prop · H003125 · 2013-04-16 00:00:00 — SLA anför vidare att uppdragsgivarnas ansvar för lönekostnader ska vara subsidiärt med arbetsgivaren. kommun anför att för uppdragsgivare i tidigare led bör gälla att de är ansvariga endast om de vet eller har skälig anledning att anta att underentreprenaden utförs med hjälp av anställda som vistas här olagligt. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 8.2 i direktivet ska uppdragsgivare som i en underentreprenörskedja befinner sig ovanför den underentreprenör till vilken arbetsgivaren är en direkt under- entreprenör ansvara för finansiella sanktioner och efterhands- utbetalningar, om de kände till att underentreprenören anställde tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Ansvaret enligt artikel 8.2 gäller alltså inte den entreprenör till vilken arbetsgivaren är en direkt underentreprenör. Det ansvaret regleras i stället i artikel 8.1, se avsnitten 10.2-3. Inte heller gäller ansvaret den ursprunglige beställaren i en entreprenadkedja. För ansvar enligt denna artikel krävs således att uppdragsgivarna har haft viss kännedom om olagligt vistandes anställda hos underentreprenören. Det är dock inte nödvändigt att en uppdragsgivare insåg att den utlänning som den finansiella sanktionen avser eller som kräver innestående ersättning var anställd av underentreprenören, vistades olagligt och arbetade inom underentreprenaden. Det är tillräckligt att uppdragsgivaren har kännedom om andra anställningar tidigare eller samtidiga med den aktuella anställningen hos arbetsgivaren av utlänningar som vistas olagligt. Enligt regeringens uppfattning bör ansvaret begränsas till situationer där sådan kännedom ger uppdragsgivaren skälig anledning anta att olagligt vistandes utlänningar arbetade inom underentreprenaden. Anställningar långt tillbaka i tiden eller i ett företag där ledningen bytts ut behöver dock inte medföra att en uppdragsgivare ska anses ansvarig enligt artikel 8.2. När det gäller den närmare utformningen av ansvaret för de aktuella uppdragsgivarna gör regeringen samma övervägande som avseende den uppdragsgivare som anlitar arbetsgivaren som underentreprenör. De bör således själva betala en särskild avgift medan ansvaret för lön till olagligt vistandes anställda hos en underentreprenör däremot bör vara subsidiärt i förhållande till arbetsgivaren. Det senare ansvaret bör vara solidariskt med underentreprenörer i leden mellan arbetsgivaren och uppdragsgivaren. Uppdragsgivare ska i dessa fall betala det belopp som arbetsgivaren skulle ha betalat, vilket innebär att de föreslagna presumtionerna avseende lönens storlek och anställningens omfattning som ska gälla för arbetsgivaren blir tillämpliga även i denna situation. Aktuella uppdragsgivare bör också ansvara för kostnader för att skicka innestående ersättning till en utlänning som arbetat vid olaglig vistelse här. En uppdragsgivare som betalar innestående ersättning enligt dessa 2012/13:125 bestämmelser bör ha regressrätt i förhållande till såväl arbetsgivaren som underentreprenörer i leden mellan uppdragsgivaren och arbetsgivaren. Direktivtexten är otydlig avseende uppdragsgivares ansvar i sådana situationer. Som den aktuella artikeln i direktivet är utformad framstår det som om en uppdragsgivare som har vidtagit rimliga kontrollåtgärder alltid uppnår frihet från ansvar. Det får dock, bl.a. med beaktande av direktivets syfte och utformningen av direktivet i övrigt, närmast framstå som en självklarhet att en uppdragsgivare som känner till att en underentreprenör inom underentreprenaden har anlitat utlänningar som vistas här illegalt, aldrig kan gå fri från ansvar på denna grund. Om kontrollen visar eller ger skälig anledning att anta att det finns en eller flera utlänningar som inte har rätt att vistas här ska uppdragsgivaren inte kunna anlita underentreprenören utan efterräkningar. I en sådan situation ska uppdragsgivaren kunna påföras särskild avgift och