prop · H003158 · 2013-05-28 00:00:00 — får självmant ta upp en fråga om dödförklaring enligt 2 §. God man anses inte få ansöka om dödförklaring. Redan i förordningen angående dödförklaring, som i princip rörde verkan av dödförklaring avseende den försvunnes kvarlåtenskap, uteslöts god man som sökande. Då fick endast den som ägde rätt till den försvunnes kvarlåtenskap ansöka. Genom införandet av lag om boutredning och arvskifte utökades kretsen ansökningsberättigade. Rätten att ansöka tillkom då den bortovarandes make, arvinge eller annan, vars rätt kunde bero av dödförklaringen. Vid ett flertal tillfällen har det förekommit att en god man för en försvunnen person har ansökt om dödförklaring hos . har i dessa fall avvisat ansökan eftersom en god man inte kan anses vara en behörig sökande. där det inte funnits någon behörig sökande har självmant utrett och prövat frågan. De fall som varit aktuella är där en god man har att förvalta egendom för en person som är försvunnen och där det inte har gått att hitta någon behörig sökande om dödförklaring. Om den gode mannen i dessa fall inte hittat någon som är närstående till den försvunne återstår för den gode mannen att ta kontakt med Allmänna arvsfonden för att undersöka om de är intresserade av att ansöka om dödförklaring. Allmänna arvsfonden ska då ta ställning till om den tror att den är en eventuell arvtagare m.m. och därefter besluta om en eventuell ansökan om dödförklaring. saknas dock skäl för Allmänna arvsfonden att gå in med en ansökan. För den gode mannen blir det då svårt att avsluta sitt uppdrag. Regler om god man finns främst i , huvudsakligen i 11 kap. I vissa fall kan det finnas hinder för en person att själv tillvarata sina intressen, och då kan en domstol utse en god man. I uppdraget kan t.ex. ingå att förvalta egendom, delta i rättshandling eller bevaka någons rätt i ett dödsbo. Precis som ett flertal remissinstanser påpekar finns det dock i regler även om andra förordnade ställföreträdare. Om en person är ur stånd att vårda sig eller sin egendom kan rätten i stället för god man förordna en förvaltare, vilket också regleras i 11 kap. . När det gäller underåriga är vårdnadshavare, eller den eller de som har förordnats särskilt till vårdnadshavare, förmyndare för 2012/13:158 den underårige. Det kan dock också förordnas en förmyndare (förordnad förmyndare), vilket regleras i 10 kap. . förmyndare gäller huvudsakligen samma bestämmelser som för god man som har förordnats för att förvalta myndiga huvudmäns egendom. Frågan är om det finns bärande skäl mot att en god man (eller andra såsom förvaltare eller förordnad förmyndare) ska kunna göra en ansökan om dödförklaring. finns regler om tillsyn över gode män, förmyndare och förvaltare. Överförmyndaren ska enligt närmare bestämmelser i 16 kap. utöva tillsyn över förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet. överförmyndaren särskilt se till att den enskildes tillgångar i skälig omfattning används för hans eller hennes nytta och att tillgångarna i övrigt är placerade så att tillräcklig trygghet finns för deras bestånd och så att de ger skälig avkastning (16 kap. 1 § ). rekommendation behandlar vem som får göra en ansökan En ansökan får göras av den som visar ett legitimt intresse eller av en myndighet som utsetts för detta syfte (A request for a declaration of presumed death may be lodged by any person or body demonstrating a legitimate interest or by an authority designated by the state for this purpose). Detta anges i princip 3. rekommendationen anger gällande persons demonstrating a legitimate interest att detta kan vara ett intresse inom familjerätten, dvs. hos personer som är nära förbundna (connected) med den försvunna personen, såsom make/maka eller registrerad partner, men även sådana som kan ha ett arvsrelaterat intresse, eller något annat ekonomiskt intresse i en dödförklaring, såsom borgenärer (creditors), arbetsgivare eller arbetstagare till den försvunne personen. således avse en större krets