prop · H10361 · 2013-12-18 00:00:00 — Väljarundersökningar visar att valutgången hade blivit betydligt annorlunda vid ett högre valdeltagande eftersom skillnaderna i valdeltagandet mellan olika väljargrupper är betydligt mer påtagliga i Europaparlamentsvalen än i de nationella valen. Detta innebär att vissa väljargrupper får en svagare representation i än andra. Valdeltagandet inom olika väljargrupper Skillnader i valdeltagandet efter kön När det första allmänna valet genomfördes och kvinnlig rösträtt infördes förblev kvinnorna en minoritet av de som röstade. Valdeltagandet var bland kvinnorna och Valdeltagandet bland kvinnor har därefter ökat kontinuerligt och har kvinnor deltagit i större utsträckning Tabell 4.2 Valdeltagandet i riksdagsvalet efter kön (procent) 1921 1928 1936 1944 1952 1958 1964 1970 1976 1982 1988 1994 2002 2010 Bland personer är det något färre kvinnor som röstar än Skr. 2013/14:61 män medan denna skillnad är den omvända för personer som är yngre än Könsskillnaderna i valdeltagandet minskade emellertid i alla åldersgrupper i de senaste två riksdagsvalen. Valdeltagande i riksdagsvalet var högre för kvinnor än för män. Socioekonomiska faktorers påverkan på valdeltagandet Benägenhet att rösta i de allmänna valen påverkas påtagligt av socioekonomiska faktorer såsom inkomst och utbildning. Valdeltagandet är högre bland personer med högre utbildning och inkomst. Denna skillnad har noterats i samtliga mätningar som genomförts sedan valet . Däremot har SCB:s indelningar av olika socioekonomiska kategorier sett olika ut vid olika mätningar vilket försvårar jämförelser . Fram redovisade SCB statistiken utifrån tre socialgrupper. Skillnaderna mellan grupperna var uppenbara i samtliga mätningar, men däremot minskade skillnaderna allt eftersom det totala valdeltagandet ökade. I ett antal undersökningar gjordes en uppdelning efter kategorierna tjänstemän, företagare och arbetare. Av undersökningarna framgår att tjänstemän röstade i högst utsträckning medan arbetare hade ett lägre valdeltagande. Skillnaderna i valdeltagandet mellan dessa kategorier var emellertid enbart . När det totala valdeltagandet minskade var nedgången i valdeltagandet i gruppen arbetare betydligt större än i andra yrkesgrupper. Samma mönster syns när det gäller inkomst. Sammantaget visar detta att i resurssvaga väljargrupper, såsom personer med låg inkomst och låg utbildning, är röstnormen överlag svagare. Dessa väljargrupper påverkas istället mer av valets karaktär, dvs. om det finns tydliga politiska alternativ, om valkampanjen är livlig och om opinionsläget före valet är jämnt. Resursstarka väljargrupper röstar oavsett valets karaktär. En ytterligare faktor som har en stark påverkan på valdeltagandet är utbildningsnivå. Överlag deltar de som har högre utbildning i högre grad än röstberättigande med låg utbildning. I riksdagsvalet var skillnaderna mellan personer med förgymnasial och eftergymnasial utbildning . Denna skillnad har ökat och vid valet var skillnaden . Valdeltagandet i riksdagsval 2002-2010 efter utbildningsnivå (procent) Källa: SCB. 2013/14:61 Generellt är valdeltagandet något högre för kvinnor med låg utbildning än för män med låg utbildning. Det samma gäller för inkomst, men skillnaden är marginell. Utbildning och inkomst är de två faktorer som enligt SCB:s studie om det svenska valdeltagandet har störst inverkan på benägenheten att rösta, men sambandet är inte helt entydigt. Utbildning samvarierar i regel med hög inkomst, dvs. att de som har hög inkomst även har en hög utbildning och personer med låg inkomst tillhör i regel även andra kategorier som av andra skäl röstar i mindre utsträckning, t.ex. unga. När hänsyn tas till dessa faktorer framgår att utbildning har en starkare påverkan på röstningsbeteendet än inkomstnivån. Även sysselsättning påverkar benägenheten att rösta, men överlag är arbetslöshet inte en faktor som har starkare påverkan på benägenheten att rösta än utbildning. Valdeltagandet bland