prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Utöver dessa obligatoriska funktioner får en AIF-förvaltare också utföra eller tillhandahålla sådana funktioner eller tjänster som anges i 3 kap. 1 § tredje stycket, dvs. bl.a. diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och investeringsrådgivning. Den som har beviljats tillstånd som AIF-förvaltare får inte, med vissa i lagen angivna undantag, ägna sig åt annan verksamhet än just förvaltning av alternativa investeringsfonder (se 3 kap. 1 § tredje stycket). Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. Paragrafen genomför artikel 4.1 p i AIFM-direktivet. I paragrafen definieras en alternativ investeringsfonds hemland (jfr definitionen av EES-baserad alternativ investeringsfond i 2 § andra stycket och definitionen av var en alternativ investeringsfond är etablerad i 11 § 5 a). Av första punkten följer att hemlandet för exempelvis en specialfond är , eftersom fondbestämmelserna har godkänts av en svensk myndighet och fonden därigenom har beviljats tillstånd enligt svensk lag. Enligt andra punkten är hemlandet för en alternativ investeringsfond som varken har tillstånd eller är registrerad, det land inom EES där fonden har sitt stadgeenliga säte eller huvudkontor. Det innebär att Prop. 2012/13:155 exempelvis en alternativ investeringsfond som är ett svenskt aktiebolag har som sitt hemland. Av tredje punkten framgår att hemlandet för sådana alternativa investeringsfonder som varken uppfyller rekvisiten i första eller andra punkten ska bestämmas med hänsyn till vilket EES-land fonden har starkast anknytning till (jfr 2 § andra stycket 3). Paragrafen genomför artikel 4.1 q i AIFM-direktivet. I paragrafen definieras en AIF-förvaltares hemland (jfr 11 § 5 b och se även författningskommentaren till den bestämmelsen). 7 och 8 §§ Paragraferna genomför delvis artikel 4.1 r. I paragraferna definieras vilket som är en AIF-förvaltares värdland beroende på om förvaltaren är EES-baserad eller inte. Paragrafen genomför artikel 4.1 f, 4.1 h, 4.1 al och 4.1 am samt artikel 44 första och tredje styckena i AIFM-direktivet. I första stycket finns definitionen av behörig myndighet när det gäller AIF-förvaltare och alternativa investeringsfonder. Enligt artikel 44 i AIFM-direktivet ska varje medlemsstat utse en eller flera behöriga myndigheter att utföra det som ankommer på dem enligt direktivet, dvs. bl.a. tillståndsgivning och tillsyn över AIF-förvaltare. I avsnitt 5.5 redovisas skälen för att utse till behörig myndighet i . I andra stycket definieras tillsynsmyndighet, vilket är benämningen för icke EES-baserade AIF-förvaltares eller alternativa investeringsfonders motsvarighet till behörig myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Paragrafen genomför artikel i AIFM-direktivet. I paragrafen definieras ett förvaringsinstituts behöriga myndigheter. För varje alternativ investeringsfond ska det utses ett förvaringsinstitut och i 9 kap. 4 och 5 §§ anges vilka som kan vara ett sådant respektive icke EES-baserade alternativa investeringsfonder. Enligt huvudregeln ska en alternativ investeringsfond och dess utsedda förvaringsinstitut vara etablerade i samma land. Beroende av vilket förvaringsinstitut som har utsetts framgår det alltså av förevarande paragraf vilken som är institutets behöriga myndighet, som har till uppgift att utöva tillsyn. Till skillnad från AIF-förvaltares och alternativa investeringsfonders behöriga myndighet, är det inte ett krav att de organ som enligt definitionen ska utgöra ett förvaringsinstituts behöriga myndighet också är en offentlig myndighet. 