ansvar för lön och annan ersättning till arbetsgivarens anställda. Arbetsgivare anmäler inte till någon myndighet vilka anställda de har, vilket försvårar möjligheten att tydligt ange vilka kontroller som en uppdragsgivare bör vidta. SLA anser det vara av stor betydelse att uppdragsgivare vet vad som ankommer på dem för att kunna undvika att drabbas av sanktioner i entreprenadkedjor. anför att eftersom det är fråga om en ingripande straffåtgärd och långtgående ansvar för lön och skatter måste de åtgärder som kan fria från bestraffning tydliggöras i lagen. Vilka kontroller som en uppdragsgivare behöver göra för att undgå det aktuella ansvaret måste enligt regeringens uppfattning avgöras från fall till fall. Det kan ställas högre krav på kontroller när ett företag anlitar en underentreprenör än när företaget har haft en förbindelse med en underentreprenör. Vidare kan en uppdragsgivare behöva göra grundligare kontroller om en underentreprenör erbjuder ett uppseendeväckande lågt pris. Kontrollernas omfattning kan också variera mellan olika branscher. I branscher där det kan förmodas att det är mer vanligt förekommande med utlänningar som saknar rätt att vistas och arbeta här kan det ställas högre krav på uppdragsgivarnas kontroller. De särskilda kontrollerna kan också variera beroende på vilken kontakt som uppdragsgivaren har med underentreprenörens anställda. Om det i ett underentreprenadförhållande finns tecken på att en underentreprenör har utlänningar som utför arbete och vistas här olovligt utför arbete åt underentreprenören, måste uppdragsgivaren vidta ytterligare kontrollåtgärder för att undgå ansvar. Arbetsgivare ska lämna en skattedeklaration till . Denna ska innehålla uppgift om den sammanlagda ersättning för vilken arbetsgivaren är skyldig att betala arbetsgivaravgifter och om periodens sammanlagda avgifter. Ett företag som överväger att anlita en underentreprenör kan genom att jämföra de lönesummor som underentreprenören deklarerar till med antalet anställda hos underentreprenören få en uppfattning om denne betalar föreskrivna arbetsgivaravgifter. En sådan åtgärd kan anses som rimlig. En uppdragsgivare kan också ta kontakt med eventuella fackförbund i vilka arbetsgivarens övriga anställda är medlemmar samt eventuell branschorganisation som arbetsgivaren är medlem i. 2012/13:125 uppdragsgivare av sin underentreprenör kräva specificerade fakturor där alla underlag ingår. Underlaget kan bl.a. innehålla information om vilka anställda som arbetsgivaren har och samtliga löneutbetalningar. har en särskild verksamhet som syftar till att underlätta för företag som anlitar entreprenörer och underentreprenörer att försäkra sig om att dessa sköter sin redovisning och betalar skatter och avgifter. Verksamheten kallas Förebyggande information. har inom ramen för den verksamheten tagit fram en broschyr med information till dem som anlitar entreprenörer och underentreprenörer och en blankett för att begära offentliga uppgifter från om ett visst företag eller en viss person. Den som skickar in blanketten får information om huruvida den person eller det företag som begäran avser är registrerad i organisationsnummerregistret, är registrerad som arbetsgivare och är registrerad för mervärdesskatt och för F-skatt. Uppgift lämnas också om vilka arbetsgivaravgifter som det berörda företaget betalat för var och en av . Vidare lämnas information om restförda skulder avseende skatter och avgifter. Den som har gjort de kontroller som rekommenderar kan i många fall anses ha uppfyllt kraven på rimliga kontroller. Den omständigheten att en uppdragsgivare en gång har vidtagit rimliga kontrollåtgärder behöver inte innebära att uppdragsgivaren för all tid framöver har uppfyllt sin kontrollskyldighet. Eventuellt tillkommande kännedom om olika förhållanden kan medföra krav på att uppdragsgivaren genomför ytterligare kontroller för att undgå aktuellt ansvar. 