utrikes födda och utländska medborgare har mångfalden i det svenska samhället ökat. Andelen utrikes födda i den svenska befolkningen uppgick år , vilket motsvarar 1,4 miljoner personer. Invandringen till har även ändrat karaktär . Arbetskraftsinvandringen har minskat medan asyl- och anhöriginvandring blivit allt mer dominerande. Förändringen påverkar vilka invandrargrupper som anländer. Rörligheten inom EU har även bidragit till att en större andel personer som är medborgare i andra medlemsstater bosatt sig i . Den utrikes födda befolkningen är därför mycket heterogen bl.a. i fråga om utbildningsbakgrund och yrkeskategori. Utländska medborgare som vistats i fick rätt att rösta i val till kommun- och 1976. I detta val deltog av de utländska medborgare som hade rösträtt. har valdeltagandet bland utländska medborgare sjunkit vid i stort sett varje val. val till kommun- och var 393 000 utländska medborgare röstberättigade av vilka röstade. Valdeltagandet bland utländska medborgare har legat stabilt under senaste valen, men sjönk med knappt en procentenhet i valet . Valdeltagandet i riksdagsvalen bland utrikes födda svenska medborgare är också betydligt lägre än bland inrikes födda. I riksdagsvalet var det av de utrikes födda som röstade medan valdeltagandet bland inrikes födda var . För utrikes födda kvinnor var valdeltagandet och för utrikes födda män. Sammanlagt var av de röstberättigade utrikes födda. Valdeltagandet bland utrikes födda har också traditionellt sett varit lägre. I riksdagsvalet var valdeltagandet bland utrikes födda , vilket var lägre än för inrikes födda. Valen därefter sjönk valdeltagandet bland utrikes födda kraftigt och i valet var det av de utrikes födda som röstade. Differensen mot inrikes födda var vid detta val . I valet ökade valdeltagandet bland utrikes födda , men skillnaden i jämförelse med inrikes födda var fortfarande , vilket är en försämring . Det kan konstateras att för utrikes födda, Skr. 2013/14:61 liksom för väljargrupper med låga inkomster och låg utbildning, var nedgången i valdeltagandet kraftigare när det allmänna valdeltagandet sjönk inför valen 1998 och 2002. Däremot visar SCB:s studie om valdeltagandet att det låga deltagandet bland utrikes födda inte kan förklaras av socioekonomiska faktorer, såsom inkomst och utbildning. Utrikes födda deltar i allmänhet i lägre grad än övriga befolkningen oavsett socioekonomisk status. Det finns emellertid skillnader inom gruppen utrikes födda beroende på födelseland. Valdeltagandet är t.ex. lägre bland invandrargrupper från , och från vissa delar av . Valdeltagandet är högre för kvinnor än män som är födda i . I övrigt råder inga skillnader i valdeltagandet för mellan män och kvinnor när det gäller födelseland. Inom samtliga dessa grupper ökade emellertid valdeltagandet i valet . Valdeltagande i riksdagsval 2002-2010 efter födelseland (procent) Källa: SCB. En förklaring till skillnaderna mellan ursprungsländerna är vistelsetiden i . Bland utrikes födda personer som fick svensk medborgarskap är valdeltagandet , vilket är lägre än för inrikes födda, medan av de personer som fick medborgarskap röstade . Bland de som erhållit medborgarskap är valdeltagandet , vilket är lägre än för inrikes födda. Med vistelsetiden ökar i regel den allmänna delaktigheten i samhället, framför allt genom etablering på arbetsmarknaden, och därmed stärks motivationen att rösta. Valdeltagandet kan därför ses som en indikation på integration och känsla av tillhörighet. Mot bakgrund av bostadssegregeringen tar sig skillnaderna mellan olika väljargrupper ofta ett geografiskt uttryck. I flera valdistrikt där en hög andel av befolkningen är utrikes född och har låg utbildning och inkomst är valdeltagandet särskilt lågt. Detta leder delvis till en stor differens mellan olika valdistrikt. Differensen mellan de valdistrikt som hade högst och lägst valdeltagande i valen till kommunfullmäktige var i , i och i . I flera valdistrikt i områden med ett utbrett utanförskap