prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Av avsnitt 2.2.1 i Vägledande regler om god advokatsed framgår att en advokat har tystnadsplikt avseende det som anförtrotts advokaten inom ramen för advokatverksamheten eller som advokaten i samband därmed har fått kännedom om. Undantag från tystnadsplikten gäller om klienten samtyckt därtill eller laglig skyldighet att lämna upplysning föreligger. Av revisorslagen framgår att en revisor inte får obehörigen röja uppgifter som revisorn har fått i sin yrkesutövning (26 §). När det gäller revisorer och andra som har ett obehörighetsrekvisit i sekretessreglerna är det relativt oproblematiskt. Det kan inte anses obehörigt att lämna uppgifter, direkt eller indirekt, till en myndighet som myndigheten har rätt till enligt bestämmelser i lag (beträffande obehörighetsrekvisitet i bestämmelsen om banksekretess, se t.ex. , Banksekretess och annan finansiell sekretess, 2010, s. 110 f.). När det gäller advokater kan uppdraget att vara förvaringsinstitut inte anses vara ett förhållande mellan advokaten och en klient inom ramen för advokatverksamheten. Skyldigheten att agera i AIF:ens och investerarnas intressen enligt artikel 21.10 i AIFM-direktivet gäller även förvaringsinstitut som är advokater. Tystnadsplikten enligt regler torde därför inte hindra att advokaten lämnar uppgifter om AIF:en och AIF-förvaltaren till som sedan lämnar den mottagna informationen till . 13Informationskrav och rapportering till behörig myndighet Ett syfte med AIFM-direktivet är att öka transparensen för investerare och behöriga myndigheter genom att ställa upp enhetliga krav på årsredovisning och annan information om AIF:er. Artiklarna 22 och 23 i AIFM-direktivet innehåller därför regler om att AIF-förvaltare ska tillhandahålla årsredovisning och annan information till investerare för de AIF:er som de förvaltar. Artikel 24 reglerar den information som en AIF-förvaltare ska rapportera till den behöriga myndigheten i hemlandet. Kraven i AIFM-direktivet är utformade för att kunna tillämpas på den heterogena grupp fonder som omfattas av direktivets definition av AIF. De skiljer sig på ett flertal punkter från krav i gällande rätt på rapportering och informationsgivning beträffande värdepappersfonder och specialfonder. Informationskraven i LIF och föreskrifter (FFFS 2008:11) om investeringsfonder tar sin utgångspunkt i UCITS-direktivet och det direktivets placeringsregler och konsumentskyddsregler. Investerarskydd är som nämnts ett viktigt skäl även till informationskraven i AIFM-direktivet. Reglerna i AIFM-direktivet är dock utformade med särskilt fokus på behovet av information om risk- och likviditetshantering samt när det gäller rapportering till behöriga myndigheter, behovet av att övervaka risker i det finansiella systemet. I avsnitt 9 har övergripande förslag lämnats beträffande det som bör gälla i fråga om AIF:er som marknadsförs till olika typer av investerare. Enligt de förslagen bör AIF:er som vänder sig till icke-professionella investerare omfattas av särskilda informationskrav. När det gäller specialfonder föreslås att större delen av de gällande informationskraven i LIF behålls. Regeringens förslag: För varje som AIF-förvaltaren förvaltar och för varje AIF som förvaltaren marknadsför inom EES ska det finnas en aktuell informationsbroschyr. 1. fondens investeringsstrategi och mål samt de omständigheter under vilka dessa kan ändras, 2. var mottagar-AIF:en är etablerad om AIF:en är en matar-AIF, samt information om var de underliggande fonderna är etablerade om AIF:en är en fond-i-fond, 3. de tillgångsslag vilka fonden får placera i och fondens riskprofil, inklusive information om användande av finansiell hävstång och eventuella arrangemang avseende rätt att förfoga över säkerheter eller 4. de viktigaste rättsliga följderna av en investering i fonden, 5.AIF-förvaltare, förvaringsinstitut, revisorer och andra tjänsteleverantörer, 6.ansvarsförsäkring eller tillgängliga medel för att täcka vissa skadeståndsanspråk, 7.delegering av förvaltnings- och förvaringsfunktioner, 8.principer och rutiner för värdering av tillgångarna i fonden. 