prop · H00376 · 2013-02-26 00:00:00 — Däremot kan undersökningen undan- tagsvis komma att omfatta rättigheter som inte är av betydelse för förrätt- ningen, om detta kan ske utan olägenhet för förrättningen i övrigt. Om lantmäterimyndigheten vid sin undersökning finner en inskriven rättighet som uppenbart inte gäller i fastigheten, ska den anteckna detta i Med denna uppgift som grund kan inskriv- ningsmyndigheten sedan ta bort inskrivningen. De åtgärder myndigheten ska vidta begränsas av att kontrollen inte får medföra en olägenhet i förrättningen. I detta ligger att myndigheten bör göra en avvägning i det enskilda fallet mellan intresset av att missvisande inskrivningar tas bort och de besvär och kostnader som åtgärderna or- sakar i förrättningen. Det är inte avsett att lantmäterimyndigheten ska vidta långtgående Kontrollen är inriktad på de klara och tydliga fallen. vissa fall är det dock möjligt att en relativt omfattande undersökning kan genomföras utan olägenhet i förrättningen. Detta kan t.ex. vara fallet om alla sakägare är överens om att frågan bör utredas eller om den sakägare som vill ha frågan utredd kan åläggas ensamt betalningsansvar för kost- naderna i den delen. Särskilda besök på platsen får normalt anses med- föra en olägenhet i förrättningen. På grund av hänvisningarna i 14 kap. 2 och 16 §§ är paragrafen tillämplig också vid fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning. Hänvisningarna i 16 § ledningsrättslagen (1973:1144) och 19 § anlägg- ningslagen (1973:1149) medför att paragrafen ska tillämpas även vid förrättningar enligt dessa lagar. Paragrafen är i huvudsak utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Denna lag träder i kraft . Lagändringen träder i kraft . 10.4 Förslaget till lag om ändring i ledningsrätts- lagen (1973:1144) 20 § Om en fråga om inlösen uppkommer, tillämpas 8 kap. 10 § första stycket fastighetsbildningslagen (1970:988). Paragrafen ändras så att hänvisning görs till rätt lagrum. Dessutom görs en språklig justering. 27 § Ledningsrättshavaren ska svara för förrättningskostnaderna i den mån inte annat följer vid en motsvarande tillämpning av 18 kap. 6 eller 8 § . Om en ledningsrättsfråga har tagits upp utan ansökan eller, i fall som avses i 33 §, på ansökan av någon annan sakägare än ledningsrätts- havaren, ska förrättningskostnaderna fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt. Till den del förrättningen avser upphävande av en led- ningsrätt som inte längre behövs gäller dock första stycket. stycket gäller också om förrättningen endast sker för att ett inskrivet servitut eller en inskriven nyttjanderätt som avser rätt att dra fram och behålla en ledning ska förändras till ledningsrätt. Om en ledningsrättsfråga handläggs gemensamt med en fastighetsbild- ningsåtgärd vid en förrättning, ska kostnader som är gemensamma för skilda åtgärder fördelas på dessa efter vad som är skäligt. Till förrättningskostnader hänförs taxeavgift, ersättning till sakkunnig, utgift för hantlangning som inte ingår i taxeavgiften samt ersättning för sådan skada som avses i 4 kap. 38 § tredje stycket fastighetsbildnings- lagen (1970:988). Paragrafen anger hur förrättningskostnaderna ska fördelas mellan sak- ägarna. Genom en ändring i paragrafen förtydligas ledningsrättshavarens ansvar för förrättningskostnaderna när ledningsrätten upphävs på grund av att den inte längre behövs. I övrigt görs vissa språkliga justeringar. Övervägandena finns i avsnitt 7. I andra stycket klargörs att den skälighetsprövning som annars görs avseende fördelningen av förrättningskostnaderna inte ska göras till den del förrättningen avser upphävande av en ledningsrätt som inte längre behövs. I dessa fall ska i stället ledningsrättshavaren svara för förrätt- ningskostnaderna enligt första stycket. Avsikten är att regeln ska tillämpas när ledningsrätten upphävs på grund av att det inte längre finns något behov av att hålla ledningen för det ändamål ledningsrätten uppläts. Det är inte avsett att