prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — I andra stycket anges förutsättningarna för tillstånd (se författningskommentaren till 4 kap. 3 §). Punkten 1 tillsammans med tredje stycket innebär att förvaltaren är skyldig att följa samtliga krav i AIFM-direktivet med undantag för dem i artikel 21, dvs. reglerna om förvaringsinstitut (genomförs genom bestämmelserna i 9 kap.). Av tredje stycket framgår dock att förvaltaren ska utse en eller flera enheter att utföra uppgifterna enligt 9 kap. 9, 10 och 12 §§. Motsvarande villkor gäller även svenska AIF-förvaltare, se 4 kap. 8 § och författningskommentaren till den bestämmelsen. Vad som ska ingå i tillståndsansökan regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Bemyndigande att meddela sådana föreskrifter finns i 15 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.2. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet men är förenlig med artikel 43 i direktivet. Andra alternativa investeringsfonder än specialfonder får marknadsföras till icke-professionella investerare bara efter tillstånd av . För AIF-förvaltare etablerade i regleras detta i 4 kap. 25 §§. Genom villkoren i första stycket gäller detsamma även för en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare. En grundläggande förutsättning är att samtliga krav som ställs på en AIF-förvaltare enligt AIFM-direktivet ska uppfyllas av förvaltaren. Det följer redan av första stycket genom att förvaltaren ska ha tillstånd som avses i det direktivet. I likhet med det som gäller för svenska AIF- förvaltare ska tillstånd inte ges om en utländsk EES-baserad AIF- förvaltare är registrerad i enlighet med reglerna i artikel 3.2 i AIFM- direktivet. Från detta krav kan dock förvaltare av vissa slutna alternativa investeringsfonder undantas, se det som anges i författningskommentaren till 7 §. Av punkten 1 följer att även utländska motsvarigheter till specialfonder som uppfyller kraven i 4 kap. 2 § får marknadsföras till icke-professio- nella investerare. Enligt punkten 2 får marknadsföring av en alternativ investeringsfond ske till icke-professionella investerare om fondens andelar eller aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad eller motsvarande marknad i ett land utanför EES och det för fonden finns ett upprättat faktablad som uppfyller kraven i 10 kap. 2 §. Av andra stycket framgår att för tillstånd till marknadsföring av en icke EES-baserad alternativ investeringsfond eller en matarfond till en alternativ investeringsfond vars mottagarfond eller förvaltare inte är EES-baserad gäller dessutom kraven i 5 § andra och tredje styckena. AIF-förvaltaren måste således uppfylla samtliga krav i AIFM-direktivet utom vissa som avser förvaringsinstitut. Vidare ska det finnas samarbetsarrangemang mellan och tillsynsmyndigheten i det 2012/13:155 land där fonden är etablerad. Det landet ska även ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism (se författningskommentaren till 4 kap. 3 §). Tillståndsansökans form och innehåll i övrigt regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Bemyndigande att meddela sådana föreskrifter finns i 15 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitten 9.4 och 15.2.1. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet men är förenlig med artikel 43 i direktivet. En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som har tillstånd i hemlandet eller är registrerad som AIF-förvaltare i enlighet med nationell lagstiftning i sitt hemland har enligt första stycket samma möjlighet som en motsvarande svensk AIF-förvaltare att få tillstånd av att i marknadsföra andelar eller aktier i alternativa investeringsfonder till professionella investerare samt sådana icke-professionella investerare som avses i 4 kap. 5 § andra stycket. Av andra stycket följer att om marknadsföringen avser en icke EES- baserad alternativ investeringsfond krävs att det finns samarbetsarrangemang mellan och tillsynsmyndigheten i landet där fonden är