prop · H10361 · 2013-12-18 00:00:00 — Samhällsorienteringen ska ge en grundläggande förståelse för det svenska samhället och en grund för fortsatt kunskapsinhämtning. Målet är att deltagarna ska få kunskap om mänskliga rättigheter och grundläggande demokratiska värderingar, rättigheter och skyldigheter i övrigt, hur samhället är organiserat samt om det praktiska vardagslivet i . I enlighet med proposition om utvidgad målgrupp för samhällsorientering (prop. 2012/13:63) har regeringen föreslagit att kommunerna ska åläggas att erbjuda samhällsorientering till nyanlända anhöriginvandrare som har fyllt men inte och som inte går gymnasieskola eller som har tillfälligt uppehållstillstånd för studier. Medborgare i ett EES-land eller ingår inte i förslaget till en utvidgad målgrupp. Åtgärder för att stärka kunskapen om EU En förutsättning för att individer ska kunna ha inflytande över de politiska beslutsprocesser som berör dem är att de har kunskap om de demokratiska spelreglerna. Ett arbete med att stärka demokratin måste därför omfatta insatser för att informera om hur beslut fattas och vilka möjligheter och rättigheter individer har till insyn, inflytande och delaktighet. Avståndet till EU som beslutsfattande nivå gör att informationsarbetet är särskilt viktigt när det gäller det politiska inflytandet i EU. En stor del av de frågor som ryms inom samhällspolitiken har en EU-dimension. Politiska processer på EU-nivå påverkar det offentliga samtalet och den politiska diskussionen i . Det är därför viktigt ur ett demokratiperspektiv att individer har kunskap om hur EU:s gemensamma institutioner fungerar. Kunskap är också en förutsättning för att en idédebatt om EU:s framtida utveckling ska kunna föras. Regeringen har avsatt ca för EU-information. Regeringen beslutade att genomföra särskilda folkbildningsinsatser avseende EU. Arbetet verkställdes av och insatserna genomfördes genom studieförbund och folkhögskolor. Insatserna koncentrerades till ett fåtal tydligt avgränsade teman som bedömdes ha särskilt goda förutsättningar för att öka allmänhetens kunskap om EU. Regeringen har gett i uppdrag att fördela statsbidrag till aktörer som genomför verksamhet i syfte att stimulera ett mångsidigt offentligt samtal kring EU:s framtidsfrågor. Målet är att från olika utgångspunkter och perspektiv belysa frågor som rör EU:s framtida utveckling och att 2013/14:61 utveckla handlingsalternativ när det gäller de utmaningar EU och dess medlemsländer står inför . Bidrag ges b.la. till tankesmedjor och intresseorganisationer som verkar för att stimulera en mångsidig debatt kring EU:s framtidsfrågor när det gäller demokrati, medborgarinflytande och grundläggande rättigheter, men även om EU:s globala roll och utvidgning samt reformer av EU:s arbetssätt, institutioner och fördrag. Utöver regeringens EU-information har ett uppdrag att möta allmänhetens behov av opartisk EU-information. EU- upplysning vid informationsenheten avser inte att föra opinionsbildning eller debatt i EU-frågor utan ska förse allmänheten med saklig, värderingsfri och neutral information. Regeringen anser att det är av vikt att forskning och analys kring de långsiktiga politiska problemställningarna bedrivs och kan bli en del av det offentliga samtalet. Det gäller såväl på nationell nivå som i överväganden kring EU-politik och de vägar som bör förorda för unionens långsiktiga utveckling. för europapolitiska studier (Sieps) är en myndighet under regeringen som har till uppdrag att på ett självständigt och allsidigt sätt belysa aktuella europapolitiska frågor. I detta syfte gör Sieps analyser, underlag och seminarier tillgängliga för regeringen och övriga aktörer i den politiska beslutsprocessen i och i EU. För att nå ut med forskningsresultat bedriver Sieps öppna seminarier där forskningsresultat som framkommit i rapporter och analyser presenteras, diskuteras och analyseras. Sieps deltar också i ett antal nationella och internationella nätverk och därmed kan Sieps sprida