prop · H003175 · 2013-06-12 00:00:00 — nyutexaminerade socionomer får ansvar för svåra utredningar och bedömningar med långtgående inverkan på den enskildes livssituation, t.ex. omhändertagande av barn och unga (SOU 2009:68). Själva arbetet kräver såväl kunskap om barns utveckling, juridik, forsk- ning och professionella och kommunala riktlinjer som förmåga att han- tera flera olika och ofta oeniga behov och intressen barnets, för- äldrarnas, familjehemmets och andra verksamheters. Insatser, eller frånvaron av insatser, kan vidare ha en avgörande betydelse för en människas barndom och för hans eller hennes möjlig- 2012/13:175 heter att bygga ett självständigt vuxenliv. ansåg därför att det är av yttersta vikt att förutsättningarna för att bedriva ett arbete av god kvalitet förbättrades. Utredningen menade vidare att de förhoppningar som uttryckts i olika sammanhang om att kompetens och utbildningsnivå ska höjas på frivillig väg inte infrias i tillräcklig utsträck- ning. menar att lagstadgade krav på kvalitet och kvalitetssäkring av verksamheter inom i praktiken inte fått tillräcklig genomslagskraft. Utredningen gör bedömningen att det finns ett behov av ytterligare reglering som kan öka möjligheterna för att den som vänder sig till möts av personal med adekvat utbild- ning. En reglering i form av kompetenskrav för vissa arbetsuppgifter påverkas enligt utredningen inte av att de slutliga besluten i ärendena fattas av en politisk nämnd. Det finns reglerat i lag att personalen ska ha viss kompetens och utredningen ser, liksom Barnskyddsutred- ningen gjorde, inga formella hinder mot att föreslå en förstärkning av dessa bestämmelser i form av reglering av vissa arbetsuppgifter. Arbetet med barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa, och deras familjer, är ett av svåraste uppdrag. Personalens kompetens är väsentlig för att kunna uppnå rättssäkerhet och upprätthålla en god kvalitet på arbetet. Regeringen anser därför att det är särskilt viktigt att handläggarna som utför uppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården har hög kompetens och god erfarenhet. Kommuner och Landsting (SKL) menar att välutbildad och kompetent personal behövs för att garantera hög kvalitet och rättssäkerhet inom . SKL avstyrker däremot utredningens förslag att fastställa detta som krav i lagstiftning. Regeringen anser emellertid att det är ange- läget att införa krav på behörighet för att utföra vissa uppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården. Regeringen föreslår därför att det införs en regel om detta i socialtjänstlagen. Genom att tydliggöra vilken kompetens som behövs för detta arbete, ökar, enligt regeringens bedömning, förutsättningarna för att barn och unga får lämpliga insatser av god kvalitet. Regeringen har i propositionen Stärkt stöd och skydd för barn och unga (prop. 2012/13:10) gjort bedöm- ningen att det är viktigt att satsa på kompetensutveckling i syfte att öka tryggheten och kvaliteten inom den sociala barn- och ungdomsvården. Krav på behörighet ligger även i linje med regeringens satsning på en evidensbaserad praktik och det arbete som pågår i överenskommelse med Kommuner och Landsting för att stödja en evidensbaserad praktik. Syftet med att reglera behörighet är att skapa en garanti för att arbets- uppgifter utförs av personal med viss formell kompetens. Behörighets- reglering, dvs. att ställa krav på viss kompetens, kan enligt Behörighets- utredningen göras på olika sätt. Antingen genom att i lag eller andra för- fattningar direkt eller indirekt kräva bestämda yrkeskvalifikationer för tillträde till eller utövande av verksamheten eller någon form av denna eller genom att förbehålla användande av en yrkestitel för dem som inne- har en viss yrkeskvalifikation. Merparten av de yrken som är reglerade i innebär ett krav på bestämda yrkeskvalifikationer, dvs. kompetens- och behörighetskrav. Regeringen delar utredningens förslag och föreslår att särskild behörig- het ska