prop · H003168 · 2013-06-18 00:00:00 — Lagrådet konstaterar att även termen försäkringsskydd används i lagen men anser att den där har en annan innebörd än den som introduceras. Att, som i departementspromemorian och lagrådsremissen, i preskriptionshän- seende tala om preskription av försäkringsersättning eller annat för- säkringsskydd, medför enligt Lagrådet att de aktuella begreppen får olika betydelser på olika ställen i lagen. Regeringen konstaterar att begreppen knappast har någon helt enhetlig innebörd i försäkringsavtalslagen. Det blir alltså fråga om en avvägning mellan å ena sidan att göra preskrip- tionsbestämmelserna tydliga och å andra sidan risken för problem vid tolkningen av andra bestämmelser i lagen. Lagrådsremissens lagtext stämmer bäst med hur försäkringsprodukterna fungerar i praktiken och är Vid vissa försäkringstyper är det nämligen vanligt att den försäkrade har andra anspråk på bolaget än rena penningprestationer. Vid t.ex. en ansvarsförsäkring uppkommer ofta en rätt till biträde vid förhandlingar när ett skadeståndskrav framställs mot den försäkrade. Enligt regeringens bedömning framstår risken för att preskriptions- bestämmelserna medför tolkningsproblem vid tillämpningen av lagens övriga bestämmelser som liten. Preskriptionsbestämmelserna i för- säkringsavtalslagen bör därför uttryckligen gälla för anspråk på både försäkringsersättning och annat försäkringsskydd. Preskriptionstidens utgångspunkt vid trafikskador och patientskador Vid trafikförsäkring och patientförsäkring är det inte möjligt att låta preskriptionstiden ta sin utgångspunkt i försäkringsvillkoren. Rätten till ersättning följer direkt av trafikskadelagen och patientskadelagen, som är tvingande, och är alltså inte är baserad på försäkringsvillkor. Även i dessa fall är det dock angeläget att anknyta preskriptionstidens början till ett förhållande som går att fastställa objektivt. Vid en patientskada räknas tioårsfristen enligt gällande bestämmelser från tidpunkten när skadan orsakas. Denna tidpunkt går att fastställa på objektiva grunder. Regeringen föreslår därför att preskriptionstiden även fortsättningsvis ska utgå från denna tidpunkt. Ersättningsanspråket vid en trafikskada är en följd av skadehändelsen, dvs. Tidpunkten för olyckan går utan vidare enkelt att be- stämma. Det framstår därför som lämpligt att, på motsvarande sätt som vid patientskador, låta skadehändelsen vara utgångspunkten för preskrip- tionstiden i trafikskadelagen. Departementspromemorians förslag i denna del har också vunnit stöd hos de flesta remissinstanserna. pekar t.ex. på att förslaget kommer att göra det enklare att förklara preskriptionsreglerna för medlemmarna. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att preskriptionstiden vid trafikskador ska börja löpa vid skadehändelsen. Regeringen återkommer i avsnitt 4.3 till frågan om särskilda preskrip- tionsregler för vissa skador som visar sig först efter en skade- händelse. Preskriptionstiden ska vara tio år Enligt gällande rätt finns det, som framgått, både en kort treårig preskrip- tionsfrist och en längre frist . Av regeringens inledande överväg- anden i avsnitt 4.1 framgår att den korta treåriga preskriptionstiden med- för att enskilda riskerar att gå miste om försäkringsersättning på ett omotiverat sätt. Den förkortade preskriptionsfristen i försäkringssam- manhang bör därför avskaffas. Det framstår som naturligt att, som före- slås i departementspromemorian, i stället anknyta till den längre fristen . Det motsvarar den preskriptionstid som gäller för fordringar i allmänhet. Förslaget avstyrks inte heller av någon remissinstans. Regeringen föreslår därför att preskriptionstiden förlängs till att alltid vara . Detta ska gälla i försäkringsavtalslagen, trafikskadelagen och patientskadelagen. Även med en lång preskriptionstid kan det uppstå en situation där en skadelidande vänder sig till försäkringsbolaget i slutet av fristen och tror att detta räcker för att avbryta preskriptionstiden. Den