etablerad för att säkerställa ett effektivt informationsutbyte samt att det landet inte får vara upptaget i förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier, vilken sammanställs av Financial Action Task Force (FATF). Med ett effektivt informationsutbyte avses att ska få den information som inspektionen behöver för att utföra sina uppgifter i enlighet med denna lag (se författningskommentaren till 4 kap. 3 §). I 15 kap. 1 § finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bl.a. vad som ska ingå i en ansökan om tillstånd enligt den förevarande paragrafen. Övervägandena finns i avsnitten 15.2.1 och 15.3.2. Paragrafen, som är förenlig med artikel 45, genomför artiklarna 32.5, 32.9 och 33.1 i AIFM-direktivet. Av paragrafen framgår att utländska EES-baserade AIF-förvaltare får driva verksamhet i , inbegripet förvaltning av alternativa investeringsfonder som har som hemland och marknadsföring av förvaltade alternativa investeringsfonder, genom att inrätta en filial här i landet eller genom att erbjuda och utföra sina tjänster från sitt hemland. AIFM-direktivet tar fasta på fortlöpande, egentlig verksamhet i respektive värdland; enstaka eller tillfälliga engagemang i av en utländsk AIF-förvaltare ska inte självklart anses innebära att verksamheten drivs i (jfr prop. 1994/95:50 s. 105 och prop. Förutsättningarna för verksamheten i framgår av de angivna paragraferna, och i dessa anges också när verksamheten får inledas. I andra och tredje styckena anges de bestämmelser i denna lag som ska Prop. 2012/13:155 tillämpas på verksamhet som AIF-förvaltaren driver i . första är en AIF-förvaltare med tillstånd att förvalta en specialfond skyldig att följa bestämmelserna i 12 kap., oavsett om förvaltningen utförs från en filial här i landet eller om det är fråga om gränsöverskridande verksamhet. För marknadsföring till professionella investerare med stöd av marknadsföringspass (3 §) är 4 kap. 6 § andra stycket tillämplig, och vid filialverksamhet i tillämpas därutöver bestämmelserna som genomför artiklarna 12 och 14 i AIFM-direktivet (dvs. 8 kap. 1, 1921 och 23 §§ denna lag). Skyldigheten enligt 4 kap. 6 § andra stycket gäller dock inte sådan marknadsföring som får ske till icke-professionella investerare (se punkterna 13 i andra stycket). I dessa avseenden står förvaltaren alltså under tillsyn, se avsnitt 16.1. Vidare framgår att bestämmelser i 9 kap. ska tillämpas för de förvaringsinstitut som har utsetts för alternativa investeringsfonder som förvaltas enligt 5 kap. 1 eller 2 §. Övervägandena finns i avsnitten 8.3 och 15.2.2. Paragrafen, som saknar motsvarighet i AIFM-direktivet, har utformats efter förebild av artikel 31.4 i direktivet. Av första stycket följer att AIF-förvaltaren är skyldig att till anmäla både planerade och oplanerade väsentliga ändringar av sådant som har angetts i en tillståndsansökan enligt detta kapitel. ska enligt andra stycket informera behörig myndighet i AIF-förvaltarens hemland om godtagbara ändringar. Detta gäller bara om det för tillståndet har ställts som villkor att underrättelseförfarandet ska vara fullföljt. När det gäller tidpunkten för att lämna sådan information skiljer sig ordalydelsen åt i artikel 32.7 fjärde stycket och artikel 33.6 fjärde stycket. Beträffande marknadsföring (artikel 32) ska myndigheten i värdlandet informeras utan dröjsmål, medan vid förvaltning (artikel 33) informationen ska lämnas utan onödigt dröjsmål. Det torde inte finnas sakliga skäl för att göra någon sådan åtskillnad och besked om överlämnande ska därför, i båda fallen, lämnas av utan dröjsmål. Av tredje och fjärde styckena följer att lagstridiga ändringar ska bli föremål för ingripanden av . Denna anmälningsplikt påverkar inte förvaltarens skyldighet att anmäla ändrade förhållanden till behörig myndighet i hemlandet i enlighet med lagstiftningen där. Bestämmelser om anmälan av väsentliga ändringar finns även i 3 kap. 10 §, 4 kap. 11 §, och 6 kap. 6 §, se även kommentarerna till dessa