krävas vid utförandet av vissa arbetsuppgifter. Regeringen bedömer emellertid att det inte är tillräckligt utrett vilka konsekvenser ett krav på behörighet för utförande av vissa uppgifter i alla delar av social- tjänsten skulle få. Enligt regeringen bör behörighetskravet därför begränsas till den sociala barn- och ungdomsvården. Denna bedömning överensstämmer med den analys som gjorde 2009. De arbetsuppgifter som bör omfattas föreslås vara bedömning av om utredning ska inledas, utredning och bedömning av behovet av in- satser eller av andra åtgärder, samt uppföljning av beslutade insatser inom den sociala barn- och ungdomsvården. Lagrådet har yttrat att avgränsningen av vilka arbetsuppgifter som endast får utföras av personal med viss utbildning inte är helt klar. Regeringen bedömer att det inte är möjligt att göra en sådan avgränsning. Det kan emellertid konstateras att det rör sig om uppgifter som i huvudsak utgör myndig- hetsutövning. Med andra åtgärder avses åtgärder som vidtas med stöd av socialtjänstlagen och som inte är insatser som ges som rättigheter, t.ex. serviceinsatser. Med uppföljning av beslutade insatser avses både uppföljning av beslutade placeringar och beslutade öppna insatser. Socionomutbildningen är, enligt regeringens bedömning, den utbild- ning som bäst motsvarar kraven och ger den bästa grunden för socialt arbete. En nyutexaminerad socionom måste ha en grundkompetens som svarar upp mot kravet för behörighet. Den kan sedan kompletteras med specialiserade vidareutbildningar. Om endast socionomexamen skulle godtas som kompetens kan det emellertid enligt uppstå icke önskvärda inlåsningseffekter där personer med annan utbild- ning, t.ex. en grundutbildning inom andra områden med påbyggnad i framför allt socialt arbete och/eller förvaltningsrätt och socialrätt, ute- stängs från tjänsterna. Regeringen delar uppfattning att social- nämnden med sitt ansvar att leda och fördela arbetet samt ansvar för kvaliteten bör ha möjlighet att även använda personer med annan rele- vant examen på minst grundnivå i högskolan för att utföra de angivna arbetsuppgifterna. och menar att formuleringen likvärdig examen på grundnivå i högskolan bör användas. Regeringen anser att begreppet annan relevant examen på ett bättre sätt tydliggör att annan examen som kan komma ifråga utöver socionomutbildningen i första hand bör uppfylla de krav på kompetens som behövs för att utföra de faktiska arbetsuppgifterna och inte på att vara så lik socionomutbildningen som möjligt. Således föreslår rege- ringen att det i lag ska ställas krav på att socialnämnden är skyldig att se till att handläggare som ska utföra angivna uppgifter har svensk socionomexamen eller annan relevant examen på minst grundnivå i hög- skolan. Regeringen avser att bemyndiga en myndighet att meddela före- skrifter om vilka principer som ska gälla för de relevanta utbildningar som kan komma ifråga. I detta sammanhang är det viktigt att arbets- givarnas perspektiv beaktas. Utöver vikten av att personalen har relevant utbildning är det också viktigt med erfarenhet hos den personal som ska utföra uppgifterna. Med hänsyn till den svårighetsgrad som arbetsuppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården har bör den som är nyutexaminerad socionom, 2012/13:175 eller har annan relevant utbildning, och ska börja arbeta med myndig- hetsutövning inom den sociala barn- och ungdomsvården få lämplig introduktion och handledning i arbetet. Detta gäller även den som är oerfaren på området men har arbetat med andra frågor i . konstaterade att många socialsekreterare som arbetar med myndighetsutövning inom den sociala barn- och ungdoms- vården är nyutexaminerade eller har väldigt liten erfarenhet i yrket (SOU 2009:68). Regeringen föreslår därför att det av lagtexten även ska framgå att socialnämnden ansvarar för att den handläggare som själv- ständigt utför sådana arbetsuppgifter har tillräcklig erfarenhet för upp- giften. Enligt Lagrådet har inte effekterna av att angivna arbetsuppgifter utförs av annan klarlagts i lagrådsremissen. Regeringen konstaterar att det blir en uppgift för Inspektionen för vård och omsorg, som ansvarar för tillsynen av verksamhet, att se till att de nya bestämmelserna följs. Inspektionen för vård och omsorg har möjlighet att i vissa fall förelägga den som svarar för verksamheten att avhjälpa ett identifierat missförhållande. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Enligt föreskrifter om ledningssystem för syste- matiskt kvalitetsarbete (SOSFS 2011:9) ska socialnämnden ha ett led- ningssystem för det systematiska kvalitetsarbetet för att kontinuerligt och långsiktigt utveckla och säkra verksamhetens kvalitet. Ledningssystemet är ett sätt att på nivå säkerställa att det finns rutiner för att fortlöpande kontrollera att personalen har den kompetens som krävs för att utföra uppgifterna. Regeringen delar och synpunkt att termen handläggare bör användas i lagtexten i stället för socialsekreterare. Socialsekreterare är en yrkestitel som kan verka begränsande i sammanhanget. Erkännande av utländska yrkeskvalifikationer på område och rådets direktiv /36/EG reglerar erkännande av yrkeskvalifikationer och gäller också för behörighet på område. Förslaget om krav på socionomexamen eller relevant examen på minst grundnivå i högskolan för vissa arbetsuppgifter inom innebär en reglering av yrke enligt direktivet. Därmed krävs ett system för godkännande av dem med yrkeskvalifikationer som motsvarar det krav som uppställs i lagen. Regeringen har för avsikt att i förordning peka ut den myndighet som ska hantera ansökningar om att utländsk utbildning, ensam eller till- sammans med yrkeserfarenhet, ska anses motsvara svensk socionom- examen eller annan relevant examen på grundnivå i högskolan. Den myndigheten blir då behörig myndighet enligt yrkeskvalifikationsdirek- tivet och ingångsmyndighet för de personer som önskar få sin utländska utbildning erkänd. Regeringen avser att bemyndiga denna myndighet att meddela föreskrifter för det arbetet och om i vilken form ett eventuellt intygande om likvärdiga yrkeskvalifikationer ska utfärdas. Av artikel 51 i yrkeskvalifikationsdirektivet följer att ett beslut att inte godkänna en enskilds utländska utbildning ska kunna överklagas till Regeringen föreslår därför vissa ändringar i 16 kap. 4 § social- Prop. 2012/13:175 tjänstlagen (se vidare författningskommentaren). Yrkeskvalifikationsdirektivet är tillämpligt endast när det gäller erkännande av yrkeskvalifikationer från annan EU/EES-stat. Regeringen anser att prövning av utbildning från dem som kommer från tredjeland bör göras på motsvarande sätt som prövning av utbildning från ett annat EU/EES-land. Barn och unga och deras familjer som kommer i kontakt med social- tjänsten har rätt att möta socialsekreterare och chefer med adekvat kompetens. Av propositionen Stärkt stöd och skydd för barn och unga (prop. 2012/13:10) framgår att regeringen ser behov av en kompetens- satsning för att underlätta och stärka huvudmännens arbete inom den sociala barn- och ungdomsvården. fick därför i uppdrag att ta fram ett förslag på åtgärdsprogram för trygg och säker vård för barn och unga i behov av stöd och hjälp från den sociala barn- och ungdoms- vården (dnr S2012/7070/FST). Detta redovisades till regeringen . konstaterar i sin redovisning att det råder kompetensbrist inom en rad områden som handlar om arbete med barn och unga. menar att det behövs ett lång- siktigt utvecklingsarbete som systematiskt utvecklar personalens kompe- tens, stödjer en evidensbaserad praktik och utvecklar en närmare kopp- ling mellan praktiken och utbildningarna. Förslagen handlar bland annat om förbättrad kompetensutveckling, handledning och introduktion. De åtgärder som föreslås syftar till att på olika sätt underlätta och stärka huvudmännens arbete inom området. Förslagen bereds inom . 