prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — har invänt mot att både prospekt och faktablad i vissa fall måste upprättas. har däremot motsatt sig att det görs något undantag från prospektkraven i samband med att andelar eller aktier i en AIF tas upp till handel på en reglerad marknad eller erbjuds till allmänheten. 4Artikel 36.3 b i kommissionens genomförandeförordning till MiFID. 52 kap. 1 och 11 §§ lagen om handel med finansiella instrument. I 2 kap. 2 § 1 lagen om handel med finansiella instrument finns ett undantag från prospektskyldigheten om de överlåtbara värdepapperna utgörs av andelar i investeringsfonder eller motsvarande utländska fondföretag. 64 kap. 15 och 16 §§ LIF och artikel 23 i AIFM-direktivet. 2012/13:155 Genom bestämmelserna om prospektskyldighet i lagen om handel med finansiella instrument har prospektdirektivet genomförts i svensk rätt. Enligt 2 kap. 2 § 1 den lagen ska de bestämmelserna inte tillämpas om andelar i en investeringsfond eller i ett sådant utländskt fondföretag som avses i 1 kap. 7 eller 9 § LIF erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel på en reglerad marknad (se prop. 2004/05:158 s. 71 ff. och 169 f.). Detta undantag motsvarar ett undantag i prospektdirektivet beträffande andelar som emitteras av företag för kollektiva investeringar som inte är av sluten typ (artikel 1.2 a). Med andelar i ett företag för kollektiva investeringar avses i prospektdirektivet värdepapper som emitterats av ett företag för kollektiva investeringar och som utgör bevis för andelsrätt i ett sådant företags tillgångar (artikel 2.1 p). I prospektdirektivet definieras företag för kollektiva investeringar som inte är av sluten typ som värdepappersfonder och investeringsbolag som har till syfte att företa kollektiva investeringar med kapital från allmänheten och som tillämpar principen om riskspridning, och vilkas andelar på innehavarens begäran återköps eller inlöses, direkt eller indirekt, med medel ur företagets tillgångar (artikel 2.1 o). Enligt regeringens uppfattning innebär detta att det med hänsyn till prospektdirektivet inte är möjligt att undanta AIF:er generellt från prospektkraven. Ytterligare stöd för denna uppfattning finns i skäl 60 till AIFM-direktivet där det anges att prospektdirektivet kan innehålla bestämmelser om distribution av AIF:er till investerare. Endast AIF:er som inte är av sluten typ och som uppfyller de specifika kriterierna i prospektdirektivet beträffande riskspridning och inlösen kan därför undantas från prospektskyldighet. Bestämmelserna om prospekt i lagen om handel med finansiella instrument och informationskraven i AIFM-direktivet innebär dock att prospektet och informationsbroschyren för AIF:er kommer att vara relativt omfattande. Innehållet i ett prospekt eller en informationsbroschyr är inte heller anpassat efter informationsbehovet hos ickeprofessionella investerare. Regeringen anser att det är viktigt att ickeprofessionella investerare får tillgång till lättförståelig information om AIF:en innan de gör en investering i den. För investeringsfonder krävs att det ska finnas en utförlig informationsbroschyr för varje fond (4 kap. 15 § LIF) och även ett faktablad som på ett lättbegripligt sätt ska sammanfatta den grundläggande information som behövs för att en investerare ska kunna bedöma fonden och den risk som är förenad med att investera i den (4 kap. 16 a § LIF). Bestämmelser om faktabladets utformning och innehåll finns i en genomförandeförordning till UCITS- direktivet7. Enligt den förordningen ska faktabladet bl.a. innehålla information om de huvudkategorier av finansiella instrument som fondmedlen får placeras i och investerarnas möjlighet att begära inlösen av fondandelar samt uppgift om frekvensen för handeln med andelar. Vidare ska fondens risk/avkastningsprofil beskrivas i en sjugradig skala och det ska finnas en redogörelse för fondens avgifter m.m. Förordningens