paragrafer. Övervägandena finns i avsnitt 15.2. Paragrafen genomför artikel 42 i AIFM-direktivet. Av paragrafen framgår att en icke EES-baserad AIF-förvaltare får ges tillstånd att till professionella investerare i marknadsföra en alternativ investeringsfond som förvaltaren förvaltar. Det kan vara fråga 2012/13:155 om fonder hemmahörande såväl inom som utanför EES. Till skillnad från EES-baserade AIF-förvaltare kan en icke EES-baserad AIF-förvaltare inte ges tillstånd att förvalta alternativa investeringsfonder som hör hemma i . AIFM-direktivet hindrar dock inte att länderna inom EES tillåter icke EES-baserade AIF-förvaltare att förvalta alternativa investeringsfonder som hör hemma på deras eget territorium (se artikel 2.1 b). Det kan därför finnas andra länder inom EES, i vilka icke EES- baserade AIF-förvaltare får förvalta alternativa investeringsfonder, vilka alltså får marknadsföras även i , om förutsättningarna för tillstånd i förevarande paragraf är uppfyllda. Av paragrafen framgår också förutsättningarna för tillstånd. Enligt artikel 42 i AIFM-direktivet ska åtminstone informationskraven som ställs i artiklarna och, i tillämpliga fall, artiklarna , uppfyllas av den icke EES-baserade AIF-förvaltaren. En sådan förvaltare ska därmed, för varje alternativ investeringsfond som marknadsförs, lämna information om verksamheten till investerare och , motsvarande det som gäller enligt 10 kap. 1 och 410 §§ samt 13 kap. 2 5 §§ (genom vilka artiklarna genomförs). Om marknadsföringen avser vissa alternativa investeringsfonder som förvärvar kontroll över onoterade företag och emittenter eller vars syfte är att förvärva sådan kontroll, ska förvaltaren, på ett sätt som är förenligt med bestämmelserna i 11 kap., informera om förvärv och överlåtelser över vissa tröskelvärden samt, , avstå från vissa åtgärder som innebär att företaget töms på tillgångar (artiklarna ). Punkterna 2 och 3 överensstämmer med kraven i 5 § andra stycket 2 och 3 samt 4 kap. 3 § första stycket 3 och 4 (se författningskommentarerna till dessa bestämmelser). Om en behörig myndighet för en EES-baserad alternativ investeringsfond inte medverkar i föreskrivna samarbetsarrangemang får hänskjuta ärendet till för lösning av tvisten, se 13 kap. 13 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.3. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet men är förenlig med artikel 43 i direktivet. I paragrafen anges att en icke EES-baserad AIF-förvaltare kan få tillstånd att marknadsföra en alternativ investeringsfond till icke-professio- nella investerare. Genom hänvisningen till 10 § blir kraven i artikel 26 i AIFM-direktivet tillämpliga i sådana fall. De alternativa investeringsfonder som får marknadsföras till icke-professionella investerare är antingen utländska motsvarigheter till specialfonder eller fonder vars andelar eller aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad eller motsvarande marknad utanför EES, och för vilka det finns ett faktablad enligt 10 kap. 2 §, se författningskommentarerna till 4 kap. 3 och 4 §§. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.3. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet men är förenlig med artikel 43 i direktivet. I paragrafen anges att icke EES-baserade AIF-förvaltare även kan få Prop. 2012/13:155 tillstånd att marknadsföra vissa alternativa investeringsfonder till professionella och en särskild kategori icke-professionella investerare. De fonder som avses är sådana som saknar rätt till inlösen under från första investeringen och som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll enligt 11 kap. Genom hänvisningen till 10 § blir kraven i artikel 26 i AIFM-direktivet tillämpliga i sådana fall. Marknadsföringen får riktas till professionella och sådana icke-professionella investerare som avses i 4 kap. 5 § andra stycket. Bestämmelsen motsvarar det som gäller för EES-baserade AIF-förvaltare, se författningskommentaren till 4 kap. 