11Oförändrade bestämmelser om legitimation och annan behörighet för hälso- och sjukvårdspersonal Regeringens bedömning: Legitimation eller annan behörighets- reglering bör inte införas för ytterligare yrkesgrupper på hälso- och sjukvårdens område. bör dock få i uppdrag att utreda behovet av en legitimation för kuratorer i hälso- och sjukvården. Promemorian Legitimation för cytodiagnostiker (S2007/1789/FS): I promemorian föreslås legitimation för cytodiagnostiker, se avsnitt 11.1. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens, utom i frågan om legitimation för kuratorer, se avsnitt 11.2. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna instämmer i utredningens bedömning att inte införa ytterligare reglering av yrkes- grupperna. delar också utredningens bedömning, med undantag för kuratorer inom hälso- och sjukvård. 2012/13:175 att nya yrkesregleringar inte kan ersätta vårdgivarens ansvar. Vård- givaren ska leda och kontrollera verksamheten så att kravet på god vård kan upprätthållas. Därmed har vårdgivaren ansvar för att anställa lämp- liga personer och fortlöpande säkerställa att personalen har den kompe- tens som krävs. Skälen för regeringens bedömning Regeringen vill främja möjligheterna att utöva yrke i och anser att den reglering som behöver finnas ska vara enkel och tydlig. Enligt regeringsformen gäller att begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke bara får införas för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller före- tag. Det är också regeringens ambition att verka för att underlätta utbytet av arbetskraft såväl inom som utom EU. I detta avseende kan en reglering av ett yrke vara en fördel, men ofta utgör den ett hinder för yrkesutövning. Regeringen anser att de principer som föreslogs av och som använts för bedömningen av vilka yrkes- grupper som ska vara legitimationsyrken är ändamålsenliga; de har funnits och är väl etablerade, se avsnitt 6. Regeringen anser därför att det inte finns något behov av att ändra dem, och har tillämpat principerna för bedömningen i detta lagstiftningsarbete om ytterligare behörighetsreglering ska införas för någon yrkesgrupp. Regeringen anser att hur mycket som ska krävas för att en yrkesgrupp ska komma i fråga för legitimation måste avgöras genom en sammanvägning av samtliga omständigheter. Samtliga kriterier måste dock inte vara uppfyllda. Det tyngsta skälet för att införa en legitimation är att patientsäkerheten är tryggad. Flera av de grupper som framställt önskemål om att få legitimation, har redan en legitimation för ett vårdyrke, som exempelvis sjuksköterska eller biomedicinsk analytiker. I de fallen har regeringen genomgående ansett att patientsäkerhetskravet är uppfyllt genom den legitimation de redan har och genom att de står under tillsyn av Inspektionen för vård och omsorg och att legitimation därför inte bör införas. Regeringen anser också att dubbla legitimationer bör undvikas. För flera yrkesgrupper har prövningen av om utbildningen uppfyller de krav som bör ställas för att den ska kunna ligga till grund för legitima- tion, varit central. Det har både gällt ifall en grundläggande utbildning ska anses uppfylla kraven och om en påbyggnadsutbildning efter avslutad legitimationsgrundande utbildning ska kunna läggas till grund för legitimation. I tidigare förarbeten betonas att den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen ska utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, vilket också är ett krav enligt 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Detta medför att ett legitimations- yrke behöver ha en väsentlig förankring i en vetenskaplig grund för yrkesutövningen i fråga. Regeringen har mot denna bakgrund lagt tyngd vid kriteriet att utbildningen ska ha vetenskaplig grund. Skälen för regeringens bedömning för respektive grupp redovisas i övrigt nedan. Cytodiagnostiker har en yrkesexamen som biomedicinsk analytiker, BMA, och en påbyggnadsutbildning i diagnostisk cytologi. Påbyggnads- utbildningen omfattar heltidsstudier och är inte reglerad. Cytodia- gnostiker har, med