prop · H003165 · 2013-06-03 00:00:00 — Denna undantagsmöjlighet bör också gälla för militär I 14 kap. 2 § luftfartslagen bör därför tas in en hänvisning till 12 kap. 9 §. växte den verksamhet som kallas statsflyget fram. Med statsflyget avses de flygplan som staten anskaffat för statschefens och den högsta civila och militära ledningens resor. formaliserades genom statsflygsförordningen (1999:1354), som trädde Enligt statsflygsförordningen ska Försvars- makten ansvara för driften av statsflygets flygplan. Flygplanen är militärt Prop. 2012/13:165 registrerade, märkta som militära luftfartyg och underhålls i det militära Flygplanen ingår i Försvarsmaktens insatsorganisatoriska förband Central transportflygdivision. Statsflyget utgör således en del av den militära luftfarten. Statsflyget ska enligt statsflygsförordningen ta ut ersättning för bl.a. flygtransportkostnaderna. Detta förändrar inte förhållandet att det är fråga om militär luftfart. Det är mest ändamålsenligt att, såsom , regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela de närmare föreskrifterna för den militära luftfarten. Det är i huvudsak Försvarsmakten som bedriver svensk militär luftfart. Detaljkunskapen om den militära luftfarten finns inom den myndigheten. Det är därför naturligt att Försvarsmakten ges befogenhet att besluta om detaljföreskrifter för den egna flygverksamheten. De andra organisationer som bedriver militär luftfart, nämligen och delar av försvarsindustrin, har nära kontakter och samarbete med Försvarsmakten. Till detta kommer att det finns andra civila flygunderhållsorganisationer och leverantörer av luftfartsprodukter i och utomlands. Dessa organisationer följer i allt väsentligt de föreskrifter som Försvarsmakten beslutat om i RML. Bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen beslutar bör också innefatta en rätt att besluta i enskilda fall. 14 kap. 1 § andra stycket luftfartslagen innehåller en begränsning i fråga om rätt att meddela föreskrifter som gäller förhållandet mellan enskilda eller annars måste meddelas i lag. Regeringen anser att det i luftfartslagen är tillräckligt med den allmänna begränsningen att en delegering till en myndighet inte kan avse förhållanden som måste meddelas i lag. 6.4.2Annan luftfart för statsändamål Regeringens förslag: Med några undantag ska luftfartslagens bestämmelser gälla även för annan luftfart för statsändamål. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva, och i ett enskilt fall besluta, om annan luftfart för statsändamål. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska också i ett enskilt fall få besluta om undantag från de flesta bestämmelserna i luftfartslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, förutom att 14 kap. 6 § andra stycket omarbetats för att tydliggöra inne- hållet, och att upplysningsbestämmelsen i 9 kap. 1 § ska gälla för annan luftfart för statsändamål. Remissinstanserna: Har inte närmare kommenterat detta. Skälen för regeringens förslag: Annan luftfart för statsändamål regleras i 14 kap. 2 § luftfartslagen (2010:500). stycke anges att luftfartslagen gäller också för annan luftfart för stats- ändamål, utom i vissa i paragrafen angivna delar. numera bara luftpanträtt. I paragrafens andra stycke bemyndigas rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela före- 2012/13:165 skrifter eller i enskilda fall besluta om annan luftfart för statsändamål. Vidare får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i enskilda fall besluta om undantag från bestämmelserna i 16 och 8 kap. I jämförelse med promemorians förslag har andra stycket omformulerats för att lättare kunna läsas och förstås. I 14 kap. 3 § luftfartsförordningen (2010:770) bemyndigas Transport- styrelsen att meddela föreskrifter i fråga om vissa förhållanden i luft- fartslagen och luftfartsförordningen, och också meddela föreskrifter om undantag från dessa bestämmelser. Som redovisats i tidigare avsnitt gäller i princip varken