prop · H003161 · 2013-05-27 00:00:00 — Direktivet, som ersätter ett tidig- are direktiv i samma ämne (direktiv /96/EG), syftar till att skydda miljön och människors hälsa genom att förebygga eller minska de nega- tiva följderna av generering och hantering av avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk eller elektronisk utrustning samt minska resursan- vändningens allmänna påverkan och få till stånd en effektivisering av denna användning och därigenom bidra till en hållbar utveckling. I gällande rätt finns bestämmelser om sådana produkter i förordningen (2005:209) om producentansvar för elektriska och elektroniska produk- ter. Förordningen genomför det tidigare direktivet om elektriska och elektroniska produkter. har fått i uppdrag att föreslå de ändringar som behöver göras i svensk rätt med anledning av EU-direkti- vet. har i det arbetet lämnat över en delredovisning med förslag till lagändringar (dnr 2012/3309/Ke). Delredovisningen kommer att kompletteras med förslag till ändringar på förordnings- och föreskriftsnivå. Regeringens förslag: Bemyndigandet att meddela föreskrifter om skyldighet för producenter att låta produkter omfattas av ett insam- lingssystem för återanvändning eller återvinning som kan förenas med tillståndskrav utökas till att även avse elektriska och elektroniska produkter. förslag överensstämmer med regeringens men har en delvis annan lagteknisk utformning eftersom batterier nämns sär- skilt i förslag. Remissinstanserna är genomgående positiva till att det införs ett sys- tem med tillståndspliktiga insamlingssystem. Några remissinstanser anser att systemet bör samordnas med avfallsutredningens förslag om för- handsgodkända insamlingssystem. Skälen för regeringens förslag: Insamlingen och återvinningen av el- avfall har fungerat väl både vad gäller mängden insamlat och återvunnet material men också avseende hur aktörerna samarbetar med varandra. Det finns dock vissa problem som även kan ses inom andra områden med producentansvar, t.ex. när det gäller tillsyn. Enligt miljötillsynsförord- ningen (2011:13) har tillsyn över producentansvaret, med undantag för frågor om hur insamlingen av sådana produkter lokalt uppfyller kraven avseende utformningen och funktionen av lämpliga insamlingssystem. Dessa frågor har i stället kommunen tillsynen över. Tillsyn över hur producentansvaret uppfylls riktas mot varje enskild producent och inte mot den som för en eller flera producenters räkning driver insamlingssystemet. Med tanke på mängden producenter blir där- för en effektiv tillsyn över hur insamlingen fungerar i stora delar omöjlig. har föreslagit ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om tillståndsplikt för yrkesmässig drift av insamlingssystem för återan- vändning och återvinning av elektriska eller elektroniska produkter. Regeringen delar bedömning och anser att till- ståndspliktiga insamlingssystem för elektriska och elektroniska produkter skulle ge ökade möjligheter till kontroll över insamlingen samt bättre för- utsättningar för tillsyn. Ett tillstånd bör kunna förenas med de villkor som behövs för att systemet ska kunna fungera tillfredsställande. Sådana villkor innebär att den som har tillståndet ansvarar för hur insamlingssys- temet bedrivs och fungerar. De enskilda producenternas ansvar kvarstår genom en skyldighet att se till att deras produkter omfattas av ett till- ståndspliktigt insamlingssystem. I den utsträckning som produkterna om- fattas av ett sådant system blir dock den som driver det en självständig aktör som tillsynsmyndigheten kan bedriva tillsyn mot. Ett motsvarande bemyndigande finns i gällande rätt för förpackningar och returpapper. De skäl som anfördes till stöd för att införa det bemyn- digandet gör sig även gällande för det nu aktuella bemyndigandet (se prop. 2007/08:129 s. 7 ff.). Regeringen avser att använda bemyndigandet till att meddela föreskrif- ter med innebörden att en ordning med tillståndspliktiga insamlingssys- tem för elektriska och elektroniska produkter införs. har i sin rapport föreslagit att bemyndigandet ska for- muleras så att det omfattar producenter av batterier samt elektriska och elektroniska produkter . Batterier är emellertid elektriska och elektroniska produkter och behöver därför inte nämnas särskilt i bemyn- digandet. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för en producent att utse någon som ska fullgöra producentens skyldigheter i ett annat medlemsland i Europeiska unionen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att det som gäller för en producent enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 15 kap. 67 a §§ miljö- balken också ska gälla för den som på en producents uppdrag fullgör producentens skyldigheter. förslag överensstämmer delvis med regeringens. Verkets förslag är utformat som ett bemyndigande för regeringen eller den regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på behöriga ombud samt hur ett behörigt ombud ska fullgöra en producents skyldig- heter. Verkets förslag innehåller inget bemyndigande att meddela före- skrifter om en skyldighet för svenska producenter att utse ett behörigt ombud som ska fullgöra producentens skyldigheter i ett medlemsland i Europeiska unionen där producenten inte är etablerad. Remissinstanserna: Endast enstaka remissinstanser har lämnat syn- punkter på förslaget. i anser att för- slaget är ändamålsenligt. anser att Na- turvårdsverket måste utreda frågan om de behöriga ombudens ansvar samt att föreningen inte kan agera behörigt ombud om detta innebär en risk för miljösanktioner när utländska producenter brister i sitt ansvar. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna i gäl- ler produkter och producenter oberoende av vilken försäljningsmetod de använder. De omfattar således även producenter som använder sig av dis- tansförsäljning och elektronisk handel. Sådana producenter ska enligt di- rektivet så långt som det är praktiskt möjligt ha samma skyldigheter som andra producenter så att inte andra distributionskanaler får bära de kost- nader som uppkommer på grund av bestämmelserna i direktivet. Det är emellertid inte önskvärt att ställa krav på att producenterna ska vara eta- blerade på alla marknader där de tillhandahåller produkter. En sådan ord- ning skulle öka administrationen och kostnaderna för sådana producenter och skulle därmed försvåra för en väl fungerande inre marknad. Med- lemsstaterna ska enligt direktivet i stället ge sådana producenter en möj- lighet att utse ett behörigt ombud som ska se till att producentens ansvar enligt direktivet i en medlemsstat där producenten inte är etablerad upp- fylls. Enligt direktivet ska även medlemsstaterna se till att en producent som är etablerad i en medlemsstat och som tillhandahåller elektriska eller elektroniska produkter till en annan medlemsstat där producenten inte är etablerad ska utse ett behörigt ombud. anförde i sin rapport att de bestämmelser om behör- iga ombud som är nödvändiga enligt direktivet till största delen kan ge- nomföras i svensk rätt med det nuvarande bemyndigandet i 15 kap. 28 § som avser bestämmelser som införs för att uppfylla skyldig- heter som följer av medlemskap i unionen. Natur- vårdsverket föreslog dock, som ett komplement, ett nytt bemyndigande. Förslaget innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer får meddela föreskrifter om krav som kan ställas på ombud som utses att fullgöra en producents skyldigheter samt hur ombudet ska full- göra producentens skyldigheter. Det är lämpligt att de bestämmelser som enligt direktivet krävs i fråga om ombud för producenterna genomförs på samma regelnivå som övriga bestämmelser om producentansvar. Bemyndigandena i bör därför kompletteras. Det bör på ett tydligt sätt framgå att föreskrifter som meddelas för att genomföra direktivets krav