tioåriga preskrip- tionstiden bör därför, liksom enligt nuvarande regler, kompletteras med en bestämmelse som tar sikte på denna situation. Om ett anspråk har framställts till försäkringsbolaget i rätt tid, ska den som begär ersättning alltid ha på sig att väcka talan från det att försäkrings- bolaget har förklarat att det har tagit slutlig ställning till anspråket. Lagrådet pekar på att den kompletterande sexmånadersfristen i trafik- skadelagen har gällt krav på trafikskadeersättning och alltså inte eventuella andra krav enligt lagen. I praktiken är det dock svårt att se någon skillnad i sak mellan lagrådsremissens förslag och den nuvarande lydelsen av lagen. Krav mot ett försäkringsbolag enligt trafikskadelagen torde nämligen normalt vara krav på trafikskadeersättning, oavsett om kravet framställs direkt av den ursprungligt skadelidande eller av någon annan på grund av att det är fråga om ett återkrav. Under alla för- hållanden framstår det dock som rimligt att preskriptionstiden inte ska kunna löpa ut under en pågående skadereglering. Det finns även ett värde i sig att formulera regeln i trafikskadelagen på samma sätt som mot- svarande regel i patientskadelagen. Regeringen föreslår därför att be- stämmelsen utformas enligt lagrådsremissens lagförslag. I departementspromemorian föreslås att försäkringsbolagets meddel- ande om sitt slutliga ställningstagande till anspråket ska lämnas skrift- ligen för att sexmånadersfristen ska börja löpa, dvs. i praktiken ett form- krav för ställningstagandet. Detta skulle komplicera skaderegleringen av det stora antalet otvistiga och enkla skadeärenden. Skaderegleringen sker i dessa fall inte sällan per telefon. En sådan förändring bör kräva att det finns ett tydligt behov på grund av konstaterade brister. I det samman- hanget bör beaktas att det finns marknadsrättsliga bestämmelser i för- säkringsavtalslagen som innebär att försäkringsbolaget normalt ska upp- lysa den som har framställt ett anspråk om vilka möjligheter som finns att få en tvist om ersättningen prövad. Om det finns en risk för att rätten till försäkringsersättning ska gå förlorad på grund av preskription, ska försäkringsbolaget erinra om detta. Sådan information ska, i den mån det är möjligt, lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för mottagaren (2 kap. 1 och 7 §§ samt 10 kap. 1 och 8 §§). Av rättspraxis framgår vidare att försäkringsbolagen måste formulera sina slutliga ställningstaganden på ett tydligt sätt för att de ska ha civilrättslig verkan (se rättsfallet NJA 1992 s. 845 I och II). De nuvarande reglerna ger alltså ett gott skydd för de försäkrade och andra skadelidande. Det har inte framkommit att det finns problem kopplade till formen för försäkringsbolagens slutliga ställningstaganden. Rege- ringen anser därför att departementspromemorians förslag, om ett tvingande skriftlighetskrav för dessa ställningstaganden, inte bör genom- föras. Preskriptionsavbrott sker genom att talan väcks Enligt gällande rätt avbryts preskriptionstiden genom att talan väcks. Regeln fanns redan i den äldre lagen om försäkringsavtal. Några remiss- instanser, bl.a. Juridiska fakultetsstyrelsen vid , Jurid- iska fakultetsnämnden vid och advokat- 2012/13:168 samfund, diskuterar om preskriptionen bör kunna avbrytas redan genom ett skriftligt krav på ersättning. Med en treårig preskriptionstid skulle det i och för sig finnas skäl att överväga om preskriptionsavbrott bör kunna ske redan genom ett ersätt- ningskrav. Om preskriptionstiden förlängs till , finns det dock enligt regeringens bedömning knappast något behov av en sådan lagändring. Normalt är den skadelidande medveten om möjligheten till ersättning redan vid skadan. Om det är fråga om en sen skadeföljd, finns möjlighet att få fristen förlängd genom att anmäla anspråket till försäkringsbolaget före fristens utgång. Olägenheterna av den nuvarande regeln om pre- skriptionsavbrott är alltså begränsade. Om preskriptionstiden skulle anses avbruten redan genom ett