regeln ska tillämpas då det i och för sig finns ett kvarstående behov men detta är så litet i förhållande till de olägenheter ledningsrätten orsakar att denna upphävs. Då fördelas kostnadsansvaret i stället efter vad som är skäligt. Verkan av ändrade förhållanden m.m. 33 § Om det, sedan en ledningsrättsfråga har avgjorts slutligt, inträder ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan, kan denna prövas vid en ny förrättning. Även om några sådana förhållanden inte har inträtt, får det hållas en ny förrättning, om det har framkommit ett klart behov av omprövning. En ledningsrätt kan då ändras, upphävas och, om det sker med anledning av upphävandet, upplåtas. Om förrättningen av- ser en ledning som koncession har meddelats för, tillämpas 17 §. Ledningsrättshavaren och den som av ledningsrättshavaren har fått rätt att dra fram och använda en sådan ledning som avses i 11 a § är berätti- gad till ersättning för skada som åsamkas honom eller henne på grund av en åtgärd enligt första stycket. Kostnaderna för detta fördelas mellan övriga sakägare efter vad som bedöms vara skäligt med hänsyn främst till den nytta varje sakägare har av åtgärden. Om det har beslutats att ledningsrätten ska höra till en fastighet eller inskriven tomträtt, tillämpas 5 kap. 16 § fastighetsbildningslagen (1970:988) i fråga om ersättningen, såvida åtgärden medför en värdeminskning för fastigheten eller tomt- rätten. Andra stycket gäller inte om ledningsrätten har upphävts på grund av att den inte längre behövs. I paragrafen regleras bl.a. förutsättningarna för omprövning av ett led- ningsbeslut och ledningsrättshavarens rätt till ersättning för skada på grund av ett nytt beslut. Genom det nya tredje stycket förtydligas att ledningsrättshavaren och den som av denne har fått rätt att dra fram och använda en sådan ledning som avses i 11 a § inte har rätt till ersättning enligt andra stycket om ledningsrätten har upphävts på grund av att den inte längre behövs. vidare kommentaren till 27 §. Övervägandena finns i avsnitt 7. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För förrättningar som har inletts före gäller 27 och 33 §§ i sin äldre lydelse. Lagändringarna träder enligt punkten 1 i kraft . Av punkten 2 framgår att äldre bestämmelser om förrättningskostnader och ersättning för skada ska tillämpas om förrättningen har inletts före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.5Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) 22 § Om en fråga om inlösen uppkommer, tillämpas 8 kap. 10 § första stycket fastighetsbildningslagen (1970:988). Paragrafen ändras så att hänvisning görs till rätt lagrum. Dessutom görs en språklig justering. Denna lag träder i kraft . Lagändringen träder i kraft . Övervägandena finns i av- snitt 8. Sammanfattning av promemorian Oriktiga inskrivningar av servitut och nyttjanderätter i fastighetsregistret (Ds 2010:43) Det är känt att det finns många oriktiga inskrivningar av servitut och nyttjanderätter. Inskrivningarna är oriktiga missvisande eller inaktuella i den bemärkelsen att de inte motsvaras av upplåtelser som gäller eller utövas i de fastigheter där inskrivningarna förekommer. Lagstiftningsåtgärder har tidigare vidtagits mot oriktiga inskrivningar. Enligt den lagstiftning som infördes förföll inskrivningar av nyttjanderätt, avkomsträtt och servitut som hade beviljats före , om de inte förnyades senast på sista inskrivningsdagen . Lagstiftaren återkom med en motsvarande lag som dock endast gällde fastigheter som på visst sätt hade varit knutna till samfälld mark. Enligt de båda lagarna var det i princip endast inskrivningen som förföll, medan rättigheten alltjämt gällde. Inskrivningar som inte för- nyades togs bort ur fastighetsböckerna. Lagstiftning av det här slaget har kallats preklusionslagstiftning, eftersom den inskrivning som inte förnyas förfaller (preklusion). Först och sedan Lantmäteriet har i skrivelser till för ansett att det finns behov av en ny preklusionslagstiftning och lämnat vissa