angående behöriga ombud ska ha den innebörden att samma krav som kan ställas på en producent även kan ställas på den som på en producents uppdrag fullgör producen- tens skyldigheter. Det innebär t.ex. möjlighet att kunna bedriva tillsyn och rikta förelägganden och sanktioner mot det behöriga ombudet i sam- ma utsträckning som det går att göra det mot producenten. Skyldigheter som ett behörigt ombud ska fullgöra för producentens räkning kan t.ex. innefatta att upprätta lämpliga insamlingssystem, att finansiera insam- ling, återvinning och bortskaffande av avfall samt uppfylla krav på re- gisterhållning och informationsgivning. Enligt EU-direktivet ska varje medlemsstat även se till att en producent som är etablerad på dess territorium, och som tillhandahåller elektriska eller elektroniska produkter i en medlemsstat där den inte är etablerad, utser ett behörigt ombud som ska säkerställa att producentens skyldig- heter enligt direktivet uppfylls i det medlemslandet. För att tillgodose direktivets krav i detta avseende bör ett nytt bemyndigande för rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela före- skrifter med det innehållet införas i . De svenska bestämmel- serna kommer i denna del att innebära endast en skyldighet att se till att det finns ett ombud i det andra landet. De skyldigheter som ombudet behöver uppfylla i det andra landet regleras i de nationella bestämmelser som det landet antar för att genomföra direktivet. anför att de inte kan agera behörigt ombud om detta innebär en risk för miljösanktioner när utländska produ- center brister i sitt ansvar. Förslaget innebär dock ingen skyldighet för en aktör att agera som behörigt ombud. Om en producent vill utse en viss aktör som behörigt ombud görs det genom ett civilrättsligt avtal mellan parterna. Bemyndiganden om kontroll och dispenser Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om kontroll av utrustning för spridning av bekämpningsmedel. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana undantag från förbudet mot spridning av bekämpningsmedel från luftfartyg som det finns synnerliga skäl Nuvarande bemyndiganden i 14 kap. att ge dispens från förbudet mot spridning av bekämpningsmedel från luftfartyg samt dispens från kravet på godkännande av bekämpningsmedel tas bort. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: och kommuner och landsting anser att det i 14 kap. 9 § tydligt bör framgå att en berörd kommun ska ges tillfälle att yttra sig innan dispens ges och att kommunen kan motsätta sig spridning i ett område som har betydelse för friluftslivet, naturvården, den lokala befolkningens trivsel eller något annat kommunalt intresse. i 14 kap. bör anges vilka förutsättningar som gäller för att få ge dispens från förbudet mot spridning från luftfartyg. Skälen för regeringens förslag Krav på kontroll av utrustning för spridning av bekämpningsmedel Krav på kontroll av utrustning som används för spridning av bekämp- ningsmedel finns i artikel 8 i direktiv /128/EG. endast på växtskyddsmedel. Enligt skälen till direktivet förutses dock en utvidgning av tillämpningsområdet till att även omfatta Enligt direktivet ska medlemsstaterna se till att utrust- ning för spridning av bekämpningsmedel kontrolleras med jämna mellan- rum, minst fram och därefter minst vart tredje år, och att åtminstone en kontroll av utrustning för spridning av bekämp- ningsmedel ska ha genomförts senast . punkten får utrustning för spridning av bekämpningsmedel användas en- dast om utrustningen har kontrollerats. Direktivet medger olika tidsplaner och olika intervall mellan kontrollerna för viss utrustning samt att hand- hållen utrustning och ryggburna sprutor undantas från kravet på kontroll. I finns ett väl fungerande frivilligt system för funktionstest av utrustning som används för spridning av växtskyddsme- del, vilket bedöms uppfylla kraven i direktivet. av privata företag. Företag