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.3. Paragrafen, som saknar motsvarighet i AIFM-direktivet, har utformats efter förebild av artiklarna 33.1 och 45 i direktivet. En icke EES-baserad AIF-förvaltare får efter tillstånd enligt första stycket driva verksamhet i genom att inrätta en filial här i landet eller genom att erbjuda och utföra sina tjänster från sitt hemland. Ett enstaka eller tillfälligt engagemang i av en sådan utländsk AIF- förvaltare bör dock inte innebära att verksamhet anses drivas i (se författningskommentaren till 8 §). Av hänvisningen till 4 kap. 6 § följer att AIF-förvaltaren är skyldig att fastställa och vidta åtgärder som förhindrar att andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond marknadsförs till icke-professionella investerare. Skyldigheten gäller dock inte om marknadsföring till icke-profes- sionella investerare är tillåten enligt det som anges i punkterna 1 och 2. I andra stycket anges de bestämmelser i denna lag som ska tillämpas på verksamhet som AIF-förvaltaren driver i genom en filial. Det är de bestämmelser som genomför artiklarna 12 och 14 i AIFM-direk- tivet i svensk rätt. När det gäller efterlevnaden av dessa bestämmelser står AIF-förvaltaren under tillsyn, se avsnitt 16.1. Av tredje stycket följer att AIF-förvaltaren är skyldig att anmäla en väsentlig ändring enligt 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.3. 6 kap. Svenska AIF-förvaltares verksamhet utomlands Paragrafen genomför artikel 33.133.3 i AIFM-direktivet. Enligt första stycket ska en svensk AIF-förvaltare som, med stöd av sitt tillstånd enligt 3 kap. 1 §, avser att förvalta en alternativ investeringsfond i ett annat land inom EES underrätta innan den verksamheten inleds. Om förvaltaren därefter avser att förvalta ytterligare en eller flera alternativa investeringsfonder i samma land ska förvaltaren anmäla det till som en väsentlig ändring enligt 6 §. Om AIF-förvaltaren avser att förvalta en alternativ investeringsfond i ytterligare ett annat land ska 2012/13:155 förvaltaren underrätta innan verksamheten i det landet inleds. En förutsättning för att en AIF-förvaltare ska få förvalta en alternativ investeringsfond i ett annat land inom EES med stöd av förvaltningspasset är att förvaltarens verksamhetstillstånd omfattar den kategori av fond som förvaltaren avser att förvalta i värdlandet. Möjligheten för en AIF-förvaltare att med stöd av förvaltningspasset förvalta en fond i ett annat land inom EES omfattar enbart den situation när förvaltaren är AIF-förvaltare för fonden i fråga. Förvaltningspasset omfattar däremot inte sådan förvaltning av alternativa investeringsfonder som sker inom ramen för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer enligt 3 kap. 2 §. Förvaltningspasset omfattar inte heller diskretionär förvaltning av investeringsportföljer i andra fall eller utförande av sådana sidotjänster som avses i 3 kap. 2 §. Av andra och tredje styckena följer att verksamheten kan drivas genom att förvaltaren erbjuder och utför sina tjänster från eller genom en filial i värdlandet (se definitionen i 1 kap. 7 §). I dessa stycken anges de uppgifter som förvaltarens underrättelse till ska innehålla. De uppgifter och den information som ska lämnas i underrättelsen är beroende av om förvaltaren avser att driva verksamheten gränsöverskridande från eller genom en filial i värdlandet. Detaljerade regler om underrättelsens form och innehåll kommer att anges i de tekniska standarder som kommissionen ska anta i enlighet med artikel 33.7 och 33.8. Därutöver finns bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i 15 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.2. Paragrafen genomför artikel 33.4 i AIFM-direktivet. I första stycket regleras handläggning av ett ärende med anledning av en underrättelse från en svensk AIF-förvaltare om att inleda verksamhet enligt 1 § i ett annat land inom EES. har en månad på sig att pröva ett ärende som avser gränsöverskridande verksamhet och om det avser filialverksamhet. Tidsfristen