ersättningskrav, skulle frågan om ersättning kunna hållas öppen under en i princip obegränsad tid. Detta skulle inte förenkla hanteringen av preskriptionsfrågorna. Det ligger inte heller i den skadelidandes intresse att skjuta upp prövningen av ett ersättnings- anspråk. Möjligheten att få ersättning blir normalt mindre ju går, eftersom det blir allt svårare att styrka skada och orsakssamband. Om ersättningsfrågan skulle kunna stå öppen , skulle det dessutom innebära betydande olägenheter för försäkringsbolagen. Sammanfattningsvis anser regeringen att övervägande skäl talar för att behålla den nuvarande regeln om preskriptionsavbrott. Lagrådet anser att preskriptionsbestämmelserna bör utformas så att det anges att den som vill göra anspråk på ersättning måste väcka talan inom preskriptionstiden. I lagrådsremissen formulerades detta i stället så att den som vill ha ersättning måste väcka talan inom preskriptionstiden. Regeringen konstaterar att det inte torde finnas några skillnader i sak mellan dessa uttryck. Lagrådsremissens formulering överensstämmer med den nuvarande formuleringen i patientskadelagen och är en språkligt enklare konstruktion. Lagrådets förslag förutsätter dessutom att andra bestämmelser i de aktuella lagrummen ändras. Det skulle i vissa fall leda till en mer upprepande lagtext, utan att vara tydligare. Regeringen före- slår därför att bestämmelserna utformas i enlighet med lagrådsremissens förslag. 4.3Särskilda preskriptionsbestämmelser vid sena skadeföljder Regeringens förslag: Ersättning till följd av en trafikskada eller en patientskada kan omprövas, om förhållandena ändras väsentligt. En skadelidandes ersättningsanspråk till följd av en sådan omprövning ska preskriberas tidigast från tidpunkten när det förhållande som ligger till grund för omprövningsyrkandet inträdde. Vid en trafikskada eller en patientskada ska en talan om ersättning i undantagsfall kunna väckas efter de vanliga preskriptionstiderna, om det finns synnerliga skäl. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regering- ens i fråga om omprövning. Det föreslås inte någon tilläggsregel om att en talan i undantagsfall ska kunna väckas efter den normala preskrip- tionstiden. Remissinstanserna: Förslaget om preskription vid omprövning till- styrks eller lämnas utan invändning av i stort sett samtliga remissinstan- ser. och Rättsskydd invänder dock mot förslaget om en treårig preskriptionstid vid omprövning, eftersom det anses kunna innebära en försämring för de skadelidande. LO-TCO Rättsskydd, vid uni- versitet, och Förbundet anser att den skadelidande undantagsvis ska kunna väcka talan även efter tioårsfristens utgång, om skadan visar sig sent. Även och anser att en sådan regel bör övervägas, särskilt i fråga om patientförsäkringen samt för barn- skador i trafiken. Några remissinstanser har, i samband med remissmötet, yttrat sig över förslaget att en talan undantagsvis ska kunna väckas efter utgången av den vanliga preskriptionsfristen. Skälen för regeringens förslag En talan om ersättning till följd av omprövning måste väckas Om det har fastställts att den som lidit skada i trafiken eller inom sjuk- vården har rätt till viss ersättning, alternativt att han eller hon inte alls har rätt till ersättning, kan den skadelidande ha rätt till omprövning enligt be- stämmelser i skadeståndslagen (1972:207). Det förutsätter att det har inträffat en väsentlig förändring. En sådan förändring kan bestå av nya eller förvärrade medicinska besvär eller av att den ekonomiska situa- tionen försämrats. Regeringens förslag innebär en generell tioårsfrist för att framställa anspråk på trafik- och patientskadeersättning, oavsett när den skadelidande fått kännedom om möjligheten att göra gällande anspråket. Denna frist kan dock vara mindre lämplig när det gäller en skadelidandes anspråk till följd av att ersättningen omprövas. Om exempelvis en skada förvärras väsentligt efter, eller i slutet av, tioårs- fristen bör omprövning ändå kunna ske. och