den omfattande EU-regleringen eller flertalet internationella konventioner på luftfarts- området för statsluftfarten. Statsluftfarten är en nationell angelägenhet och ska regleras genom nationella bestämmelser. Regeringen anser att den nu gällande regleringsmodellen bör tillämpas Detta innebär att regleringen av annan luftfart för stats- ändamål dels bör ha som utgångspunkt att den civila delen av luftfarts- lagen ska gälla också för annan luftfart för statsändamål, dels att det anges vilka bestämmelser i den civila delen som inte ska gälla annan luftfart för statsändamål. Vidare bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i likhet med vad som gäller bemyndigas att meddela föreskrifter eller i ett enskilt fall besluta om annan luftfart för I ett enskilt fall får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om undantag från de bestämmelser i luft- fartslagen som gäller för annan luftfart för statsändamål. I vissa delar bör luftfartslagens bestämmelser inte gälla för annan luft- fart för statsändamål. Liksom är det fråga om bestämmelserna om luftpanträtt i 10 kap. 36 §§. Härtill bör emellertid ytterligare några bestämmelser i luftfartslagen inte gälla för annan luftfart för statsända- 7 kap. om tillstånd att bedriva luftfart, 9 kap. 25 §§ om ansvar för skador genom luftfart, 11 kap. 4 § om rätt att meddela föreskrifter om avgifter, 12 kap. 1, 4 och 5 §§ om tillsyn, överklagande, vissa tillstånd och överlämnande av förvaltningsuppgift, samt 14 kap. 26 §§ om militär luftfart. Skälen för detta anges närmast nedan. 7 kap. luftfartslagen avser olika tillstånd att bedriva luftfart. bl.a. drifttillstånd, bruksflygtillstånd, tillstånd till utbildningsverksamhet Sådana tillstånd är inte aktuella för annan luftfart för Annan luftfart för statsändamål bör därför inte vara till- ståndspliktig enligt 7 kap. luftfartslagen. Detta ligger också i linje med den praxis som utvecklats. I detta sammanhang har promemorian något belyst frågan om kravet på tillstånd för den flygutbildning som bedrivs av civila statliga myndig- heter, exempelvis Trafikflyghögskolan (TFHS) som utbildar piloter. Skolan, som är inordnad i , har flygutbildningstillstånd stånd för utbildning av sin personal till piloter. leder efter avlagda prov till civila flygcertifikat och behörigheter. ringen konstaterar dock att den utbildning som bedrivs av polisen inte är ett direkt led i myndighetsutövningen som t.ex. normal polisverksamhet I stället syftar utbildningen till att ge eleven en flygutbildning med Prop. 2012/13:165 vanliga flygcertifikat. Av denna anledning bör verksamheten inte anses Detta innebär att tillståndsplikten för flygutbildning hos t.ex. kvarstår i enlighet med bestämmelserna i 7 kap. luftfartslagen. Regeringen föreslår ingen ändring i detta avseende. Bestämmelserna i 9 kap. 25 §§ luftfartslagen gäller ansvaret för skador genom luftfart och frågor om försäkring. Det ska redan här påpekas att det generella ansvaret enligt lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada till följd av luftfart inte påverkas av detta lagstiftningsärende. I 9 kap. 1 § finns en upplysningsbestämmelse om 1922 års lag. Om man gör undantag för den bestämmelsen kan detta ge ett intryck av att lag inte skulle gälla för annan luftfart för statsändamål. Regeringen föreslår därför, till skillnad mot vad som föreslås i promemorian, att det inte ska göras något undantag för bestämmelsen i 9 kap. 1 §. Frågor om försäkringskrav behandlas i och rådets förordning (EG) nr 785/2004 av om försäkringskrav för lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer5. Den förordningen ska enligt artikel 2.2 a inte tillämpas på statliga luftfartyg enligt artikel 3 b i Chicagokonventionen. Statliga luftfartyg enligt Chicagokonventionen är bl.a. militär-, tull- och polisflyg. Bestämmelserna i gäller därför inte automatiskt för svensk statsluftfart. I det statliga försäkringssystemet gäller principen att statliga myndigheter ska bära