9.hantering av likviditetsrisker och rätt till inlösen samt förfarande och villkor för emission och försäljning av andelar eller aktier, 10.avgifter och andra kostnader samt maximibelopp för direkta och indirekta avgifter och kostnader som belastar fondens investerare, 11.förvaltarens principer för likabehandling av investerare och rätt till förmånsbehandling för någon investerare i fonden, 12.fondens primärmäklare samt relevanta arrangemang mellan sådan mäklare och fonden, 13.hur och när viss regelbunden information om fonden lämnas, 14.den senaste årsberättelsen och det senast beräknade nettotillgångsvärdet eller marknadsvärdet för fondens andelar eller aktier, samt För en AIF som omfattas av skyldighet att offentliggöra ett prospekt behöver AIF-förvaltaren endast lämna sådan information som inte redan framgår av prospektet. Informationsbroschyren för en specialfond ska innehålla fondbestämmelserna för fonden. För en specialfond ska information lämnas på särskilt framträdande plats i informationsbroschyren om fondens värde kan variera kraftigt på grund av fondens sammansättning och de förvaltningsmetoder AIF-förvaltaren använder sig av. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om informationsbroschyrens innehåll och om hur den ska tillhandahållas. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringen. Enligt utredningens förslag måste information om att fondandelsvärdet kan variera kraftigt lämnas enbart beträffande specialfonder riktade till ickeprofessionella investerare. Remissinstanserna: och anser att en bestämmelse om att informationen ska samlas i ett dokument går utöver AIFM-direktivets krav och att till exempel aktuell uppgift om senaste nettotillgångsvärdet svårligen kan lämnas i en informationsbroschyr. Vidare påpekar föreningarna att begreppet fond-i- fond inte är definierat i förslaget och föreslår att det klargörs vad som avses. föreslår att begreppet fond-i-fond definieras. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: Artikel 23 i AIFM-direktivet innehåller regler om den information som en AIF-förvaltare ska göra tillgänglig om EES-baserade AIF:er som förvaltaren förvaltar samt om AIF:er som förvaltaren marknadsför inom EES. Artikel 23.1 innehåller krav på sådan information som ska göras tillgänglig för en investerare innan denne investerar i en AIF. Det rör sig bl.a. om information om fondens investeringsstrategi, riskprofil, förvaringsinstitut, primärmäklare 2012/13:155 eventuell delegering, värderingsprinciper, rätt till inlösen och senaste nettotillgångsvärde. Dessutom ska en beskrivning om hur sådan regelbunden information som AIF-förvaltaren är skyldig att lämna, om AIF:ens användning av finansiell hävstång, likviditetshantering och AIF:ens riskprofil och riskhanteringssystem, kommer att lämnas till investerarna (artikel 23.1 p). En bestämmelse som motsvarar artikel 23.1 i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. AIFM- direktivet anger inte något samlingsbegrepp för det dokument där informationen ska ingå. Utredningen har föreslagit att den i fondlagstiftningen redan etablerade termen informationsbroschyr används även i fråga om det dokument där information om AIF:er ska lämnas. och har framfört att ett krav på ett sådant dokument går utöver kraven i AIFM-direktivet och att all information som ska lämnas svårligen kan lämnas i en informationsbroschyr. Regeringen anser i likhet med utredningen att det framstår som lämpligt att den information som en AIF-förvaltare ska lämna enligt artikel 23 i AIFM-direktivet sammanställs i ett enda dokument benämnt informationsbroschyr. Något uttryckligt krav på att det ska finnas ett sådant dokument anges inte i direktivet. Enligt regeringens uppfattning talar dock både investerarskyddsskäl och praktiska skäl för att informationen ska tillhandahållas av AIF-förvaltaren i samlad form. Kommissionen har inte någon befogenhet att anta delegerade akter eller genomförandeakter med detaljerade regler om den information AIF-förvaltaren ska tillhandahålla för en investerare. Regeringen anser mot den bakgrunden att ett krav på en informationsbroschyr är förenligt med reglerna i AIMF-direktivet och inom ramen för den valmöjlighet medlemsstaterna har när de avgör hur regler i ett EU-direktiv bör genomföras. Kraven på den information som en AIF-förvaltare ska tillhandahålla är relativt detaljerade. Kommissionen har, som ovan konstaterats, inte någon befogenhet att anta delegerade akter eller genomförandeakter om innehåll eller formen för hur den ska göras tillgänglig (artikel 23.1). Regeringen instämmer med utredningen att alla dessa detaljerade krav inte lämpar sig för att genomföras i lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om informationsbroschyrens innehåll. Vissa uppgifter som en AIF-förvaltare ska göra tillgängliga behöver uppdateras mer regelbundet än andra. Det gäller i synnerhet information om det senast beräknade nettotillgångsvärdet eller marknadsvärdet på fondens andelar eller aktier men, beroende på hur förvaltningen av AIF:ens tillgångar ser ut, även information om underliggande fonder (i fråga om fond-i-fond). Sådan information som uppdateras ofta bör inte behöva ingå i informationsbroschyren utan bör få göras tillgänglig