prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — tillhandahålla investerarna i AIF:en den informationen inom den tid som årsberättelsen för AIF:en ska upprättas, om informationen finns att tillgå då, eller i annat fall senast det datum när årsredovisningen för det onoterade företaget ska vara upprättad enligt tillämplig lag (artikel 29.3 b). På motsvarande sätt som i AIFM-direktivet bör reglerna med krav på ytterligare information i årsberättelsen för AIF:er som har kontroll över onoterade företag tas in i bestämmelser i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (artikel 29). Reglerna i AIFM-direktivet är emellertid tillämpliga för AIF-förvaltare men inte för onoterade företag (jfr artiklarna 1 och 2). Detta innebär att det är AIF-förvaltaren som ansvarar för att informationen lämnas och att det sker på ett sådant sätt att kraven i AIFM-direktivet uppfylls. Om ett onoterat företag inte har tagit in den information som krävs enligt AIFM- direktivet i sin årsredovisning måste AIF-förvaltaren således säkerställa att AIF:ens årsberättelse innehåller informationen. Regeringen anser att AIF-förvaltarens ansvar bör framgå tydligt av bestämmelserna i den nya lagen. Det bör anges att årsberättelsen för en AIF ska innehålla den nu aktuella informationen, om den inte ingår i det onoterade företagets årsredovisning. Även med den utformningen av bestämmelserna kommer det i enlighet med reglerna i AIFM-direktivet att bli upp till AIF- förvaltaren och det onoterade företaget att avgöra om informationen ska ingå i AIF:ens årsberättelse eller företagets årsredovisning (artikel 29.1). I sak innebär det således inte någon skillnad i förhållande till utredningens förslag. Några uttryckliga krav på att en AIF-förvaltare ska göra sitt yttersta för att säkerställa att styrelsen i ett onoterat företag i vederbörlig ordning gör företagets årsredovisning eller information som finns i årsberättelsen för en AIF som har kontroll över företaget tillgänglig för arbetstagarrepresentanter eller, om det inte finns några sådana, anställda bör dock inte tas in i lagen (artikel 29.1 a och 29.3 a). Ett sådant krav får anses ingå i skyldigheten för en AIF-förvaltare att begära att styrelsen i företaget gör informationen tillgänglig för de berörda. En av de upplysningar som ska ingå i årsberättelsen för en AIF som har kontroll över ett onoterat företag eller ett sådant företags årsredovisning avser information om förvärv av egna aktier som ska lämnas i en förvaltningsberättelse enligt artikel 22.2 i direktiv /91/EEG (artikel 29.2 c i AIFM-direktivet). Direktiv /91/EEG har numera upphävts genom direktiv /30/EU5. Artikel 24.2 i det nya direktivet stämmer överens med artikel 22.2 i det upphävda direktivet. Den information som avses där är bl.a. skälen för de förvärv av egna aktier som har gjorts under räkenskapsåret. Bestämmelser i svensk rätt där det ställs upp krav på att 5 och rådets direktiv /30/EU av om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de i artikel 54 andra stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen när det gäller att bilda ett aktiebolag samt att bevara och ändra dettas kapital, i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga (EUT L 315, 14.11.2012, s. 74, Celex 32012L0030). sådan information ska lämnas finns i 6 kap. 1 § andra stycket 69 års- Prop. 2012/13:155 redovisningslagen (1995:1554). Om informationen ingår i årsberättelsen för en svensk AIF eller i årsredovisningen för ett svenskt företag ska den lämnas i enlighet med det som anges i årsredovisningslagen, se avsnitt 13.2.3. En svensk AIF-förvaltare kan emellertid förvalta AIF:er i andra länder inom EES eller AIF:er som innehar aktier i företag som hör hemma i andra länder inom EES. eller ett företag i ett annat land inom EES omfattas inte av kraven i årsredovisningslagen utan av kraven i motsvarande lagstiftning i det landet. Om informationen ingår i en sådan AIF:s årsberättelse eller i ett sådant företags årsredovisning ska den därför lämnas i enlighet med det som anges i lagstiftningen i det landet. 