kostnaden för de skador de orsakar. Som grund för detta synsätt ligger att staten alltid har förmåga att ersätta en uppkommen skada. Större skador inom en statlig myndighets verksamhet kan hanteras inom det interna statliga riskfinansieringssystemet. Systemet omfattar alla myndigheter. Det är ett system med höga självrisker för att upprätthålla incitament för skadeförebyggande arbete hos myndigheterna. Enligt förordningen (1995:1300) om statliga myndigheters riskhantering får en myndighet träffa överenskommelse med Kammarkollegiet om att kollegiet ska överta myndighetens risker i ekonomiskt avseende och dess ansvar för skadereglering. Varje myndighet avgör själv om den ska ansluta sig till systemet. Detta sker genom att en överenskommelse träffas med Kammarkollegiet om att kollegiet ska överta myndighetens risker och ansvar för skadereglering. Det finns också en möjlighet för en myndighet att få Kammarkollegiets tillstånd att teckna försäkring på den allmänna marknaden. Regeringen anser att det inte finns skäl att ålägga myndigheterna som bedriver annan luftfart för statsändamål en skyldighet att teckna försäkringar på den allmänna marknaden för att täcka skador uppkomna genom luftfart. Nämnas ska att staten undantas på motsvarande sätt från försäkringsskyldighet när det gäller skador vid trafik med fordon och fartyg enligt 3 § trafikskadelagen (1975:1410) respektive 10 kap. sjölagen (1994:1009). Regeringens förslag ligger därför i linje med vad som gäller för andra transportslag. 9 kap. 15 §§ luftfartslagen bör därför inte gälla för annan luftfart för statsändamål. Detta utesluter givetvis inte att en 5 EUT L 138, 30.4.2004, s. 1 (Celex 32004R0785). 2012/13:165 enskild myndighet på eget initiativ och inom ramen för sitt myndighetsansvar utformar en särskild lösning för sin verksamhet. Bestämmelserna om luftpanträtt i 10 kap. luftfartslagen gäller inte för annan luftfart för statsändamål. De bör inte gälla i fortsättningen heller. Bestämmelserna i 11 kap. 4 § om avgifter m.m. i luftfartslagen bör heller inte gälla för annan luftfart för statsändamål. I stället föreslår regeringen en bestämmelse om avgift för tillsyn inom statsluftfarten förs in i 14 kap. 8 § luftfartslagen. Det finns även skäl att göra undantag för vissa bestämmelsers tillämplighet avseende tillsyn och överklagande. Regeringen återkommer till dessa frågor i avsnitt 6.9 och 6.10. Eftersom regleringen av militär luftfart i 14 kap. inte ska gälla för annan luftfart för statsändamål bör det uttryckligen anges i lagen. När annan luftfart för statsändamål bedrivs kan det förekomma behov av att transportera visst gods. Enligt 8 kap. 3 § luftfartslagen finns det en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, av hänsyn till flygsäkerheten, luftfartsskyddet m.m., meddela föreskrifter eller i ett enskilt fall besluta om att förbud ska råda mot sådan transport eller att denna ska förenas med villkor för att få genomföras. Regeringen har föreslagit att bestämmelsen i 8 kap. 3 § luftfartslagen också bör gälla för militär luftfart. Detsamma bör gälla för annan luftfart för statsändamål. Då hela 8 kap. enligt detta förslag ska gälla för denna typ av luftfart behövs ingen särskild reglering i detta avseende för annan luftfart för statsändamål. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter som gäller skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa eller trafik. En förvaltningsuppgift, som följer av regeringens eller myndighetens föreskrifter och som gäller skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa eller trafik, får överlämnas till annan. En förvaltningsuppgift som överlämnas får innefatta myndighetsutövning om regeringen föreskriver detta. Om det finns särskilda skäl får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva, eller i ett enskilt fall besluta, att viss luftfart ska följa reglerna för militär luftfart eller för annan luftfart för statsändamål. Om det finns särskilda skäl får regeringen i ett enskilt fall besluta om undantag från bestämmelserna om statsluftfart och meddela de särskilda föreskrifter som behövs. Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens I förhållande till promemorians förslag har bl.a. rubrikerna Remissinstanserna: Har inte närmare kommenterat detta. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen i 12 kap. 8 § första stycket luftfartslagen gäller möjligheten att meddela föreskrifter om skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa eller trafik. regeringens mening finnas en möjlighet att meddela sådana föreskrifter också inom militär luftfart. Bestämmelsen innefattas därför i den uppräkning av bestämmelser som bör gälla även militär luftfart. Regeringen har här följt Lagrådets synpunkt om precisering. Regeringen har för avsikt att i förordning föra bemyndigandet vidare till Försvarsmakten. Enligt 12 kap. 8 § andra stycket luftfartslagen får regeringen meddela föreskrifter om att en myndighet får överlämna en förvaltningsuppgift, även om uppgiften innefattar myndighetsutövning. Detta bemyndigande bör även gälla för den militära luftfarten. avser regeringen att i förordningsform delegera uppgiften till Försvarsmakten. Regeringens förslag innebär att en förvaltningsuppgift som Försvarsmakten överlämnar bör få innefatta myndighetsutövning. Ett överlämnande kan bli aktuellt i olika situationer. Det kan gälla överlämnade av olika personbundna uppgifter till särskilt utpekade personer med specificerade uppgifter, ansvar och befogenheter i företag inom den flyganknutna försvarsindustrin. Hit hör utpekad s.k. Designated Representative inom en auktoriserad designorganisation, motsvarande utpekad person inom en auktoriserad produktionsorganisation, en utpekad militärt auktoriserad flygläkare, respektive en utpekad kontrollant (examinator) inom en auktoriserad luftfartsskola. Ett snarlikt system gäller redan för civil luftfart. På det området tillämpas det på sådant sätt att den som hanterar uppgifter som innebär myndighetsutövning bara får meddela positiva beslut, såsom att godkänna en reparation, tillåta en försöksflygning med viss utrustning och liknande. Uppkommer det en situation där det övervägs ett avslag, ska ärendet överlämnas till Transportstyrelsen som kan meddela ett formellt beslut som kan överklagas. Regeringen vill särskilt framhålla att ett överlämnande av uppgifter som innefattar myndighetsutövning måste föregås av noggranna överväganden om det i en viss situation finns en risk för att sekretesskyddade uppgifter kan komma att hanteras. Däremot finns inte något uttalat behov av en sådan möjlighet när det gäller annan luftfart för statsändamål. Det kan dock inte uteslutas att det kan uppkomma en situation där det kan bedömas vara lämpligt att Transportstyrelsen ska kunna överlämna en tillsynsuppgift som kan innefatta myndighetsutövning i nu aktuellt avseende. Regeringen gör i denna del en annan bedömning än den som görs i promemorian. Genom luftfartens utveckling och en betydande integrering mellan civil luftfart och statsluftfart och mellan statsluftfartens olika delar kan det i särskilda situationer uppstå oklarhet huruvida viss luftfart utgör det ena eller andra slaget av luftfart. Vidare kan situationer uppkomma där det står klart att verksamheten utgör ett visst slag av luftfart men där det i det särskilda fallet vore mer ändamålsenligt att den följde reglerna för luftfart av ett annat slag. Ett exempel är den händelse som redovisades i Statens 2007:04 om ett tillbud i samband med automatkanonskjutning mot bogserat luftmål . Ett tjeckiskt militärt flygplan, JAS 39, skulle öva skjutning mot flygande mål. Efter landning uppdagades att det militära flygplanet hade beskjutit reservmålet som befann sig bakom det bogserande planet i stället för det rätta målet som befann sig bakom det bogserande planet. konstaterade i sin rapport bl.a. 2012/13:165 att tillbudet omfattade svensk civil luftfart eftersom det bogserande