prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — I detta fall utgörs de finansiella kostnaderna bl.a. av avgifter för prövning av ansökan om tillstånd som AIF-förvaltare samt årlig avgift för tillsyn. tar med stöd av förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos ut en avgift på av ett svenskt aktiebolag och av värdepappersbolag eller svenskt kreditinstitut som ansöker om tillstånd att driva fondverksamhet. Utöver detta tar ut en årlig avgift enligt förordningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering Av den förordningen framgår att för fondbolag är den lägsta årliga avgiften , vilket kan användas som jämförelse för AIF-förvaltare. kostnader för tillsyn och regelgivning m.m. rörande fondbolagen, och de fördelas proportionellt på dessa efter storleken på den fondförmögenhet som de förvaltar. Ju större förmögenhet bolagen förvaltar desto högre avgift får de betala. Ungefär 30 bolag har betalat den lägsta avgiften på och samtliga dessa fondbolag har förvaltat en fondförmögenhet på . exempel kan även nämnas att en förvaltad fondförmögenhet på knappt har medfört en årlig avgift på och en förvaltad förmögenhet på har medfört en årlig avgift på . tionen debiterat i årliga avgifter för fond- kommer vidare att kunna ta ut avgifter för anmälningar och underrättelser. Förslaget innebär att ska kunna ta ut en avgift för av underrättelser enligt EU:s förordning om europeiska 2012/13:155 riskkapitalfonder och EU:s förordning om europeiska fonder för socialt företagande. har uppskattat att avgiften behöver uppgå till per underrättelse. Denna avgift kommer att tas ut av de AIF-förvaltare som vill få möjligheten att inom hela EES marknadsföra de fonder som omfattas av förordningarna under beteckningen EuVECA respektive EuSEF. Administrativa kostnader utgörs i första hand av företagens kostnader för att upprätta, lagra eller överföra information eller uppgifter som föranletts av krav i lagar, förordningar och myndigheters föreskrifter eller anvisningar i allmänna råd. Nedan uppskattas de huvudsakliga administrativa kostnaderna som förslaget väntas medföra, tillsammans med kostnader till följd av informationskrav som följer av förslaget5. De faktiska kostnaderna kan komma att avvika mycket från de uppskattningar som görs här. Anmälan om registrering: En AIF-förvaltare som enligt det nya regelverket är undantagen tillståndsplikt och endast behöver göra en anmälan om registrering till ska ge in uppgifter om förvaltaren och de AIF:er som denne avser att förvalta, investeringsstrategierna för dessa samt en redogörelse för vilka åtgärder som har vidtagits för att förhindra att marknadsföring sker till icke-professionella investerare. Dessa kostnader beräknas bli begränsade. Kostnaderna för att uppfylla dessa krav beräknas uppgå till (* ) och är av engångskaraktär. Ansökan om tillstånd: En ansökan om tillstånd för verksamhet för en AIF-förvaltare ska bl.a. innehålla uppgifter om vilka som ingår i ledningen hos förvaltaren, ägarförteckning, verksamhetsplan, vilka investeringsstrategier som ska användas, ersättningssystem, rutiner för delegering och fondbestämmelser, bolagsordning eller motsvarande handlingar. Kostnad och arbetstimmar för att sammanställa dessa handlingar kommer att variera mellan de olika berörda AIF-förvaltarna utifrån hur verksamheten ser ut . De förvaltare som driver tillståndspliktig verksamhet kommer sannolikt att hamna i det lägre intervallet. För en AIF-förvaltare att sammanställa en komplett ansökan om tillstånd för verksamhet beräknas engångskostnaderna uppgå till , beroende av den typ av verksamhet som förvaltaren avser att driva. För icke EES-baserade AIF- förvaltare beräknas kostnaderna att hamna inom intervallet om förvaltaren avser att marknadsföra AIF:er till icke-professionella investerare. 