14.6Skydd mot att företag töms på tillgångar Regeringens förslag: En AIF-förvaltare som förvaltar en AIF som får kontroll över ett onoterat företag eller en emittent, får efter förvärvet inte underlätta, stödja, rösta för eller ge instruktioner om utdelningar, kapitalminskningar, aktieinlösen eller förvärv av egna aktier från företagets sida som innebär att företaget töms på tillgångar. AIF-förvaltaren ska även göra sitt yttersta för att förhindra sådana åtgärder. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: I AIFM-direktivet finns regler som syftar till att förhindra att onoterade företag eller emittenter som en AIF har kontroll över töms på tillgångar (artikel 30). En AIF-förvaltare som förvaltar en AIF som får kontroll över ett onoterat företag eller en emittent får efter förvärvet inte vidta vissa åtgärder som innebär att det kontrollerade företagets kapital minskas (artikel 30). Dessa åtgärder avser följande (artikel 30.2). Utdelningar och ränta på aktier till aktieägarna som görs när nettotillgångarna enligt företagets årsredovisning på bokslutsdagen för det senaste räkenskapsåret understiger eller till följd av en sådan utdelning skulle understiga det tecknade kapitalet plus de reserver som inte får utdelas enligt lag eller bolagsordning, varvid ska gälla att när den icke inbetalade delen av det tecknade kapitalet inte ingår i tillgångarna enligt balansräkningen ska detta belopp dras av från det tecknade kapitalet. Utdelningar och ränta på aktier till aktieägarna som skulle överstiga vinsten för det senast avslutade räkenskapsåret jämte balanserad vinst och belopp från reserver som får användas för detta med avdrag för balanserad förlust och belopp som enligt lag eller bolagsordning har avsatts till reserver. I den mån förvärv av egna aktier är tillåtna, de förvärv som företaget gör, inbegripet aktier som tidigare förvärvats av företaget och innehas av det och aktier som förvärvats av personer som agerar i eget namn men 2012/13:155 för företagets räkning, och som skulle leda till att nettotillgångarna understiger det belopp som beskrivits ovan. Vid tillämpningen av dessa regler inbegriper utdelning både betalning av utdelning och ränta som avser aktier (artikel 30.3 a). Vidare gäller förbuden mot kapitalminskning inte en minskning av det tecknade kapitalet där syftet är att uppväga gjorda förluster eller att inkludera penningsummor i en icke utdelningsbar reserv, under förutsättning att beloppet i en sådan reserv efter denna åtgärd inte överstiger av det minskade tecknade kapitalet (artikel 30.3 b). Begränsningen av förvärv av egna aktier omfattas även av artikel 20.1 b20.1 h i direktiv /91/EEG (artikel 30.3 c). De situationer som avses i den artikeln är bl.a. förvärv av egna aktier på grund av en lagstadgad skyldighet eller till följd av ett rättsligt avgörande till skydd för en aktieägarminoritet, särskilt vid fusion, ändring av föremålet för bolagets verksamhet eller av bolagets form eller förvärv av egna aktier vid en exekutiv aktion som äger rum för att infria en fordran som bolaget har mot en aktieägare. Direktiv /91/EEG har numera upphävts genom direktiv /30/EU. Artikel 22.1 b22.1 h i det direktivet stämmer överens med artikel 20.1 b20.1 h i det upphävda direktivet. Reglerna innebär att AIF-förvaltaren inte får underlätta, stödja eller ge instruktioner om utdelningar, kapitalminskningar, aktieinlösen eller förvärv av egna aktier från företagets sida, inte får, i den mån AIF-förvaltaren har rätt att rösta för AIF:ens räkning vid möten i företagets ledningsorgan, rösta för en utdelning, kapitalminskning, aktieinlösen eller förvärv av egna aktier från företagets sida, och under alla omständigheter ska göra sitt yttersta för att förhindra