personer än de som regleras i DFL. arbetsgivare kan få göra en ansökan kan det vara svårt att utifrån principerna i rekommendationen motivera ett förbud mot en person som är utsedd att ta tillvara en persons intressen. Regeringen anser att det inte kan sägas finnas några bärande skäl mot att en god man ska kunna göra en ansökan om dödförklaring. man får inte missbruka sin ställning och står dessutom under tillsyn. Detsamma gäller förvaltare och förordnad förmyndare. flera skäl för att en god man, förvaltare och förordnad förmyndare ska kunna göra en ansökan. Enligt är det angeläget att en ordning där sökandekretsen utvidgas till att även omfatta god man införs. Den tillsynsverksamhet som överförmyndare och överförmyndarnämnd (16 kap. ) utövar av god mans verksamhet torde enligt verket kunna utesluta risken för felaktigt grundade ansökningar från god man. Härtill kommer att möjligheten för god man att ansöka om dödförklaring skulle förenkla hanteringen av avveckling av de uppdrag där t.ex. en person utan kända arvingar är försvunnen och befaras vara Det skulle enligt regeringens mening i flera fall kunna framstå som märkligt om en god man inte skulle kunna få göra en ansökan. t.ex. vara fråga om en person som inte har några nära anhöriga och där den gode mannen är den enda som egentligen har en relation till den Det framstår som olämpligt om denne uppdraget, såväl för den gode mannen själv som för t.ex. den försvunnes Att uppdraget löper är ju i regel kopplat till kostnader för den Prop. 2012/13:158 som har en god man. I promemorian tas bara frågan om god man upp, medan ombudsmän, i och har väckt frågor kring vilken sorts god man som avses och om inte även förvaltare och förordnad förmyndare bör inkluderas i förslaget. Även om endast har fått ansökningar från gode män, bör enligt regeringens bedömning i stort sett liknande förhållanden och frågor kunna uppstå för förvaltare och förordnade förmyndare enligt . Om reglerna ändras bör enligt regeringen således samtliga dessa tre kategorier inkluderas. Som nämnts ovan regleras god man främst i 11 kap. . Det är gode män förordnade enligt detta kapitel som bör omfattas av förslaget. Det kan tilläggas att god man, förvaltare och förordnad förmyndare kan ha rätt att ansöka om dödförklaring, t.ex. om de också är arvingar eller personer vars rätt kan bero av dödförklaringen, 5 § DFL. Regeringen anser således att god man förordnad enligt 11 kap. , förvaltare och förordnad förmyndare för den försvunne ska kunna ansöka om dödförklaring av den försvunne. Kammarkollegiet som delar uppfattningen att tillsynsverksamheten normalt säkerställer att ogrundande ansökningar inte inges till rekommenderar ändå att en ansökan om dödförklaring av en god man bör godkännas av överförmyndarnämnden. Regeringen bedömer inte att detta är behövligt. Förslaget föranleder ändring i 5 § första stycket DFL. Beslut att upphäva dödförklaring Regeringens förslag: ska besluta om upphävande av beslut om dödförklaring när det visar sig att den dödförklarade lever. Ansökan om upphävande ska kunna göras av den dödförklarade. ska också självmant kunna pröva frågan. Regeringens bedömning: Promemorians förslag att det för återbäring av egendom ska krävas att det finns ett beslut om upphävande av beslut om dödförklaring bör inte genomföras. Promemorians förslag att ett beslut om upphävande inte ska kunna överklagas bör inte heller genomföras. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens Det föreslås dock att ska ha fattat ett beslut om upphävande av dödförklaring för att reglerna om återbäring av egendom ska kunna tillämpas. Det föreslås också en bestämmelse om att beslut om upphävande inte ska kunna överklagas. Remissinstanserna: ombudsmän tillstyrker förslaget att ska kunna besluta om dödförklaring, men avstyrker en särskild reglering av överklagandemöjligheten i dessa rimligen mycket sällan förekommande ärenden. Hovrätten över och anser 2012/13:158 att det är svårt att överblicka vilka beslut som inte kan överklagas och det saknas närmare redovisning av utredarens överväganden i denna del. Enligt hovrätten bör t.ex. ett beslut om hävning av dödförklaring kunna överklagas t.ex. av den som mottagit egendom bl.a. mot bakgrund av att ett beslut enligt föreslagna 11 a § får konsekvenser även för återbäringsskyldighet enligt 12 §. att befintlig mening, som inte föreslås ändras, i 11 § om att skrivelsen med överklagande ska ges in till för beslutet, är en mindre lyckad ordning och att den bör utgå. skulle då den allmänna bestämmelsen i 23 § förvaltningslagen (1986:223) gälla, att skrivelsen med överklagande ska ha kommit in till från den dag då klaganden fick del av väcker frågan om det inte av lagtexten bör framgå att ansökan om upphävande av beslut om dödförklaring får göras endast av den dödförklarade. Skälen för regeringens förslag: Undantagsvis händer det att en person som blivit dödförklarad visar sig leva. Det finns dock ingen reglering för hur det förhållandet att en dödförklarad person visar sig vara levande ska fastslås. Det finns inget förfarande för ett beslut eller annat dokument som kan utgöra underlag för t.ex. registrering i Det finns dock bestämmelser om återbäring av egendom i fall då det visar sig att den dödförklarade lever (12 § DFL). I förarbetena till DFL beskrivs tidigare gällande regler om dödför- Av beskrivningen framgår att en presumtion om att någon är död kan motbevisas, och att syftet med regleringen om återbäring är att tillhandhålla en lösning när det råder ovisshet om huruvida en person lever eller är död. Skulle det visa sig att den dödförklarade lever, faller presumtionen och någon särskild talan om upphävande av dödförklaringen behövs inte för att åstadkomma detta 2004/05:88 s. 12). Lagrådet behandlade i sitt yttrande över lagrådsremissen till DFL frågor kring detta. Lagrådet ansåg att en möjlighet skulle kunna vara att fattar ett beslut om undanröjande eller hävning av Rättelse kan också ske genom resning. sig om ändringsbeslut är bindande t.ex. vid en tvist om återbäring, i så fall naturligtvis med rätt för den som mottagit egendomen att överklaga ändringsbeslutet, eller om svaranden i ett återbäringsmål där har frihet att bestrida att den försvunne lever även om Lagrådet ansåg att det i lagen kunde behöva införas en bestämmelse där skulle kunna häva eller undanröja en dödförklaring om den försvunne visar sig leva och kan styrka sin identitet. I propositionen angavs att det inte fanns underlag för regeringens ställningstagande i dessa hänseenden och att de väckta frågorna därför inte kunde leda till någon lagstiftningsåtgärd (prop. 2004/05:88 s. 23). I rekommendation, princip 7:1, stadgas att det ska finnas åtgärder som syftar till att upphäva tidigare beslut om dödförklaring. princip 7:2 regleras vem som kan ansöka om upphävande av dödförklaring, nämligen den dödförklarade eller den som visar ett legitimt intresse eller en myndighet som utsetts av staten för detta syfte. Vidare anges i 7:3 att medlemsstaterna får utforma villkor för skyddet för personer som kan komma att påverkas negativt av ett sådant besluts upphävande. Princip 9 som reglerar rätten till prövning, anger bl.a. att man ska balansera intressena hos alla som har ett legitimt intresse i en dödförklaring och den dödförklarade själv, och att detta även gäller processer om upphävande. Uppgift om att en person lever kan komma till kännedom från t.ex. anhöriga eller olika myndigheter. Den dödförklarade kan också ha fått vetskap om sin dödförklaring. har en person ansökt om pass vid en svensk ambassad då det framkommit att personen blivit dödförklarad i . Ambassaden anmälde detta till den svenska folkbokföringen som ändrade registreringen i folkbokföringsregistret. Vid de fåtal tillfällen då det har framkommit att en dödförklarad person lever har informationen lämnats till folkbokföringen där en enskild tjänsteman utan några särskilda formkrav har upphävt dödförklaringen genom att återregistrera personen i folkbokföringsregistret. Eftersom