bestäm- 7 Kommissionens förordning (EU) nr 583/2010 av om genomförande av och rådets direktiv /65/EG rörande basfakta för investerare och villkor som ska uppfyllas när faktablad med basfakta för investerare eller prospekt tillhandahålls på annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats. melser är dock anpassade till just värdepappersfonder och de skulle därför inte kunna tillämpas direkt på alla typer av AIF:er. Som har påpekat pågår också ett arbete på EU-nivå om paketerade investeringsprodukter för icke-professionella investerare som syftar till att det ska krävas ett harmoniserat faktablad för alla investeringsprodukter som marknadsförs till icke-professionella investerare. Utformningen av faktabladet i kommissionens förslag till förordning är mycket likt det faktablad som är obligatoriskt på UCITS- området. är det tänkt att det nya faktabladet ska användas även för UCITS-fonder men i det förslag till förordning som diskuteras i rådet finns det dock övergångsbestämmelser för UCITS- fonder som innebär att det UCITS-specifika faktabladet får användas . Eftersom det kan dröja innan det nya regelverket om faktablad för alla investeringsprodukter är på plats, föreslår regeringen att det införs ett mer allmänt hållet krav på faktablad som på ett lättbegripligt sätt sammanfattar den grundläggande information som en icke-professionell investerare behöver. Ett sådant krav skulle i någon mån kunna överbrygga gapet mellan de informationskrav som gäller för specialfonder jämfört med informationskraven för andra AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare. Regeringen föreslår därför att ett krav på faktablad införs för sådana AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare. innehåll behandlas i avsnitt 13.2.2. Såsom har påpekat kan AIF- förvaltaren bli skyldig att även tillhandahålla information enligt annan konsumentskyddslagstiftning såsom distans- och hemförsäljningslagen och prisinformationslagen till investerare, både professionella och ickeprofessionella. Särskilt undantag för riskkapitalfonder Det förekommer att riskkapitalfonder vänder sig till investerare som inte är professionella investerare enligt definitionen i lagen om värdepappersmarknaden (8 kap. 16 och 17 §§). Ofta är det institutionella investerare men det kan t.ex. vara fråga om fysiska personer som i och för sig har ett stort placeringsbart kapital (8 kap. 17 § första stycket 2) och erfarenhet av denna typ av investeringar men som inte har genomfört det antal transaktioner eller har den erfarenhet från finanssektorn som krävs för att få betraktas som professionella investerare (8 kap. 17 § första stycket 1 och 3). Även de som vanligtvis investerar i riskkapitalfonder kan vara att betrakta som konsumenter. Med konsument avses i konsumentlagstiftningen en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet (se t.ex. 1 kap. 2 § distans- och hemförsäljningslagen). Inom kategorierna konsumenter respektive ickeprofessionella investerare finns således personer med olika starkt behov av skydd. Sådana AIF:er är ofta slutna. Vanligtvis har de bildats för att existera kanske och investerarna kan inte lösa in sina andelar (se avsnitt 4.5.3). Andelsägarna kan också vara förhindrade att avyttra sina andelar eller så får avyttring ske enbart om samtliga andelsägare ger sitt godkännande. Detta innebär att andelarna i sådana fonder inte uppfyller de krav på likviditet 2012/13:155 som bör gälla för AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare. De kan således inte anses vara en lämplig konsumentprodukt. För att inte utestänga investerare och ytterligare försvåra en fungerande verksamhet bör det emellertid finnas en möjlighet att marknadsföra dessa AIF:er till vissa typer av icke-professionella investerare. Undantaget bör gälla sådana slutna AIF:er som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem. Undantaget bör gälla oavsett om