svensk forskning i andra länder och föra in resultat från europeisk forskning i den svenska debatten. Genomfört och pågående arbete för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism Handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism Arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism har traditionellt sett inte varit en del av politiken för att utveckla och stärka den svenska Våldsam extremism har främst behandlats som en fråga för rättsväsendets brottsbekämpande myndigheter. Mot bakgrund av den tilltagande närvaron av högerextrema grupper aktualiserades den politiska extremismen som en frågeställning om det demokratiska styrelseskickets utsatthet. propositionen Demokrati för det nya seklet (prop. 2001/02:80) redogjordes för behovet av att stärka demokratin för att möta hotet från antidemokratiska krafter med främlingsfientliga och rasistiska program liksom grupper med en anarkistisk grundideologi som förespråkar våldsamma utomparlamentariska metoder. Därefter har regeringen inom ramen för demokratipolitiken verkat för att motverka grogrunderna till har extremistmiljöerna i förändrats något. 2008 gav regeringen och i uppdrag att beskriva hur den våldsamma politiska extremismen på den yttersta höger- och vänsterkanten ser ut i (Våldsam politisk extremism, Brå 2009:15). Regeringen gav även ett liknande uppdrag till Säkerhetspolisen 2010 för att beskriva den våldsbejakande islamistiska extremismen i (Våldsbejakande islamistisk extremism i , Säkerhetspolisen 2010). Dessa rapporter visar att den våldsbejakande extremismen inte utgör ett hot mot det demokratiska styrelseskicket i sin helhet. Däremot konstaterar att det finns ett antal individer i som är verksamma inom dessa våldsbejakande extremistiska miljöer som kan utgöra ett hot mot andra enskilda individer. Vidare kan politiska omständigheter i eller i omvärlden påverka benägenheten bland individer inom dessa extremistmiljöer att sanktionera våld för att uppnå en ideologisk målsättning. Mot denna bakgrund beslutade regeringen skrivelsen Handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (skr. 2011/12:44). Regeringen bedömer i skrivelsen att det finns ett behov av att fördjupa arbetet för att motverka tendenser som kan utgöra en utmaning för det demokratiska styrelseskicket. Handlingsplanen presenterar åtgärder som avser att förebygga att individer utvecklar ett beteende som står i strid med demokratins grundläggande värden och principen om allas människors lika värde. Det övergripande syftet med handlingsplanen är att stärka och värna demokratin och att därmed göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism. Handlingsplanen riktar sig inte i första hand mot de brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheterna, utan avser att ge myndigheter och relevanta samhällsaktörer, såsom skola, socialtjänst, kommun, organisationer inom det civila samhället och trossamfund, förutsättningar att bedriva ett effektivt arbete för att bemöta våldsbejakande extremism. Den huvudsakliga målgruppen är unga, dels därför att det är som många av de värderingar som människan bär med sig genom livet formas, dels därför att det är företrädesvis unga män som ansluter sig till våldsbejakande extremiströrelser. Säkerhetspolisen har huvudansvaret för att förebygga och förhindra brott mot rikets säkerhet, bekämpa terrorism och skydda den centrala statsledningen. En förnyad strategi för antiterrorismarbetet presenterades av regeringen i skrivelsen Ansvar och engagemang – en nationell strategi mot terrorism (skr. 2011/12:73). I skrivelsen redovisar regeringen en nationell strategi för att förebygga uppkomsten av terrorism, förhindra terroristattentat och förbereda för det fall ett terroristattentat ändå inträffar. I strategin för regeringen fram sin syn på utgångspunkterna, målsättningarna och inriktningen för svensk bekämpning av terrorism. Förebyggande av terrorism syftar till att minska personers och gruppers vilja att begå eller