2012/13:155 För kreditinstitut som har utsetts till förvaringsinstitut är den behöriga myndigheten, enligt punkten 1, (i ) eller en annan myndighet inom EES som utövar tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag, pengar eller motsvarande utländska företag. Om ett värdepappersbolag är utsett till förvaringsinstitut är dess behöriga myndighet, enligt punkten 2, (i ), och i övrigt en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över bland andra utländska värdepappersföretag. De förvaringsinstitut som avses i punkten 3 kan i endast vara banker eller andra kreditinstitut, se avsnitt 12.1. Behörig myndighet för dessa är således . Punkten 4 avser typer av slutna alternativa investeringsfonder. För sådana fonder räcker det att förvaringsinstitutet utför sina uppgifter som en del av sin yrkes- eller affärsverksamhet för vilken det föreligger registreringsskyldighet enligt bestämmelser i lag eller annan författning eller enligt yrkesetiska regler. Det kan exempelvis vara fråga om revisorer och advokater (se skäl 34 i AIFM-direktivet). , som utövar tillsyn över advokater, torde därmed kunna vara behörig myndighet i de fall en advokatbyrå är utsedd som ett sådant förvaringsinstitut som avses i punkten 4. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafen genomför delvis artikel 4 i AIFM-direktivet. Paragrafen innehåller vissa definitioner som är av betydelse för bestämmelserna i lagen. Enligt den artikel i direktiv /14/EG som det hänvisas till i punkten 1 avses med arbetstagarrepresentanter företrädare för arbetstagare enligt definitionen i nationell lagstiftning och praxis. Den modell som gäller i innebär att den kollektivavtalsbärande arbetstagarorganisationen är den huvudsakliga arbetstagarrepresentanten. I tidigare lagstiftningsärenden har regeringen uttalat att det är tillräckligt och lämpligt att den kollektivavtalsbärande organisationen representerar samtliga arbetstagare (se prop. 2004/05:148 s. 12). I punkten 5 definieras innebörden av uttrycket etablerad i förhållande till alternativa investeringsfonder, AIF-förvaltare och förvaringsinstitut. När det gäller AIF-förvaltare kan uttrycket etablerad användas synonymt med uttrycket AIF-förvaltares hemland. Även definitionerna av etablerad i fråga om en alternativ investeringsfond är i sak överensstämmande med definitionen av en alternativ investeringsfonds hemland (se 5 §). Definitionen av filial i punkten 6 har utformats efter förebild av 1 kap. 1 § 6 lagen (2004:46) om värdepappersfonder. En filial utgör enligt definitionen ett avdelningskontor med självständig förvaltning, dvs. en självständig del av AIF-förvaltarens verksamhet. Filialen är dock inte något eget rättssubjekt. I likhet med vad som gäller enligt bestämmelsen i lagen om värdepappersfonder ska flera driftställen inom ett och samma land anses som en enda filial. Av 12 § andra stycket följer att lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. ska tillämpas på AIF-förvaltares filialer. I punkten 7 definieras finansiell hävstång. Det är bl.a. i samband med beräkning av tröskelvärden enligt 2 kap. som denna term är av betydelse. Definitionen av finansiellt instrument i punkten 8 innehåller en hänvisning till 1 kap. 4 § 1 lagen om värdepappersmarknaden. I begreppet innefattas överlåtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument, fondandelar och finansiella derivatinstrument. Dessa termer är i sin tur definierade i punkterna 25 i det angivna lagrummet. Definitionen av holdingbolag i punkten 10 är av betydelse med tanke på att holdingbolag undantas från lagens tillämpningsområde, se 13 § andra stycket 1. Begreppet har behandlats i avsnitt 6.3. I punkten 11 finns definitionen av kapitalbas, som i AIFM-direktivet definieras genom en hänvisning till artiklarna 5667 i direktiv /48/EG (kreditinstitutsdirektivet). Vidare anges att vid tillämpningen av vad som avses med kapitalbasen, ska artiklarna i och rådets direktiv /49/EG, gälla i tillämpliga delar (se artikel 4.2). Dessa direktiv är införlivade i svensk rätt i lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar, i förordningen (2006:1533) om kapitaltäckning och stora exponeringar samt genom ett flertal myndighetsföreskrifter (se prop. 2006/07:5 och prop. 2010/11:110), och en hänvisning görs därför till nämnda lag. I 2 och 3 kap. lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar finns bestämmelser om hur kapitalbasen definieras och sammansätts samt vilka krav