AIF- förvaltaren har tillstånd eller endast är registrerad förvaltare (se avsnitt 6.4). Såsom , och och har föreslagit bör dessa AIF:er få marknadsföras till en särskild kategori av icke-professio- nella investerare. Denna kategori bör inkludera, förutom de som enligt lagen om värdepappersmarknaden (8 kap. 17 §) får begära att bli behandlade som professionella investerare, även sådana investerare som åtar sig att investera motsvarande och som i ett dokument separat från åtagandet att investera, bekräftar att de är medvetna om riskerna förknippade med åtagandet eller investeringen. Detta är den kategori investerare som förvaltare av riskkapitalfonder som faller under tröskelvärdet i AIFM-direktivet får marknadsföra andelar eller aktier i vissa riskkapitalfonder till i enlighet med artikel 6 i EU-förordningen om europeiska riskkapitalfonder8. Däremot anser regeringen inte, att det som och förslagit, vore lämpligt att låta alla AIF:er marknadsföras till vissa typer av ickeprofessionella investerare i syfte att undvika en särreglering av riskkapitalfonder. En sådan avvikelse från AIFM-direktivet skulle kräva överväganden som inte ryms inom detta lagstiftningsärende. I stället bör den indelning i professionella och icke-professionella investerare som görs i AIFM-direktivet gälla för övriga AIF:er. 9.5AIF:er som inte överstiger vissa tröskelvärden Regeringens förslag: En AIF-förvaltare som är registrerad för att den förvaltar AIF:er vars sammanlagda tillgångar inte överstiger tröskelvärdena för tillståndsplikt får inte förvalta specialfonder eller andra AIF:er som riktas till icke-professionella investerare. En AIF-förvaltare som är registrerad får efter tillstånd från förvalta och marknadsföra AIF:er som riktar sig till professionella och sådana icke-professionella investerare som utfäster sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppger att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen, om AIF:erna 1. saknar rätt till inlösen under från den första investeringen, och 8 och rådets förordning (EU) nr 345/2013 av om europeiska riskkapitalfonder (EUT L 115, 25.4.2013, s. 1, Celex 32013R0345). 2. enligt investeringspolicyn generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan om tillstånd för marknadsföring. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 3.2 i AIFM-direktivet ska endast begränsade delar av direktivet tillämpas på förvaltare av AIF:er vars samlade tillgångsvärde inte överstiger vissa tröskelvärden (se avsnitt 6.4). En sådan förvaltare kan dock välja att ansöka om tillstånd som AIF-förvaltare. I så fall blir direktivet i dess helhet tillämpligt (se artikel 3.4). För förvaltare av specialfonder och AIF:er som riktas till icke-profes- sionella investerare bör dock, oavsett fondernas storlek, den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder vara tillämplig i dess helhet. En sådan lösning är förenlig med AIFM-direktivet eftersom artikel 43.1 andra stycket ger medlemsstaterna rätt att ställa högre krav när AIF:er marknadsförs till icke-professionella investerare. En AIF-förvaltare som är registrerad bör dock få förvalta sådana riskkapitalfonder som får marknadsföras även till sådana icke-professionella investerare som avses i artikel 6 i EU-förordningen om europeiska riskkapitalfonder (se avsnitt 9.4). Regeringens förslag: En AIF-förvaltare ska i sin verksamhet handla hederligt, rättvist, professionellt och på ett sätt som bäst gagnar AIF:en och dess investerares intressen och upprätthåller allmänhetens förtroende för marknaden. En AIF-förvaltare ska förfoga över och effektivt använda de resurser och rutiner som är nödvändiga för att verksamheten ska Enskildas förhållanden till en AIF, en AIF-förvaltare eller ett förva- ringsinstitut får inte obehörigen röjas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att det i den nya lagen bör införas bestämmelser om meddelandeförbud och om ansvar för