Rättsskydd anser emellertid att en treårig frist för omprövning, som föreslås i departementspromemorian, är för kort. framhåller att det förekommer fall där en skadelidande först bedömer att hälsotillståndet förändrats väsentligt och varaktigt, och därför dröjer med att framställa ersättnings- anspråk mot försäkringsbolaget. LO-TCO Rättsskydd menar även att processer om socialförsäkringsförmåner kan dra ut och att ett krav på försäkringsersättning därför skulle riskera att hinna preskriberas. Regeringen konstaterar att en treårsfrist för anspråk till följd av om- prövning i stort sett motsvarar vad som gäller . Redan förslaget om en generell förlängning av preskriptionstiden till innebär alltså en klar förbättring. För övriga fall, dvs. när den väsentliga förändringen inträder i slutet av eller efter tioårsfristen, bör dock även fortsättningsvis en treårig frist anses tillräcklig. Den skadelidande känner i dessa fall till både sin skada och möjligheten till ersättning. I lagrådsremissen föreslogs mot denna bakgrund att en talan om ersätt- ning till följd av omprövning alltid ska få väckas från 2012/13:168 tidpunkten när det förhållande som ligger till grund för omprövnings- yrkandet inträdde, dvs. i princip tidpunkten när den väsentliga föränd- ringen inträdde. Lagrådet motsätter sig inte en reglering med denna innebörd men konstaterar att det saknas naturliga hållpunkter för när en sådan väsentlig förändring inträder. Lagrådet föreslår därför en annan lagteknisk konstruktion som innebär att fristen räknas bakåt i tiden från det att en talan om ersättning väcks. Regeringen konstaterar att regeln avviker från hur preskriptionsbestämmelser normalt är konstruerade, eftersom fristen inte tar sin utgångspunkt i något förhållande som anknyter till fordran. Konsekvenserna av en sådan reglering framstår som svåra att överskåda. Det är t.ex. oklart om förslaget skulle medföra att en talan får väckas efter det att en väsentlig förändring har inträtt. En frist som utgår från tidpunkten när talan väcks är även svår att förena med den grundläggande regeln, som finns i alla aktuella lagar, att preskription inträder om talan inte väcks inom de frister som anges i lagen. Regeringen föreslår därför att lagtexten utformas enligt förslaget i lagrådsremissen. Som Lagrådet konstaterar är utgångspunkten för fristen inte lika enkel att fastställa som tidpunkten för skadehändelsen eller skadans orsakande. Det är därför viktigt att fristen inte börjar löpa för . Regeringens förslag innebär att fristen börjar löpa när en förändring kan sägas vara bestående eller konstaterad. Vid en väsentlig medicinsk förändring inleds fristen alltså inte redan vid de första symptomen. Om det är fråga om en väsentlig förändring i den skadelidandes ekonomiska förhållanden och dessa är osäkra på grund av en pågående process om socialförsäkrings- förmåner det fall LO-TCO Rättsskydd särskilt pekar på bör preskrip- tionstiden inte börja löpa förrän det kan sägas stå klart i vilken utsträck- ning som de s.k. samordningsförmånerna ska utgå, t.ex. när saken har prövats i förvaltningsdomstol. Om ett krav har framställts till bolaget i rätt tid, ska preskriptionstiden liksom aldrig löpa ut tidigare än efter det att för- säkringsbolaget har förklarat sig ha tagit slutlig ställning till anspråket. En ventil för särskilt ömmande fall av sena skador i trafiken eller vården Ett ersättningskrav på grund av en trafikskada eller patientskada som visar sig sent skulle, med regeringens förslag om en tioårig frist från skadehändelsen, under speciella förhållanden kunna vara preskriberat innan den skadelidande känner till skadan. Om inget ersättningsanspråk har anmälts till försäkringsbolaget från skadehändelsen, kan sena skadeföljder inte heller hanteras genom omprövning. Det finns i dessa fall inte något tidigare ställningstagande att ompröva. I departe- mentspromemorian diskuteras därför om en talan om ersättning för personskada ska få väckas också efter utgången av