förslag till sådan lag- stiftning. Krav på förnyelse av inskrivningar har i olika sammanhang kritiserats. Kritiken, som bl.a. ledde till att lag begränsades, har främst kommit från innehavare av servitut eller nyttjanderätter. Flera rättighets- havare har ansett att ett förnyelsekrav medför stora arbetsinsatser och kostnader för deras del samt risk för rättsförluster genom att berättigade inskrivningar faller bort. De manuellt förda fastighetsböckerna är avvecklade. Inskriv- ningarna som fanns i dessa böcker har förts över till det datoriserade fastighetsregister som förs av Lantmäteriet. I det registret sker också alla nya inskrivningar av servitut och nyttjanderätter. Det här utredningsuppdraget går främst ut på att överväga dels om det återigen bör införas en förnyelseplikt för vissa äldre inskrivningar, dels om andra åtgärder kan vidtas mot oriktiga inskrivningar. Det finns cirka 3,2 miljoner fastigheter i . Totalt 877 000 fastig- heter är belastade med en eller flera inskrivningar. Sammanlagt finns det ungefär 1 600 000 inskrivningar som rör avtalsenliga rättigheter. Följande tabell visar hur inskrivningarna fördelar sig mellan olika grup- per av rättigheter främst före och . Orsaker till oriktiga inskrivningar och rättigheter som särskilt berörs Det finns två huvudorsaker till oriktiga inskrivningar av servitut och nytt- janderätter. En stor grupp utgörs av rättigheter som aldrig har utövats i den fastighet där de är inskrivna. Sådana inskrivningar är främst ett resultat av äldre fastighetsdelningar där rättigheter fördes över till nybildade fastigheter, även om den nya fastigheten i praktiken inte belas- tades av rättigheten. Ungefär 270 000 inskrivningar från tiden före kan på detta sätt antas vara oriktiga. Till den nämnda gruppen hör bl.a. kraftledningsservitut och nyttjande- rätter för telefonanläggningar (ledningar och telestationer). Inskrivningar av det slaget förekommer alltså i stor utsträckning utan att det inskrivna servitutet eller den inskrivna nyttjanderätten i praktiken belastar fastig- heten i fråga. Den andra stora gruppen av oriktiga inskrivningar utgörs av sådana som står kvar i fastighetsregistret trots att den bakomliggande rättigheten har upphört. Den situationen har kunnat uppstå, eftersom en inskrivning i sig inte är tidsbestämd och inte heller är kopplad till rättighetens bestånd. Det är svårt att beräkna antalet oriktiga inskrivningar av det slaget. Det ska dock noteras att det finns mer än 193 000 inskrivna nyttjanderätter som är så gamla att den i lagen längsta tillåtna bind- ningstiden har passerats. Rättigheten upphör visserligen inte automatiskt när avtalstiden har löpt ut. Avtalet är dock inte längre bindande för parterna utan kan av den ena parten bringas att upphöra. Äldre inskrivna nyttjanderättsavtal för tele- fonanläggningar tillhör gruppen av avtal som har upphört att vara bin- dande med hänsyn till att avtalstiden har löpt ut. Det finns även inskrivningar som på grund av samhällsutvecklingen har mist sin betydelse. Till dessa hör inskrivningar av villaservitut, av- komsträtter och servitut för skogsfång och mulbete. Oriktiga inskrivningar medför problem Användningen av fastighetsregistret har fått ett mycket stort genomslag i samhället. Oriktiga uppgifter om inskrivna servitut och nyttjanderätter kan urholka den allmänna tilltron till fastighetsregistret och förorsakar extra utredningsarbete. Felaktiga inskrivningar påverkar alla företag, myndigheter och privatpersoner som behöver kunna förlita sig på re- gisteruppgifterna. Bl.a. kan fastighetsomsättning och kreditgivning på- verkas negativt. Oriktiga inskrivningsuppgifter förorsakar särskilda problem i lant- mäterimyndigheternas förrättningsverksamhet. Uppgifterna leder till merarbete och beräknas fördyra den statliga förrättningsverksamheten med . Det är en kostnad som i första hand betalas av de privatpersoner, företag och myndigheter som är sak- ägare i lantmäteriförrättningarna. Oavsett hur man ser på frågan om