brott mot ett sådant förbud som motsvarar 2 kap. 20 a och 20 b §§ LIF respektive 1 kap. 13 och 14 §§ lagen (2007:528) om värdepappers- Skälen för regeringens förslag: Artikel 12 i AIFM-direktivet inne- håller allmänna principer för hur en AIF-förvaltare ska driva sin verk- Enligt artikel 12.1 ska förvaltaren handla hederligt, rättvist samt med vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg. vidare följa de regler som finns för verksamheten och i övrigt handla på ett sådant sätt att det bäst gagnar förvaltade fonder, investerare samt En förvaltare ska också ha och effektivt utnyttja de resurser som är nödvändiga för att den egna verksamheten ska fungera Artikel 12.1 innehåller även en bestämmelse om att verksamheten ska drivas så att intressekonflikter undviks. Särskilda regler om intresse- konflikter finns i artikel 14. Förvaltaren ska slutligen behandla alla investerare i AIF:erna rättvist (artikel 12.1). Ingen investerare får be- handlas mer förmånligt än någon annan, om detta inte följer av fond- bestämmelserna eller bolagsordningen. Detaljerade regler för tillämp- ningen av artikel 12.1 i AIFM-direktivet finns i kommissionens delege- rade förordning (se artiklarna ). I gällande rätt finns en allmän uppföranderegel i 2 kap. 17 b § LIF som anger att ett fondbolag ska driva sin verksamhet på ett hederligt, rättvist och professionellt sätt och även i övrigt så att allmänhetens förtroende för För värdepappersinstitut finns en liknande bestämmelse i 8 kap. 1 § lagen om värdepappersmarknaden. svarande sätt bör det i den nya lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder tas in en generell uppföranderegel för AIF-förvaltare som motsvarar de allmänna principerna i artikel 12.1 i AIFM-direktivet. motsvarande uppföranderegel för fondbolag genomfördes i svensk rätt konstaterades att bestämmelserna bör utformas i nära anslutning till direktivets regler då detta underlättar den praktiska tillämpningen av bestämmelserna, exempelvis i kommunikationer med förvaltningsbolag som gränsöverskrider och tillsynsmyndigheter i andra medlemsstater (se 2010/11:135 s. 123). bör bestämmelsen överensstämma med gällande uppföranderegler för fondbolag och värdepappersinstitut så långt det är möjligt i syfte att uppnå konsekvens mellan regelverken. Uppföranderegeln bör därför utformas som ett generellt krav på att en AIF-förvaltare när den driver sin verksamhet ska handla hederligt, rättvist, professionellt och på ett sätt som bäst gagnar AIF:en och dess investerares intressen och upprätthåller allmänhetens förtroende för marknaden. Därigenom genomförs artikel 12.1 a, b, e och f i AIFM- direktivet. Bestämmelsen bör även innehålla ett krav på att en AIF- förvaltare ska förfoga över och effektivt använda de resurser och rutiner som är nödvändiga för att verksamheten ska fungera väl, som genomför artikel 12.1 c. Reglerna om intressekonflikter i artikel 12.1 d och i artikel 12.1 andra stycket om att ingen investerare får ges förmånligare villkor än andra investerare om detta inte framgår av de bestämmelser som styr verksamheten bör genomföras i en särskild bestämmelse om intressekonflikter i den nya lagen. Direktivets regler om intressekonflikter behandlas i det följande avsnittet. Detaljerade regler för tillämpningen av artikel 12.1 i AIFM-direktivet finns i kommissionens delegerade förordning. Något bemyndigande att meddela föreskrifter om en AIF-förvaltares verksamhet föreslås därför inte för andra AIF-förvaltare än sådana som förvaltar specialfonder. För de senares verksamhet har i lagförslaget tagits in organisations- och uppföranderegler i de särskilda bestämmelser som gäller vid förvaltning av specialfonder utöver det som följer av de allmänna bestämmelserna. Bestämmelserna motsvarar det som gäller vid förvaltning av specialfonder enligt lagen om investeringsfonder. Således bör regeringen eller dem myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om