preskriptionsfristen, om den som begär ersättning visar att han eller hon varken känt till eller borde ha känt till sitt anspråk när fristen gick ut. Något sådant undantag föreslås dock inte, bl.a. eftersom det normalt inte skulle ha något prak- tiskt värde. Det är nämligen svårt att visa samband mellan ett olycksfall och en skada som uppträder först . Flera remissinstanser framhåller emellertid att det kan förekomma skador som visar sig sent. tionen att ett barn skadas i trafiken och skadorna visar sig . Även LO-TCO Rättsskydd och vid universitet menar att en fast preskriptionstid kan bli problematisk i vissa fall. , Landstingens Ömsesidiga bolag och Förbundet påpekar att personer kan utveckla skador först efter en viss behandling. Inom sjukvården har det exempelvis förekommit mycket sena skador i form av hepatit C efter blodtransfusioner och strålningsskador efter cancerbehandling. Det står alltså klart att en förlängning av preskriptionstiden i vissa, troligen sällsynta, fall är motiverad av starka humanitära och sociala skäl. skulle den undantagsregel som diskuteras i departementspro- memorian innebära att preskriptionstiden beror av sådana subjektiva för- hållanden som vad en skadelidande borde ha förstått om sitt hälsotill- stånd och möjligheterna till ersättning. En sådan regel passar mindre väl med syftet med de reformerade preskriptionsreglerna. Även Svensk För- säkring och avvisar bestämt en bestämmelse av detta slag, bl.a. eftersom det nuvarande svårtillämpade regelsystemet om preskription skulle bevaras genom en sådan bestämmelse. Regeringen anser sammantaget att det inte bör införas en ny preskrip- tionsregel som tar sin utgångspunkt i den skadelidandes subjektiva kännedom om skadan. är det angeläget att finna en lösning som tillgodoser de skadelidandes intressen i dessa undantagsfall utan att gå ifrån reformens syfte att förenkla reglerna om preskription. Detta kan ske på olika sätt. En lösning vore att låta en kompletterande preskrip- tionsfrist börja löpa först när skadan objektivt sett visar sig. Att behålla dubbla preskriptionsfrister med olika utgångspunkter ligger dock inte i linje med syftet att skapa tydliga och lättillämpade regler. Regeringen anser att det är en bättre lösning att komplettera de föreslagna tydliga huvudreglerna, som passar merparten skador, med en ventil som ska tillämpas endast vid särskilt ömmande fall av sena skador. Som exempel på situationer där en sådan ventilregel skulle kunna tillämpas kan nämnas att en person efter en medicinsk behand- ling drabbas av en allvarlig skada som har ett klart samband med behand- lingen. Ett annat fall skulle kunna vara om ett trafikskadat barn i vuxen ålder drabbas av inkomstförluster och barnets föräldrar inte har tagit till- vara barnets intressen genom att kräva trafikskadeersättning. En sådan begränsad möjlighet att väcka talan i ett sent skede kan inte antas ha någon nämnvärd ekonomisk betydelse för försäkringsbolagen; i vart fall vid trafikskador får de redan enligt nuvarande ordning räkna med ersättningskrav i sena skeden. Till skillnad från slipper dock försäkringsbolagen hantera svårbedömda frågor om den skadelidandes insikter om sina besvär. Rättegångskostnaderna vid krav till följd av sena skador bör också minska. Frågan om ventilregeln är tillämplig, och pre- skription därmed har inträtt, kan prövas i domstol genom en mellandom. Svensk Försäkring motsätter sig inte en sådan begränsad möjlighet att väcka talan för sena skador. Regeringen föreslår att det införs en bestämmelse med denna innebörd. En skadelidande som har drabbats av allvarliga skador ska alltså inte vara avskuren från rätten till ersättning när det inte funnits möjlighet att kräva ersättningen . bör den lagtekniska utformningen av be- stämmelsen vara sådan att den inte uppmuntrar till processer i de fall 2012/13:168 utsikterna till framgång kan antas vara små på grund av bevisläget. Regeln bör därför, trots Lagrådets redaktionella synpunkter, formuleras så att en talan