som åtar sig att utföra funktionstest av lant- brukssprutor och fläktsprutor kan få ett visst bidrag för inköp av testut- rustning enligt förordningen (1987:1179) om statsbidrag till företag som utför funktionstest av lantbrukssprutor. En förutsättning för bidrag enligt förordningen är att utföraren av testet har godkänts av Statens jordbruks- verk. För att godkännas av krävs att testutförare genomgår en utbildning. Reparation av enklare fel i utrustningen kan ut- föras av testföraren i samband med funktionstestet. Funktionstestaren kan även lämna information och rådgivning till sprutföraren, exempelvis om hur sprutan ska kalibreras. För att säkerställa att all utrustning som används efter har kontrollerats, bör det frivilliga systemet göras om till ett obligatoriskt system. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om detta. En ny bestämmelse med denna innebörd bör tas in i 14 kap. 8 § . Regeringen avser att använda bemyndigandet för att meddela föreskrif- ter som utgår från det befintliga systemet för kontroll av utrustning. Även i fortsättningen kommer således utrustningen att kontrolleras av privata företag. Föreskrifterna kommer att innebära att testutförarna ska ha an- mält sin verksamhet till och att testerna ska genomföras i enlighet med föreskrifter som bemyndigas att ta fram. Vidare kommer föreskrifterna att innehålla krav på vilka kunskaper som en testutförare måste ha för att få utföra kontroll av utrustning. Jord- bruksverket kommer att erbjuda utbildning till testutförarna så att de ska kunna uppfylla kunskapskraven. Efter genomfört test ska den som har utfört kontrollen utfärda ett proto- koll samt i protokollet ange om utrustningen överensstämmer med gäl- lande föreskrifter och, om så inte är fallet, skälen för detta. Protokollet ska lämnas till den som äger utrustningen. Användaren av utrustningen måste, för att få använda den, kunna visa att utrustningen har kontrolle- rats som inte ligger längre än och att kontrollen är utförd av någon som är anmäld hos . De föreskrifter som regeringen avser att meddela med stöd av bemyn- digandet bedöms inte innebära att funktionstestarna utför myndighets- utövning mot enskild. Testarna kommer alltså inte att ges rätt att meddela förelägganden eller förbud som rör användningen av utrustningen. Det faller på de ordinarie tillsynsmyndigheterna att meddela sådana förelägg- anden inom ramen för sin tillsyn. Undantag från förbudet att sprida bekämpningsmedel från luftfartyg Av artikel 9 i direktiv /128/EG följer att medlemsstaterna ska se till att flygbesprutning med växtskyddsmedel förbjuds. Flygbesprutning får dock tillåtas under förutsättning att det inte finns några fungerande alter- nativ, att de växtskyddsmedel som ska användas har godkänts av med- lemsstaten för flygbesprutning, att den operatör som utför flygbesprut- ningen har ett utbildningsbevis, att det företag som ansvarar för flygbe- sprutningen är godkänt av ansvarig myndighet samt att flygplanet är ut- rustat med bästa tillgängliga teknik för att minska vindavdrift. Därutöver krävs att särskilda riskhanteringsåtgärder vidtas för att säkerställa att det inte uppstår några skadliga effekter på närvarande personers hälsa i de fall det område som ska besprutas ligger i nära anslutning till områden som är tillgängliga för allmänheten. I finns ett förbud mot spridning av bekämp- ningsmedel från luftfartyg i 14 kap. 7 § första stycket . För- budet gäller både växtskyddsmedel och biocidprodukter. Regeringen el- ler den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 14 kap. 9 § ge dispens från förbudet, om det finns synnerliga skäl. Kemikalieinspektionen, som hanterade ansökningar om dispens till och med och , som har hanterat dispensansökningar därefter, har varit restriktiva med att ge dispenser. Dispens från förbudet har bland annat getts i fråga om spridning av bekämpningsmedel i områ- den som har varit