utdelningar, kapitalminskningar, aktieinlösen eller förvärv av egna aktier från företagets sida (artikel 30.1). I svensk rätt finns bestämmelser om vinstutdelning och användning av aktiebolags medel (t.ex. i 17 och 18 kap. aktiebolagslagen). De träffar dock inte AIF-förvaltare i alla situationer, t.ex. inte en svensk AIF- förvaltare som förvaltar AIF:er som har kontroll över onoterade företag eller emittenter som hör hemma i andra länder inom EES. De bestämmelser som finns i gällande rätt är således inte tillräckliga för att genomföra AIFM-direktivet. På motsvarande sätt som i AIFM-direktivet bör reglerna som syftar till att förhindra att onoterade företag eller emittenter som en AIF har kontroll över töms på tillgångar därför tas in i bestämmelser i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (artikel 30). 15 Verksamhet över gränserna Reglerna i AIFM-direktivet om verksamhet över gränserna är i stora drag utformade som motsvarande regler i andra direktiv på värdepappersmarknadsområdet (t.ex. UCITS-direktivet och MiFID). Den som vill driva verksamhet över gränserna ska underrätta den behöriga myndigheten i sitt hemland vilken, i sin tur, ska överlämna underrättelsen till den behöriga myndigheten i det land inom EES där verksamheten ska drivas. I likhet med UCITS-direktivet kompliceras reglerna i AIFM-direktivet av att förvaltaren och fonden kan ha olika hemland. AIFM-direktivet tillåter dessutom att länderna inom EES inför eller behåller striktare krav avseende marknadsföring av AIF:er till icke-professionella investerare på det egna territoriet (artikel 43). Reglerna beträffande AIF:er och AIF- förvaltare som är hemmahörande utanför EES (tredjeland) komplicerar saken ytterligare (artiklarna 36 och 42). Artiklarna 32 och 33 i AIFM-direktivet, som möjliggör marknadsföring och förvaltning över gränserna när både AIF-förvaltaren och AIF:en är EES-baserad, behandlas i avsnitt 15.2. Artiklarna 3442 i direktivet rör situationer när varken AIF-förvaltaren eller AIF:en eller bara någon av dem har sitt hemland inom EES. Artiklarna 36 och 42 innehåller minimiregler som ska tillämpas om länderna inom EES väljer att i sin nationella lagstiftning tillåta viss marknadsföring enligt reglerna i dessa artiklar. Artiklarna 34, 36 och 42 som, i likhet med merparten av AIFM-direktivet, ska genomföras , behandlas i avsnitt 15.3. Artiklarna 35 och 3741 innehåller regler för tredjelandssituationer, bl.a. avseende förvaltnings- och marknadsföringspassen för icke EES- baserade AIF-förvaltare. Denna reglering har ett fördröjt och villkorat genomförande. Enligt artikel 67 ska avge ett yttrande om hur reglerna om verksamhet över gränserna har fungerat. Kommissionen ska från det att har lämnat ett positivt råd och yttrande anta en delegerad akt som närmare anger när reglerna om förvaltnings- och marknadsföringspassen (EU-pass) ska börja tillämpas för icke EES-baserade AIF-förvaltare och icke EES- baserade AIF:er. Det innebär enligt artikel 66.3 att svenska bestämmelser på detta område ska börja gälla först om och när kommissionen , enligt artikel 67.6 har bestämt ett datum för när reglerna i artiklarna 35 och 3741 ska börja tillämpas. Några svenska bestämmelser för att genomföra dessa regler i AIFM-direktivet föreslås därför inte i detta lagstiftningsärende. 15.2AIF-förvaltare och AIF:er inom EES 15.2.1Marknadsföring av AIF:er över gränserna Regeringens förslag: En svensk AIF-förvaltare som förvaltar EES- baserade AIF:er och som avser att marknadsföra andelar eller aktier i en sådan AIF till professionella investerare i ett annat land inom EES, ska underrätta innan verksamheten inleds. Underrättelsen ska innehålla de uppgifter och handlingar som anges i bilaga IV till AIFM-direktivet. ska arbetsdagar efter det att underrättelsen mottagits överlämna den till den behöriga myndigheten i det land där verksamheten ska drivas samt ett intyg där tillståndets omfattning