prop · H00373 · 2013-02-27 00:00:00 — Beträffande dessa myndigheter finns därför ett tydligt behov av att klargöra om personuppgiftsbehandling får ske för att fullgöra internationella förpliktelser. Även verk- samhet består till stor del av internationellt samarbete. har därför samma behov som polisen och av en tydlig regel som anger att personuppgiftsbehandling får ske för att fullgöra interna- förpliktelser. Den aktuella bestämmelsen i register- författning, 7 § 3 lagen om behandling av uppgifter i brotts- bekämpande verksamhet, är emellertid begränsad till uppgifter som Tull- verket är skyldigt att utföra enligt lagen (2000:1219) om internationellt Denna begränsning innebär att bl.a. samarbete inom ramen för polisiära befogenheter faller utanför, eftersom lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete då tillämpas i stället 1999/2000:122 s. 28 f.). Även sådant samarbete som regleras i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (se 2 kap. 11 § lagen om internationellt tullsamarbete) och samarbetet enligt lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutred- ningar faller, med den nuvarande formuleringen, utanför. internationell förpliktelse ha sin grund i annat än samarbete och även av det skälet falla utanför tillämpningsområdet för lagen om internationellt tullsamarbete (se 1 kap. 1 § nämnda lag). författning gäller i stället för personuppgiftslagen och innehåller en ut- tömmande uppräkning av för vilka ändamål personuppgifter får behand- las, är det nödvändigt att ändra 7 § 3 lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet om informationsutbyte över gränserna ska kunna utvecklas. välkomnar också det tydliggö- rande av bestämmelsen som utredningen föreslår. således i utredningens bedömning att det i lagen om behandling av per- sonuppgifter i brottsbekämpande verksamhet bör införas en generell bestämmelse om personuppgiftsbehandling för att fullgöra inter- Vissa ytterligare förändringar är nödvändiga för att ge ändringen i 7 § 3 genomslag i resten av lagen, men behovet av sådana följdändringar berörs inte av utredningen. Ändringar bör enligt regeringens mening göras i 15 § (behandling av uppgifter som har samband med internatio- nella åtaganden), 19 § (vad som får behandlas i tullbrottsdatabasen) och 21 § (tillåtna sökningar). Anpassningar av 15 och 19 §§ bör göras genom att man ändrar hänvisningarna till tullsamarbete till hänvisningar till I 21 § regleras vilka sökbegrepp som får användas och för vilka syften. Andra stycket föreskriver vissa undantag från begränsningarna i första stycket. Det bör framgå att första stycket inte heller gäller vid sökning som krävs för att ska kunna fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. dessa ändringar ges uttryckligt stöd för den behandling som kan vara förpliktat att utföra genom internationella åtaganden. Lagrådet anser att en snävare avgränsning av den personkrets som föreslås i 15 § andra stycket lagen bör övervägas, eftersom förslaget innebär att en vidare personkrets än den som ansvarar för verksamhet enligt 7 § 3 får tillgång till överförda eller tillgängliggjorda uppgifter. Förslaget i lagrådsremissen innebär att personkretsen ändras från perso- ner som arbetar med tullsamarbete till personer som arbetar med inter- Inledningsvis kan noteras att 15 § har en vidare lydelse än 7 § 3. Bestämmelserna kan dock sägas höra ihop med varandra då de båda snävar in möjligheten att behandla eller få till- gång till uppgifter för nu aktuellt syfte. Skälet till att 7 § 3 bör ändras är att den nuvarande ändamålsbestämmelsen är så snävt utformad att den inte ens täcker hela det internationella samarbete som är för- pliktat att medverka i genom bl.a. medlemskap i . den följdändring som görs i 15 § är endast att åstadkomma samma för- hållande mellan 7 § 3 och 15 § som dessa bestämmelser har . sonkretsen i 15 § utvidgas således inte i förhållande till 7 § 3. anser därför inte att det finns något skäl att avgränsa personkretsen på annat sätt än vad som föreslås i lagrådsremissen. När det gäller övriga myndigheters registerförfattningar gör regeringen en annan bedömning än utredningen. Lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet har redan komplet- terats med en ändamålsbestämmelse om fullgörande av åliggande som följer av ett för bindande internationellt åtagande (2 kap. 2 §; se prop. 2011/12:15 s. 33 f.). Detsamma gäller, som nämnts, Kustbe- vakningens registerförfattning. Åklagarväsendets registerförfattningar och registerförfattningarna för domstolarna har formen av förordningar. Regeringen kommer att över- väga om det ska införas motsvarande förändringar i dessa förordningar. Vad beträffar , gör regeringen följande bedömning. Skat- teverkets