vad en AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder ska iaktta för att uppfylla kraven på interna regler och rutiner för hantering av etiska frågor som uppkommer i verksamheten samt hantering av klagomål från investerare. I 2 kap. 19 § LIF finns bestämmelser om tystnadsplikt enligt vilka enskildas förhållanden till en investeringsfond, ett fondbolag eller ett förvaringsinstitut inte får röjas obehörigen. Liknande bestämmelser finns i 1 kap. 11 § lagen om värdepappersmarknaden samt 1 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Tystnadsplikten kan ses som ett moment i kraven på att iaktta investerarnas intressen och driva verksamheten på ett hederligt och professionellt sätt. En bestämmelse motsvarande 2 kap. 19 § LIF bör tas in i den nya lagen. I 2 kap. 20 § LIF regleras bl.a. fondbolags och förvaringsinstituts uppgiftsskyldighet till undersökningsledare eller åklagare (se prop. 2002/03:150 s. 306). En bestämmelse motsvarande 2 kap. 20 § LIF bör också tas in i den nya lagen. Såsom har påpekat bör det i den nya lagen även införas bestämmelser om meddelandeförbud och om ansvar för brott mot ett sådant förbud som motsvarar 2 kap. 20 a och 20 b §§ LIF respektive 1 kap. 13 och 14 §§ lagen om värdepappersmarknaden. 2012/13:155 10.2 Identifiering och hantering av intressekonflikter Regeringens förslag: En AIF-förvaltare ska vidta alla rimliga åtgärder för att undvika intressekonflikter och för att identifiera, hantera och redovisa de intressekonflikter som trots detta uppkommer. En AIF-förvaltare ska ha organisatoriska och administrativa system som förhindrar att AIF:ens intressen eller dess investerares gemensamma intressen påverkas negativt av intressekonflikter. En investerare i en AIF får inte ges förmånligare villkor än övriga investerare, om det inte framgår av AIF:ens fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande regelverk. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Artiklarna 12.1 d och 14.1 i AIFM- direktivet innehåller regler om identifiering och hantering av intressekonflikter. En AIF-förvaltares verksamhet kan ge upphov till intressekonflikter bl.a. mellan AIF-förvaltaren själv (eller en förvaltaren närstående person) och den AIF som denne förvaltar (eller andelsägare i den AIF:en) eller mellan två AIF:er som AIF-förvaltaren förvaltar (eller andelsägare i de AIF:erna). Intressekonflikter kan också uppstå om AIF- förvaltarens verksamhet omfattar diskretionär portföljförvaltning. Artikel 12.1 d i AIFM-direktivet innehåller en övergripande regel om hantering av intressekonflikter som kompletteras av mer detaljerade regler i artikel 14.1. Enligt artikel 14.1 i AIFM-direktivet ska AIF-förvaltaren vidta alla rimliga åtgärder för att identifiera intressekonflikter som kan uppstå mellan bl.a. förvaltaren och den AIF som denne förvaltar eller mellan två olika AIF:er. AIF-förvaltaren ska ha organisatoriska och administrativa system för att identifiera, förhindra, hantera och övervaka intressekonflikter i syfte att förhindra att AIF:ens intressen och dess investerares intressen påverkas negativt av intressekonflikter. Artikel 14.1 innehåller också ett krav på att det i AIF-förvaltarens driftsmiljö ska finnas skiljelinjer mellan ansvarsområden och uppgifter som kan uppfattas som inbördes oförenliga eller som kan ge upphov till systematiska intressekonflikter. Detaljerade regler för tillämpningen av artikel 14.1 finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 3037). infördes bestämmelser om hantering av intressekonflikter i 2 kap. 17 och 17 b §§ LIF (se prop. 2010/11:135 s. 121 ff.). Där anges bl.a. att fondbolag dels ska ha en organisation som minskar risken för intressekonflikter, dels ska vidta alla rimliga åtgärder för att förhindra att fondandelsägares intressen påverkas negativt av intressekonflikter. Bestämmelserna genomför artikel 14.1 i UCITS- direktivet. Detaljerade regler om