genom en hänvisning till en bilaga till informationsbroschyren eller genom hänvisning till en webbplats där uppgifterna finns. AIF-förvaltare som offentliggör prospekt för en AIF i enlighet med prospektdirektivet1 behöver enbart tillhandahålla sådan information som 1 och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till inte framgår av prospektet (artikel 23.3). Informationen ska antingen Prop. 2012/13:155 lämnas separat i en informationsbroschyr eller som kompletterande information i prospektet. , och har påpekat att begreppet fond-i-fond inte är definierat och att betydelsen behöver klargöras. Begreppet fond-i-fond används när det gäller UCITS- fonder synonymt med begreppet fondandelsfond som benämning på en fond som placerar en betydande del av fondförmögenheten i andelar i andra fonder (artikel 28 i kommissionens förordning [EU] nr 583/2010). I den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör begreppet fond-i-fond ha motsvarande betydelse, dvs. avse AIF:er som placerar en betydande del av fondförmögenheten i andelar eller aktier i andra AIF:er. Informationsbroschyr för specialfonder och andra AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare Specialfonder bör omfattas av bestämmelserna om information i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, se avsnitt 9. Enligt LIF ska informationsbroschyren innehålla fondbestämmelserna för fonden, de uppgifter som behövs för att man ska kunna göra en bedömning av fonden och fondens riskprofil, information om uppdragsavtal, tillåtna tillgångsslag samt, för det fall fondmedel får placeras i derivatinstrument, en beskrivning av användningen av derivatinstrument och hur det påverkar fondens riskprofil (4 kap. 15 §). Detaljerade bestämmelser om informationsbroschyrens innehåll finns i föreskrifter (se 18 kap. föreskrifter om investeringsfonder). Bestämmelserna bygger på artiklarna 69.1, 69.2, 70.1, 71 och 72 samt modul A i bilaga I till UCITS-direktivet (se prop. 2002/03:150 s. 177 ff.). Utredningen har gjort bedömningen att kraven i LIF på informationsbroschyrens innehåll motsvarar dem som föreslås i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (10 kap. 1 §). Regeringen gör samma bedömning som utredningen. Det bör dock uttryckligen framgå av den nya lagen att informationsbroschyren för en specialfond ska innehålla fondbestämmelserna för fonden. Av 4 kap. 16 § LIF följer att viss information om en investeringsfond ska anges på en framträdande plats i informationsbroschyren och i allt övrigt marknadsföringsmaterial avseende fonden. Sådan framträdande information ska bl.a. lämnas om fonden kan variera kraftigt i värde på grund av fondens sammansättning eller de förvaltningsmetoder fondbolaget använder. I samma paragraf finns även krav på särskilt framträdande information i vissa andra fall som inte är tillämpliga i fråga om specialfonder. Det gäller information om fondens placeringsinriktning i det fall medel i fonden placeras i andra tillgångar än överlåtbara värdepapper och penningmarknadsinstrument eller om fonden är en indexfond samt om fonden är en sådan fond som har tillstånd enligt 5 kap. 8 § LIF att frångå reglerna om riskspridning avseende placeringar i bl.a. skuldförbindelser som har getts ut av en stat. Bestämmelsen i 4 kap. 16 § LIF handel och om ändring av direktiv /34/EG (EUT L 345, 31.12.2003, s. 64, Celex 2012/13:155 bygger på artikel 70.2 och 70.3 i UCITS-direktivet och infördes i svensk rätt i samband med genomförandet av ändringarna UCITS- direktiv då möjligheterna för investeringar i olika finansiella tillgångar utökades genom direktiv /108/EG (se prop. 2002/03:150 s. 218 f.). Regeringen anser i likhet med utredningen att det av konsumentskyddsskäl är motiverat att tydliggöra viss riskinformation i fråga om specialfonder. För sådana fonder bör därför 4 kap. 16 § första stycket 2 LIF gälla även fortsättningsvis. Regeringen anser att det i övrigt saknas skäl att ställa högre krav på innehållet i informationsbroschyrer för specialfonder än för övriga AIF:er. Emellertid bör som angetts ovan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om informationsbroschyrens innehåll för såväl AIF:er som marknadsförs till professionella investerare som AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare samt för specialfonder. Såsom konstaterats ovan anser regeringen i likhet med utredningen att kraven på informationsbroschyrens innehåll i 4 kap. 15 § LIF motsvarar de krav som föreslås i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Därmed bör föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet i den nya lagen i stor utsträckning kunna motsvara dem som gäller för investeringsfonder (18 