prop · H1031 · 2013-09-18 00:00:00 — Avtalet ska i stället ingås mellan arbetsgivaren och den enskilde arbetstagaren när korttidsarbete aktualiseras hos arbetsgivaren, t.ex. i samband med att korttidsarbete övervägs med anledning av låg efterfrågan på företagets varor eller tjänster. Av andra punkten framgår att av arbetstagarna inom en driftsenhet ska delta i stödberättigat korttidsarbete under stödmånaden. Begreppet driftsenhet har samma innebörd som i 22 § anställningsskyddslagen. Med en driftsenhet avses därmed varje del av ett företag som är belägen inom en och samma byggnad eller inom ett och samma inhägnade område, dvs. fabrik, butik, restaurang osv. Det kan i vissa fall vara befogat att utgå från ett mer organisatoriskt synsätt. Beräkningen utgår från antalet personer inom driftsenheten, oavsett om de är anställda på heltid eller deltid. Det är dock endast de arbetstagare för vilka preliminärt stöd kan lämnas för en stödmånad som avses, dvs. de arbetstagare som var anställda hos arbetsgivaren under hela eller en del av jämförelsemånaden med samma eller högre sysselsättningsgrad som under stödmånaden och som arbetsgivaren är skyldig att betala arbetsgivaravgifter för under stödmånaden. Av detta följer också att det endast är de arbetstagare som är anställda hos arbetsgivaren som söker preliminärt stöd som ska räknas, arbetstagare som är anställda hos en annan arbetsgivare men arbetar i verksamheten, t.ex. konsulter, ska därför inte inräknas när de fastställs. Enligt tredje punkten ska den arbetstids- och löneminskning som har avtalats vara densamma för alla deltagande arbetstagare inom driftsenheten. Av fjärde punkten framgår att den avtalade löne- och arbetstidsminskningen ska vara förenlig med 12 och 13 §§. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. I paragrafen anges hur preliminärt stöd beräknas. Stödet beräknas per arbetstagare och Underlaget för beräkning av stöd beträffande en arbetstagare består av produkten av arbetstagarens ordinarie lön, dennes avtalade arbetstidsminskning samt dennes individuella närvarokvot. Preliminärt stöd för arbetstagaren utgör av detta underlag. Vad som avses med ordinarie lön framgår av 4 § 2. Arbetstidsminskningen vid beräkning av preliminärt stöd är alltid 20, , beroende på vad avtalats för arbetstagaren . Det spelar ingen roll för beräkning av preliminärt stöd vilken arbetstidsminskning arbetstagaren faktiskt haft under stödmånaden. Den individuella närvarokvoten innebär att underlaget för beräkning av preliminärt stöd minskas i proportion till det antal arbetstagaren har varit frånvarande från arbetet av någon annan anledning än deltagandet i korttidsarbete under den del av stödmånaden som han eller hon deltagit i korttidsarbete. Frånvaron kan bestå av t.ex. sjukdom, semester, ledighet för facklig förtroendeman eller föräldraledighet. Om arbetstagaren under stödmånaden t.ex. skulle ha arbetat , om arbetstagaren inte deltagit i korttidsarbete, men var frånvarande under 2 under stödmånaden är den individuella närvarokvoten 18/20. Om arbetstagaren t.ex. omfattats av avtal om korttidsarbete under halva stödmånaden och då skulle ha arbetat under månaden, om arbetstagaren inte deltagit i korttidsarbete, men var frånvarande 3 under den delen av månaden, är den individuella närvarokvoten 7/10. Beräkningen av preliminärt stöd har beskrivits närmare i avsnitt 6.17.6.2.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Paragrafen anger en tidsfrist för ansökan om preliminärt stöd för en viss stödmånad. En sådan ansökan ska ha inkommit till inom två kalendermånader efter utgången av stödmånaden. Inkommer inte ansökan i rätt tid, får inte preliminärt stöd lämnas för den stödmånaden. Det finns inte någon möjlighet att få anstånd med att komma in med ansökan. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av första stycket framgår att en arbetsgivare som har fått preliminärt stöd ska göra en avstämning. Vad en avstämning innebär framgår av 20 §. Av andra stycket första meningen framgår att skyldigheten att göra en avstämning som huvudregel uppkommer vid utgången av tredje kalendermånaden från den tidpunkt då en stödperiod löpt ut. I andra stycket andra meningen finns ett undantag från huvudregeln. Om arbetsgivaren under tre kalendermånader i rad inte har ansökt om preliminärt stöd, uppkommer skyldigheten att göra en avstämning vid utgången av den . Den tidpunkt då skyldigheten att göra en avstämning uppkommit, är en avstämningstidpunkt. Enligt tredje stycket utgör stödperioden eller den som skyldigheten att göra en avstämning avser, en avstämningsperiod. En avstämningsperiod kan bestå av flera avtalsperioder, under vilka arbetstagaren deltagit i korttidsarbete enligt olika villkor. En arbetsgivare som har gjort en avstämning före den i andra stycket första meningen angivna tidpunkten är oförhindrad att på nytt ansöka om preliminärt stöd. För arbetsgivaren börjar då en ny avstämningsperiod. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. I paragrafen anges på ett övergripande sätt vad en avstämning innebär. En avstämning innebär att arbetsgivaren ska, för varje arbetstagare, vars deltagande i korttidsarbete arbetsgivaren erhållit preliminärt stöd för, bedöma om den genomsnittliga arbetstids- och löneminskningen som har tillämpats under respektive avtalsperiod som avstämningsperioden består av motsvarar en och samma nivå enligt 12 och 13 §§ och har stöd i avtal enligt 15 eller 16 §. En avstämningsperiod kan omfatta flera avtalsperioder. Hur den tillämpade genomsnittliga arbetstids- och löneminskningen beräknas framgår av 21– 24 §§. I paragrafen används presensformen har stöd i avtal. Det innebär att det är det vid avstämningstidpunkten gällande avtalet som är avgörande för bedömningen, om avtalet har justerats (se 26 och 27 §§). 21 och 22 §§ Paragraferna föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av 21 § första stycket framgår att den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen är den minskning av den ordinarie arbetstiden som en arbetstagare har haft . Om arbetstagaren har varit frånvarande av någon annan anledning än deltagande i korttidsarbete, t.ex. på grund av sjukdom, semester, ledighet för facklig förtroendeman eller föräldraledighet, är den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen den minskning av den ordinarie arbetstiden som han eller hon skulle ha haft enligt avtal om korttidsarbete, dvs. den arbetstidsminskning arbetstagaren skulle ha haft om han eller hon inte varit frånvarande. Det är naturligtvis möjligt för parterna att enas om att arbetstidsminskning enligt avtalad nivå ska tillämpas under varje stödmånad . Det är dock även möjligt att enas om att en viss nivå ska tillämpas i genomsnitt men att arbetstidsminskningen ska läggas ut varierat . Den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen en viss stödmånad behöver således inte motsvara den nivå för arbetstidsminskning som parterna enats om ska gälla i genomsnitt under hela avtalsperioden. Det finns inte några gränser för omfattningen av den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen en viss stödmånad, som således kan uppgå till . Av 21 § andra stycket framgår att den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen anges i procent av ordinarie arbetstid. Vad som avses med ordinarie arbetstid framgår av 4 § 1. Tillämpad genomsnittlig arbetstidsminskning i procent fås genom att summan av arbetstidsminskning för en arbetstagare i timmar divideras med summan av ordinarie arbetstid. Vid fastställande av tillämpad genomsnittlig arbetstidsminskning beaktas endast de månader eller delar av månader , för vilka preliminärt stöd lämnats för arbetstagarens deltagande i korttidsarbete. Detta framgår av 22 § första stycket. Av 22 § andra stycket framgår att den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen ska anses motsvara en nivå enligt 12 § om den är minst lika stor som det procenttal som där anges för respektive nivå. motsvarar en arbetstidsminskning på såväl nivån som nivån medan en arbetstidsminskning om inte motsvarar någon nivå. Beräkning av tillämpad genomsnittlig arbetstidsminskning behandlas närmare i avsnitt 6.17.6.3.2. 23 och 24 §§ Paragraferna föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av 23 § första stycket framgår att den tillämpade genomsnittliga löneminskningen är den minskning av en arbetstagares lön som en arbetstagare haft . Om arbetstagaren har varit frånvarande av någon annan anledning än deltagande i korttidsarbete, t.ex. på grund av sjukdom, semester, ledighet för facklig förtroendeman eller föräldraledighet, och frånvaron påverkat lönen är den tillämpade genomsnittliga löneminskningen den minskning som han eller hon skulle ha haft enligt avtal om korttidsarbete, dvs. den löneminskning arbetstagaren skulle ha haft om lönen inte påverkats av frånvaron. En arbetstagares löneminskning behöver inte vara densamma varje stödmånad . Av 23 § andra stycket framgår att den tillämpade genomsnittliga löneminskningen ska anges i procent av ordinarie lön. Vad som avses med ordinarie lön framgår av 4 § 2. Tillämpad genomsnittlig löneminskning i procent fås genom att summan av löneminskningen för en arbetstagare i kronor under de stödmånader som ingår i avtalsperioden divideras med summan av ordinarie lön. Vid fastställande av tillämpad genomsnittlig löneminskning beaktas endast de månader eller delar av månader , för vilka preliminärt stöd lämnats för arbetstagarens deltagande i korttidsarbete. 24 § första stycket. När den tillämpade genomsnittliga löneminskningen anges i procent av ordinarie lön ska det avrundas till närmaste heltal. En löneminskning på exakt t.ex. avrundas uppåt. Av 24 § andra stycket framgår att den tillämpade genomsnittliga löneminskningen ska anses motsvara en nivå enligt 13 § om den är lika stor som det procenttal som där anges för respektive nivå. Den tillämpade genomsnittliga löneminskningen ska exakt motsvara någon av nivåerna i 13 §. Den enda tillåtna variationen ligger i avrundningen till närmaste heltal. Beräkning av tillämpad genomsnittlig löneminskning behandlas närmare i avsnitt 6.17.6.3.2. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Paragrafen anger i vilka fall en arbetsgivare är återbetalningsskyldig för allt preliminärt stöd avseende en arbetstagare och avtalsperiod. Av första meningen framgår följande. Om tillämpad genomsnittlig arbetstids- och löneminskning beräknat på de månader eller delar av månader för vilka preliminärt stöd lämnats för arbetstagarens deltagande i korttidsarbete inte motsvarar en och samma nivå enligt 12 och 13 §§, är arbetsgivaren redan på den grunden återbetalningsskyldig för allt preliminärt stöd. I andra meningen anges att detsamma gäller om något av angivna förhållanden inte har stöd i avtal enligt 15 eller 16 §. Arbetsgivaren är således återbetalningsskyldig för allt preliminärt stöd även om den tillämpade genomsnittliga arbetstids- och löneminskningen motsvarar en tillåten nivå, om detta inte också har stöd i avtal. En kontroll av om återbetalningsskyldighet föreligger enligt paragrafen kan göras utifrån följande steg. Först fastställs för vilka stödmånader preliminärt stöd betalats ut för en viss arbetstagare under en viss avtalsperiod. Månader under en pågående avtalsperiod som något stöd inte lämnats för arbetstagaren ska således inte beaktas. Sedan jämförs den tillämpade genomsnittliga arbetstids- och löneminskningen enligt 21–24 §§ för avtalsperioden med de i 12 och 13 §§ angivna nivåerna. För att återbetalningsskyldighet inte ska föreligga måste värdena motsvara en och samma nivå, t.ex. minst 20 procents arbetstidsminskning respektive 12 procents löneminskning eller minst 