hantering av intressekonflikter finns i kommissionens direktiv /43/EU1. Dessa regler har genomförts i 1 Kommissionens direktiv /43/EU av om genomförande av och rådets direktiv /65/EG när det gäller organisatoriska krav, föreskrifter från (föreskrifter Prop. 2012/13:155 [FFFS 2008:11] om investeringsfonder). Reglerna om intressekonflikter i artiklarna 12.1 d och 14.1 i AIFM- direktivet är förhållandevis omfattande och överlappar varandra i viss mån. I den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör en mer övergripande bestämmelse tas in som anger att en AIF-förvaltare ska vidta alla rimliga åtgärder för att undvika intressekonflikter och för att identifiera, hantera och redovisa de intressekonflikter som trots detta uppkommer. De åtgärder som AIF-förvaltaren ska vidta för att förhindra intressekonflikter innefattar krav på upprättande av organisatoriska och administrativa system och rutiner för att kunna identifiera, förhindra, hantera och övervaka intressekonflikter. AIF-förvaltaren ska exempelvis i sin verksamhet fördela ansvar och uppgifter på ett sådant sätt att intressekonflikter undviks och så att tydliga skiljelinjer mellan ansvarsområden och uppgifter upprätthålls. I den nya lagen bör det även tas in en bestämmelse som anger att en investerare i en AIF inte får ges förmånligare villkor än övriga investerare, om det inte framgår av de bestämmelser som reglerar fondens verksamhet. Därigenom genomförs artikel 12.1 andra stycket i AIFM-direktivet. I artikel 14.1 i AIFM-direktivet anges de parter mellan vilka intressekonflikter ska identifieras. Vid genomförandet av direktivet i svensk rätt är det enligt regeringens bedömning inte nödvändigt att ange dessa parter i lag. Kravet på att undvika intressekonflikter bör inte tolkas som att det endast gäller intressekonflikter mellan de parter som omnämns i direktivet, utan kravet omfattar samtliga intressekonflikter som kan komma att påverka en AIF:s intressen, eller dess investerares gemensamma intressen, negativt (jfr artikel 12.1 d). Intressekonflikter kan inte identifieras och övervakas på individuell investerarnivå när det är fråga om en AIF. Investerarnas intresse ska därför anses vara liktydigt med investerarna i en AIF:s gemensamma intresse eller, i fråga om AIF:er där fondbestämmelserna, bolagsordningen eller motsvarande regelverk ger olika investerargrupper olika rätt till exempelvis avkastning, det gemensamma intresset för en grupp av investerare vars rättigheter är identiska. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att bestämmelserna om intressekonflikter i AIFM-direktivet inte innebär någon lättnad i jämförelse med gällande regler om intressekonflikter för fondbolag. Någon reglering i övrigt avseende intressekonflikter för förvaltare av AIF:er som vänder sig till icke-professionella investerare, utöver den reglering som föreslås gälla för andra AIF-förvaltare, bedöms inte vara motiverad. Detaljerade regler för tillämpningen av artikel 14.1 i AIFM-direktivet finns i kommissionens delegerade förordning. Något bemyndigande att meddela föreskrifter om en AIF-förvaltares övervakning och hantering av intressekonflikter föreslås därför inte. intressekonflikter, uppföranderegler, riskhantering och innehållet i avtalet mellan ett förvaringsinstitut och ett förvaltningsbolag (EUT L 176, 10.7.2010, s. 42, Celex 2012/13:155 10.2.2 Regeringens förslag: Om de åtgärder som en AIF-förvaltare har vidtagit för att identifiera och förhindra intressekonflikter inte är tillräckliga för att förhindra att investerarnas intressen kan komma att skadas, ska AIF-förvaltaren tydligt informera investerarna om arten av eller orsaken till intressekonflikterna innan förvaltaren utför några tjänster för deras räkning. En AIF-förvaltare ska vidta åtgärder för att förebygga de problem som orsakar att investerares intressen kan komma att skadas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot