppgifter för det nya ända- målet (artikel 3.2 b) och behandlingen är nödvändig och proportionerlig i förhållande till det nya ändamålet (artikel 3.2 c). Artikel 3.2 b kan sägas ha sin motsvarighet i 9 § första stycket a i personuppgiftslagen, som föreskriver att personuppgifter bara får behandlas om det är lagligt och som är en grundläggande princip som gäller för alla berörda myndig- heter. Ytterst är det myndighetens instruktion och andra författningar som avgör om myndigheten är behörig att behandla personuppgifter för det aktuella ändamålet. Artikel 3.2 c motsvaras av bl.a. 9 § första stycket e och f personuppgiftslagen. Mot bakgrund av dessa regler anser rege- ringen att rambeslutet i dessa delar är uppfyllt. Den bestämmelse som införs i den nya lagen för att genomföra artikel 11 innebär att brottsbekämpande och verkställande myndigheter fram- förallt får behandla överförda personuppgifter i verksamhet som har mer eller mindre direkt anknytning till brottsbekämpning, rättsliga förfaran- den och verkställighet av påföljder. Vad beträffar Kronofogdemyndig- heten får myndigheten således använda sig av den information myndig- heten fått tillgång till genom nu aktuellt samarbete i andra mål, men endast i den mån dessa avser rättsliga eller administrativa förfaranden med direkt anknytning till straffverkställighet, t.ex. för att driva in böter. Behandling utan sådan anknytning, t.ex. samordning med annan exekutiv verksamhet, är således inte tillåten beträffande uppgifter som överförts eller gjorts tillgängliga med stöd av rambeslutet. 6.6.3Vidarebehandling av uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål Regeringens förslag: Det ska framgå av lagen att behandling av upp- gifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål är tillåten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser kommenterar inte för- slaget i denna del. påpekar att vidarebehandling av personuppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål enligt rambeslutet är tillåten om medlemsstaterna föreskriver lämpliga Enligt utredningen finns tillräckliga skyddsregler i per- sonuppgiftslagen (1998:204). I den föreslagna lagen anges därför enbart upplysningsvis att personuppgifter får vidarebehandlas för historiska, Prop. 2012/13:73 statistiska eller vetenskapliga ändamål. Någon hänvisning till de skydds- åtgärder som finns i personuppgiftslagen ges dock inte. Eftersom person- uppgiftslagen är subsidiär till annan lagstiftning, kan enligt en sådan lagstiftningsteknik vara missledande. Utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna yttrar sig inte över utkastet till lagrådsremiss i Skälen för regeringens förslag: Av artikel 3 sista stycket tillsammans med artikel 11 sista stycket framgår att behandling av personuppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål alltid är tillåten, oavsett medgivande från den överförande staten, under förutsättning att den nationella lagstiftningen innehåller bestämmelser om tillräckliga skydds- åtgärder. Exempel på sådana skyddsåtgärder anges i artiklarna vara av- identifiering av uppgifterna. Även om rambeslutets bestämmelser är mer detaljerade, finns en bestämmelse med samma innebörd i artikel 6 i data- skyddsdirektivet. Enligt denna artikel ska behandling av personuppgifter för historiska, statistiska och vetenskapliga ändamål inte anses vara oför- enlig med de ursprungliga ändamål för vilka uppgifterna samlades in, förutsatt att medlemsstaterna beslutar om lämpliga skyddsåtgärder. Be- stämmelsen i dataskyddsdirektivet har genomförts genom 9 § andra stycket personuppgiftslagen. Av förarbetena till personuppgiftslagen framgår att den svenska arkivlagstiftningen ansågs uppfylla kraven på tillräckliga skyddsåtgärder enligt dataskyddsdirektivet (prop. 1997/98:44 s. 47 f.). I propositionen om antagande av dataskyddsrambeslutet gjordes bedömningen att rambeslutet, med några enstaka undantag, inte kräver några lagändringar när det gäller behandling för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Utredningen anser att det för tydlighetens skull bör införas en upplys- ningsbestämmelse i den nya lagen om att personuppgifter får behandlas för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. har remissinstanserna inga invändningar mot utredningens förslag i denna del. Regleringen i 9 § andra stycket personuppgiftslagen gäller visserligen för samtliga berörda myndigheter utom . Eftersom ändamåls- bestämmelsen i den nya lagen kommer att omfatta all vidarebehandling måste frågan om behandling för historiska, statistiska och vetenskapliga ändamål ändå regleras i lagen. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att en bestämmelse om vidarebehandling för sådana ändamål bör införas. I motsats till utredningen anser dock regeringen att det bör vara en materiell bestämmelse. Den kritik som fram- för har således visst fog. Den svenska arkivlagstiftningen uppfyller enligt regeringens mening de krav på skyddsåtgärder som ställs upp i rambe- slutet. Genom den lösning som regeringen föreslår kommer möjligheten att behandla personuppgifter för historiska, statistiska och vetenskapliga ändamål att vara desamma för alla myndigheter, inkluderande . Regeringens bedömning: Rambeslutet hindrar inte utlämnande av allmänna handlingar med stöd av offentlighetsprincipen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Utred- ningen stöder dock sin bedömning på att rätten att få tillgång till all- männa handlingar inte innebär en rätt att kräva att uppgifterna lämnas ut på ett visst sätt, t.ex. elektroniskt. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna kommenterar inte utredningens bedömning. , Säkerhets- och integri- tetsskyddsnämnden och ifrågasätter dock utredning- ens bedömning när det gäller rambeslutets förhållande till offentlighets- principen. De efterlyser en närmare analys av hur offentlighetsprincipen påverkas av rambeslutets bestämmelser. Enligt Säkerhets- och integri- tetsskyddsnämnden gör utredningen en felaktig bedömning i frågan om rambeslutets bestämmelser strider mot allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar när man hänvisar till att denna rätt inte innebär en rätt att kräva att uppgifterna lämnas ut på ett visst sätt, t.ex. automatise- rat. Enligt nämndens bedömning är denna slutsats inte korrekt när det gäller uppgifter som ingår i en strukturerad samling av personuppgifter, t.ex. i ett pappersregister, eftersom vidarebehandling av personuppgifter i ett sådant pappersregister omfattas av rambeslutets bestämmelser och den av utredningen föreslagna lagen. Enligt nämndens uppfattning bör det övervägas att i den föreslagna lagen införa en upplysning i förtydligande syfte om att bestämmelserna i lagen inte inskränker allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar. anser också att det av den nya lagen bör framgå hur lagen förhåller sig till offentlighetsprin- cipen. Utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: uppre- par den tidigare framförda synpunkten att det mot bakgrund av kom- plexiteten på området bör införas en särskild bestämmelse i lagen som anger att reglerna i den föreslagna lagen inte hindrar den personuppgifts- behandling som krävs när allmänna handlingar lämnas ut i enlighet med offentlighetsprincipen. Kammarrätten i påpekar att frågan om hur villkor som begränsar möjligheterna att använda uppgifterna förhåller sig till meddelarfriheten inte närmare har berörts och förtjänar att ut- vecklas. Skälen för regeringens bedömning: Offentlighetsprincipen, som kommer till uttryck i 2 kap. tryckfrihetsförordningen, innebär att en myn- dighet är skyldig att i den utsträckning sekretess inte hindrar det läm- na ut allmänna handlingar till den som begär det. Utlämnande av person- uppgifter är en form av personuppgiftsbehandling. I 8 § personuppgifts- lagen har en upplysningsbestämmelse tagits in som klargör att reglering- en i lagen inte hindrar utlämnande av allmänna handlingar. En fråga som väcks när det gäller rambeslutets regler om vidarebe- handling, är hur dessa förhåller sig till den svenska offentlighetsprin- cipen. Utredningen bedömer att rambeslutet inte utgör något hinder mot rätten att ta del av allmänna handlingar och hänvisar till att rätten att få tillgång till allmänna handlingar inte innebär en rätt att kräva att uppgif- terna lämnas ut på ett visst sätt, t.ex. automatiserat. Regeringen kan först konstatera att, även om rambeslutet har störst betydelse när det gäller elektronisk överföring av personuppgifter, rambeslutet gäller också ifråga om behandling av personuppgif- ter, om uppgifterna ingår i ett register. Regleringen är tillämplig även i fråga om andra åtgärder som vidtas med överförda uppgifter om dessa behandlas automatiserat eller i ett register, t.ex. ett utlämnande i pappersform av sådana uppgifter. Motsatsvis är rambeslutet inte till- lämpligt på sådan behandling av överförda uppgifter som är helt och som inte innebär att uppgifterna fogas in i ett register. anser regeringen att frågan om rambeslutets förhål- lande till offentlighetsprincipen behöver analyseras närmare. Rambeslutet omfattar behandling av personuppgifter som överförs eller har överförts eller görs tillgängliga eller har gjorts tillgängliga i syfte att förebygga, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Om personuppgifter som har erhållits från t.ex. en annan EU- stat i brottsbekämpande syfte, behandlas för andra ändamål än de för vilka de överfördes, är det rambeslutets bestämmelser om vidarebehand- ling som aktualiseras, närmare bestämt artiklarna 3.2 och 11. Vid ett eventuellt utlämnande enligt offentlighetsprincipen av en sådan uppgift, skulle även bestämmelserna om överföring i artiklarna 13 och 14 kunna ha relevans. Samtliga dessa bestämmelser ska emellertid tolkas i ljuset av bl.a. skäl 31, som har tagits in på svenskt initiativ och som anger att prin- cipen om allmänhetens tillgång till offentliga handlingar kan tillgodoses vid tillämpningen av principerna i rambeslutet. Rambeslutet ska således tolkas på ett sätt som innebär att det är förenligt med offentlighetsprinci- pen. Det kan i sammanhanget nämnas att det även i ingressen till data- skyddsdirektivet finns en klausul som gör det möjligt att ta hänsyn till offentlighetsprincipen när direktivets bestämmelser genomförs i nationell rätt (skäl 72). Vid genomförandet av dataskyddsdirektivet gjordes be- dömningen att offentlighetsprincipen var förenlig med direktivet (prop. 1997/98:44 s. 47). Vidare följer det av artikel 42 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna att rätten till tillgång till hand- lingar, precis som rätten till skydd för den personliga integriteten, är en av unionen erkänd medborgerlig rättighet. Även dessa omständigheter måste beaktas vid tolkningen av rambeslutets bestämmelser. Mot bakgrund av det anförda är regeringens slutsats att ett utlämnande av allmänna handlingar, som innehåller överförda personuppgifter, i enlighet med offentlighetsprincipen inte strider mot rambeslutet. I sam- manhanget kan det dock noteras att ett sådant utlämnande ofta skulle hindras av det sekretesskydd som denna typ av uppgifter har genom reglerna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Dessa bestäm- melser har tillkommit efter en noggrann avvägning mellan intresset av insyn i myndigheternas verksamhet och behovet av skydd för intresset av att förebygga eller beivra brott respektive behovet av skydd för den en- skildes personliga integritet. Av de skäl som anges ovan föranleder ram- beslutet inte något behov av ytterligare inskränkningar av allmänhetens rätt att få ta del av allmänna handlingar. 2012/13:73 och efterlyser en särskild bestämmelse i den nya lagen som anger att reglerna i lagen inte hindrar den personuppgiftsbehandling som krävs när all- männa handlingar lämnas ut i enlighet med offentlighetsprincipen. Enligt regeringens mening är en sådan bestämmelse onödig, eftersom det redan av den rådande normhierarkin följer att den nya lagen inte kan tillämpas i strid med grundlag. Dessutom finns i 8 § personuppgiftslagen en upplys- ningsbestämmelse som klargör att regleringen i lagen inte hindrar utläm- nande av allmänna handlingar med stöd av 2 kap. tryckfrihetsförord- ningen. Denna paragraf gäller för alla de myndigheter som är aktuella i detta sammanhang, antingen på grund av uttryckliga hänvisningar i myn- digheternas registerförfattningar eller på grund av att registerförfattning- arna gäller utöver personuppgiftslagen. Regeringen anser därför att det saknas skäl att i den nya lagen införa en sådan bestämmelse som och efterlyst. Lagrådet anser att eftersom personuppgiftslagen är subsidiär till annan lag och förordning skulle den föreslagna regleringen om överföring till enskilda