några få undantag, legitimation som biomedicinsk analytiker. Cytodiagnostikerns huvuduppgift är att med hjälp av mikroskop ställa diagnos om det föreligger cellförändringar i cellprover från patienter. Vanligast är att diagnostisera cellprover i syfte att hitta förstadier till liv- moderhalscancer. Den cytologiska diagnostiken bedrivs huvudsakligen vid landstingens patolog- och cytologlaboratorier, men det finns även privata laboratorier. fanns ca 200 yrkesverksamma cyto- diagnostiker i . Cytodiagnostikerna önskar legitimation samt ensamrätt till sina arbets- uppgifter. Som skäl för det anges patientsäkerhetskrav, eftersom yrkes- gruppen har ett självständigt ansvar att ställa diagnos på cellprover. Cyto- diagnostikerna har också anfört att en snabbt minskande yrkeskår medför risker att personal utan adekvat kompetens utför cytodiagnostikernas arbetsuppgifter. Av patientsäkerhetsskäl är det därför akut att öka intresset för rekryteringen till yrket genom legitimation i kombination med utvecklingen av utbildningen. I flera länder är utbildningen och yrket reglerat med legitimation. En särskild legitimation för cyto- diagnostiker ökar därför möjligheter att uppfylla EU-direktiven kring erkännande av kompetensbevis och arbetskraftens rörlighet. beslutade att bifalla den dåvarande regeringens förslag i propositionen Legitimation och skyddad yrkestitel (prop. 2005/06:43) om att från införa en rätt till legitimation för bl.a. biomedicinska analytiker (rskr. 2005/06:148). I samband med beslutet tillkännagav för regeringen vad socialutskottet hade anfört i sitt betänkande (2005/06:SoU10 s. 13) om att införa legitimation för cytodiagnostiker. I betänkandet anförde utskottet att yrkesgruppen cytodiagnostiker har en utbildning grundutbildning till biomedicinsk analytiker och specialistutbildning inom klinisk cytologi som väl borde kvalificera för legitimation. De utför ett självständigt icke-delegerat diagnostiskt analysarbete. Cytodiagnostikerna signerar även själva besvarade prover. De har således ett direkt ansvar för patientsäkerheten och sammanfattningsvis ansåg utskottet att mycket talade för att cyto- diagnostikerna uppfyller de krav som kan ställas på en yrkesgrupp för rätt till legitimation. Utskottet ansåg att frågan om legitimation kräver ytterligare överväganden, exempelvis gällande avgränsningsfrågor och övergångsbestämmelser. Utskottet ansåg också att det är ytterst tveksamt om behovet av att rekrytera personer till ett yrke ska ges betydelse vid bedömningen av rätten till legitimation. Enligt utskottet borde legitima- tionsfrågan för cytodiagnostiker utredas mycket skyndsamt. Mot bakgrund av tillkännagivande upprättades inom Social- departementet promemorian Legitimation för cytodiagnostiker (S2007/1789/FS). I promemorian konstaterades att yrkesgruppen cyto- diagnostiker har en utbildning som väl borde kvalificera för legitimation. Cytodiagnostiker utför vidare ett självständigt icke-delegerat diagnostiskt analysarbete och de signerar själva besvarade prover. Cytodiagnostiker har således ett direkt ansvar för patientsäkerhet. Den fråga som enligt promemorian återstod att besvara var om det fanns grund för att ge cytodiagnostikerna, som kunnat få legitimation som biomedicinska analytiker, en möjlighet till särskild legitimation som just cytodiagnostiker. Enligt promemorian fanns således inte något hinder mot att införa legitimation för yrkesgruppen cytodiagnostiker. Kravet för legitimation borde, enligt promemorian, bl.a. vara den utbildning som leder fram till yrket. ansåg att cytodiagnostiker inte bör ges legitimation eftersom de har legitimation som biomedicinska analytiker, vilket skulle ge dem dubbla legitimationer. Utredningen påpekade också att de som hälso- och sjukvårdspersonal står under tillsyn. Enligt finns det mycket som talar för att det med hänsyn till åldersstrukturen inom yrkeskåren kan komma att uppstå en brist på cytodiagnostiker, men att legitimation inte är ett ändamålsenligt