brottsbekämpande verksamhet är av begränsad omfattning. Utredningens förslag bygger inte på någon närmare analys av i vilken ut- sträckning myndigheten har ett faktiskt behov av att i sin brottsbekäm- pande verksamhet kunna behandla uppgifter på grund av internationella förpliktelser. Den analys som görs i betänkandet är enligt regeringens mening inte tillräcklig för att i detta sammanhang kunna läggas till grund för ändring av registerförfattning. Regeringen har som tidigare nämnts (avsnitt 4.8.3) gett i uppdrag att se över lagen i fråga och att då bl.a. analysera verkets behov av att kunna be- handla personuppgifter inom den brottsbekämpande verksamheten till följd av internationella förpliktelser. Datainspektionen önskar att räckvidden av de ändamålsbestämmelser som föreslås ska förklaras tydligare. Datainspektionen drar av utredning- ens förslag slutsatsen att ett mer informellt informationsutbyte inte är möjligt. Inspektionen återkommer med samma synpunkt i remissvaret över utkastet till lagrådsremiss. Regeringens avsikt är inte att den före- slagna regleringen ska tolkas på detta sätt. För det första är inte alla inter- nationella åtaganden formaliserade. Det stämmer alltså inte att regle- ringen utesluter informellt samarbete. Vilka former av samarbete som förekommer styrs inte av dataskyddsregler. Informationsutbyte kan tvärtom ske på många olika grunder och tekniska sätt. För det andra innehåller ett flertal internationella överenskommelser bestämmelser såväl om obligatoriskt som spontant informationsutbyte. Endast vissa av dessa reglerar förutsättningarna och formerna för informationsutbytet. I förarbetena till polisdatalagen (2010:361) anges som exempel på inter- nationella åtaganden som omfattas av den lagen dels folkrättsliga för- pliktelser i form av multilaterala och bilaterala överenskommelser, dels det samarbete som äger rum inom ramen för (prop. 2009/10:85 s. 109 f.). Om informationsutbytet utgör ett led i fullgörande av interna- åtaganden ger således generellt utformade ändamålsbestämmel- ser stöd för personuppgiftsbehandlingen även om det inte finns någon formell överenskommelse om att just den särskilda informationen får överföras. Det förtydligande som föreslås i 7 § 3 lagen (2005:787) om be- handling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet, medför en generell rätt för att behandla personuppgifter en- bart på grund av förpliktelser som följer av internationella åtaganden, oavsett om informationsutbytet avser brott eller brottslig verksamhet 2012/13:73 och oberoende av om informationsöverföringen är ett svenskt intresse eller inte. Ett exempel är det samarbete som sker med stöd av lagen om internationellt tullsamarbete. Inom ramen för det nu aktuella ändamålet kan även mer informella kontakter tas, om dessa har stöd i internationella åtaganden. Regleringen begränsar inte hur informations- utbytet får ske. 6.7Villkor för användningen av uppgifter 6.7.1Villkor som ställs upp av utländska organ Regeringens förslag: Svenska myndigheter ska följa villkor som ställts upp av den som överför uppgifterna eller gör dem tillgängliga, oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår även att villkor om att den enskilde inte får informeras om behandlingen samt att alla villkor om gallringsfrister ska regleras i lag. Remissinstanserna: Utredningens förslag i denna del kommenteras inte av remissinstanserna, med undantag för som instämmer i bedömningen att det finns anledning att införa bestämmelser om an- vändningsbegränsningar i den nya lagen. Utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: delar inte regeringens bedömning att en reglering som rör uppställda villkor för hur länge upp- gifter får behandlas kan placeras i förordning, utan anser att samtliga frågor ska regleras i lag. Skälen för regeringens förslag När en utländsk myndighet överför personuppgifter till en svensk myn- dighet är det inte ovanligt att den utländska myndigheten ställer upp vissa villkor för hur personuppgifterna får användas. Det kan handla om för vilka ändamål uppgifterna får användas, till vilka personer, myndigheter och organ som uppgifterna får överföras och uppgif- terna får bevaras etc. Det finns flera författningar som innehåller regler om vad som gäller när en svensk myndighet erhåller uppgifter från en utländsk myndighet och det ställs villkor för hur uppgifterna får användas. ningar är bl.a. lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete, lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, lagen (2000:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutred- ningar och lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete. alla dessa lagar är svenska myndigheter skyldiga att följa de villkor som