kunna läsas så att 8 § personuppgiftslagen inte skulle gälla i förhållande till den nya lagen. För att undvika detta förordar Lagrådet att det i den aktuella paragrafen införs en hänvisning till 8 § personupp- giftslagen. Regeringen har förståelse för Lagrådets synpunkter men kon- staterar att den typ av bestämmelse som föreslås i den nya lagen även finns i andra författningar som inte innehåller någon hänvisning till 8 § personuppgiftslagen. En sådan hänvisning i den föreslagna lagen som Lagrådet efterfrågar skulle därför kunna ge upphov till osäkerhet om vad som gäller i de författningar där en motsvarande hänvisning saknas. En hänvisning skulle även kunna förmedla det felaktiga intrycket att det endast är 8 § och inte andra bestämmelser i personuppgiftslagen som kan komma att aktualiseras vid behandling av uppgifter enligt den nya lagen. Regeringen anser därför att någon sådan hänvisning inte bör införas men att det kan göras tydligare att bestämmelsen inte uttömmande reglerar allt utlämnande. Bestämmelsen bör i övrigt i allt väsentligt utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Vad gäller Kammarrätten i fråga om hur villkor om an- vändningsbegränsningar förhåller sig till meddelarfriheten bör framhållas att frågan om meddelarfrihet råder beträffande en viss uppgift är något som regleras i tryckfrihetsförordningen, yttrandefrihetsgrundlagen och offentlighets- och sekretesslagen. Eftersom frågan om meddelarfrihet inte har någon direkt anknytning till frågan om personuppgiftsbehandling finns det inget skäl att gå in på den här. Ska internationella åtaganden vara ett särskilt Regeringens förslag: I lagen om behandling av uppgifter i Tullver- kets brottsbekämpande verksamhet införs en generell bestämmelse om att får behandla uppgifter för att fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Detta kräver vissa följdändringar i Regeringens bedömning: Några andra lagändringar för att förtydliga att uppgifter får behandlas om det följer av internationella åtaganden behövs inte. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår inte några följdändringar i registerförfattning. Däremot föreslår utredningen att internationella åtaganden ska anges som ett särskilt ändamål för behandling även i , (då gällande), och åklagarväsendets registerförfattningar. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser berör inte ut- redningens förslag i denna del. välkomnar dock att den nuva- rande snäva begränsningen till internationellt tullsamarbete i 7 § 3 lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet ersätts med en generell bestämmelse om förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Datainspektionen välkomnar att det i registerförfattningarna införs uttryckliga ändamålsbestämmelser som sär- skilt reglerar behandling av personuppgifter för internationellt samarbete och utbyte av uppgifter. Med utredningens förslag, enligt vilket person- uppgifter får behandlas för att fullgöra förpliktelser som följer av interna- åtaganden, drar Datainspektionen slutsatsen att ett mer informellt informationsutbyte inte är möjligt. Datainspektionen önskar att räck- vidden av de föreslagna ändamålsbestämmelserna förklaras tydligare. Utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna yttrar sig inte över utkastet till lagrådsremiss i denna del, utom Datainspektionen som välkomnar förtydligandet att allt informationsutbyte måste ha stöd i en internationell överenskommelse. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Utredningen föreslår att det i , , , och åklagarväsendets registerförfattningar införs bestämmel- ser om personuppgiftsbehandling som följer av myndigheternas inter- nationella åtaganden. Som skäl för detta anger utredningen att det, främst med hänsyn till den enskildes integritet, är angeläget att förtydliga det som redan gäller, nämligen att myndigheterna får behandla personupp- gifter som en följd av internationella åtaganden. Som utredningen påpekar innehåller polisdatalagen (2010:361) redan en regel av denna innebörd (2 kap. 7 § 3 polisdatalagen). I 3 kap. 2 § 3 kustbevakningsdatalagen (2012:145) finns också en sådan bestämmelse. Både polisen och bedriver verksamhet som till stor del innefattar internationellt samarbete.