preklusion av äldre inskrivningar bör åtgärder vidtas som förhindrar uppkomsten av nya oriktiga inskrivningar. En åtgärd i den riktningen gäller dödning av inskrivningar. En rättighetshavare föreslås bli skyldig att alltid begära dödning av en inskrivning när rättigheten har upphört. Denna dödningsskyldighet ska även omfatta inskrivningar som har gjorts före förslagets ikraftträdande, om den bakomliggande rättigheten upphör därefter. Dödningsförfarandet ska vara enkelt och dödning ska normalt kunna ske utan att upplåtelse- handlingen lämnas in. För att förmå en rättighetshavare att begära dödning föreslås inskriv- ningsmyndigheten få rätt att utfärda vitesföreläggande. En lag med krav på förnyelse av äldre inskrivningar en preklusionslag rensar på ett effektivt sätt fastighetsregistret från oriktiga inskrivningar. Inte minst mot bakgrund av den genomgripande lagen kan det förefalla svårt att ha några principiella invändningar mot en ny lik- nande lag. ligger det en motsägelse i att kräva förnyelse av in- skrivningar beträffande rättigheter som gäller , dvs. En preklusionslag bör leda till att endast inskrivningar som svarar mot gällande rättigheter ska finnas kvar i fastighetsregistret. Det ger fördelar bl.a. för alla registeranvändare och medför besparingar för sakägare i lantmäteriförrättningar. Risken för rättsförluster är ett problem som aktualiseras vid en pre- klusion. Den risken bör dock till stor del kunna elimineras genom att rättighetshavare och andra informeras om kravet på förnyelse av inskriv- ningar. Informationen ska motverka att berättigade inskrivningar faller bort genom att vissa rättighetshavare inte uppmärksammar förnyelse- kravet. För en stor grupp rättighetshavare och fastighetsägare är problemet den stora arbetsinsats som kommer att krävas för att identifiera, utreda och bevaka olika inskrivningar. Exempelvis har flera rättighetshavare tusen- tals inskrivningar som på ett eller annat sätt behöver kontrolleras. Sådana kontroller kommer att medföra kostnader på för många rättighetshavare. Innehavare av kraftledningsservitut och nyttjan- deätter för telefonanläggningar hör till dessa. Jag anser att främst olägenheterna för rättighetshavarna är så stora att det inte bör införas någon ny preklusionslagstiftning. Andra åtgärder får i stället tillgripas för att komma till rätta med äldre oriktiga inskrivningar. Åtgärder från inskrivningsmyndighetens sida bör i ökad utsträckning ta initiativ till att oriktiga inskrivningar tas bort. Det föreslås ske dels inom ramen för den nu gällande bestämmelsen i 23 kap. 6 § JB om avförande av inskriv- ningar, dels genom att myndigheten verkar för att rättighetshavare och fastighetsägare begär dödning av äldre inaktuella eller missvisande in- skrivningar. Åtgärder från lantmäterimyndigheternas sida Lantmäterimyndigheterna har tillämpat ett för- farande med s.k. bortintygande. Förenklat uttryckt innebär det att myn- digheterna vid avstyckning och klyvning kontrollerar hur inskrivna loka- liserade rättigheter ska fördelas mellan berörda fastigheter. Jag föreslår att förfarandet med bortintygande utvidgas. Förslaget innebär att ett bortintygande ska kunna leda till att en inskriven rättighet helt tas bort från fastighetsregistret. Det får ske när det är uppenbart att rättigheten inte alls gäller i någon fastighet. Alla slag av nyttjanderätter och servitut, även sådana som inte är lokaliserade, ska kunna intygas bort. Bortintygande får ske i alla typer av förrättningar enligt fastighets- bildningslagen och ska i lantmäteriförrättningarna hanteras på motsva- rande sätt som dagens bortintygande. Någon utökad registrering av uppgifter, t.ex. om rättighetshavare eller upplåtelsetid, bör tills vidare inte ske vid inskrivning av servitut eller nyttjanderätter. En mer omfattande redovisning av avtal och kartor m.m. kan ske som en följd av den digitaliserade ärendehandläggning som kan förväntas . Förslagen om dödningsskyldighet för rättighetshavare och åtgärder från inskrivnings- och