ställs av en utländsk myndighet (eller mellanfolklig organisation) i fråga om hur lämnad information få användas, även om villkoren skulle stå i strid med svensk lagstiftning (se bl.a. JO 2007/08 s. 57 angående till- Allmänna utgångspunkter för regleringen I artikel 12.1 i rambeslutet föreskrivs en skyldighet för den överförande staten att informera mottagaren av personuppgifterna om eventuella sär- skilda begränsningar enligt den överförande statens lagstiftning i fråga om utbyte av personuppgifter mellan nationella myndigheter. Mottagaren är skyldig att se till att dessa begränsningar för behandling följs. Enligt artikel 12.2 får den överförande medlemsstaten inte tillämpa några andra begränsningar än de som gäller motsvarande nationella överföringar. Utredningen föreslår att både punkt 1 och 2 ska genomföras genom en särskild bestämmelse i den nya lagen. finns det, inom det nu aktuella området, bestämmelser om att svenska myndigheter ska följa villkor som ställts upp av annan stat i 5 kap. 1 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, 3 § lagen om internationellt polisiärt samarbete, 4 kap. 2 § lagen om internationellt tullsamarbete och 5 § lagen om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar. Författningarna i fråga reglerar också svenska myn- digheters möjlighet att ställa villkor för användningen när svenska upp- gifter överförs. Frågan är då om artikel 12 kan genomföras genom an- passning av dessa bestämmelser. De nu aktuella författningarna reglerar i och för sig samarbete över gränserna, men gäller gentemot alla stater, alltså inte bara EU-stater. Författningarna ålägger inte heller svenska myndigheter att ställa villkor, i motsats till rambeslutet. Lagarna tillämpas dessutom bara av vissa myndigheter. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål tillämpas i huvudsak av åklagarväsendet och domstolarna, medan lagen om inter- nationellt polisiärt och straffrättsligt samarbete främst tillämpas av poli- sen, och . Rambeslutet gäller generellt för uppgifter som behandlas för polisiärt eller straffrättsligt samarbete, oav- sett vilken myndighet som utför behandlingen. Detta medför att t.ex. och , vilka normalt inte tillämpar någon av de nämnda lagarna, omfattas av rambeslutets tillämpningsom- råde. Vidare är lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål begränsad till överföring som sker mellan stater, medan rambeslutet även omfattar överföring från och till EU-organ och EU-informationssystem. Detta medför enligt regeringens mening att artikel 12 i rambeslutet bör genomföras i den nya lagen. Liksom instämmer regeringen således i utredningens bedömning att det behövs en reglering i den nya lagen av vilka användningsbegränsningar som ska gälla i fråga om upp- gifter som en svensk myndighet har erhållit från en annan medlemsstat, ett EU-organ eller ett EU-informationssystem. Regleringen bör dock utformas på annat sätt än vad utredningen har föreslagit. För det första bör det framgå av bestämmelsen att den riktar sig till svenska myndigheter. Vidare bör bestämmelsen utformas på samma sätt som bestämmelsen om lagens tillämpningsområde, dvs. den bör knyta an till verksamheterna att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott eller verkställa straffrätts- liga påföljder (jfr avsnitt 6.3), inte till vissa utpekade myndigheter. Artikel 12.2 sätter gränser för vilket innehåll sådana villkor som ställs upp av den som överför personuppgifter får ha. Eftersom denna del av artikeln, såvitt gäller svenska myndigheter, handlar om vilket innehåll 2012/13:73 villkor som ställs upp av svenska myndigheter får ha, återkommer rege- ringen till frågan i avsnitt 6.7.2. Villkor för hur länge uppgifterna får behandlas Enligt artikel 9.1 i rambeslutet får den som överför eller gör en uppgift tillgänglig meddela tidsfrister för lagring av uppgifterna efter vilka mot- tagaren ska radera eller blockera uppgifterna, eller kontrollera om upp- gifterna fortfarande behövs. Detta ska dock inte gälla om uppgifterna vid utgången av tidsfristen behövs för pågående utredning, lagföring av brott eller verkställighet av straffrättslig påföljd. Om den överförande myndig- heten inte har angett någon specifik tidsfrist, ska de principer för hur länge uppgifter får behandlas som anges i artiklarna 4 och 5 tillämpas. Utredningen föreslår att artikel 9.1 ska genomföras genom en särskild bestämmelse i den nya lagen. Av integritetsskyddsskäl anser utredningen att skyldigheten att följa av andra stater angivna frister bara ska gälla om fristen är kortare än den frist som annars skulle gälla enligt svensk lag. I övrigt bedömer utredningen att artikeln inte kräver några författningsänd- ringar. Regeringen instämmer i huvudsak i