som ska täckas av kapitalbasen. Kapitalkraven behandlas närmare i avsnitt 7.4. Definitionen i punkten 13 av kvalificerat innehav innehåller en hänvisning till 1 kap. 1 a § lagen om värdepappersfonder. Bedömningen av om ett innehav är ett kvalificerat innehav ska enligt det lagrummet göras med tillämpning av vissa bestämmelser om s.k. flaggning i 4 kap. lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument och i föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen eller lagen om värdepappersmarknaden. För en närmare redogörelse för de aktuella bestämmelserna i lagen om handel med finansiella instrument se prop. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.2 och 7.3. I punkten 14 finns definitionen av marknadsföring. förvaltare som avser att marknadsföra andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond, kan antingen i samband med en ansökan om tillstånd som AIF-förvaltare eller sedan tillstånd har beviljats, underrätta om att marknadsföring till professionella investerare av andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond som förvaltaren förvaltar ska påbörjas. AIF-förvaltaren får därefter påbörja marknadsföringen förutsatt att villkoren för marknadsföringen är uppfyllda i övrigt. För utländska AIF-förvaltares marknadsföring i gäller särskilda bestämmelser. Olika bestämmelser gäller således beroende på om det är fråga om marknadsföring i AIF-förvaltarens hemland eller i annat land inom EES. Särskilda villkor gäller vidare om det är fråga om marknadsföring till icke-professionella investerare, se avsnitten 9.29.4. Efter påpekande från och har begreppet unionen i utredningens förslag justerats till EES. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. I punkterna 15 och 17 definieras matarfond till en alternativ investeringsfond respektive mottagarfond till en alternativ investeringsfond. 2012/13:155 Liksom vid förvaltning av värdepappersfonder, och fondföretag som avses i UCITS-direktivet, är det tillåtet för en alternativ investeringsfond (matarfond till en alternativ investeringsfond) att placera sina tillgångar i andelar eller aktier i en annan alternativ investeringsfond (mottagarfond till en alternativ investeringsfond) under de förutsättningar som anges i Se även 4 kap. 2 § andra stycket och 7 §, 5 kap. 4 § samt 6 kap. 3 § första stycket, där det framgår att marknadsföring av en matarfond med stöd av marknadsföringspasset förutsätter att även mottagarfonden och dess AIF-förvaltare är EES-baserad. Av punkten 16 följer att med moder- och dotterföretag avses detsamma som i koncerndefinitionen i årsredovisningslagen (1995:1554). bl.a. i 1 kap. 11 § aktiebolagslagen (2005:551) och 1 kap. 4 § (1987:667) om ekonomiska föreningar. genomför artiklarna 1.1 och 2.1 i direktiv /349/EEG. består av ett moderföretag och ett eller flera dotterföretag. Av punkten 18 följer att med begreppet nära förbindelser avses det- samma som i 1 kap. 2 § lagen om värdepappersfonder. nära förbindelser motsvarar den som finns i annan finansiell lagstiftning och avser situationer där två eller flera fysiska eller juridiska personer är förenade genom ägarintresse, ägarkontroll, koncerngemenskap m.m. (jfr definitionen av kontroll över onoterade bolag respektive emittenter i 11 kap. 1 och 2 §§). Begreppet nära förbindelser har främst betydelse för möjligheter att utöva en effektiv tillsyn. utöva en effektiv tillsyn avses att inspektionen ska kunna utföra sina uppgifter i enlighet med denna lag. I punkten 19 definieras onoterat företag. Vad som avses med reglerad marknad framgår av punkten 22. I 11 kap. finns särskilda bestämmelser för AIF-förvaltare som förvaltar alternativa investeringsfonder som förvärvar kontroll över onoterade företag. I punkten 20 finns definitionen av en primärmäklare (prime broker). primärmäklares tjänster får tas i anspråk av en alternativ investerings- På grund av risk för intressekonflikter ställs det dock särskilda sådan mäklare ska få utses till förvaringsinstitut, se 9 kap. 8 § andra stycket. Se även 8 