stödja terroristbrottslighet. Arbetet inkluderar ansträngningar för att försöka identifiera och minska möjliga grogrunder för terrorism. I skrivelsen beskrivs det arbetet som genomförs av olika aktörer inklusive rättsväsendets myndigheter för att förebygga våldsbejakande extremism. Regeringen har även betonat att arbetet för att förebygga våldsbejakande extremism inte enbart bör ses som ett brottsförebyggande arbete, utan även inbegripa ett arbete för att stärka och värna demokratin. Detta arbete bör ske tvärsektoriellt och med bred uppslutning i samhället. Åtgärder för att förebygga våldsbejakande extremism på lokal nivå Regeringen har verkat för att stödja det lokala arbetet för att förebygga våldsbejakande extremism. Det är framför allt betydelsefullt att aktörer på nivå har kunskap och kännedom om hur de kan bemöta extremistgrupperingar. sammanställde SKL med stöd av regeringen en exempelskrift med lokala exempel på hur olika aktörer har motverkat och förebyggt våldsbejakande politisk extremism (Lokala insatser mot våldsbejakande extremism, SKL 2010). I skriften lyfts ett antal fall fram från kommuner som bedrivit ett arbete i samarbete med lokala aktörer för att förbättra samhällets förutsättningar för att hantera politisk extremism. Regeringen har också arrangerat årliga nationella konferenser i samarbete med SKL i syfte att sammanföra lokala aktörer inom det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism och att skapa en arena för dessa personer för gemensamma erfarenhets- och kunskapsutbyten. Regeringen har även gett i uppdrag att fördela medel till organisationer inom det civila samhället som bedriver verksamhet som har till syfte att förebygga att individer ansluter sig till våldsbejakande extremiströrelser och ge stöd till individer som avser att lämna sådana miljöer. Medel fördelas i enlighet med förordningen (2011:1508) om statsbidrag för verksamhet mot våldsbejakande extremism. För att skapa bättre förutsättningar för ett verkningsfullt förebyggande arbete tillsatte regeringen utredningen effektivare arbete för att förebygga våldsbejakande extremism (dir. 2012:57). Utredningen ska verka för att de yrkesgrupper som kommer i kontakt med personer som är i riskzonen för att ansluta sig till extremiströrelser eller som är aktiva inom sådana miljöer har kunskap om vad extremism är och hur personer som löper risk att rekryteras till våldsbejakande extremism kan identifieras och bemötas. Åtgärder för att bemöta antidemokratiska krafter som verkar via internet har internet blivit en allt viktigare arena för det demokratiska samtalet, vilket särskilt har haft betydelse för ungas demokratiska delaktighet. som internet bidrar till att fördjupa och bredda samhällsdebatten har internet även blivit en arena för extremistgrupper och krafter som sprider ett antidemokratiskt budskap. Internet erbjuder de antidemokratiska grupperingarna nya möjligheter att rekrytera och att övertyga utan att fysiskt behöva mötas. Mot denna bakgrund gav regeringen i uppdrag att genomföra en studie om antidemokratiska budskap som förmedlas via internet och hur unga kan stärkas mot sådana budskap. Studien redovisades och beskrev förekomsten av antidemokratiska budskap på internet och sociala medier som riktas till unga, framför allt sådana budskap som uppmanar till våld för en politisk sak, och hur internet används av organisationer, rörelser och nätverk i syfte att påverka och sprida ett antidemokratiskt budskap (Våldsbejakande extremism och antidemokratiska budskap på internet, , 2013). Studien utgör ett underlag för ett fortsatt arbete med att stärka ungdomar som medvetna medieanvändare och förebygga att budskap som förmedlas via internet från organisationer, rörelser eller nätverk med en antidemokratisk grundsyn får genomslag. gav regeringen ett uppdrag att ta fram ett digitalt utbildningsmaterial som syftar till att öka ungas medie- och informationskunnighet med koppling till antidemokratiska och våldsbejakande budskap