11 Inspektioner Art 14 Regeringens bedömning: Några lagändringar är inte nödvändiga med anledning av sanktionsdirektivets bestämmelser om inspektioner. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: () delar inte utredningens uppfattning att inspektionerna ska vara misstankebaserade och genomföras när misstanke om brott som avses i 20 kap. 5 § UtlL föreligger. RPS instämmer inte heller i utredningens uppfattning att de befogenheter som polisen har är tillräckliga för att genomföra arbetsplatsinspektioner. Kommuner och Landsting delar utredningens uppfattning att det är polisen som ska genomföra inspektioner och att dessa ska ske på grundval av genomförd riskbedömning. tillstyrker och välkomnar ställningstagandet av utredningen att avvisa att tvångsåtgärder ska kunna komma till användning enbart i spaningssyfte. Skälen för regeringens bedömning Av artikel 14 i direktivet följer att medlemsstaterna ska säkerställa att effektiva och lämpliga inspektioner genomförs på deras territorium för att kontrollera anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Sådana inspektioner ska göras i första hand på grundval av en riskbedömning utförd av behöriga myndigheter i medlemsstaten. Inspektionerna ska genomföras av polisen Det finns inte någon myndighet som har ett direkt tillsynsansvar avseende om utlänningar som arbetar hos arbetsgivare etablerade i har nödvändiga tillstånd. Direktivet ställer heller inte upp något krav på införandet av en sådan tillsynsmyndighet i syfte att exempelvis genomföra effektiva och lämpliga inspektioner. Fråga är vilken myndighet som, utan att utgöra tillsynsmyndighet, bör ansvara för att utföra nödvändiga inspektioner enligt direktivet. Att ha en utlänning i sin tjänst som inte har tillstånd att arbeta här i landet utgör ett brott enligt 20 kap. 5 § UtlL. En utlänning som vistas här i landet utan att ha föreskrivet tillstånd eller som arbetar här i avsaknad av föreskrivet arbetstillstånd gör sig också skyldig till brott (20 kap. 1 resp. 3 §§ UtlL). Dessa brott faller under allmänt åtal och därmed är det en uppgift för polisen att bedriva spaning och genomföra utredningar. Om polisen i sin löpande verksamhet av en eller annan anledning finner skäl att anta att en viss person befinner sig olovligen i , ska en förundersökning inledas. När förundersökning inletts kan polisen tillämpa de kontroll- och tvångsåtgärder som regleras i , t.ex. husrannsakan. Om det inte finns misstanke om brott tillräcklig för att inleda förundersökning, men det finns anledning att anta att en utlänning vistas olagligt i , får polisen göra en s.k. inre utlänningskontroll enligt 9 kap. 9 § UtlL. Inre utlänningskontroll syftar dels till att övervaka att utlänningar inte uppehåller sig här i landet utan nödvändiga tillstånd, dels till att söka efter utlänningar som ska lämna landet enligt beslut om avvisning eller utvisning. Det är främst polisen som har ansvaret för denna kontroll. Den inre utlänningskontrollen består bl.a. i att en utlänning som vistas i är skyldig att på begäran av en polisman visa upp pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i . Utlänningen är också skyldig att efter kallelse av eller polismyndigheten komma till verket eller myndigheten och lämna uppgifter om sin vistelse här i landet. Enbart den omständigheten att en utlänning är skyldig att på begäran av en polisman visa upp sitt pass är inte liktydigt med att varje utlänning ska kontrolleras. Inre utlänningskontroll får enligt paragrafens tredje stycke vidtas endast om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll. Enligt föreskrifter och allmänna råd (FAP 273-1, RPSFS 20011:14) får en inre utlännings- kontroll inte genomföras enbart på grund av att en person har ett utseende som uppfattas som utländskt eller på grund av hans eller hennes språk eller namn. Alla kontroller, precis som andra polisingripanden, ska dessutom ske med minsta möjliga intrång i personens frihet och integritet och den som