utredningens bedömning vad gäller behovet av att reglera villkor för hur länge uppgifter får behandlas, men anser att det till viss del kan göras i förordning. Av lagen bör framgå att en svensk myndighet trots villkor om gallring får fortsätta att be- handla uppgifter som behövs för pågående utredning, lagföring eller verkställighet. anser att alla regler som rör villkor för hur länge uppgifter får behandlas bör placeras i lag. Gallrings- regler av motsvarande slag finns såväl i lag som i förordning. Enligt regeringens uppfattning bör mer detaljerade regler om hur uppställda frister ska iakttas regleras i förordning i stället för i lag, vilket regeringen avser att göra. Villkor om att den registrerade inte ska informeras Artikel 16, som reglerar den enskildes rätt till information om person- uppgiftsbehandling rörande honom eller henne, föreskriver i punkt 2 att den som överför personuppgifter får kräva att den registrerade inte ska informeras om behandlingen. Om ett sådant villkor har ställts upp får mottagaren av de överförda uppgifterna inte informera den registrerade utan medgivande från den som överförde uppgifterna. Utredningen föreslår att en bestämmelse om detta ska införas i den nya lagen. Remissinstanserna framför inte några invändningar mot förslaget i denna del. Regeringen instämmer i utredningens bedömning av behovet av regle- ring. Enligt regeringens uppfattning är dock bestämmelsen av sådant slag att den bör regleras i förordning, vilket regeringen avser att göra. 6.7.2Uppgifter som överförs av svenska myndigheter till en annan medlemsstat m.m. Regeringens förslag: En svensk myndighet får, vid överföring eller tillgängliggörande av personuppgifter som omfattas av rambeslutets tillämpningsområde, ange villkor för hur personuppgifterna får använ- das av mottagaren. Ett sådant villkor får inte innehålla andra begräns- ningar än sådana som får föreskrivas vid överföring inom . Villkoren får inte heller strida mot en internationell överenskommelse som är bindande för . Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens. Utred- ningen redovisar inget förslag om att svenska myndigheter ska kunna ställa upp villkor till skydd för personuppgifter som överförs till en annan medlemsstat i EU eller annan stat som omfattas av rambeslutets tillämp- ningsområde eller till ett EU-organ eller ett EU-informationssystem. Remissinstanserna: påpekar att utredningen utan att lämna någon närmare motivering har bedömt att frågan om vilka villkor som kan ställas upp av svenska myndigheter vid överföring av data till andra stater ligger utanför utredningens uppdrag. påpekar vidare att utredningen konstaterar att det är möjligt att meddela användningsbegränsningar generellt, och hänvisar till prop. 2009/10:177 om genomförande av delar av Prümrådsbeslutet, utan att diskutera huruvida den befintliga regleringen skiljer sig från den regle- ring som utredningen föreslår. framhåller även att frågan om vad som gäller när en svensk myndighet har erhållit uppgifter från en medlemsstat och i sin tur överför uppgifterna till en annan medlemsstat inte behandlas av utredningen. Utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna yttrar sig inte över utkastet till lagrådsremiss i Skälen för regeringens förslag: Artikel 12 i rambeslutet, som ålägger den överförande staten att underrätta mottagaren om begränsningar i fråga om behandlingen av de överförda personuppgifterna, är avsedd att gälla också för svenska myndigheter. Skyldigheten att underrätta motta- garen om begränsningar som gäller är enligt regeringens mening viktig från integritetssynpunkt, eftersom den bidrar till att begränsa behand- lingen av personuppgifter. När en svensk myndighet överför uppgifter till en myndighet i en annan stat finns det ibland skäl att ange villkor som begränsar använd- ningen av uppgifterna, t.ex. hur länge uppgifterna får användas. Samma behov kan föreligga när uppgifter överförs till ett EU-organ. gällande reglering täcker, som framgår av avsnitt 6.7.1, inte rambeslutets hela tillämpningsområde. Dessutom ställer rambeslutet i motsats till den befintliga regleringen krav på att eventuella villkor inte får vara dis- kriminerande för en utländsk mottagare (artikel 12.2). Möjligheterna att ange villkor är således mer begränsade enligt rambeslutet än enligt den befintliga lagstiftningen. Av bl.a. nu angivna skäl bör den nya lagen enligt regeringens mening även reglera svenska myndigheters rätt att ange villkor. 