på internet och i sociala medier (Ju2013/3289/D). Inom ramen för uppdraget ska även kartlägga de aktörer som är verksamma inom området för medie- och informationskunnighet och inventera det pedagogiska material som finns på området. Utbildningsmaterialet ska, genom mediepedagogisk utbildning, syfta till att stärka ungas kritiska tänkande, särskilt i förhållande till bild och text med antidemokratiskt och våldsbejakande budskap som förmedlas till dem genom internet. Stöd till kunskapsinhämtning om våldsbejakande extremism För att det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism ska kunna ske på sakliga grunder och bedrivas på ett mer effektivt sätt behövs öppen och aktuell information om de våldsbejakande miljöerna. Regeringen gav 2012 Försvarshögskolan i uppdrag att genomföra en studie om hur länder i närområde arbetar med att förebygga våldsbejakande extremism i tredje land. Studien överlämnades till regeringen och belyser goda exempel från relevanta EU- länder på hur förebyggande arbete kan bedrivas, med fokus på åtgärder som syftar till att förhindra att individer ansluter sig till väpnade extremistgrupper i konfliktzoner (Förebyggande av våldsbejakande islamism i tredje land, Försvarshögskolan, 2013). Studien föreslår bl.a. att ett nationellt inrättas för förebyggande av alla former av våldsbejakande extremism. Studien belyser också behovet av mer forskning om bland annat riskattityder och faktorer som påverkar individers avsikt att resa till konfliktområden för att där ansluta sig till väpnade extremistgrupper och framhåller vikten av en kontinuerlig samverkan mellan olika aktörer och samarbete med organisationer inom det civila samhället. Samverkan inom EU för att förebygga våldsbejakande extremism Demokratiutvecklingen inom olika länder i påverkar både EU som sådant och enskilda medlemsstater. Detta gäller i synnerhet när extremistgrupper gör sig gällande i enskilda medlemsstater. Antidemokratiska krafter som uppstår lokalt eller regionalt har ofta en tendens att sprida sig och inspirera likasinnade i andra delar av unionen. Det lokala arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism är därigenom en alleuropeisk angelägenhet. Arbetet med att värna demokratin är en central fråga för EU, inte minst eftersom unionen delvis uppstod som en motkraft mot den totalitarism som var orsak till det och Förintelsen. 2013/14:61 lanserade kommissionen det s.k. antiradikaliseringsnätverket (, ) i syfte att skapa ett varaktigt nätverk för erfarenhets- och kunskapsöverföring mellan lokala aktörer inom det förebyggande arbetet, såsom frivilligorganisationer, religiösa ledare, poliser och fängelsepersonal och forskare. För att bättre koordinera nätverkets arbetsgrupper och verksamhet har ett kansli etablerats, som verkar för att förbättra och underlätta samverkansformerna inom nätverket. Nätverket har åtta arbetsgrupper indelade i tematiska områden. Två av grupperna leds av representanter från . Med avsikt att stärka det förebyggande arbetet mot särskilt våldsbejakande högerextremism inom EU leder ett projekt i samverkan med andra medlemsstater samt tankesmedjan i . Syftet med projektet är att samla in exempel på framgångsrikt förebyggande och motverkande av våldsbejakande högerextremism och att sammanställa dessa till en handbok med tillhörande e-utbildningspaket. Denna ska spridas till beslutsfattare, poliser och övriga aktörer som kan ha en roll att spela i det förebyggande eller motverkande arbetet. En första rapport som beskriver förekomsten och utvecklingen av den våldsbejakande högerextremismen i tio europeiska länder sammanställdes och lanserades (Preventing and Countering Far-right Extremism – European Cooperation, , , 2012). Under projektets gång kommer även ett expertnätverk mellan forskare, tjänstemän och lokala aktörer inom det förebyggande arbetet att etableras. Projektet kommer att pågå och är i huvudsak finansierat av kommissionen. I detta avsnitt ges en övergripande redovisning om