svårtillgängliga och där alternativa metoder för sprid- ning inte har varit tillgängliga. Ett exempel från senare år rör spridning från helikopter av ett biologiskt bekämpningsmedel för bekämpning av stickmyggor i Nedre . När det gäller spridning av växtskyddsmedel från luftfartyg kan dis- pens bara ges om förutsättningarna i artikel 9 i direktiv /128/EG är uppfyllda. Det är inte lämpligt att i 14 kap. närmare ange vilka dessa förutsättningar är. Detta dels på grund av att villkoren är text- mässigt omfattande, dels på grund av att förutsättningarna för dispens inte är desamma för växtskyddsmedel och biocidprodukter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om sådana undantag som det finns synnerliga skäl för. Ett bemyndigande med ett sådant innehåll bör tas in i 14 kap. Regeringen avser att med stöd av det nya bemyndigandet meddela föreskrifter om dispens från förbudet i 7 § första stycket som, i fråga om spridning av växtskyddsmedel, är förenliga med de villkor som anges i artikel 9 i direktiv /128/EG. Regeringen avser inte att ändra förut- sättningarna för att ge dispens i fråga om spridning av biocidprodukter från luftfartyg. Liksom bör dispens i fråga om spridning av biocid- produkter från luftfartyg ges endast om det finns synnerliga skäl. Det nya bemyndigandet bör införas i 14 kap. 8 § . Eftersom regeringen i 8 § får rätt att meddela föreskrifter om undantag från förbu- det mot spridning av bekämpningsmedel från luftfartyg kan bemyndig- andet att ge dispens från samma förbud i 9 § tas bort. Regler om dispens kan nämligen tas in i regeringens föreskrifter om undantag. Med den lagtekniska utformning som har valts tillmötesgås de synpunkter som har framförts av och kommuner och lands- ting. Dispens från kravet på godkännande i 14 kap. 4 § I 14 kap. 4 § finns ett krav på godkännande för att få släppa ut bekämpningsmedel på marknaden och använda bekämpningsmedel. I 14 kap. 8 § första stycket 5 bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sådana undantag från kravet på godkännande som det finns särskilda skäl för. Därutöver finns ett bemyndigande i 14 kap. 9 § första stycket 1 för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att ge dispens från kravet på godkännande, om det finns synnerliga skäl. Normgivningsbemyndigandet i 14 kap. 8 § första stycket 5 ger en rätt att meddela föreskrifter om dispens från kravet på godkännande i enskil- da fall. Regeringen har med stöd av bemyndigandet bl.a. i förordningen (2000:338) om biocidprodukter föreskrivit att Kemikalieinspektionen får Prop. 2012/13:161 meddela föreskrifter om undantag eller i det enskilda fallet ge dispens från kravet på godkännande i fråga om vissa biocidprodukter och i fråga om användning för vissa ändamål. Eftersom normgivningsbemyndigan- det i 14 kap. 8 § första stycket 5 innefattar en rätt att meddela föreskrifter om dispens från kravet på godkännande av bekämpningsmedel är bemyn- digandet i 14 kap. 9 § första stycket 1 obehövligt. Det sistnämnda be- myndigandet bör därför tas bort. 5.2Bemyndigande om avgift för utbildning Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för utbildning som krävs enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 14 kap. miljö- balken. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot för- Skälen för regeringens förslag: Enligt direktiv /128/EG ska medlemsstaterna se till att alla yrkesmässiga användare, distributörer och rådgivare har tillgång till lämplig utbildning. Utbildningen ska styrka till- räckliga kunskaper i de ämnen som anges i bilaga 1 till direktivet. Med- lemsstaterna ska ha infört ett system för ut- bildningsbevis för dessa aktörer. Kunskaperna ska ha förvärvats genom deltagande i utbildning eller på andra sätt. För distributörer gäller att de ska ha tillräckligt med anställda som har ett utbildningsbevis. Dessa personer ska, enligt direktivet, finnas tillgäng- liga vid försäljningen