kontrolleras ska behandlas med humanitet och värdighet. Polisens arbete med den inre utlänningskontrollen initieras bl.a. av olika anmälningar rörande utlänningar som under sin vistelse i kommer i kontakt med olika myndigheter (se prop. 2003/04:35 s. 26). Av bestämmelserna i 7 kap. 1 § UtlF följer att bl.a. och arbets- förmedlingskontor ska underrätta polismyndigheten vid den första kontakten med en utlänning som inte har eller visar att han eller hon har sökt uppehållstillstånd i och som inte är undantagen från skyldigheten att ha sådant tillstånd. ska med anledning av en sådan underrättelse se till att utlänningen ansöker om uppehålls- eller arbetstillstånd hos eller vidta de andra åtgärder som underrättelsen ger anledning till. Avsikten med dessa bestämmelser är att möjliggöra den inre utlänningskontrollen. Utlänningslagen innehåller inte några befogenheter att använda kontroll- eller tvångsåtgärder. Polisen är alltså den myndighet som har ansvar för att förebygga samt bedriva spaning och utredning i fråga om brott som avses i 20 kap. 5 § UtlL. För detta ändamål har polisen eller åklagare befogenheter att använda tvångsmedel. Eftersom det övergripande syftet med såväl den inre utlänningskontrollen som inspektioner är att hindra olaglig vistelse i bör polisen, som utredningen har föreslagit, vara den myndighet som även fortsättningsvis ska svara för de uppgifter som direktivet föreskriver, dvs. bland annat genomföra inspektioner. Villkor för att genomföra inspektion I direktivet anges inte om det krävs någon särskild misstanke om anställning av utlänningar som inte har rätt att vistas här för att behörig myndighet ska få utföra en inspektion hos en arbetsgivare. För att öka effektiviteten vid de inspektioner som genomförs med tillämpning av direktivet anges dock i skäl 30 att medlemsstaterna bl.a. bör säkerställa att nationell lagstiftning ger de behöriga myndigheterna tillräckliga befogenheter att utföra inspektionerna. anför att artikel 14 medför att inspektioner enligt direktivet ska genomföras efter en riskbedömning av branscher där verksamhet med olagligt arbete kan förekomma och inte nödvändigtvis efter underrättelsebaserad eller av annan anledning riktad misstanke om oegentligheter. anser också att de befogenheter som polisen har inte är tillräckliga för att genomföra arbetsplatsinspektioner, eftersom inte enbart den inre utlänningskontrollen kan användas som ett instrument för kontrollerna och det inte heller i övrigt utom vid brottsmisstanke finns någon rättslig grund för polisen att genomföra kontroller i enlighet med direktivet. anser att polisen inte bör få några nya befogenheter för att genomföra arbetsplatsinspektionerna. Mot bakgrund av vad som anges i skäl 30 anser regeringen att direktivet bör tolkas så att det är upp till medlemsstaterna att avgöra vilka befogenheter den behöriga myndigheten ska få, under förutsättning att dessa är tillräckliga för att den behöriga myndigheten ska kunna genomföra effektiva och Regeringen bedömer att utredningens förslag uppfyller de krav som uppställs i direktivet. Enligt gällande rätt får inre utlänningskontroll enligt 9 kap. 9 § UtlL inte göras slumpmässigt eller i spaningssyfte. Tvångsmedel enligt får inte heller användas i brottsförebyggande syfte. Det saknas alltså möjligheter att tillgripa tvångsmedel, såväl straffprocessuella som administrativa, i rent spaningssyfte. Några förändringar av dessa förutsättningar är inte aktuellt . Regeringen avser att noga följa utvecklingen. Identifiering av risksektorer, statistik och rapportering Enligt artikel 14.2 ska medlemsstaterna, för att effektivisera inspektionerna, på grundval av en riskbedömning regelbundet identifiera de verksamhetssektorer på deras territorier där det är vanligt med anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Regeringen delar utredningens bedömning att polisen är den myndighet som har bäst kännedom om inom vilka branscher det är