sätt att lösa den frågan. Enligt uppgifter från och ser cytodiagnostikernas arbete annorlunda ut jämfört med , som en följd av de nya tekniska lösningar och ändrade metoder för analys av provresultat som utvecklats. Antalet verksamma cytodiagnostiker är ca 200, mot ca 300 . Enligt , som utbildar cytodiagnostiker, bedöms vårdens efterfrågan motsvara det antal som utbildas. Flera av remissinstanserna som yttrade sig över förslaget i promemorian Legitimation för cytodiagnostiker (S2007/1789/FS), bl.a. , och Kommuner och Landsting, var kritiska till förslaget att införa legitimation för cytodiagnostiker. De menade bl.a. att den principiellt viktiga frågan om vilka ytterligare yrkesgrupper som ska ges rätt till legitimation borde utredas i ett större sammanhang. Sammanlagt yttrade sig fem remissinstanser särskilt om Behörighets- utredningens bedömning i frågan om legitimation för cytodiagnostiker. Av dem tillstyrker en instans utredningens bedömning, tre anser att en reglering bör ske och en instans anser att situationen bör ses över för de biomedicinska analytikerna. anser att situa- tionen avseende biomedicinska analytiker behöver ses över. Det behövs fortsatta möjligheter till specialisering inom grundutbildningen för att tillförsäkra en hög kompetens bland biomedicinska analytiker som utför patientundersökningar i framförallt diagnostiskt syfte, men också som uppföljning av behandling. dominerar den provbaserade dia- gnostiken utbildningen och den patientbaserade utgör numera enbart en och Naturvetarna anser Prop. 2012/13:175 att den cytologiska diagnostiken måste behörighetsregleras genom en särskild legitimation för yrkesgruppen cytodiagnostiker. Naturvetarna anser att den minsta åtgärd som krävs är att rekry- teringsbasen breddas så att alla de behörighetsgrupper som har reell behörighet för dagens utbildning också får tillträde till den. Det handlar vid sidan av biomedicinska analytiker även om medicinare, bio- medicinare, cellbiologer m.fl. och Gynekologi (SPOG) anser att cytodiagnostiker inte kan ersättas av en person med annan BMA eller annan yrkesgrupp. Genom en legitimation kan behörighets- och ansvarsnivåer inom diagnostiken regleras och ett kvalitetssäkert förfaringssätt skapas. Skälen för regeringens bedömning Det stora flertalet cytodiagnostiker har en yrkesexamen som bio- medicinska analytiker och en påbyggnadsutbildning i diagnostisk cyto- logi. Cytodiagnostiker utför kvalificerade arbetsuppgifter, arbetar själv- ständigt och har ett eget diagnosansvar som är av avgörande betydelse för patienternas säkerhet. De är huvudsakligen verksamma vid labora- torier inom den offentliga hälso- och sjukvården. Det främsta skälet som framförts för att införa legitimation för cytodiagnostikerna är patientsäkerhetsskäl. Regeringen anser att eftersom de som arbetar som cytodiagnostiker, med några få undantag, har en legitimation som biomedicinsk analytiker, är patientsäkerhetskravet upp- fyllt. De står som hälso- och sjukvårdspersonal under tillsyn av Inspek- tionen för vård och omsorg, och i övrigt omfattas de av det ansvar arbets- givaren har för att personalen har den kompetens som krävs. Det är också regeringens uppfattning att dubbla legitimationer ska undvikas. Som lagts fast i tidigare förarbeten (prop. 2005/06:43 och prop. 1997/98:109) är bedömningen när det gäller tilläggsutbildningar att det kan vara mindre relevant att karaktärisera en tilläggsfunktion som legitimationsgrundande om redan grundutbildningen är legitimations- grundande. Regeringen ansluter sig till denna bedömning. Ytterligare ett skäl som framförts av cytodiagnostikerna för att införa legitimation är att det kommer att uppstå en brist på utbildade cytodia- gnostiker. Enligt regeringens uppfattning bör inte en befarad bristsitua- tion i sig kunna motivera att legitimation införs för en yrkesgrupp. Rege- ringen anser inte att införandet av en legitimation för en yrkesgrupp är ett ändamålsenligt sätt att lösa rekryteringssvårigheter.