kap. föreskrifter om investeringsfonder), åtminstone beträffande specialfonder. För specialfonder och andra AIF:er som marknadsförs i till icke-professionella investerare föreslås också att det även enligt den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder ska krävas faktablad, se avsnitt 13.2.2. Regeringens förslag: För specialfonder och AIF:er som en AIF- förvaltare marknadsför i till icke-professionella investerare ska det finnas ett aktuellt faktablad. ska på ett lättbegripligt sätt och i sammanfattning inne- hålla den grundläggande information som behövs för att investerare ska kunna bedöma AIF:en och den risk som är förenad med att investera i den. Innehållet i faktabladet ska vara rättvisande och tydligt och får inte Det ska stämma överens med relevanta delar i Av faktabladet ska AIF:ens rättsliga ställning framgå. framgå om AIF:en är en specialfond. För specialfonder och AIF:er som marknadsförs till icke-professio- nella investerare ska informationsbroschyren och faktabladet på begäran tillhandahållas kostnadsfritt till investerare, och investerare ska alltid innan avtal ingås, tillhandahållas faktablad även I vissa fall blir annan än AIF-förvaltaren ansvarig för att Om AIF-förvaltaren genom marknadsföring erbjuder allmänheten att köpa andelar eller aktier i en AIF som avses i första stycket ska det av erbjudandet även framgå att det finns en informationsbroschyr och ett faktablad och var dessa finns att tillgå. Om informationen som ska framgå av faktablad och marknadsföringsmaterial inte tillhandahålls på det sätt och i den form som följer av bestämmelserna om faktablad ska marknadsföringslagen tillämpas, med undantag av bestämmelserna i 2936 §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket den lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om faktabladets innehåll och hur det ska tillhandahållas. Utredningens förslag: överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: anser att bestämmelserna i om tillgång till information innebär ett väsentligt starkare konsumentskydd än de bestämmelser som föreslås i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, eftersom det i LIF finns en hänvisning till marknadsföringslagen (2008:486). Hänvisningen innebär att marknadsföringslagen blir tillämplig om föreskriven information inte lämnas i marknadsföringen. anser att när en utländsk AIF marknadsförs till icke-professionella investerare i ska faktabladet innehålla uppgift om AIF:en är jämförbar med en svensk investeringsfond eller inte och om fondens associationsrättsliga konstruktion. Vidare bör det framgå även övriga uppgifter som behövs för att investeraren ska kunna bedöma skattekonsekvenserna av sin investering. tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt LIF ska det för varje investeringsfond finnas ett aktuellt faktablad med övergripande information om fonden. Bestämmelsen om faktablad bygger på UCITS-direktivet (se artiklarna 7882). Informationens innehåll framgår av kommissionens förordning (EU) nr 583/2010. Kravet på faktablad omfattar enligt gällande rätt således även specialfonder. Ett syfte med faktabladet är att på ett tydligt och enkelt sätt sammanfatta den mest väsentliga informationen om en fond. Genom harmoniserade regler skapas möjlighet till jämförelse mellan olika investeringsalternativ. Kommissionen lade fram ett förslag till förordning om faktablad för investeringsprodukter (i det följande benämnt PRIPs), se avsnitt 4.4. Att förslaget har formen av en EU-förordning innebär att reglerna blir direkt tillämpliga i medlemsstaterna och medför skyldigheter respektive rättigheter för enskilda. Förslaget i dess nuvarande form omfattar AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare. Vidare innehåller förslaget övergångsregler för fonder som omfattas av UCITS-direktivet men också för AIF:er såsom specialfonder. Övergångsreglerna innebär således att för specialfonder kommer förordning (EU) nr 583/2010 att fortsätta att tillämpas . Emellertid kommer PRIPs, oavsett förordningens slutliga utformning, inte kunna träda i kraft som den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Därmed kommer det att saknas bestämmelser om faktabladets innehåll och utformning för sådana AIF:er som inte är specialfonder men som marknadsförs till ickeprofessionella investerare i . 