högst sannolikhet för att upptäcka arbetstagare som vistas här olagligt. Det bör därför vara polisen som gör de riskbedömningar av olika verksamhetssektorer som krävs enligt artikel 14.2.. Ansvaret bör läggas centralt inom polisen, dvs. Medlemsstaterna ska vidare enligt artikel 14.2 informera kommissionen om antalet inspektioner som har utförts inom varje högrisksektor. Uppgifter ska lämnas både i absoluta tal och som en procentuell andel av arbetsgivarna inom varje sektor som har inspekterats. Informationen ska även innehålla uppgifter om resultatet av inspektionerna. Det bör åligga att ta fram underlag för en sådan redovisning. Det är lämpligt att det sedan är som informerar kommissionen. Genomförande av artikel 14.2 kräver inga lagstiftningsåtgärder. Regeringens förslag: Föreslagna författningsändringar ska träda i kraft . En ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. föreslås dock träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inga övergångsbestämmelser. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. föreslår att föreslagna författningsändringar ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Sanktionsdirektivet skulle enligt direktivets artikel 17 ha varit genomfört i medlemsstaterna . Eftersom tidpunkten för genomförandet har 2012/13:125 passerats är det angeläget att författningsförslagen kan träda i kraft . Mot den bakgrunden föreslås författningsförslagen träda i kraft . Det finns inget behov av några särskilda övergångsbestämmelser. 13Ekonomiska konsekvenser och andra konsekvenser Regeringens bedömning: De föreslagna reglerna beräknas leda till ökade kostnader för och . ökade kostnader beräknas uppgå till och därefter till . De ökade kostnaderna för beräknas uppgå till . Hälften av de tillkommande kostnaderna i verksamhet bör finansieras inom verkets befintliga anslag. I övrigt bör finansiering ske genom att anslaget 1:1 minskas med motsvarande belopp. Utredningens bedömning: Utredningen gör bedömningen att kostnaderna för utredningens förslag kan hanteras inom befintliga anslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inte något att invända mot utredningens bedömning. anför att utredningens uppskattning av resursåtgång för styrelsen och polismyndigheterna inte är rimlig. delar inte utredningens bedömning att verkets ökade kostnader ryms inom befintligt anslag. kommuner och landsting (SKL) och kommun anser att för det fall förslaget innebär ökade kostnader för kommuner, landsting och regioner ska finansieringsprincipen tillämpas. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för det allmänna Bedömningen att arbetsgivare ska underrätta senast månaden efter den kalendermånad då en utlänning påbörjar sin anställning innebär en viss ökad arbetsbelastning för verket. Den nya uppgiften medför ett ökat anslagsbehov för avseende såväl initiala som löpande kostnader. De initiala kostnaderna avser bl.a. kostnader för IT-system, framtagande av informationsmaterial, blanketter och arbetsrutiner samt genomförande av utbildning inom . De sammanlagda kostnaderna bedöms uppgå till och därefter till . Polismyndigheterna ska utföra sanktionsdirektivets krav på inspektioner. Sådan verksamhet bedrivs redan inom ramen för polismyndigheternas brottsbekämpning. Inspektionerna kommer att utföras av befintlig polispersonal, motsvarande 6-8 årsarbetskrafter. Regeringen bedömer därför att kostnader för polismyndigheterna att utföra underrättelsebaserade inspektioner kan finansieras inom befintliga anslagsramar. ska få i uppdrag att utföra de i direktivet föreskrivna bedömningarna av i vilka sektorer det är störst risk för anställning av utlänningar som vistas olagligt i landet. Därtill ska samla in den statistik som är nödvändig för att rapportera till kommissionen enligt artikel 14.2. Detta innebär nya och utökade arbetsuppgifter som leder till ett ökat resursbehov för motsvarande en halv årsarbetskraft. För att kunna utföra dessa