är valdeltagandet 2013/14:61 Valdeltagandet bland förstagångsväljare och unga En grupp som är betydelsefull för den allmänna demokratiutvecklingen är förstagångsväljarna. Erfarenheter av det första valet har en tendens att påverka benägenheten att rösta i senare val. Med förstagångsväljare avses här personer som uppnått rösträttsålder sedan föregående val. Valdeltagandet bland förstagångsväljare ger en antydan om ungas politiska självförtroende, intresse att påverka och utforma samhället samt utvecklingen av demokratin i ett framtida perspektiv. För demokratins utveckling och legitimitet är det av avgörande betydelse att intresset av demokratisk delaktighet förs vidare från en generation till en annan. Antalet förstagångsväljare har ökat . Dels sänktes rösträttsåldern års val och dels har mandatperiodernas längd ändrats från tre till val. Därutöver var barnkullarna som föddes och stora och därför var antalet väljare som röstade i valen 2010 ovanligt många, omkring 500 000. Överlag är deltagandet bland förstagångsväljare lägre än bland övriga befolkningsgrupper. I riksdagsvalet var valdeltagandet bland förstagångsväljarna . Detta var en uppgång från de föregående valen 2002 och 2006 då valdeltagandet bland förstagångsväljarna var betydligt lägre än för det totala valdeltagandet. I 2002 och riksdagsval var valdeltagandet bland förstagångsväljare än det totala valdeltagandet. Valdeltagandet bland personer följer i stort sett den nivå som gäller för förstagångsväljare och var vid riksdagsvalet . Däremot är valdeltagandet bland 18-åringar högre än väljare i åldrarna . Detta kan förklaras av att skolgången och erfarenheten av skolval påverkar deras röstningsbeteende positivt. Unga kvinnor röstar i högre utsträckning än unga män. I åldern röstar fler kvinnor än män. Denna nivåskillnad har varit bestående i de tre senaste valen. Valdeltagandet i riksdagsvalen 1970-2010 efter kön och förstagångsväljare (procent) Källa: SCB. I analys av ungas inflytande diskuteras hur olika sociala kontexter påverkar individers politiska attityder och benägenhet att rösta, vilket är mycket påtagligt för unga (Fokus 10 – En analys av ungas inflytande, 2010). I och med att unga blir vuxna inträder flera viktiga ändringar i den sociala kontexten som påverkar deras röstningsbeteende, såsom att skaffa sig utbildning, bostad och arbete samt att bilda familj. Det är däremot svårt att urskilja vilken påverkan socioekonomiska faktorer har på unga väljare eftersom de av naturliga skäl inte hunnit göra en utbildningskarriär eller skaffat sig en högre inkomst. Unga personer som har låg inkomst, låg utbildning eller som är arbetslösa röstar i högre utsträckning än äldre med samma socioekonomiska status. När hänsyn tas till föräldrarnas socioekonomiska status framkommer däremot skillnader mellan resursstarka och resurssvaga unga väljare (Ung i demokratin, SCB 2012). Skillnaderna i valdeltagandet är även påtagliga mellan unga utrikes födda och unga inrikes födda. I valet var det av utrikes födda unga som deltog. Motsvarande andel bland inrikes födda var . Benägenheten att rösta är även lägre bland inrikes födda med två utrikes födda föräldrar, vilket delvis tyder på att ungas röstningsbeteende påverkas av den sociala kontext de växt upp i. Däremot har valdeltagandet bland unga utrikes födda ökat kraftigt , särskilt bland unga utrikes födda män. Valdeltagandet bland utrikes födda män var i valen 2002 och 2006 . I valet var valdeltagandet bland unga utrikes födda män , vilket innebär en ökning på sedan valet . Valdeltagandet bland unga utrikes födda kvinnor var i valen 2002 och 2006 . I valet var valdeltagandet bland unga utrikes födda kvinnor . Valdeltagandet inom olika väljargrupper i Europaparlamentsvalet Skillnaderna i valdeltagandet mellan olika väljargrupper är betydligt mer påtagliga i Europaparlamentsvalet än i de nationella valen. I synnerhet har sociala faktorer såsom utbildning, inkomst och yrkeskategori stor inverkan på benägenheten att