kap. 21 §. I punkten 21 definieras professionell investerare. den som inte omfattas av definitionen utgör en icke-professionell investerare, se avsnitt 9.2. Definitionen av specialfond i punkten 23 är i sak densamma som i den nuvarande bestämmelsen i 1 kap. 1 § 23 lagen (2004:46) om invester- ingsfonder, se avsnitt 9.3. Specialföretag för värdepapperisering, som definieras i punkten 24, omfattas inte av lagens tillämpningsområde, se 13 § andra stycket 6. Värdepapperisering innebär i den enklaste formen att ett företag (originatorn) skiljer av en grupp av tillgångar och de intäkter som flyter in från dessa från företagets övriga tillgångar. därefter tillgångarna till ett specialföretag som enbart äger dessa tillgångar och som emitterar obligationer för att finansiera förvärvet. Specialföretaget förmedlar också till investerarna de betalningsflöden som tillgångarna genererar. Motiv för att genomföra värdepapperisering och processen beskrivs närmare i prop. 2000/01:19 s. 913. har utformats i enlighet med artikel 4.1 an i AIFM-direktivet. I punkten 25 finns definitionen av startkapital. I 7 kap. 1 § regleras startkapital för AIF-förvaltare. Begreppet har behandlats i avsnitt 7.4.1. Punkten 26, som genomför artikel 4.1 d, innehåller definitionen av särskild vinstandel (carried interest). Den syftar på en särskild form av fördelning av avkastningen mellan investerarna och fondens förvaltare (se även promemoria Beskattning av vissa delägare i riskkapitalfonder, , s. 40). Punkten 27 innehåller definitionen av värdepappersfond, som är den svenska benämningen av ett fondföretag, se punkten 9. Paragrafen genomför artikel 2.1 i AIFM-direktivet. Av paragrafen framgår lagens tillämpningsområde. direktivet framgår av avsnitt 4.3. Enligt första stycket gäller lagen för AIF-förvaltare som är etablerade i och som förvaltar en eller flera alternativa investeringsfonder. Begreppet AIF-förvaltare definieras i 3 § och har behandlats i avsnitt 6.2. Av andra stycket framgår att lagen, i tillämpliga delar, gäller även för I 5 kap. finns närmare bestämmelser om utländska AIF-förvaltares verksamhet i . Av 5 kap. 8 och 13 §§ framgår vilka bestämmelser som är tillämpliga på utländska AIF- I tredje stycket erinras om bestämmelserna i 2 kap., som ska tillämpas på AIF-förvaltare som förvaltar portföljer av alternativa investerings- fonder vars samlade tillgångsvärde inte överstiger vissa angivna tröskel- Övervägandena finns i avsnitt 6 (se även avsnitt 5.4). Paragrafen genomför artiklarna 2.3 och 3.1 i AIFM-direktivet. I paragrafen anges att vissa aktörer och investeringar ska undantas från Begreppen holdingbolag respektive special- företag för värdepapperisering definieras i 11 § 11 respektive 28. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen genomför artikel 5.1, delvis, och artikel 6.3 i AIFM- Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om förvaltning av alter- Av första stycket framgår att en alternativ investeringsfond ska ha endast en AIF-förvaltare, vilket har betydelse för frågan om vem som ansvarar för att efterleva bestämmelserna i lagen (jfr tredje stycket). Begreppet AIF-förvaltare definieras i 3 § första stycket. Enligt andra stycket ska AIF-förvaltaren vara antingen en intern eller en extern AIF-förvaltare. Dessa begrepp definieras i 3 § andra och tredje I de fall den alternativa investeringsfondens rättsliga form tillåter att förvaltningsfunktionerna utförs av fondens ledningsorgan eller 2012/13:155 någon annan intern resurs, och ingen extern AIF-förvaltare har utsetts, är fonden internt förvaltad. Fonden är då att anse som en AIF-förvaltare. I sådana fall ska den uppfylla alla krav som gäller för AIF-förvaltare. En sådan internt förvaltad alternativ investeringsfond (intern AIF-förvaltare) kan t.ex. vara ett aktiebolag. En alternativ investeringsfond som inte förvaltas internt ska ha en extern förvaltare. Vilket organ inom en associationsrättslig alternativ investeringsfond som utser AIF-förvaltaren beror på vilken typ av association som det rör sig