ska framgå. Inspektionen ska också meddela förvaltaren när underrättelsen har överlämnats. En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som i sitt hemland har tillstånd som AIF-förvaltare får till professionella investerare i , utan tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, marknadsföra andelar eller aktier i som förvaltaren förvaltar. En svensk eller utländsk EES-baserad AIF-förvaltare får, efter tillstånd av , marknadsföra andelar eller aktier i en till icke-professionella investerare i . Tillstånd ska ges om förvaltaren uppfyller kraven i AIFM-direktivet och andelarna eller aktierna i är upptagna till handel på en reglerad marknad eller AIF:en är en specialfond eller motsvarar en specialfond och AIF-förvaltaren har vidtagit nödvändiga åtgärder för att här i landet kunna göra utbetalningar till andelsägarna och lösa in andelar eller aktier. För AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare ska det finnas ett faktablad. För AIF:er där andels- eller aktieägaren saknar rätt till inlösen under från den första investeringen och som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem får tillstånd ges för marknadsföring till sådana icke-professionella investerare som utfäster sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppger att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Sådant tillstånd får även ges till en utländsk AIF-förvaltare som faller under tröskelvärdet och därför enbart är registrerad enligt artikel 3.2 i AIFM-direktivet. Väsentliga ändringar av något som angetts i en underrättelse om marknadsföring över gränserna ska anmälas av svenska AIF-förvaltare och, såvitt avser utländska AIF-förvaltares tillstånd för marknadsföring till icke-professionella investerare här i landet, till . Vid marknadsföring av specialfonder ska även utländska EES- baserade AIF-förvaltare tillämpa de bestämmelser som gäller för specialfonder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan om tillstånd eller underrättelse om marknadsföring samt om innehållet i en anmälan om väsentliga ändringar. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att riskkapitalfonder ska få marknadsföras till alla icke-professionella investerare, inte enbart till sådana icke-professio- nella investerare som utfäster sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppger att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: En AIF-förvaltare med tillstånd i ett land inom EES ska få marknadsföra andelar eller aktier i även i andra länder inom EES än hemlandet, om villkoren i artikel 32 i AIFM- direktivet är uppfyllda. Om AIF:en är en matar-AIF krävs det dessutom att även mottagar-AIF:en och dess förvaltare är EES-baserade (artikel 32.1 andra stycket). En AIF-förvaltare ska, för varje AIF som förvaltaren avser att marknadsföra i värdlandet, skriftligen underrätta den behöriga myndigheten i sitt hemland. Underrättelsen ska innehålla den information som anges i bilaga IV till AIFM-direktivet, dvs. information om bl.a. AIF:ens namn, i vilket land den är etablerad, vilket som är dess förvaringsinstitut samt fondbestämmelserna eller bolagsordningen (artikel 32.2). Underrättelsen ska också innehålla information om vilka åtgärder AIF-förvaltaren har vidtagit för att förhindra att marknadsföring sker till icke-professionella investerare, när detta inte är tillåtet, och hur sådan marknadsföring förhindras i fall då AIF-förvaltaren förlitar sig på fristående företag som tillhandahåller investeringstjänster avseende AIF:er, t.ex. värdepappersinstitut. För de åtgärder som AIF-förvaltaren vidtar för att förhindra sådan marknadsföring gäller lagstiftningen i värdlandet, dvs. där andelarna eller aktierna marknadsförs, och även tillsynen i detta hänseende faller på den behöriga myndigheten i värdlandet (artikel 32.5). Form och innehåll för sådana underrättelser får specificeras i tekniska standarder för genomförande (artikel 32.8 a). Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland ska från mottagandet av en komplett underrättelse vidarebefordra den i dess helhet till den behöriga myndigheten i det land inom EES där förvaltaren avser att marknadsföra en AIF. Underrättelsen ska vidarebefordras om AIF-förvaltarens förvaltning är och kommer att vara förenlig med reglerna i AIFM-direktivet. Den behöriga myndigheten i hemlandet ska också bifoga ett intyg om att AIF-förvaltaren har tillstånd att förvalta AIF:er med en viss investeringsstrategi (artikel 32.3). Formkraven för vidarebefordran av underrättelser och intyg om tillstånd får specificeras i tekniska standarder för genomförande (artikel 32.8 b och 32.8 c). Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland ska utan dröjsmål meddela förvaltaren om att underrättelsen har vidarebefordrats. AIF- förvaltaren får då börja marknadsföra AIF:en i värdlandet. AIF:ens behöriga myndighet ska också underrättas, om AIF:en har ett annat hemland än AIF-förvaltaren eller förvaltarens värdland (artikel 32.4). AIF-förvaltarens underrättelse och den behöriga myndighetens intyg om tillståndet ska vara tillgängliga på ett språk som är brukligt i internationella finanskretsar, t.ex. engelska. behöriga myndigheterna ska kunna överföras elektroniskt (artikel 32.6). Om AIF-förvaltaren planerar eller har genomfört en väsentlig ändring av någon av de uppgifter som har lämnats i underrättelsen, ska förval- taren skriftligen anmäla detta till den behöriga myndigheten i hemlandet senast en månad innan en planerad ändring genomförs eller efter det att en oplanerad ändring har gjorts. Om ändringen skulle inne- bära att verksamheten är förenlig med AIFM-direktivet ska den behöriga myndigheten, utan dröjsmål, underrätta AIF-förvaltaren om att ändringen inte får genomföras. Om en ändring (planerad eller oplanerad) leder till att reglerna i AIFM-direktivet inte efterlevs ska den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland vidta de åtgärder som krävs, inklusive förbjuda marknadsföring av AIF:en. godtagbar ska den behöriga myndigheten utan dröjsmål informera den behöriga myndigheten i värdlandet (artikel 32.7). förvaltarens anmälan om ändringar får specificeras i tekniska standarder för genomförande (artikel 32.8 d). Reglerna om gränsöverskridande marknadsföring omfattar dels sven- ska AIF-förvaltares marknadsföring till professionella investerare av EES-baserade AIF:er som de förvaltar i andra länder inom EES, dels utländska EES-baserade AIF-förvaltares marknadsföring av EES- baserade AIF:er som de förvaltar till professionella investerare i . Principen i AIFM-direktivet är densamma som i UCITS-direktivet, ett företag med tillstånd i ett land inom EES får marknadsföra sina fonder i ett annat land inom EES efter ett relativt enkelt underrättelse- förfarande (se artiklarna 9194 i UCITS-direktivet). direktivet och UCITS-direktivet är det den behöriga myndigheten i förvaltarens hemland som ska underrättas och som ska överlämna under- rättelsen till den behöriga myndigheten i förvaltarens värdland, dvs. marknadsföringen ska ske. Enligt artikel 32 i AIFM-direktivet ska en underrättelse överlämnas endast om AIF-förvaltarens förvaltning av AIF:en är och kommer att vara förenlig med direktivet och förvaltaren i övrigt efterlever det. Det är emellertid inte fråga om någon ny tillstånds- Det får snarare anses föreligga en presumtion för att marknads- föringen får påbörjas så snart AIF-förvaltaren har underrättat Finans- inspektionen och inspektionen har vidarebefordrat uppgifterna till den behöriga myndigheten i värdlandet. Reglerna om gränsöverskridande marknadsföring i AIFM-direktivet och UCITS-direktivet har stora likheter, även om det finns några skill- nader beträffande bl.a. vilken information som ska finnas i en under- rättelse och till vilken behörig myndighet väsentliga ändringar ska an- Reglerna