planet var ett inhyrt civilt luftfartyg och utländsk statsluftfart i form av tjeckisk militär luftfart. I en sådan situation bör det finnas en möjlighet att, i särskilda fall, bestämma att en verksamhet ska följa reglerna för ett visst slag av luft- Det mest ändamålsenliga är att en sådan föreskrift eller beslut fattas av Försvarsmakten eller Transportstyrelsen. I promemorian har därför föreslagits att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ha möjlighet att föreskriva eller i ett enskilt fall besluta att viss luft- fart ska följa reglerna för militär luftfart eller annan luftfart för stats- Regeringen som bedömer att förslaget är ändamålsenligt vill dock framhålla att denna möjlighet måste tillämpas restriktivt så att det inte uppstår någon tveksamhet i förhållande till . föreligga särskilda skäl för att få fatta ett beslut av angivet slag. stämmelsen bör innehålla en sådan restriktion. Ett annat exempel är att genomför Försvarsmakten och Försvarets materielverk utprovning och liknande verksamhet vid framförallt av luftfartyg eller materiel för luftfartsändamål. har utvecklat ändamålsenliga rutiner för verksamheten och tillämpar reglerna i RML. Verksamheten har ibland inte annat att göra med militär luftfart än att utprovningen genomförs av Försvarsmakten eller den till militär verksamhet nära knutna myndigheten . Det är i praktiken fråga om luftfartyg som inte är militärt registrerade, eller materiel för luftfartsändamål. Luftfartyg som inte är militärt regi- strerade är antingen oregistrerade eller civilregistrerade. I den mån luft- fartyget är civilregistrerat bör det enligt regeringen behandlas i enlighet med reglerna för civil luftfart. Om det är fråga om oregistrerade luft- fartyg är dagens författningsreglering oklar om vilket regelverk som bör När det gäller materiel för luftfartsändamål kan det vara fråga om produkter på försöksstadiet där man initialt inte kan klart bedöma om produkten senare i utvecklingskedjan kommer att betraktas som militär eller civil eller kanske bådadera. Det skulle kunna hävdas att verksam- heten med utprovning av luftfartyg bör betraktas som en del av civil luftfart eller annan luftfart för statsändamål och att Transportstyrelsen därför skulle vara den myndighet som beslutar i dessa frågor. Regeringen konstaterar dock att det är fråga om en begränsad verk- samhet, både till omfång som lokalisering. Den är mycket speciell. exempel är ett internationellt konsortiums utprovning av en obemannad luftfarkost i form av en rymdfärja . en militär helikopter och landade på Vidselbasen. har utvecklat procedurer för att kunna genomföra denna utprovningsverksamhet, vilken huvudsakligen genomförs vid verkets provplats i . Om det är oklart vilket regelverk som ska tillämpas är det enligt regeringen mest ändamålsenligt att det finns en möjlighet att besluta att bestämmelserna för militär luftfart ska tillämpas på den aktuella utprovningsverksamheten. Situationen ryms enligt rege- ringens uppfattning i det bemyndigande som föreslås. Statsluftfarten är begränsad i jämförelse med den civila luftfarten. genomförs i huvudsak av statliga myndigheter. I fråga om militär luftfart kan dock, som redovisats tidigare, enskilda vara verksamhetsutövare. Statsluftfarten utvecklas kontinuerligt och är i allt väsentligt nationellt Genom denna utveckling och den ökade internationella Prop. 2012/13:165 samverkan inom såväl försvarets som polisens och områden möter både regeringen och myndigheterna ständigt nya frågor och situationer där ett snabbt beslut är nödvändigt. Sådana beslut måste ha författningsstöd. Trots möjligheterna för regeringen, Försvarsmakten och Transportstyrelsen att meddela både föreskrifter och enskilda undantag som redovisats ovan, kan det enligt regeringen finnas ett behov av en yttersta undantagsmöjlighet. Erfarenheten visar bl.a. att det vid internationella flygövningar, oavsett om de avser militär luftfart eller annan luftfart för statsändamål