börjar löpa när inspektionen har tagit emot en underrättelse som uppfyller kraven både när det gäller form och innehåll. Av andra stycket framgår att ska utfärda ett intyg som ska överlämnas till behörig myndighet i det land i vilket AIF-förval- tare avser att inrätta en filial eller, om det är fråga om gränsöverskridande verksamhet, den alternativa investeringsfondens hemland. Det landet utgör AIF-förvaltarens värdland (se definitionen i 1 kap. 7 §). Av tredje stycket följer att ska meddela AIF- förvaltaren om att underrättelsen med tillhörande handlingar har överlämnats till behörig myndighet i värdlandet. ska lämna över handlingarna utan dröjsmål. Av artikel 33.4 fjärde stycket i AIFM-direktivet följer att AIF-förvaltaren får inleda verksamheten i värdlandet när förvaltaren har tagit emot meddelandet från den behöriga myndigheten i hemlandet om att handlingarna har överlämnats till behörig myndighet i värdlandet. Fjärde stycket saknar motsvarighet i AIFM-direktivet och har utfor- Prop. 2012/13:155 mats efter förebild av 2 kap. 13 § fjärde stycket lagen om värdepappers- ska inom tillämplig tidsfrist antingen lämna över underrättelsen och övriga handlingar enligt första stycket eller meddela beslut enligt fjärde stycket. Ett beslut att inte överlämna en underrättelse får överklagas enligt 16 kap. 1 § andra stycket. Om inte lämnar över en underrättelse om filialverksamhet eller gränsöverskridande verksamhet till behörig myndighet i utlandet inom och inte heller meddelar beslut enligt fjärde stycket, ska inspektionen enligt 16 kap. 2 § andra stycket underrätta sökanden om skälen för detta. Sökanden får därefter begära förklaring av domstol att ärendet onödigt uppehålls. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.2. Paragrafen genomför artikel 32.1 första stycket och 32.2 samt bilaga IV till AIFM-direktivet. Enligt paragrafen ska en svensk AIF-förvaltare som, med stöd av sitt tillstånd enligt 3 kap. 1 §, avser att marknadsföra andelar eller aktier i en av förvaltaren förvaltad alternativ investeringsfond i ett annat land inom EES underrätta innan den verksamheten inleds. I paragrafen anges de uppgifter och den dokumentation som AIF-förval- taren ska lämna in till inspektionen. Uppgifterna och dokumentationen motsvarar i huvudsak det som en svensk AIF-förvaltare ska lämna till vid marknadsföring i (se 4 kap. 9 § och författningskommentaren till den paragrafen). I likhet med förvaltning av en alternativ investeringsfond i ett annat land inom EES som sker med stöd av 1 § avser marknadsföring enligt förevarande paragraf bara EES-baserade alternativa investeringsfonder. En alternativ investeringsfond som AIF-förvaltaren förvaltar, och vars andelar eller aktier avses marknadsföras i andra länder inom EES, kan ha , det land där marknadsföringen planeras eller något annat land inom EES som sitt hemland. Rätten för en AIF-förvaltare att med stöd av marknadsföringspasset marknadsföra andelar eller aktier i sådana fonder i ett annat land inom EES än förvaltarens hemland omfattar enbart marknadsföring till professionella investerare. Enligt AIFM-direktivet är det dock möjligt för ett land inom EES att tillåta marknadsföring av även icke EES-baserade alternativa investeringsfonder (artikel 36) eller att marknadsföringen får riktas även till icke-professionella investerare på det landets territorium (artikel 43). Det är därför lagstiftningen i värdlandet som avgör till vilken kundkrets som marknadsföringen får riktas samt om också icke EES-baserade alternativa investeringsfonder som förvaltaren förvaltar får marknadsföras i det landet. Om ett land inte tillåter marknadsföring till icke-professionella investerare ska det enligt punkten 6 finnas information i underrättelsen till om vilka åtgärder som AIF-förvaltaren har fastställt för att förhindra sådan marknadsföring. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför artikel 32.1 andra stycket i AIFM-direktivet. I paragrafen anges det särskilda villkor som gäller om en alternativ investeringsfond är en matarfond. För att andelar eller aktier i sådan fond ska få marknadsföras med stöd av marknadsföringspasset krävs att även mottagarfonden är etablerad i ett land inom EES och förvaltas av en EES-baserad AIF-förvaltare. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför artikel 32.3 och 32.4 i AIFM-direktivet. I första stycket regleras handläggning av ett ärende med anledning av en underrättelse från en svensk AIF-förvaltare om att inleda verksamhet enligt 3 § i ett annat land inom EES. har på sig att pröva ett sådant ärende. Tidsfristen börjar löpa när inspektionen har tagit emot en underrättelse som uppfyller kraven både när det gäller form och innehåll. Av andra stycket framgår att ska utfärda ett intyg som ska överlämnas till behörig myndighet i det land där AIF-förvaltaren avser att marknadsföra andelarna eller aktierna i en alternativ investeringsfond. Det landet utgör därmed AIF-förvaltarens värdland (se definitionen i 1 kap. 7 §). Av tredje stycket följer att ska meddela AIF- förvaltaren om att underrättelsen med tillhörande handlingar har överlämnats till behörig myndighet i värdlandet. ska lämna över handlingarna utan dröjsmål. Av artikel 32.4 i AIFM-direk- tivet följer att AIF-förvaltaren får inleda verksamheten i värdlandet som den behöriga myndigheten i hemlandet har meddelat att handlingarna har överlämnats till behörig myndighet i värdlandet. Om det är fråga om marknadsföring av en alternativ investeringsfond som har ett annat hemland än eller AIF-förvaltarens värdland, ska , enligt fjärde stycket, även underrätta behörig myndighet i fondens hemland om att förvaltaren får börja marknadsföra andelarna eller aktierna i fonden i värdlandet (se definitionerna i 1 kap. 57 §§). Femte stycket saknar motsvarighet i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 2 kap. 13 § fjärde stycket lagen om värdepappersfonder. ska inom tidsfristen antingen lämna över underrättelsen och övriga handlingar enligt första stycket eller meddela beslut enligt fjärde stycket. Ett beslut att inte överlämna en underrättelse får överklagas enligt 16 kap. 1 § andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför artiklarna 32.7 och 33.6 i AIFM-direktivet. Enligt paragrafen är en AIF-förvaltare skyldig att göra en skriftlig anmälan till av varje väsentlig ändring av något som angetts i en underrättelse om verksamhet som förvaltaren avser att driva i ett annat land inom EES. Anmälningsplikten gäller dels planerade ändringar, dels genomförda ändringar som inte har kunnat förutses (oplanerade ändringar). Skyldigheten är enligt första stycket begränsad till ändring av något förhållande eller någon omständighet som har angetts i en underrättelse om verksamhet i ett annat land inom EES. Ordalydelsen i reglerna i AIFM-direktivet skiljer sig något åt beroende på om det är fråga om förvaltning eller marknadsföring. Beträffande förvaltning anges att varje ändring ska anmälas, medan vid marknadsföring varje väsentlig ändring ska anmälas (artikel 33.6 respektive 32.7). Anmälningsplikten är kopplad till de uppgifter som har angetts i en underrättelse om verksamhet som ska drivas med stöd av förvaltnings- eller marknadsföringspasset. Kraven på vad som ska ingå i sådana underrättelser skiljer sig åt genom att det krävs mer detaljerade uppgifter såvitt avser marknadsföring (jfr 1 och 3 §§), där alla uppgifter inte kan anses ha samma betydelse och tyngd. Av denna anledning bör det finnas skäl att göra viss åtskillnad beroende på vilken verksamhet som drivs. I paragrafen anges dock att ändringarna ska vara väsentliga för att tydliggöra att en AIF-förvaltare inte är skyldig att anmäla ändringar av mindre betydelse. Vid förvaltning bör dock gränsen för när en ändring ska anses vara väsentlig gå lägre än vid marknadsföring. ska enligt andra stycket underrätta behörig myndighet i AIF-förvaltarens värdland om godtagbara ändringar. Underrättelse ska ske utan dröjsmål.