i artikel 32 i AIFM-direktivet bör genomföras på samma sätt som motsvarande regler i UCITS-direktivet (1 kap. 67 §§ och 2 kap. 1216 §§ LIF). I lagen om förvaltare av alternativa investerings- fonder bör det därför tas in bestämmelser utformade efter förebild av Dessa bestämmelser gäller AIF-förvaltare som är etablerade i eller i ett annat land inom EES och som avser att marknadsföra AIF:er till professionella investerare. Det bör även vara möjligt för en AIF-förvaltare att marknadsföra utländska AIF:er till icke-professionella investerare i . påpekats får länderna inom EES behålla eller införa striktare krav på AIF-förvaltare i de fall där AIF:erna marknadsförs till icke-professionella investerare än de krav som gäller för sådana AIF:er som marknadsförs till professionella investerare. Det är dock inte tillåtet att uppställa striktare eller ytterligare krav på EES-baserade AIF:er som hör hemma i ett annat land inom EES än , än på de AIF:er som hör hemma och marknadsförs här i landet (se artikel 43.1 i AIFM-direktivet och även avsnitt 9.1). För att AIF-förvaltare som är etablerade inom EES ska få tillstånd för marknadsföring av en till icke-professionella investerare i bör som huvudregel gälla att förvaltaren uppfyller samtliga krav i AIFM-direktivet. Detta innebär att en svensk AIF-förvaltare eller en annan EES-baserad förvaltare som inte har tillstånd som AIF- förvaltare utan är registrerad, inte uppfyller villkoren för att få tillstånd för sådan marknadsföring. Förvaltaren måste i så fall därför först ansöka om tillstånd som AIF-förvaltare och få ett sådant tillstånd, se avsnitt 6.4. Enligt LIF får vissa utländska fonder som inte omfattas av UCITS- direktivet marknadsföras i (1 kap. 9 §). För dessa fonder gäller bl.a. att fonden driver motsvarande verksamhet i sitt hemland, står under betryggande tillsyn och att det finns skäl att anta att verksamheten är förenlig med det svenska regelverket. Enligt förarbetena är det fonder som ska anses vara likvärdiga med svenska specialfonder som kan komma i fråga (se prop. 2002/03:150 s. 270 f.). Det krävs också att förvaltaren oavsett vilket land inom EES som är fondens hemland eller i vilket land inom EES som förvaltaren är etablerad har vidtagit nödvändiga åtgärder för att kunna lösa in andelar eller aktier i fonden samt att göra utbetalningar till investerarna i . Detta bör gälla även fortsättningsvis och komma till uttryck i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. För att andra AIF:er än specialfonder och utländska motsvarigheter till specialfonder ska få marknadsföras till icke-professionella investerare i krävs dels att andelarna eller aktierna i är upptagna till handel på en reglerad marknad, dels att det finns ett faktablad, se avsnitt 9.4. Även AIF:er där andels- eller aktieägaren saknar rätt till inlösen under från den första investeringen och som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem ska få marknadsföras till vissa icke-professio- nella investerare. Dessa investerare är sådana som avses i artikel 6 i EU- förordningen om europeiska riskkapitalfonder. Sådana investerare ska utfästa sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppge att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen (se avsnitt 9.4). Som undantag från huvudregeln att enbart AIF-förvaltare med tillstånd får marknadsföra AIF:er till icke-professionella investerare, bör gälla att även sådana AIF-förvaltare som är registrerade enligt artikel 3.2 får marknadsföra denna typ av AIF:er. Detta motsvarar det som gäller för svenska AIF-förvaltare, se avsnitt 9.5. Med den föreslagna ordningen blir kraven desamma för marknadsföring av AIF:er till icke-professionella investerare oavsett om AIF:en hör hemma i eller i ett annat land inom EES och oavsett var en 2012/13:155 EES-baserad AIF-förvaltare hör hemma, vilket är förenligt med AIFM- direktivet (artikel 43.1 andra stycket).