där också civil luftfart involveras, kan uppstå oklarheter om vilka bestämmelser som ska gälla i olika avseenden. Det är dock inte möjligt att mer i detalj förutse vilka dessa undantagssituationer skulle kunna vara. Därför bör det i den nya regleringen av statsluftfarten finnas en möjlighet för regeringen att i ett enskilt fall och om det finns särskilda skäl medge undantag från bestämmelserna om militär luftfart och annan luftfart för statsändamål, och att regeringen i samband med detta också bör få meddela de särskilda föreskrifter som behövs. Regeringen bedömer att denna undantagsmöjlighet kommer att behöva användas mycket sällan. I sammanhanget kan noteras att regeringen följer Lagrådets förslag att ta bort den tidigare föreslagna 14 §, eftersom det som reglerades i den paragrafen täcks av den föreslagna 13 §. 6.5Myndigheternas ansvar och föreskriftsrätt Regeringen har tidigare anfört att regleringen av statsluftfarten bör utformas på så sätt att luftfartslagen ges formen av en ramlag i vilken grunderna bestäms. Det närmare innehållet ges i sin tur i föreskrifter som genom bemyndiganden bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I detta avsnitt redovisar regeringen sin uppfattning om vilka grundläggande bemyndiganden som bör ges när det gäller statsluftfart. Här redovisas också förslag och bemyndiganden som rör bl.a. utländsk flygverksamhet, utprovning, besättningen ombord samt tillsyn. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter, eller i ett enskilt fall besluta, om militär luftfart i de ämnen som anges i luftfartslagen och som inte måste meddelas i lag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte kommenterat detta närmare. Skälen för regeringens förslag: Det är mest ändamålsenligt att, såsom , regeringen eller den myndighet som regeringen 2012/13:165 bestämmer bemyndigas att meddela de närmare föreskrifterna för militär luftfart. Regeringen bör i förordningsform i så stor utsträckning som möjligt när det gäller militär luftfart kunna delegera föreskriftsrätten vidare till Försvarsmakten. I 14 kap. luftfartsförordningen (2010:770) har valts modellen att om inget annat sägs ska luftfartsförordningen inte gälla militär luftfart. Detta innebär att endast ett fåtal bestämmelser i luftfartsförordningen gäller för denna typ av luftfart. Den grundläggande regleringen av militär luftfart under luftfartslagen bör läggas fast av regeringen i förordning. Det är i huvudsak Försvarsmakten som bedriver militär luftfart eller specificerar luftfart som upphandlas av och levereras av industrin och andra verksamhetsutövare inom eller utom . Detaljkunskapen inom området finns hos Försvarsmakten. Det ter sig därför naturligt att Försvarsmakten kommer att ges befogenhet att besluta om detaljföreskrifter för den egna flygverksamheten och för försörjningen av det som behövs inom det militära luftfartssystemet. Försvarsmakten har beslutat Regler för militär luftfart (RML) och fortsätter att komplettera och utveckla detta regelverk. De övriga organisationer som bedriver militär luftfart, främst och den flyganknutna försvarsindustrin, har nära kontakter och samarbete med Försvarsmakten. Dessa verksamheter bedriver i allt väsentligt sin verksamhet i enlighet med RML. Regeringen bör mot denna bakgrund kunna ge Försvarsmakten ett uttryckligt bemyndigande att inom de ramar riksdag och regering bestämt besluta om föreskrifter för militär luftfart. Det ska här erinras om att Försvarsmaktens föreskriftsrätt inte bör gälla flygtrafiktjänst i eller personal som certifieras inom detta område. 6.5.3Annan luftfart för statsändamål Regeringens förslag: För annan luftfart för statsändamål har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer de bemyndiganden som krävs för att meddela föreskrifter, meddela föreskrifter om undantag från vissa lagbestämmelser samt meddela beslut i enskilda fall. Detta ska gälla även fortsättningsvis. Bestämmelsen om detta får dock ny plats i kapitlet.