det inte har funnits några rutiner för detta har bevisprövningen och bedömningen om vem som är behörig att lämna uppgifter till kunnat variera från fall till fall. Regeringen delar promemorians bedömning att det vore lämpligt att ha en tydlig reglering om vad som ska ske om en dödförklarad person visar sig leva. Det bör därför i DFL tas in en regel som uttryckligen anger att ska upphäva beslut om dödförklaring om det visar sig att den dödförklarade lever. Det är enligt regeringens mening vidare lämpligt att föreskriva att ansökan om upphävande av dödförklaring bara kan göras av den dödförklarade själv. Därför föreslår regeringen en bestämmelse med sådan innebörd. väcker frågan om det inte av lagtexten bör framgå att ansökan om upphävande av beslut om dödförklaring får göras endast av den dödförklarade. Detta framgår dock redan av lagförslaget. Andra personer kan enbart lämna information om att den dödförklarade lever till . bör på grundval av sådan information självmant kunna pröva frågan om upphävande av dödförklaring, vilket också föreslås regleras uttryckligen. I de fall där den dödförklarades kropp återfinns utfärdas ett dödsbevis och den döde registreras som död enligt 19 § folkbokföringslagen (1991:481). Ett särskilt beslut om upphävande av dödförklaring behövs därför inte i dessa ärenden. Har den försvunnes kropp återfunnits efter det att ansökan om dödförklaring gjorts men innan beslut om dödförklaring fattats, ska ärendet om dödförklaring avskrivas och registrering av dödsfallet göras enligt 19 § folkbokföringslagen. Medför dödsbeviset att dödsdagen ändras, ska den nya dödsdagen tillämpas vid eventuell återbäring. Detta förfarande används och det behövs således inga författningsändringar avseende detta. I promemorian föreslås också att det ska krävas att har fattat ett beslut om upphävande av dödförklaring för att reglerna om återbärande av egendom ska kunna tillämpas. I promemorian framförs som skäl att ett beslut om upphävande tydliggör när reglerna om återbäring blir aktuella och att den som tillträtt egendom med anledning av beslut om dödförklaring på så sätt får bättre förutsättningar att ta till vara sin rätt vid återbäring. Ingen av remissinstanserna har haft några invändningar mot förslaget. 2012/13:158 Regeringen anser dock att förslaget är problematiskt. Frågor om återbäring av egendom prövas av allmän domstol i den ordning som gäller för tvistemål (prop. 2004/05:88 s. 29). Det är således en civilrättslig process. När det gäller institutet dödförklaring har det i förarbetena uttalats att en domstols beslut om dödförklaring inte upphäver den försvunnes rättskapacitet och inte heller särskilda rättigheter som tillkommer honom eller andra rättsförhållanden knutna till hans person. Vidare är lagstiftarens mening med institutet inte att förhindra någon att åtnjuta en rättighet som behörigen kan styrkas utan endast att ge en reglering av rättsläget när det är oklart om en person lever eller är död. Skulle någon under åberopande av dödförklaringen förvägra den återkomne hans rätt, kan denne utan hinder av dödförklaringens laga kraft göra sina anspråk gällande i särskild rättegång (SOU 1998:110 Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring, s. 297 och NJA II 1933 s. 619). Regeringen anser att det är viktigt att dessa förhållanden gäller även fortsättningsvis. Reglerna om dödförklaring ska alltså inte inskränka den försvunna personens rättigheter och möjligheter. En person som har dödförklarats enligt DFL bör således enligt regeringens mening inte vara beroende av att har fattat ett beslut om upphävande av dödförklaring för att kunna föra en talan om återbäring i allmän domstol. Promemorians förslag bör därför inte genomföras. Att reglerna om återbäring förblir oförändrade innebär enligt regeringens bedömning inte att andra intressen, såsom intressen hos en person som har tillträtt egendom, inte kan tillgodoses i en process om återbäring. I promemorian föreslås också att ett beslut om upphävande