2012/13:155 I enlighet med förslaget i avsnitt 9.4 bör AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare i omfattas av ett krav på att det ska finnas ett faktablad för fonden. Liksom för värdepappersfonder och specialfonder bör faktabladet på ett lättbegripligt sätt sammanfatta den grundläggande information som behövs för att en investerare ska kunna bedöma fonden och den risk som är förenad med att investera i den. För specialfonder bör det i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder tas in bestämmelser om faktablad som motsvarar bestämmelserna i . Bestämmelserna om faktablad i den nya lagen bör även gälla övriga AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare i . Vad faktablad ska innehålla i detalj bör anges i myndighetsföreskrifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om innehållet i faktabladet och hur det ska tillhandahållas. I flera avseenden bör de krav som följer av förordning (EU) nr 583/2010 kunna ställas upp även beträffande faktablad för AIF:er som inte är specialfonder, t.ex. beskrivningen av mål och placeringsinriktning och kraven på hur fondens risk/avkastningsprofil ska presenteras (artiklarna 7 och 8). I andra delar kan reglerna i förordningen i stället användas som utgångspunkt men behöva anpassas i olika avseenden. Det gäller t.ex. beskrivningen av avgifter (artiklarna 11 och 12). Därutöver bör det av faktabladet uttryckligen framgå att fonden inte är en värdepappersfond och inte omfattas av de krav på riskspridning som gäller för sådana fonder. Om fonden är en specialfond ska det framgå av faktabladet. kan som nämnts vara konstruerad på många olika sätt, t.ex. som ett aktiebolag eller ett kommanditbolag eller en utländsk motsvarighet till dessa. I faktabladet bör den juridiska konstruktionen beskrivas på ett lättbegripligt sätt. Beskrivningen bör också innefatta vilka risker som är förknippade med konstruktionen, t.ex. om investeraren kan förlora mer än det investerade kapitalet och vad som sker vid en eventuell konkurs. Den som avser att investera i en AIF bör, liksom fallet är för den som avser att investera i en värdepappersfond, utan begäran tillhandahållas faktabladet innan avtal ingås (jfr 4 kap. 20 § LIF). Skyldigheten att tillhandahålla faktabladet bör åvila AIF-förvaltaren utom i de fall investerarens order hanteras av ett värdepappersinstitut (jfr 8 kap. 22 a § lagen om värdepappersmarknaden). I sådana fall bör skyldigheten åvila värdepappersinstitutet2. har anfört att i utredningens förslag till ny lag om förvaltare av alternativa investeringsfonder anges att viss information ska lämnas i marknadsföringsmaterial (l0 kap. 3 § samt 12 kap. 9 §). Bestämmelserna i innebär dock ett väsentligt starkare konsumentskydd än det som föreslås i den nya lagen. I 4 kap. 15 och 16 §§ respektive 4 kap. 20 § LIF finns det nämligen en hänvisning till marknadsföringslagen. Hänvisningen innebär att marknadsföringslagen blir tillämplig om föreskriven information inte lämnas i marknadsföringen (se prop. 2007/08:115 s. 174). Genom hänvisningen till marknadsföringslagen kopplas sanktionsmöjligheterna till och 2 I 4 kap. 20 § LIF och 8 kap. 22 a § lagen om värdepappersmarknaden finns motsvarande fördelning av ansvaret för att tillhandahålla faktablad avseende investeringsfonder. genom dennes initiativ kan saken komma under prövning. En sådan hänvisning skapar enligt större tydlighet för näringsidkarna och medför att situationer där två myndigheter utövar tillsyn över samma marknadsföring kan undvikas. Enligt är det angeläget att en motsvarande hänvisning tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Regeringen delar uppfattning att marknadsföringslagens bestämmelser (med undantag för bestämmelserna om marknadsstörningsavgift) bör bli tillämpliga vid marknadsföring av AIF:er till icke-professionella investerare och att en hänvisning till den lagen motsvarande den som finns i LIF bör tas in i den nya lagen. har framför att när en utländsk AIF marknadsförs till ickeprofessionella investerare i bör faktabladet innehålla uppgift om huruvida AIF:en är jämförbar med en svensk investeringsfond eller inte. Om en AIF har ett annat land inom EES som hemland är förutsättningen för tillstånd till marknadsföring till icke-professionella investerare i att den omfattas av en reglering som motsvarar det som gäller för specialfonder eller, om sådan reglering saknas, ändå motsvarar en specialfond, eller att andelarna eller aktierna i den är upptagna till handel på en reglerad marknad samt att det finns ett faktablad, se avsnitt 15.2.1. vars andelar eller aktier inte är upptagna till handel på en reglerad marknad kommer vid tillståndsprövningen att bli föremål för en bedömning av av om huruvida den omfattas av reglering som motsvarar den som gäller för en specialfond eller om den ändå kan anses motsvara en specialfond. Förutsättningarna för att få marknadsföra en AIF vars andelar eller aktier inte är upptagna till handel på en reglerad marknad till icke-professionella investerare motsvarar dem som anges i 1 kap. 9 § LIF.