får väckas efter den vanliga preskriptionstiden endast om det finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om det föreligger synner- liga skäl bör det särskilt beaktas om den skadelidande har varit för- hindrad att framställa anspråket . När det gäller barnskador i trafiken finns det skäl att, liksom , framhålla att försäkringsbolagen enligt nuvarande ord- ning inte slutreglerar sådana skador förrän barnet har avslutat sin skol- gång. Detta innebär att många svåra frågor undviks, t.ex. när det gäller vad som ska anses utgöra nya skador allt eftersom barnet utvecklas, växer upp och eventuellt söker sig ut på arbetsmarknaden. Regeringen finner därför skäl att betona att om försäkringsbolagen från- går den nuvarande ordningen för regleringen av barnskador, kan det finnas anledning att på nytt se över frågan om preskriptionstiden vid skador som drabbar barn. Sena skador enligt försäkringsavtalslagen Enligt de föreslagna preskriptionsbestämmelserna i försäkringsavtals- lagen utgår preskriptionstiden från tidpunkten när det förhållande som enligt försäkringsavtalet berättigar till försäkringsskydd inträdde. Till skillnad från vad som gäller för trafik- och patientskadefallen styrs försäkringsskyddet av försäkringsvillkoren. Vilken typ av händelse som utlöser försäkringsskyddet varierar alltså mellan olika försäkringar. Om en händelse som innebär att någon är berättigad till försäkringsskydd in- träffar långt efter en initial skadehändelse, medför de föreslagna bestäm- melserna att preskriptionstiden inte börjar löpa förrän vid den senare tidpunkten. Vid exempelvis en olycksfalls- eller sjukförsäkring är för- säkringstagaren knappast berättigad till ersättning innan en skada har visat sig. Om någon enligt villkoren har rätt till kompletterande ersätt- ning efter omprövning, bör en sådan omprövning inte kunna komma i fråga förrän det har inträffat en förändring som berättigar till ompröv- ning. I dessa fall börjar preskriptionstiden därmed löpa först när skadan visar sig respektive när förändringen inträffar. Det finns alltså inte något behov av en särskild ventil i försäkringsavtalslagen för sena skador eller en särskild preskriptionsbestämmelse för omprövning. Regeringens förslag: Vid återkrav mellan försäkringsbolag och mellan försäkringsbolag och vårdgivare ska preskriptionsfristen vara från den betalning som grundar återkravet. Försäkringsbolag ska mellan varandra kunna avtala om andra preskriptionsregler än de som följer av lag. En talan om ett krav på självrisk enligt trafikskadelagen mot en för- säkringstagare eller ett motsvarande krav mot en försäkringspliktig person måste väckas från den betalning som grundar kravet. I fråga om krav på patient- och trafikförsäkringspremie samt krav på patient- och trafikförsäkringsavgift ska preskriptionslagen tillämpas. Vid företagsförsäkring kan det förekomma kortare frister att väcka talan och att anmäla ett försäkringsfall än vad som följer av de vanliga preskriptionsreglerna. De kortaste frister som ska få finnas i sådana sammanhang förlängs från till och utgångspunkten för anmälningsfristen anpassas till de föreslagna preskriptionsreglerna. Dessa frister ska inte påverka ersättningsrätten för en skadelidande som skyddas av en obligatorisk ansvarsförsäkring. Det införs en tidsfrist för att begära ett yttrande från . Fristen ska vara från det att den skadelidande fått del av försäkringsbolagets slutliga ställningstagande till ersättnings- anspråket. Regeringens bedömning: Det bör inte införas en möjlighet att före- lägga den försäkrade att väcka talan vid en konsumentförsäkring. Departementspromemorians förslag och bedömning överensstäm- mer delvis med regeringens. Förslagen skiljer sig åt när det gäller pre- skriptionstiden för vissa krav enligt trafikskadelagen mot andra än försäkringsbolag. Det föreslås inte några bestämmelser om preskription av krav på patientförsäkringspremie och patientförsäkringsavgift eller om en tidsfrist för att begära ett yttrande från .