av dödförklaring inte ska kunna överklagas. Som framgår ovan har ett antal remissinstanser, såsom ombudsmän och Hovrätten över och , haft invändningar mot förslaget. Vidare har Lagrådet tagit upp den frågan när DFL skulle införas. Även rekommendation kan tolkas emot ett sådant överklagandeförbud, då inte bara den dödförklarades utan även andras intressen ska iakttas. Regeringen bedömer att det kan finnas situationer då någon annan än den dödförklarade själv kan ha befogade skäl att rikta invändningar mot ett beslut om upphävande av en dödförklaring. Promemorians förslag bör därför inte genomföras. I stället gäller sedvanliga överklaganderegler. Några ändringar i DFL föreslås således inte i detta avseende. Förvaltningsrätten i vill ändra på en befintlig regel om att överklagandetiden räknas från tiden för beslutet i stället för tiden då klaganden fick del av beslutet. Fullföljdstiden för beslut överensstämmer med vad som gällde vid överklagande av tingsrättens beslut om dödförklaring enligt tidigare gällande 25 kap. (prop. 2004/05:88 s. 28). Regeringen anser inte att regeln bör utgå. Förslaget föranleder att en ny bestämmelse, 11 a §, tas in i lagen och att det närmast före 11 a § tas in en ny rubrik. Förslagen bedöms inte medföra några offentligfinansiella konsekvenser, se avsnitt 6.2 om . När det gäller överförmyndaren står gode män, förvaltare och förordnade förmyndare under överförmyndarens tillsyn. Någon nämnvärd förändring i överförmyndarens verksamhet kan inte förväntas med anledning av förslaget att även gode män, förvaltare och förordnade förmyndare ska kunna ansöka om dödförklaring. Att kretsen som kan ansöka om dödförklaring utökas och att en ny beslutstyp införs då ska besluta om upphävande av dödförklaring om den försvunne visar sig leva, kan leda till en försumbar ökning av mål i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Kostnaderna för denna eventuella ökning bedöms rymmas inom befintliga ramar inom utgiftsområdet. De lämnade förslagen kommer att medföra besparingar för genom att kungörelse bara behöver publiceras i ortstidning när det finns skäl till det. Ansökningar från god man, förvaltare eller förordnad förmyndare bedöms medföra en marginell ökning av det totala antalet ansökningar. Upphävande av beslut om dödförklaring när det visar sig att personen lever bidrar till god kvalitet i folkbokföringsregister. Förslaget att även god man ska kunna ansöka om dödförklaring innebär en möjlighet för god man att slutföra sitt uppdrag för en försvunnen person som kan befaras vara omkommen. Det innebär att kostnaderna sannolikt minskar t.ex. för den gode mannens förvaltning. Detsamma gäller förvaltare och förordnade förmyndare. 7.1Förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om dödförklaring Ändringen innebär att det framgår att lagen bara omfattar ärenden där det kan befaras att en försvunnen person är död. Bestämmelsen införs i förtydligande syfte och innebär således ingen ändring i sak. 2012/13:158 5 § Ändringen i första stycket innebär att även god man, förvaltare och förordnad förmyndare för den försvunne kan ansöka om dödförklaring. Det gäller sådana som har förordnats enligt bestämmelser. När det gäller gode män gäller det sådana som har förordnats enligt 11 kap. . Ändringen i andra stycket innebär att skall ändras till ska. Ändringen i första stycket innebär att skall ändras till ska. Ändringen i andra stycket innebär att kungörelse bara behöver införas i ortstidning om det finns skäl för det. 11 a § Paragrafen är ny. I första stycket anges att ska fatta beslut om upphävande av beslut om dödförklaring om det visar sig att den dödförklarade lever. Av andra stycket följer att den dödförklarade kan ansöka om upphävande av dödförklaring samt att även självmant kan pröva frågan. Förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om dödförklaring Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2005:130) om dödförklaring dels att rubriken närmast före 12 § ska utgå, dels att i 6, 