lantmäterimyndigheterna leder till färre oriktiga in- skrivningar. Därmed förbättras kvaliteten på fastighetsregistret, till fördel för alla registeranvändare. För fastighetsägarna underlättas överlåtelser, lantmäteriförrättningar och andra åtgärder som rör fastigheterna. Rättig- hetshavarna behöver inte i onödan dras in i lantmäteriförrättningar. Förrättningarna kan bli effektivare och mindre kostsamma för sakägarna. Förfarandet med dödning när en rättighet har upphört är av enkel beskaffenhet såväl för rättighetshavaren som för inskrivningsmyndig- heten och medför inte några negativa konsekvenser. När det gäller inskrivningar som är beviljade före förslagets genomförande behövs det information till vissa rättighetshavare. Kostnaden för information ska inte överstiga . Förslaget att inskrivningsmyndigheten i ökad utsträckning ska ta initi- ativ till att oriktiga inskrivningar tas bort kräver en viss utökad arbets- insats från myndighetens sida. Den insatsen kompenseras av den fördel som myndigheten har av att fastighetsregistret i ökad utsträckning befrias från oriktiga inskrivningar. Motsvarande gäller för rättighetshavare och fastighetsägare. Det föreslagna förfarandet med ett utökat bortintygande ligger inom ramen för det arbete som lantmäterimyndigheten utför i dags- läget. Några ökade kostnader eller andra olägenheter drabbar inte fastig- hetsägare eller rättighetshavare när förslaget genomförs. Förslaget om skyldighet för en rättighetshavare att begära dödning av en inskrivning när rättigheten har upphört kräver ändring av 23 kap. 6 § JB och en ny paragraf 6 a § i det kapitlet. Förslaget om ett utökat bortin- tygande föranleder ändring av 4 kap. 11 och 25 §§ samt 14 kap. 4 § FBL. Lagändringarna bör träda i kraft , . En preklusionslag trots allt Som framgått anser jag att det inte bör införas något krav på förnyelse av äldre inskrivningar. I enlighet med mitt uppdrag lämnar jag dock ett för- slag till preklusionslagstiftning. För att en preklusion ska få full effekt bör den i princip omfatta alla slag av inskrivningar för servitut och nyttjanderätter. Undantag bör inte göras för kraftledningsservitut eller nyttjanderätter för telefonanlägg- ningar. Inskrivningar av sådana rättigheter är ofta felaktiga och föror- sakar särskilda problem vid lantmäteriförrättningar. Inskrivningar som rör villaservitut, avkomsträtter samt servitut för skogsfång och mulbete har ofta mist sin betydelse och bör inte heller undantas från förnyelse- kravet. Endast inskrivna rättigheter med koppling till vattenkraft föreslås falla utanför en ny preklusionslag. Inskrivningar som har beviljats före ska omfattas av kravet på förnyelse. Den tidpunkten har valts, eftersom det inte förekom något bortintygande. Det finns därför många oriktiga in- skrivningar från tiden före . När förnyelse begärs ska det inte ske någon prövning av om upplåtel- sen är sådan att den numera kan skrivas in. Endast de formella kraven för förnyelse ska kontrolleras när förnyelse begärs av en äldre inskrivning. Inskrivningar ska kunna förnyas av räknat från lagens ikraftträdande. Förnyelseperioden ska vara densamma för alla slag av inskrivningar. Förnyelse kräver en skriftlig anmälan till inskrivningsmyndigheten. Behörig att ge in en anmälan är den som innehar rättigheten. En anmälan ska innehålla tydlig uppgift om den inskrivning som ska förnyas och den fastighet i vilken förnyelse ska ske. Genom olika former av informationsspridning bör i princip alla grup- per av rättighetshavare och fastighetsägare gå att nå med information om preklusionsförfarandet. Rättsförluster ska därmed kunna undvikas. Kost- naden för information beräknas till högst . Preklusionslagstiftningen medför konsekvenser för enskilda och myn- digheter. Utan tvekan kommer många rättighetshavare att behöva lägga ned stora arbetsinsatser och betydande kostnader för att utreda olika inskrivningar. Någon kompensation från staten i form av direkt ekono- misk ersättning finns det inte utrymme