2012/13:73 Ett exempel på när behov av villkor kan föreligga är när materialet som överlämnas är aktuellt i en pågående svensk förundersökning. Om utred- ningen är i ett känsligt skede kan åklagaren vilja ha garantier för att materialet inte används på ett sätt som kan skada utredningen, dvs. att den förundersökningssekretess som gäller ska respekteras av mottagaren. Ett annat exempel är att handlingar som ett svenskt företag åläggs eller är berett att förete innehåller affärshemligheter, för vilka sekretess gäller enligt svensk rätt och vilkas röjande skulle kunna skada företaget. I så- dana fall bör villkor ställas upp för att skydda den till vars skydd sek- retessen gäller. Ett tredje exempel är när material överlämnas som in- hämtats genom hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning. Enligt svenska regler ska sådant material förstöras senast när domen vunnit laga kraft. Om material av det slaget överlämnas finns det skäl att ställa villkor om att det ska förstöras när det rättsliga förfarandet är avslutat i den andra staten. Rambeslutet föreskriver att villkor som ställts vid överföring till en ut- ländsk mottagare inte får innehålla andra begränsningar än sådana som gäller vid motsvarande nationella överföringar. Detta får förstås så att det inte är tillåtet att ställa upp andra villkor än sådana som finns i det svenska regelsystemet om bl.a. sekretess och gallring. Denna begräns- ning bör för tydlighetens skull framgå direkt av lagen. Villkoren får givetvis inte heller stå i strid med internationella åtaganden. Så kan t.ex. vara fallet om informationen härrör från tredjeland och det gäl- ler särskilda villkor för svenska myndigheters rätt att använda informa- tionen i fråga. I sådana fall torde det, även om överföringen godtas av ursprungsstaten, stå i strid med åtagandet att inte ställa upp samma vill- kor i förhållande till den nya mottagaren. Lagrådet framför uppfattningen att frågan om användningsbegräns- ningar och den praktiska hanteringen av dem kan vara värda en grundli- gare analys och närmare överväganden, men att det aktuella lagstift- ningsärendet inte är den naturliga platsen för det. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att principiella frågor om användningsbegräns- ningar inte bör behandlas i detta sammanhang. 6.8Behandling av känsliga personuppgifter Regeringens bedömning: Några lagstiftningsåtgärder bör inte vidtas med anledning av rambeslutets bestämmelser om behandling av käns- liga personuppgifter. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att regleringen om behandling av känsliga personuppgifter i myndigheternas registerförfattningar görs enhetlig, vilket utredningen betecknar som enbart en språklig justering. Den for- mulering utredningen föreslår ska väljas är att behandling av känsliga personuppgifter får ske endast om den är absolut nödvändig. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga invändningar mot utredningens förslag i denna del. föreslagna ändringarna i registerförfattningarna när det gäller införandet av ordet absolut och anser att ordet absolut framför ordet nödvän- digt inte behövs för att svensk rätt ska uppfylla kraven i dataskyddsram- beslutet. avstyrker också den generella ändring som föreslås i domstolarnas registerförordningar när det gäller behandling av känsliga personuppgifter. Verket påpekar att ändringen från nödvän- digt till absolut nödvändigt synes innebära en skärpning som även kommer att träffa uppgifter som inte omfattas av dataskyddsrambeslutet. framhåller att känsliga personuppgifter som inkommer till samverkande brottsbekämpande myndigheter bör kunna behandlas på likartat sätt hos dessa myndigheter, eftersom det kan vara förenat med praktiska svårigheter om reglerna skiljer sig åt eller är otydliga. Skatte- verket anser därför att de brottsbekämpande enheterna hos verket ska ha samma förutsättningar att behandla känsliga personuppgifter som polis och åklagare och att lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar bör ändras i detta avse- ende. efterlyser ett klargörande av huruvida den före- slagna ändringen av 7 § andra stycket förordningen (2001:639) om regi- sterföring m.m. vid de allmänna domstolarna med hjälp av automatiserad behandling innebär en skärpning av när känsliga personuppgifter får behandlas vid handläggningen av mål. Tingsrätten ifrågasätter också om den skärpning som föreslås när det gäller hanteringen av känsliga per- sonuppgifter är nödvändig för att ska leva upp till bestämmel- serna i dataskyddsrambeslutet. anser att det är bra att språkliga justeringar görs för att få till stånd en enhetlig terminologi i de skilda registerförfattningarna som överensstämmer med rambeslutets krav (oundgängligen nödvändigt ändras till absolut nödvändigt). Univer- sitetet delar utredningens bedömning att detta medför en förstärkning av integritetsskyddet. Förslaget att ändra nödvändigt till absolut nödvändigt, får däremot anses innebära mer än enbart en språklig justering.