8 och 9 §§ ordet skall ska bytas ut mot ska, dels att 1, 5, 7, 10, 11 och 12 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 11 a §, samt närmast före denna paragraf en ny rubrik av följande lydelse. Är någon försvunnen, får han eller hon dödförklaras enligt denna lag. Är någon försvunnen och kan det befaras att denne är död, får han eller hon dödförklaras enligt denna lag. får göras av den försvunnes make får göras av den försvunnes make eller sambo eller arvinge. eller sambo eller arvinge. fall än dem som avses i 3 § andra fall än dem som avses i 3 § andra stycket får ansökan också göras av stycket får ansökan också göras av annan vars rätt kan bero av för den försvunne får ansöka om får självmant ta upp en fråga om dödförklaring enligt 2 §. I fall som avses i 3 och 4 §§ I fall som avses i 3 och 4 §§ ska innehålla en kallelse på den kallelse på den försvunne att försvunne att anmäla sig hos anmäla sig hos senast senast en viss dag en viss dag som inte får sättas som inte får sättas tidigare än sex tidigare än därefter, månader därefter, eller om 3 § eller om 3 § andra stycket Kungörelsen ska även innehålla en skall även innehålla en uppmaning uppmaning till var och en som kan till var och en som kan lämna lämna upplysningar i ärendet att upplysningar i ärendet att inom 2012/13:xx Bilaga 1 Kungörelsen skall införas i Post- Kungörelsen ska införas i Post- och samt, om särskilda skäl talar för det, även i beslut i frågor om beslut i frågor om dödförklaring som avses i 2 och dödförklaring som avses i 2 och 3 §§ skall fattas av en särskild nämnd inom verket. nämnd inom verket. bestämma att nämnden skall fatta bestämma att nämnden ska fatta beslut även i annat enskilt ärende beslut även i annat enskilt ärende enligt denna lag. enligt denna lag. fattas utan nämnd, om beslut om kungörelse har fattats av nämnden och inget nytt därefter har tillförts Detsamma gäller beslut om att avskriva ett ärende på grund av att ansökan återkallats eller att det har konstaterats att den försvunne är död. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om nämnden, dess ledamöter och nämndens beslut enligt 8 § i Skrivelsen skall ges in till ska ges in till inom dagen för beslutet. Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Visar det sig senare att den fatta beslut om att dödförklaring av denne. beslut om dödförklaring får göras av den dödförklarade. fråga om upphävande av ett beslut Visar det sig senare att den Har ett beslut om dödförklaring dödförklarade lever, skall var och upphävts ska var och en som på egendom återbära den. egendom återbära den. också, om det visar sig att den också, om det visar sig att den dödförklarade har dött på annan dödförklarade har dött på annan dag än den som angetts som dag än den som angetts som dödsdag och någon annan därför dödsdag och någon annan därför har rätt till kvarlåtenskapen. har rätt till kvarlåtenskapen. Har egendom som ska återbäras överlåtits till någon annan, är om han eller hon inte var i god tro hon inte var i god tro vid När egendom återbärs, ska också också avkastning betalas för tiden avkastning betalas för tiden efter efter det att innehavaren fick det att innehavaren fick kännedom kännedom om att någon annan om att någon annan hade bättre hade bättre rätt till egendomen rätt till egendomen eller stämning eller stämning delgavs honom eller delgavs honom eller henne. Består egendom av pengar, egendom av pengar, ska för betalas ränta enligt 6 § enligt 6 § räntelagen (1975:635). (1975:635). kostnad ska ersättas, om kostnaden kännedom om den andres bättre den andres bättre rätt eller delgavs rätt eller delgavs stämning. Denna lag träder i kraft den Följande remissinstanser har getts möjlighet att yttra sig över promemoria: ombudsmän, över och , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , , , , , i , i , Kammarkollegiet, Svensk Försäkring, Svenska Samtliga remissinstanser har avgivit yttrande. Förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om dödförklaring