rösta. Bland väljare med eftergymnasial utbildning var valdeltagandet enligt SCB:s valdeltagandeundersökning medan det var av väljarna med förgymnasial utbildning som röstade. Skillnaderna mellan dessa två väljargrupper är därmed nästintill . Liknande skillnader råder mellan låginkomsttagare och höginkomsttagare. Dessa skillnader avspeglar i stora drag inställningen till EU. Enligt SOM-institutets undersökningar är personer med låg utbildning mer negativa till EU än personer med hög utbildning. Skillnaderna mellan mäns och kvinnors valdeltagande är marginell. Till skillnad från i de nationella valen råder stora geografiska skillnader i valdeltagandet. Enligt enkätundersökningarna av Europaparlamentsvalet deltog av de väljare som bor på glesbygden medan det var av de som är bosatta i landets tre största städer som deltog (Väljarbeteende i Europaval, , red, , 2012). Även denna skillnad avspeglar den mer positiva inställning till EU som dominerar bland individer som bor i större städer. 2013/14:61 I likhet med de nationella valen deltar yngre i lägre utsträckning i Europaparlamentsvalet än äldre. I väljargruppen som är deltog val. Däremot är valdeltagandet enbart marginellt högre för åldersgruppen än för de som är . Personer som är röstar däremot i betydligt högre utsträckning medan valdeltagandet i likhet med i de nationella valen är lägre bland personer som är . Valdeltagandet skiljer sig inte mellan yngre kvinnor och män. Skillnaderna mellan olika ålderskategorier minskade emellertid kraftigt mellan valen 2004 och 2009. Vid valet deltog av de som var medan det då var av personer som deltog. Ökningen var särskilt påtaglig bland unga med gymnasial och eftergymnasial utbildning. Bland dessa väljargrupper ökade deltagandet . Enligt universitets studie av valdeltagandet kan ökningen framför allt förklaras av Piratpartiet och dess mobilisering av unga väljare. Överlag påverkade även den allt mer positiva inställningen till EU benägenheten att rösta. Valdeltagandet är betydligt lägre bland utrikes födda än inrikes födda. Valdeltagandet bland personer som är födda i var mot bland personer födda utanför . Valdeltagandet ökade emellertid inom gruppen utrikes födda vid valet , men eftersom ökningen bland inrikes födda var förstärktes i stället differensen mellan inrikes och utrikes födda. Det ska dock noteras att inom gruppen utrikes födda under var ökningen särskilt påtaglig. Inom denna grupp röstade i valet . är det låga valdeltagandet bland utrikes födda fortfarande påtagligt. Detta gäller även för personer som är födda i med två utrikes födda föräldrar. Enbart var tredje person inom denna grupp deltog i Europaparlamentsvalet. Deltagandet i personvalet minskade i riksdagsvalen från . I valet ökade emellertid personvalsröstningen. Av de som röstade på ett parti som tagit mandat i utnyttjade möjligheten att personrösta, medan personröstandet i kommunal- och landstingsvalen var . Personvalsdeltagandet är emellertid fortfarande långt under det förväntade deltagandet som uttalades av på mellan i riksdagsvalen och mellan i de kommunala valen (SOU 1993:21). I Europaparlamentsvalet har personröstningen varit mera framgångsrik. Vid valet valde att personrösta. Andelen personröster har även varit högt vid tidigare val. Anledningen till det högre personvalsdeltagandet är dels att det är färre, men mer engagerade, väljare som deltar. Dessutom är kandidaterna mer kända för väljarna. Partierna går i regel fram med gemensam lista över hela landet och kandidaterna får därmed mer utrymme. Det finns inga stora skillnader i personvalsdeltagandet mellan olika Män och kvinnor deltar i ungefär samma utsträckning. Yngre tenderar att personrösta i något högre utsträckning än äldre, Skr. 2013/14:61 liksom högutbildade röstar i större utsträckning än lågutbildade. födda utmärker sig med ett förhållandevis högt personvalsröstande. I detta avseende kan personvalssystemet anses ha en mobiliserande kraft som kan påverka valdeltagandet i områden med stor andel utrikes födda. I övriga hänseenden finns det inga belägg för att personvalsreformen påverkat valdeltagandet som sådant, vilket var en uttalad förhoppning vid införandet av systemet. Personvalet ansågs kunna öka intresset bland väljare under valrörelsen och därmed engagera fler att rösta. 