om. Kontraktsrättsliga alternativa investeringsfonder saknar däremot beslutsorgan av sådant slag. I sådana fall bör AIF-förvaltaren (en extern sådan) kunna utses genom att det av fondbestämmelserna eller motsvarande regelverk framgår vilken juridisk person som är ansvarig för fondens förvaltning. I tredje stycket, som är ett förtydligande i förhållande till lagrådsremissen, anges att en intern AIF-förvaltare inte får vara extern AIF-förvaltare för en alternativ investeringsfond. Det innebär att en intern AIF-förvaltare enbart får förvalta den alternativa investeringsfond som förvaltaren utgör en organisatorisk del av. En intern AIF-förvaltare har inte heller möjlighet att få tillstånd att utföra diskretionär förvaltning av investeringsportföljer eller sidotjänster (se 3 kap. 2 §). Av fjärde stycket framgår att det åligger AIF-förvaltaren att efterleva bestämmelserna i förevarande lag och andra författningar som reglerar verksamheten. Det utesluter dock inte att vissa bestämmelser i lagen även innebär åligganden för andra än AIF-förvaltaren, t.ex. för externa värderare (8 kap. 31 § andra stycket). Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2. Registrering vid förvaltning av alternativa investeringsfonder som inte överstiger vissa tröskelvärden Paragrafen genomför artikel 3.2 och 3.4 i AIFM-direktivet. Paragrafen innebär att lagens bestämmelser, förutom 2 kap., inte ska tillämpas på förvaltare vars alternativa investeringsfonders sammanlagda tillgångar inte överstiger de tröskelvärden som anges i 2 §. sikte på förvaltare som kan söka tillstånd som AIF-förvaltare i . En förvaltare, på vilken bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga, får, med stöd av sitt verksamhetstillstånd förvalta alternativa investe- ringsfonder med som hemland och marknadsföra andelar eller aktier i dessa till professionella investerare i . samhet som regleras i lagen krävs att förvaltaren har ett tillstånd som Att lagens övriga bestämmelser inte ska tillämpas innebär alltså att de rättigheter som följer av lagen och AIFM-direktivet, t.ex. rätten att driva verksamhet över gränserna, generellt inte gäller en AIF- förvaltare som väljer att enbart låta registrera sig. I andra stycket anges uttryckligen att förvaltning av en specialfond och andra alternativa investeringsfonder som riktar sig till icke-professionella investerare, utöver vad som anges i tredje stycket, förutsätter att förval- taren uppfyller samtliga villkor i lagen. En sådan förvaltare som avser att förvalta specialfonder eller andra alternativa investeringsfonder som rik- tar sig till icke-professionella investerare kan alltså inte utnyttja undan- Prop. 2012/13:155 taget i första stycket. Tredje stycket innebär att en AIF-förvaltare får förvalta alternativa investeringsfonder som riktar sig till sådana icke-professionella investerare som anges i 4 kap. 5 § andra stycket. Det gäller sådana alternativa investeringsfonder som inte är öppna för inlösen från investering och som enligt investeringspolicyn generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem, se avsnitt 9.5. Bestämmelsen i tredje stycket innebär således ett undantag från huvudregeln i första stycket och avser riskkapitalfonder. I syfte att förtydliga detta har lydelsen justerats i förhållande till lagrådsremissen. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Paragrafen, som har utformats i enlighet med vad Lagrådet har anfört, genomför artikel 3.2 i AIFM-direktivet och anger de tröskelvärden som gäller för att registreringsförfarandet ska få tillämpas. Tröskelvärdena är tillämpliga på det sammanlagda värdet i de alternativa investeringsfonderna som AIF-förvaltaren förvaltar direkt eller indirekt, genom ett företag till vilket förvaltaren är kopplad genom gemensam ledning eller ägarkontroll, eller genom väsentligt direkt eller indirekt innehav. Detta innebär t.ex. att en alternativ investeringsfond som förvaltas av ett systerbolag till AIF-förvaltaren ska beaktas vid beräkningen av tillgångsvärdet enligt denna