administrativa uppgifter bedöms behöva tillföras ökat anslag om . Förslagen i detta lagstiftningsärende har marginella konsekvenser för . Möjligheten för utlänningar som meddelats tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § UtlL att beviljas ytterligare tidsbegränsat uppehållstillstånd om det behövs för att han eller hon ska kunna få en talan om innestående ersättning prövad av domstol, bedöms komma att utnyttjas i en mindre utsträckning. Den information ska erbjuda arbetsgivare som vill anställa utlänningar bedöms innebära försumbara kostnadsökningar för . Regeringen bedömer därför att de kostnadsökningar som förslaget innebär för kan hanteras inom befintliga anslag. Regeringen bedömer att varken ändringarna av straffbestämmelsen i 20 kap. 5 § UtlL eller i bestämmelsen om särskild avgift enligt 20 kap. 12 § UtlL kommer att medföra några beaktansvärda kostnader för rätts- väsendet. Den föreslagna bestämmelsen om särskild rättsverkan avseende offentliga stöd, bidrag och förmåner bedöms komma att tillämpas i liten utsträckning. Med hänsyn till det ovan sagda bedömer regeringen att förslagen kommer att innebära en viss ökad arbetsbörda för polis, åklagare och domstolar. De kostnadsökningar som den ökade arbets- bördan kan förväntas medföra är dock inte större än att de ryms inom myndigheternas befintliga anslag. Tidsbegränsat uppehållstillstånd för att en utlänning ska kunna föra talan om ersättning för arbete vid olaglig vistelse bedöms komma att beviljas i ett mycket begränsat antal fall. kostnader för sjukvård till dessa personer förväntas därför bli försumbara. Bedömningarna kommer således sammantagna att leda till ökade kostnader. När det gäller ökade kostnader bör halva beloppet finansieras inom verkets befintliga anslag. Finansieringen i övrigt bör ske genom att anslaget 1:1 minskar med motsvarande belopp. Genomförandet av sanktionsdirektivets bestämmelser om kontroll- åtgärder i samband med anställning av en utlänning kommer att medföra ökade kostnader till följd av tillkommande arbetsuppgifter för arbetsgivare. Ökade kostnader för arbetsgivare med anledning av skyldigheten att spara en kopia av tillståndet att vistas i och att underrätta 2012/13:125 om att en utlänning anställts bedöms dock inte komma att uppgå till något betydande belopp per anställd utlänning. När det gäller de kontroller av uppehållstillstånd som arbetsgivarna ska utföra behöver dessa i praktiken inte skilja sig mycket från den kontroll av utlänningens arbetstillstånd som arbetsgivare redan enligt gällande ordning bör göra. En i författning bestämd kontrollskyldighet av rätten att vistas i bör därför medföra endast försumbara ytterligare kostnader för arbetsgivarna. I övrigt bör de rimliga kontrollåtgärder som en uppdragsgivare i ett entreprenörsförhållande ska utföra för att undgå att betala särskild avgift och lön till utlänningar anställda av en underentreprenör medföra något ökade kostnader för uppdragsgivaren. Konsekvenser för de integrationspolitiska målen Målen för regeringens integrationspolitik är lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund (prop. 2011/12:1 bilaga 27 sid. 14). Sanktionsdirektivets krav på arbetsgivares kontroll av utlänningar i samband med anställning skulle kunna medföra negativa effekter för utlänningarnas möjlighet att få arbete i och därmed försvåra integrationsprocessen för dessa utlänningar. Regeringen har därför utformat sitt förslag till genomförande av sanktionsdirektivet på ett sätt som minimerar sådana eventuella negativa effekter. ska få i uppdrag att utveckla sin service till arbetsgivare och erbjuda allmänna råd och stöd för hur den föreskrivna kontrollen bäst kan genomföras. bör vid framtagandet av dessa allmänna råd samråda med . ska vara den myndighet till vilken arbetsgivare ska underrätta om anställning av en utlänning. är en myndighet som med nödvändighet har en relation med alla arbetsgivare och alla arbetstagare.