för. Däremot kan Lantmäteriet bistå med underlag som underlättar rättighetshavarnas utredningsarbete. Anmälan om förnyelse ska inte vara avgiftsbelagd för rättighetshavarna. Det arbete som en rättighetshavare tvingas att lägga ned har även positiva effekter för vederbörande. Den rättighetshavare som har förnyat endast de inskrivningar som svarar mot gällande rättigheter, behöver inte i onödan dras in i lantmäteriförrättningar och får allmänt bättre kontroll över sina rättigheter. Preklusionslagstiftningen kommer att få betydelse för Lantmäteriet på flera sätt. Kostnader kommer att uppstå i myndighetens verksamhetsom- råden. kostnader för hantering av anmälningar om förnyelse kan beräknas till . Kostnaderna för bort- tagandet av inskrivningar som inte förnyas kan uppskattas till 0,5 mil- joner kronor. Betydande besparingar kommer att kunna göras inom förrättningsverksamheten, till glädje för sakägarna. Flera osäkerhetsfaktorer är dock förknippade med en preklusion av den omfattning som föreslås. En försöksverksamhet skulle ge värdefulla kunskaper inför en preklusion i stor skala. Ett pilotprojekt skulle också kunna bidra till ökad förståelse bland rättighetshavare och fastighetsägare för behovet av en preklusion och därigenom underlätta ett mer om- fattande förfarande. Förslag till lag om ändring i jordabalken Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken1 dels att 23 kap. 6 § ska ha följande lydelse, dels att det i balken ska införas en ny paragraf, 23 kap. 6 a §, av följande lydelse. Inskrivning får på ansökan av Inskrivning får på ansökan av till viss del (dödning). till viss del (dödning). heten upphört helt eller till viss När rättigheten har upphört helt del, får inskrivningen på ansökan eller till viss del, ska rättighets- havaren ansöka om dödning av inskrivningen till motsvarande del. eller till viss del, får inskrivningen på ansökan av fastighetsägaren dödas till motsvarande del. Inskrivning får avföras, om det är uppenbart att den inskrivna rättig- heten icke gäller i fastigheten. Dödning enligt 6 § andra stycket ska sökas av rättighetshavaren inom en månad från det att rättig- heten upphörde helt eller till viss del. Ansöker inte rättighetshavaren om dödning inom föreskriven tid, får inskrivningsmyndigheten före- lägga vite för fullgörande av död- ningsskyldigheten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för rättigheter som har upphört före ikraftträdandet. 1Balken omtryckt 1971:1209. 2Senaste lydelse 1975:1085. Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) Härigenom föreskrivs att 4 kap. 11 och 25 §§ samt 14 kap. 4 § fastighetsbildningslagen (1970:988) ska ha följande lydelse. I den utsträckning som är på- I den utsträckning som är på- kallad med hänsyn till fastighets- kallad med hänsyn till fastighets- bildningens art och förhållandena i bildningens art och förhållandena i utreda vilka som i egenskap av utreda vilka som i egenskap av ägare till fastighet eller på annan ägare till fastighet eller på annan grund är sakägare. grund är sakägare. lagfart på fastigheten anses som lagfart på fastigheten anses som ägare, om det ej visas att fastig- ägare, om det ej visas att fastig- heten tillhör annan. heten tillhör annan. Ägaren till en fastighet som Ägaren till en fastighet som berörs av förrättningen skall på be- berörs av förrättningen ska på be- uppge för honom kända inneha- uppge för honom kända inneha- vare av servitut, nyttjanderätt och vare av servitut, nyttjanderätt och rätt till elektrisk kraft. rätt till elektrisk kraft. han det utan giltigt skäl, skall han han det utan giltigt skäl, ska han ersätta den skada som därigenom ersätta den skada som därigenom uppkommer för rättighetshavaren. uppkommer för rättighetshavaren. trollera om det beträffande en fastighet som berörs av förrätt- ningen finns ett inskrivet servitut medför en olägenhet i förrätt- ningen. Om det är ovisst vilken av flera som äger en fastighet eller som innehar en rättighet, behandlas samtliga som sakägare.