paragraf. Att direkt eller indirekt förvalta en alternativ investeringsfond har således en väsentligt vidare innebörd jämfört med det som i övrigt menas med att förvalta en alternativ investeringsfond i förevarande lag. I kommissionens delegerade förordning finns regler om hur beräkningen ska ske (artiklarna 24). Paragrafen genomför artikel 3.3 a3.3 c i AIFM-direktivet. Paragrafen reglerar skyldigheten att registrera sig samt vilken information AIF-förvaltaren ska lämna till vid registreringstillfället. Tredje stycket innebär att inspektionen ska få kännedom om sådana alternativa investeringsfonder som AIF-förvaltaren förvaltar indirekt, genom t.ex. ett systerbolag, se författningskommentaren till 2 §. Kommissionens delegerade förordning innehåller ytterligare regler om lämnande av information (artikel 5). Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen genomför artikel 3.3 d och 3.3 e i AIFM-direktivet. Paragrafen reglerar AIF-förvaltarens skyldighet att regelbundet infor- Syftet med rapporteringen är att ska kunna övervaka systemrisker. I kommissionens delegerade förordning finns regler om vad som ska rapporteras (artikel 110). Där anges även rapporteringsfrekvensen för denna typ av AIF-förvaltare. Paragrafen, som genomför artikel 3.3 tredje stycket i AIFM-direktivet, erinrar om att undantagsreglerna i kapitlet endast gäller så länge de alternativa investeringsfonderna som AIF-förvaltaren förvaltar inte överstiger tröskelvärdena i 2 §. Enligt kommissionens delegerade förordning behöver en AIF-förvaltare dock inte ansöka om tillstånd om överskridandet är tillfälligt (artikel 4). Vid ett överskridande av tröskelvärdena som inte är tillfälligt ska AIF-förvaltaren ansöka om tillstånd . En AIF-förvaltare som har ansökt om tillstånd får fortsätta verksamheten som AIF-förvaltare fram till dess att har prövat ansökan. 6 och 7 §§ Paragraferna förtydligar vilka bestämmelser om tillsyn och ingripanden i 13 respektive 14 kap. som är tillämpliga för de AIF-förvaltare som är registrerade enligt bestämmelserna i detta kapitel. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Tillstånd för svenska AIF-förvaltare Paragrafen genomför artikel 6.1, 6.2, 6.3, 6.5 c, 6.5 d och artikel 7.1 samt bilaga I till AIFM-direktivet. Av första stycket följer att förvaltning av en alternativ investeringsfond är tillståndspliktig verksamhet. Ansökan om tillstånd ska, enligt artikel 7.1 i AIFM-direktivet, göras hos den behöriga myndigheten i förvaltarens hemland, om inte förutsättningar för registrering enligt 2 kap. föreligger. I är behörig myndighet (1 kap. 9 §) och prövar alltså tillståndsansökningar från AIF-förvaltare med stadgeenligt säte här i landet (se 3 och 4 §§ beträffande övriga förutsättningar för tillstånd). När en AIF-förvaltare beviljats tillstånd måste förvaltaren uppfylla villkoren för tillstånd enligt denna lag. Ett tillstånd enligt denna lag innebär alltså en rätt att förvalta en eller flera alternativa investeringsfonder. Enligt definitionen innebär förvaltning av alternativa investeringsfonder utförande av åtminstone portföljförvaltning eller riskhantering (1 kap. 4 §). En AIF-förvaltare får dock inte ges tillstånd att utföra portföljförvaltning utan att även utföra riskhantering och vice versa. Detta framgår av andra stycket i förevarande paragraf, och det anges också uttryckligen i artikel 6.5 d i AIFM- direktivet. Det ligger i sakens natur att en AIF-förvaltare, i samband med förvaltningen av en alternativ investeringsfond, har anledning att erbjuda och utföra vissa andra funktioner och tjänster som är relaterade till fondförval eller fondens tillgångar. De ytterligare funktioner det kan bli frågan om är främst administrativa funktioner såsom juridiska tjänster, redovisningstjänster avseende fondförvaltningen, hantering av förfrågningar från kunder, värderings- och prissättningsuppgifter, inklusive kontrolluppgifter avseende skatter, övervakning av regelefterlevnad, upprätthållande av andels- eller aktieägarregister, fördelning av intäkter, emission och