tillståndet i och utvecklingen för demokratin i . Redovisningen är uppdelad i de fem delar som är utgångspunkter för arbetet med att förverkliga målen för demokratipolitiken: deltagandet i de allmänna valen, deltagandet inom de folkvalda församlingarna, möjligheterna till inflytande, insyn och delaktighet mellan valen, demokratisk medvetenhet och värnandet av demokratin mot våldsbejakande extremism och antidemokratiska tendenser. Beskrivningen av demokratiutvecklingen utgår i första hand från underlag och forskning som sammanställts av myndigheter under regeringen, däribland Brå, SCB, Sieps, Säkerhetspolisen och . 4.1Deltagandet i de allmänna valen I följande avsnitt redogörs för valdeltagandets utveckling i de allmänna valen. Redogörelsen omfattar en allmän beskrivning av deltagandet i riksdags-, landstings- och kommunvalen samt i Europaparlamentsvalet och en redogörelse för deltagandet i olika väljargrupper. Slutligen ges en beskrivning av personvalsdeltagandet. Beskrivningen av valdeltagandets utveckling utgår i huvudsak från SCB:s undersökning av valdeltagandet (Det svenska valdeltagandet, SCB 2012). Vid det första allmänna valet till i som hölls 1921 var antalet röstberättigande 3,2 miljoner. Vid de tidigare valen saknade kvinnor rösträtt, men även av alla män i rösträttsålder, delvis eftersom män som hade skulder till kommunen eller staten inte hade De val som genomförts innan valet kan därför inte benämnas som allmänna. De diskvalifikationsgrunder som kvarstod efter 1921 omfattade av de som uppfyllde övriga kriterier för rösträtt och berörde personer som inte fullgjort värnplikt, var omhändertagna av den allmänna fattigvården, hade straffpåföljd eller var Dessa förvann vid val. även personer som blivit omyndigförklarade rösta och därmed togs den sista diskvalifikationsgrunden bort. Därutöver har åldersgränsen för rösträtt sänkts gradvis till att från och med val gälla alla som fyllt . utomlands fick års val rätt att rösta om de varit folkbokförda i års val och får alla svenska medborgare som någon gång varit folkbokförda i rösta. års val var drygt sju miljoner svenska medborgare berättigade att rösta i riksdagsvalet. Valdeltagandet i de första riksdagsvalen i var mycket lågt. riksdagsvalen innan den allmänna rösträtten infördes deltog enbart runt 2013/14:61 en femtedel av de män som hade rösträtt och även i det första allmänna valet var det av de röstberättigade som deltog. Valdeltagandet har ökat och röstandet har allt eftersom blivit en medborgerlig norm. val uppgick valdeltagandet till och har därefter inte sjunkit . Den period då valdeltagandet var som högst var då det översteg . I valet röstade av de röstberättigade och detta är det högsta valdeltagandet någonsin i ett svenskt riksdagsval. Under dessa år ställdes väljarna inför mycket tydliga ideologiska alternativ och dessutom var det allmänna intresset för politik i väljarkåren högt. En starkt polariserad valkampanj års riksdagsval kan ytterligare ha bidragit till att öka valdeltagandet. Tabell 4.1 Valdeltagandet i riksdagsval 1921-2010 (procent) I samtliga val , med undantag av valet , har valdeltagandet emellertid minskat. I riksdagsvalet röstade av de röstberättigande, vilket var det lägsta valdeltagandet sedan valet . Valen 2006 och 2010 har däremot inneburit ett trendbrott med ett ökat valdeltagande. Vid riksdagsvalet var det 80,9 och 2010 var det . En faktor till det ökade valdeltagandet kan ha varit blockbildningen som gav upphov till tydliga alternativ och det opinionsmässigt jämna läget inför valet. Vid en europeisk jämförelse är valdeltagandet i fortfarande högt. Valdeltagandet i landstings- och kommunval Valdeltagandet i kommunvalen var betydligt lägre än i riksdagsvalen. Detta kan delvis förklaras av att kommunerna hade en ganska begränsad betydelse under dessa år och att valen ofta var opolitiska till sin karaktär. Med ökade välfärdsreformer, en ökad maktförskjutning till den kommunala nivån och en tilltagande politisering av