60 procents arbetstidsminskning respektive 20 procents löneminskning. Att tillämpad genomsnittlig arbetstids- och löneminskning motsvarar en och samma nivå är dock som nämnts inte tillräckligt för att återbetalningsskyldighet inte ska föreligga. Det tillämpade korttidsarbetet ska också ha stöd i avtal. Om parterna justerat ett avtal, är det den vid avstämningstidpunkten gällande lydelsen som bedömningen ska baseras på. Uppfylls inte båda dessa krav är arbetsgivaren återbetalningsskyldig för allt preliminärt stöd för arbetstagaren som betalats ut . Arbetsgivare kan vidare bli återbetalningsskyldig för del av erhållet preliminärt stöd, om stöd beräknats enligt en viss nivå men avtalet justerats och kommit att avse en lägre nivå. Det framgår av 26 §. Slutligen kan arbetsgivaren ha rätt till ytterligare stöd om stöd beräknats enligt en viss nivå men avtalet justerats och kommit att avse en högre nivå. Det framgår av 27 §. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Paragrafen avser situationen att den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen för en arbetstagare och avtalsperiod har stöd i avtal och motsvarar en av de tre nivåerna för arbetstids- och löneminskning, men den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen under en stödmånad motsvarar en mindre nivå än den arbetstidsminskning som, efter en omförhandling av ursprungliga avtalet, följer av vid avstämningstidpunkten gällande avtal (för stödmånaden). I den situationen är arbetsgivaren återbetalningsskyldig för skillnaden mellan preliminärt stöd som lämnats för stödmånaden och slutligt stöd. Vid beräkningen av slutligt stöd ska samma beräkningsmodell användas som vid beräkning av preliminärt stöd. Tre av beräkningens fyra komponenter är desamma som används vid beräkning av preliminärt stöd, nämligen arbetstagarens ordinarie lön under stödmånaden, arbetstagarens individuella närvarokvot för stödmånaden och procentsatsen . Däremot bestäms slutligt stöd utifrån den mindre nivå för arbetstidsminskning, som enligt det justerade avtalet gäller vid avstämningstidpunkten. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Paragrafen avser den omvända situationen jämfört med 26 §. Även här har den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen för en arbetstagare och avtalsperiod stöd i avtal och motsvarar en av de tre nivåerna för arbetstids- och löneminskning, men den tillämpade genomsnittliga arbetstidsminskningen under en stödmånad motsvarar här en större nivå än den arbetstidsminskning som, efter en omförhandling av ursprungliga avtalet, följer av vid avstämningstidpunkten gällande avtal (för stödmånaden). I denna situation har arbetsgivaren rätt till ytterligare stöd motsvarande skillnaden mellan preliminärt stöd och slutligt stöd. Beräkningen av slutligt stöd sker på samma sätt som i 26 §. Av tredje stycket framgår att ytterligare stöd inte får ges till den som är underkastad näringsförbud enligt lagen (1986:436) om näringsförbud eller som har skatte- och avgiftsskulder t.ex. enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) som har överlämnats till för indrivning, när frågan om sådant stöd prövas. Är arbetsgivaren en juridisk person, får den eller de fysiska personer som har ett betydande inflytande i verksamheten – t.ex. i egenskap av verkställande direktör, styrelseledamot, bolagsdelägare eller aktieägare med betydande aktieinnehav – inte ha näringsförbud. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Avstämning enligt 19–27 §§ ska göras för varje enskild arbetstagare och varje enskild avtalsperiod. Det innebär att en arbetsgivare kan bli återbetalningsskyldig för vissa arbetstagare och ha rätt till ytterligare stöd för andra arbetstagare. Enligt paragrafen ska arbetsgivaren sammanställa till ett nettobelopp vad arbetsgivaren i förekommande fall är återbetalningsskyldig för enligt 25 och 26 §§ och det ytterligare stöd arbetsgivaren eventuellt har rätt till enligt 27 §. Sammanställningen ger ett belopp som arbetsgivaren antingen är återbetalningsskyldig för eller har rätt till, såvida inte posterna helt tar ut varandra. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av första stycket framgår att alla arbetsgivare som fått preliminärt stöd ska göra en anmälan om avstämning. Den ska göras inom två kalendermånader från avstämningstidpunkten. Avstämningstidpunkten framgår av 19 §. anmälan ska anges om arbetsgivaren är återbetalningsskyldig. Av andra stycket framgår att en begäran om ytterligare stöd ska göras i anmälan om avstämning. I annat fall betalas inte något ytterligare stöd ut för avstämningsperioden. Avstämningsperioden framgår av 20 §. Av tredje stycket framgår att en arbetsgivare kan få anstånd med att ge in en anmälan om avstämning. För det krävs att det föreligger särskilda skäl. Ett sådant särskilt skäl kan vara att en för anmälan ansvarig befattningshavare hos arbetsgivaren har drabbats av sjukdom eller olyckshändelse. Det kan också t.ex. vara att ett för anmälan avgörande datorfel har inträffat hos arbetsgivaren – eller hos någon denne anlitat – i nära anslutning till att anmälan ska ges in. Om det inte längre finns skäl för anstånd, ska anståndet återkallas. Paragrafen har utformats i enlighet med Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av första stycket framgår att en arbetsgivare är återbetalningsskyldig för allt preliminärt stöd om arbetsgivaren inte gör en anmälan om avstämning. Detsamma gäller om arbetsgivaren gör en sådan anmälan, men i anmälan felaktigt uppger att arbetsgivaren inte är återbetalningsskyldig för något belopp eller anger ett för lågt belopp. Av andra stycket framgår att arbetsgivaren helt eller delvis ska befrias från sin återbetalningsskyldighet, om det är uppenbart oskäligt att arbetsgivaren ska betala tillbaka allt preliminärt stöd. Uppenbarhetsrekvisitet innebär att utrymmet för skönsmässiga bedömningar och avvägningar är mycket litet. För att befrielse ska komma i fråga ska återbetalningsskyldigheten inte stå i rimlig proportion till den försummelse som arbetsgivaren gjort sig skyldig till eller av annan anledning framstå som stötande. Det ankommer på arbetsgivaren själv att framföra omständigheter som kan utgöra grund för befrielse. En eftergiftsgrund kan emellertid beaktas även om ett yrkande om befrielse inte har framställts av arbetsgivaren, om det föranleds av vad som förekommit i ett ärende om stöd vid korttidsarbete. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Enligt första stycket är en arbetsgivare som genom att lämna oriktiga uppgifter eller på något annat sätt har förorsakat att stöd lämnats på felaktig grund eller med ett för högt belopp, återbetalningsskyldig för det som har betalats ut för mycket. Bestämmelsen förutsätter ett orsakssamband mellan arbetsgivarens handlande eller underlåtenhet och den felaktiga utbetalningen. Om stöd i annat fall lämnats på felaktig grund eller med ett för högt belopp, är arbetsgivaren enligt andra stycket återbetalningsskyldig endast om denne har insett eller skäligen borde ha insett felet. Paragrafen har utformats i enlighet med Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av paragrafen framgår hur preliminärt stöd och sådant ytterligare stöd som arbetsgivaren kan ha rätt till efter sammanställning enligt 29 § tillgodoförs arbetsgivaren. Det sker genom kreditering på arbetsgivarens skattekonto, dvs. ett sådant skattekonto som avses i 61 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Stödet ska krediteras skattekontot den 12 efter det att beslut om utbetalning fattats, med undantag för då stödet i stället ska krediteras den 17 och då stödet ska krediteras den 12 eller den 17. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av första stycket framgår att om en arbetsgivare är återbetalningsskyldig för stöd ska besluta att återkräva beloppet. Sådana beslut ska innehålla uppgift om det belopp som ska betalas tillbaka och förfallodag. Av andra stycket framgår att förfallodagen ska vara den 12 eller 26 i en månad, utom då förfallodagen ska vara den 17 eller 26, då förfallodagen ska vara den 12, 17 eller 26 och då förfallodagen ska vara den 12 eller 27. Förfallodagen ska dock alltid ligga minst för beslutet om återkrav. Av tredje stycket framgår hur belopp som arbetsgivaren är skyldig att betala tillbaka Det sker genom att beloppet debiteras arbetsgivarens skattekonto, dvs. ett sådant skattekonto som avses i 61 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av första stycket framgår vilka bestämmelser i skatteförfarandelagen (2011:1244) som ska tillämpas i ärenden om stöd vid korttidsarbete, nämligen bestämmelserna om inbetalning till det särskilda kontot för skattebetalningar i 62 kap. 2 §, avräkning i 62 kap. 11–14 §§, vilken skatt eller avgift som är betald i 62 kap. 15 §, inbetalda belopp som inte har kunnat tillgodoräknas någon i 62 kap. 19 §, anstånd med betalning av skatter och avgifter i 63 kap. 2, 4–6, 8–10, 13, 15, 16, 22 och 23 §§, återbetalning av skatter och avgifter i 64 kap. 2, 4, 9 och 10 §§, ränta i 65 kap. 2–4, 7, 8, 13–16 och 18 §§, besluts verkställbarhet i 68 kap. 1 §, indrivning i 70 kap. och övriga bestämmelser om verkställighet i 71 kap. Av andra stycket framgår att en fordran enligt denna lag vid tillämpning av lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. ska anses ha påförts enligt skatteförfarandelagen (2011:1244). Genom detta kommer bestämmelserna om preskription av skattekontoskulder i 3 § tredje stycket och 4 § andra stycket lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. att bli tillämpliga också i ärenden om stöd vid korttidsarbete. Det innebär att samma preskriptionsregler ska gälla som för andra skattekontoskulder, dvs. att en fordran i ett ärende om stöd vid korttidsarbete preskriberas från utgången av det kalenderår då fordringen överlämnades för indrivning. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av paragrafen framgår att den som har ansökt om stöd ska ge tillfälle att granska verksamheten med avseende på arbetsgivarens rätt till stöd och lämna de uppgifter som behövs för granskningen. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av första stycket framgår att har rätt att förelägga en arbetsgivare att ge verket tillfälle att granska verksamheten med avseende på arbetsgivarens rätt till stöd och att lämna de uppgifter som behövs för granskningen. I andra stycket första meningen ges en rätt att förena föreläggandet med vite. Enligt andra stycket andra meningen gäller emellertid ett vitesförbud i de fall det finns anledning att misstänka att den som ska föreläggas har begått en straffbar gärning och föreläggandet avser utredning av en fråga som har samband med den misstänkta gärningen. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av paragrafen framgår att frågor enligt lagen, utom såvitt avser frågor som prövas av regeringen, prövas av . Paragrafen föranleds av förslaget i 6.17 om statligt stöd vid korttidsarbete. Av paragrafen framgår att beslut enligt lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dock inte beslut om sådant anstånd som avses i 63 kap. 23 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Regeringens beslut enligt 5–8 §§ får inte överklagas. 6.42.2Förslaget till lag om kvotplikt för biodrivmedel Paragrafen föranleds av förslaget i avsnitt 6.19.4. I paragrafen anges att inblandningen av biodrivmedel i bensin och i dieselbränsle regleras i lagen. Paragrafen föranleds av förslaget i avsnitt 6.19.4. I paragrafen definieras vissa centrala uttryck som används i lagen. Med KN-nr avses nummer i Kombinerade nomenklaturen enligt kommissionens förordning (EG) nr 2031/2001 av om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om