4.2Utvecklingen av deltagandet inom de folkvalda församlingarna I följande avsnitt redogörs för omfattningen och utvecklingen av deltagandet inom de folkvalda församlingarna: riksdag, landstings- och kommunfullmäktige. I avsnittet redogörs för utvecklingen av antalet förtroendevalda och förtroendeuppdrag, uppdragsomsättning och rekrytering till förtroendeuppdragen. Vidare redogörs för den sociala representativiteten i de folkvalda församlingarna. Slutligen beskrivs omfattningen och utvecklingen av hot och våld mot förtroendevalda och personvalssystemets effekter på valet av kandidater. Redovisningen utgår i huvudsak från SCB-rapporterna Förtroendevalda i kommuner och landsting 2011 och Folkvaldas villkor i kommunalfullmäktige. 4.2.1Antalet förtroendevalda och förtroendeuppdrag Antalet förtroendevalda i har minskat . verkade ungefär 200 000 personer som förtroendevalda, vilket då motsvarade av befolkningen. Som ett resultat av framför allt kommunsammanslagningarna har antalet förtroendevalda sjunkit kraftigt. Enligt SCB uppgick antalet förtroendevalda 2011 till ungefär 38 000 personer. Ytterligare runt 4 500 förtroendevalda verkar inom landstingen. Detta innebär att mindre än en halv procent av befolkningen innehar ett förtroendeuppdrag. Efter den s.k. kommunblocksreformen 1974 har antalet kommuner emellertid varit relativt , men trots det har antalet förtroendevalda fortsatt att minska med ytterligare ungefär 12 000 individer. Minskningen beror delvis på att antalet kommunala nämnder har minskat i och med att den nya kommunallagen gav kommunerna utökad frihet att omorganisera och effektivisera den kommunala verksamheten. Tabell 4.6 Antalet förtroendevalda 1951-2011 Antalet invånare per förtroendevald är ett uttryck för den tillgänglighet som väljarna har till beslutsfattarna. Det genomsnittliga antalet invånare per förtroendevald är 186. Som ett resultat av befolkningsökningen och det minskade antalet förtroendevalda har antalet invånare per förtroendevald tilltagit. Antalet skiljer sig emellertid mellan olika kommuner. I är antalet invånare per förtroendevald 1 331 medan i små kommuner som och är antalet 35 respektive 40. Möjligheterna för medborgarna att få kontakt med en förtroendevald är därmed större i små kommuner. När det gäller landstingen är det svårare att mäta utvecklingen . Det har historiskt sett genomförts färre studier om de förtroendevalda i landstingen och dessutom har landstingens utformning i sig ändrats . var ungefär 4 600 personer förtroendevalda inom landstingen. Detta antal har ökat marginellt . Uppdragskoncentration är ett mått som anger antalet förtroendeuppdrag per förtroendevald och kan ge en indikation på den arbetsbörda som de förtroendevalda är belastade med. Antalet förtroendeuppdrag har minskat . minskade antalet förtroendeuppdrag i kommunerna från 68 474 till 62 609. Däremot har antalet förtroendevalda minskat i större omfattning, vilket har resulterat i en ökad uppdragskoncentration. Antalet uppdrag per förtroendevald har ökat från 1999 till 2011. I vissa mindre kommuner är uppdragskoncentrationen mycket högre. Det bör dock tilläggas att minskningen framför allt gällt ersättarposter, medan antalet ordinarieposter varit . Ordinarieposterna utgjorde av samtliga poster. Antalet förtroendeuppdrag i landstingen är drygt 7 000 och detta antal har varit ganska stabilt . Koncentrationen av uppdrag ökar främst bland de som redan har flera uppdrag. Enligt SCB har andelen förtroendevalda som har mer än tre uppdrag ökat . Även antalet politiker som både har ett uppdrag i landstingen och i kommunerna har ökat något . Därtill har ett stort antal politiker uppdrag inom kommunala