kommunpolitiken har valdeltagandet emellertid ökat. Efter att den gemensamma valdagen infördes blev skillnaderna i valdeltagandet obetydliga. En utvidgning av rösträtten genomfördes års val då utländska medborgare som varit folkbokförda i fick rätt att rösta i val till landstings- och kommunfullmäktige. Utvidgningen av rösträtten till utländska medborgare resulterade i att valdeltagandet i landstings- och kommunfullmäktige sjönk. I takt med att antalet utländska medborgare ökat och att valdeltagandet sjunkit inom denna grupp har skillnaden i valdeltagande mellan riksdagsvalen och kommun- och landstingsvalen ökat ytterligare. Bland svenska medborgare som är folkbokförda i röstar av de som röstar i riksdagsval även i valen till kommunfullmäktige. val till landstings- och kommunfullmäktige var valdeltagandet . Mot bakgrund av felaktigheter i rösthanteringen genomfördes omval till i och till kommunalfullmäktige, norra valkretsen. Valdeltagandet sjönk från vid omvalen i och från i norra valkretsen i kommun (Valdeltagandet vid omvalet , SCB 2011). erfarenhet i visar att valdeltagandet i regel sjunker vid omval. Sedan gick med i EU har fyra Europaparlamentsval genomförts. Till skillnad från riksdagsvalen är valdeltagandet i Europaparlamentsvalet lågt. Valdeltagandet var i det första valet och sjönk därefter till i valet . Valet 2009 innebar ett trendbrott då valdeltagandet ökade till . Vid detta val hamnade det svenska valdeltagandet över EU-snittet. Det totala valdeltagandet i Europaparlamentsvalen har sjunkit från vid det första valet 2009. Nedgången i valdeltagandet kan förklaras av att flera länder vid det första valet hade röstplikt. kvarstår röstobligatoriet enbart i , , och . Därutöver är valdeltagandet betydligt lägre i de länder som blivit medlemmar , vilket påverkat det totala valdeltagandet negativt. För samtliga länder gäller att valdeltagandet i Europaparlamentsvalen är lägre än deltagandet i de nationella valen. En översikt av valundersökningarna i samband med Europaparlamentsvalen ges i SCB:s rapport (Svenska Europaval, SCB 2010). redovisar även en sammanställning av forskningen om Europaparlamentsvalen i boken (Väljarbeteende i Europaval, , red, , 2012). Enligt de väljarundersökningar som genomförts i samband med valen anser väljarna att det är mindre som står på spel vid Europaparlamentsvalet än vid de nationella valen. Av de som röstade i valet var det så lite som som angav att de brydde sig mycket om vilka partier som vann eller förlorade. Överlag anger även väljarna att de är mindre entusiastiska inför valet och att de har ett lågt intresse för EU-frågor. Dessutom är aktiviteten i valrörelsen lägre och tidpunkten för valet påverkar ytterligare deltagandet. Den faktor som är mest betydande för individers benägenhet att rösta vid sidan om utbildning är inställningen till EU. Personer som är negativt 2013/14:61 inställda till EU röstar i betydligt lägre utsträckning än de som är positivt inställda. Inställningen till EU har dock blivit allt mindre negativ . Enligt de årliga undersökningar som genomförs av , Opinion och Medier vid har andelen av befolkningen som uppger att de är mot ett svenskt medlemskap i minskat medan förespråkarna stärkts. Även om stödet för EU försvagades något är det fortfarande fler som är för än emot EU (Ett fall för EU, , 2013). Enligt universitets studie av väljarbeteendet i Europavalen var det ökade stödet för EU också en faktor som bidrog till ett ökat valdeltagande vid valet . Även andra faktorer kan ha påverkat valdeltagande såsom utbudet av valalternativ, partiernas agerande och ett ökat tempo i den svenska inrikespolitiken. I studien av väljarbeteende i Europaparlamentsvalet beskrivs det låga valdeltagandet som en demokratisk utmaning för EU. Beslut som fattas av en parlamentarisk församling som är vald av mindre än hälften av den totala väljarkåren kan uppfattas som politiskt och demokratiskt illegitima. Därutöver får det låga valdeltagandet konsekvenser för valresultaten.