för att ge kunder lämplig information om använd- ning av bekämpningsmedel och hälso- och miljörisker vid användningen m.m. Detta krav ska enligt direktivet vara uppfyllt senast den 26 novem- ber 2015. Enligt svenska regler krävs tillstånd för att yrkesmässigt använda växt- skyddsmedel som hänförs till klass 1 och särskild kunskap för att hantera växtskyddsmedel som hänförs till klass 2. Klassindelningen görs av Kemikalieinspektionen i samband med godkännandet av medlet. Växt- skyddsmedel som hänförs till klass 1 är medel som har särskilt farliga egenskaper, vilket gör att användningen av dem är förenade med särskil- da risker. En förutsättning för att få tillstånd att använda medel i klass 1 är att användaren uppfyller vissa kunskapskrav. Växtskyddsmedel som hänförs till klass 2 är medel som inte är så farliga att de hänförs till klass 1 men som av andra skäl, exempelvis medlets sammansättning eller be- redningsform, endast bör hanteras av användare som uppfyller vissa kun- skapskrav. Av föreskrifter meddelade av följer att den som har gått en s.k. behörighetsutbildning som anordnas av länssty- relserna, eller anses uppfylla kunskaps- kraven. Utbildningarna riktar sig till yrkesmässiga användare, men är öppna även för rådgivare och distributörer. 2012/13:161 måste inte den som överlåter växtskyddsmedel ha anställda på plats som har genomgått utbildning om användning av växtskyddsmedel och om hälso- och miljörisker vid användningen. För att uppfylla direk- tivets krav måste minst en anställd hos en överlåtare av växtskyddsmedel ha genomgått utbildning om användning av växtskyddsmedel och om hälso- och miljörisker. För distributörer blir kravet i det närmaste obliga- toriskt och ett stort antal personer kommer att behöva gå en utbildning . De myndigheter som genomför utbildningar om använd- ning av växtskyddsmedel och om hälso- och miljörisker vid användning- en bör ha rätt att ta ut en avgift för utbildningen som motsvarar myndig- hetens kostnader. Direktiv /128/EG innehåller krav på att utrustning för spridning av bekämpningsmedel ska kontrolleras. Som anges i föregående avsnitt kommer nya föreskrifter att innehålla krav på vilka kunskaper som en testutförare måste ha för att få utföra sådana kontroller. kommer att erbjuda utbildning till testutförarna så att de ska kunna anses uppfylla kunskapskraven. bör ha rätt att ta ut en avgift för utbildningen som motsvarar myndighetens kostnader En ny bestämmelse bör därför tas in i 27 kap. 1 § som be- myndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgift för utbildning som krävs enligt föreskrif- ter som har meddelats med stöd av 14 kap. . 6Följdändringar med anledning av tidigare lagstiftningsarbeten Regeringens förslag: Följdändringar görs med anledning av tidigare lagstiftningsärenden då 9 kap. 6 § delades upp i flera pa- ragrafer, 9 kap. 6 a6 d §§ bytte beteckning och 16 kap. 2 § fick en ny utformning. En följdändring görs även i lagen om vissa torvfyndigheter. Skälen för regeringens förslag: Några följdändringar behövs med an- ledning av antagandet av prop. 2012/13:35 Nya regler för industriutsläpp (bet. 2012/13:MJU, rskr. 2012/13:101). Genom att 9 kap. 6 § har delats upp i flera paragrafer och att 9 kap. 6 ad §§ har bytt beteck- ning bör hänvisningar till de aktuella paragraferna uppdateras. Följande hänvisningar mellan olika paragrafer i ändras. I 2 kap. 6 § görs ett tillägg så att det hänvisas till sådan prövning av verk- samheter som kan ske på grund av 9 kap. 6 a § och 6 b §. I 6 kap. 4 § ändras hänvisningen från 9 kap. 6 § till 9 kap. 6 a §. Även i 26 kap. 20 § görs följdändringar, bl.a. så att hänvisning till 9 kap. 6 § andra stycket ändras till 9 kap. 6 a §. Hänvisningen till 9 kap. 6 § fjärde stycket i 29 kap. 4 § 1 c ändras till 9 kap. 6 c §. En följdändring görs även i lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter genom att hänvisningen i 7 § till