bolag. Uppdragskoncentrationen har medfört att förtroendeuppdraget i sig blivit allt mer krävande. Dessutom har en ökad medialisering av politiken förändrat politikerrollen. Enligt flera studier vittnar politiker om att beslutsprocesserna blivit mer tidspressade. Kraven på snabba besked och beslut ökar (Partier i kommunpolitiken, , SKL 2008). Enligt SCB:s undersökning om villkoren för folkvalda lägger en tredjedel av de folkvalda på kommunalnivå ner på uppgifter som rör deras uppdrag. Arbetsbördan skiljer sig emellertid mellan olika förtroendevalda och svarar att uppdraget tar i anspråk. Även om politiken har professionaliserats har andelen förtroendevalda som är heltidsarvoderade eller deltidsarvoderade inte ökat. Merparten av de förtroendevalda är fortfarande fritidspolitiker som inte får annan ersättning än mötesarvode och ersättning för förlorad arbetsinkomst. Av samtliga förtroendevalda 2011 är enbart heltids- eller deltidsarvoderade på kommunnivå och på landstingsnivå. Antalet arvoderade förtroendeuppdrag har enbart ökat marginellt . Ett ytterligare antal förtroendevalda får dock ersättning direkt från partierna. Politiker som lämnar sina förtroendeuppdrag gör i regel det vid mandatperiodens slut. Omsättningen av förtroendevalda mellan valen är hög. av ledamöterna som valdes in till kommunalfullmäktige vid val hade inte varit invalda i något tidigare val sedan kommunfullmäktigevalen 1991. Den stora omsättningen är inte enbart ett resultat av att förtroendevalda väljer att lämna politiken, utan orsakas ofta av ändringar i mandatfördelningen. Majoriteten av de som väljer att lämna sina uppdrag är personer som varit förtroendevalda under enbart en mandatperiod. har den genomsnittliga kommunfullmäktigeledamoten, enligt den ovan nämnda undersökningen från , spenderat som förtroendevald (Politik på hemmaplan, , , 2011). Antalet år som förtroendevald har även en tydlig påverkan på möjligheterna att nå toppositioner inom politiken. Ordförande i kommunfullmäktige har i genomsnitt varit aktiv som förtroendevald . Enligt SCB är omsättningen låg bland de tyngre förtroendeuppdragen inom kommunerna. Mer än hälften av de som har ett tungt förtroendeuppdrag hade ett likvärdigt uppdrag under föregående mandatperiod. Detta tyder på att det är ett relativt begränsat antal politiker som besitter de mer inflytelserika förtroendeuppdragen. Förtroendevalda som lämnar sina uppdrag En företeelse som kan tolkas som ett mått på hälsotillståndet i den representativa demokratin är antalet förtroendevalda som väljer att hoppa av. Dessa kan anses göra ett ställningstagande rörande de villkor som råder i det demokratiska systemet. Det är i detta sammanhang viktigt att betrakta vilka som väljer att lämna sina uppdrag och motiven bakom avhoppen. 2013/14:61 Antalet förtroendevalda som väljer att lämna sina uppdrag innan mandatperiodens slut är högt. lämnade av de förtroendevalda sina förtroendeuppdrag från kommunen och från landstingen. Andelen avhopp har emellertid inte ökat sedan den föregående mandatperioden. Andel valda kandidater utefter kön, ålder och bakgrund som lämnat kommunfullmäktige innan mandatperiodens slut (procent) Politiker som inte har erfarenhet av ett tidigare förtroendeuppdrag är överrepresenterade bland de som hoppar av och det är särskilt vanligt med avhopp bland unga i politiken. lämnade av de förtroendevalda som är i åldern sina uppdrag . Avhoppen är något vanligare bland kvinnor än män. Kvinnor med hemmavarande barn, och i synnerhet kvinnor som fått barn , hoppar av i större utsträckning än män. Däremot är det ingen skillnad mellan utrikes födda och inrikes födda förtroendevalda eller mellan förtroendevalda med hög och låg utbildning. Enligt SCB leder avhoppen till en försämring av den sociala representativiteten när det gäller ålder och kön, men försämringen är inte betydande. Däremot är avhoppen ett problem för de politiska partierna eftersom rekrytering under pågående mandatperiod kan vara särskilt ansträngande.