5 Se vidare remisspromemoria FI Dnr 12-3251, Förslag till föreskrifter om förvaltare av alternativa investeringsfonder och ändrade föreskrifter om investeringsfonder m.m. för fullständig redogörelse för administrativa kostnader. Om väsentliga ändringar görs avseende AIF-förvaltarens verksamhet eller organisation är förvaltaren ålagd att skriftligen anmäla detta till . En sådan sammanställning beräknas uppgå till (* ). Marknadsföring av AIF:er: Då marknadsföring av en AIF är tillståndspliktig, måste AIF-förvaltaren upprätta och bifoga vissa uppgifter tillsammans med ansökan om tillstånd för marknadsföring, bl.a. en verksamhetsplan, fondbestämmelser samt uppgifter om förvaringsinstitut. Engångskostnaderna för att upprätta handlingar samt sammanställa ansökan om marknadsföring beräknas uppgå till cirka 13 000 (*)(* ), beroende av vilket dokumentation en AIF- förvaltare behöver upprätta i samband med ansökan. Om väsentliga ändringar görs beträffande de uppgifter som lämnats i en tillståndsansökan ska AIF-förvaltaren anmäla detta till . Kostnaden för en underrättelse beräknas uppgå till (1,* ). Upprättande av ersättningssystem samt ersättningspolicy beräknas ligga i intervallet . Kostnaderna för detta kommer att bero på storleken på AIF-förvaltarens verksamhet och den interna organisationen. Informationskrav: Alla AIF-förvaltare är ålagda vissa informationskrav, se avsnitt 13. För förvaltare av specialfonder och de AIF-förvaltare som marknadsför andelar eller aktier i till icke-professionella investerare tillkommer informationskrav, förutom informationsbroschyr och årsberättelse, i form av ett faktablad, se avsnitt 13.2.2. För förvaltare av specialfonder kommer informationskraven att vara i stort sett desamma som . Kostnaderna för att upprätta informationsbroschyr samt faktablad beräknas uppgå till per fond. För AIF- förvaltare som endast marknadsför AIF:er till professionella investerare beräknas kostnaden för att upprätta en informationsbroschyr uppgå till per fond. För de utländska förvaltare som inte omfattas av kraven i LIF beräknas kostnaderna för initial översättning av informationsmaterial till svenska uppgå till samt för uppdatering. Utöver detta ska en AIF-förvaltare för varje som förvaltaren förvaltar och för varje AIF som förvaltaren marknadsför inom EES regelbundet tillhandahålla information om andelen icke likvida tillgångar, ändringar i AIF:ens likviditetshantering, AIF:ens aktuella riskprofil och de riskhanteringssystem som tillämpas, samt för AIF:er som använder finansiell hävstång, bl.a. det totala beloppet för finansiell 2012/13:155 hävstång, se närmare avsnitt 13, vilket kan komma att få vissa kostnadsmässiga konsekvenser. Ett förvaringsinstitut för en ska vara etablerat i AIF:ens hemland och vara ett kreditinstitut, ett värdepappersbolag som har tillstånd för förvaring av finansiella instrument eller ett institut som får vara (UCITS-fonder). , som regleras i LIF, föreslås i stället omfattas av bestämmelserna om förvaringsinstitut i den nya lagen om AIF-förvaltare. Det innebär bl.a. att den krets av företag som får vara specialfond utvidgas, se avsnitt 12.1. Regeringen konstaterar att de kapitalkrav som uppställs för värdepappersföretag i AIFM-direktivet motsvarar gällande kapitalkrav för värdepappersföretag enligt och rådets direktiv /48/EG (kreditinstitutsdirektivet) samt och rådets direktiv /49/EG (kapitaltäckningsdirektivet). Det är således inte fråga om någon skärpning eller mildring av gällande kapitalkrav för värdepappersbolag som har tillstånd för inlåning och därmed anses som kreditinstitut. Dock för sådana värdepappersföretag som aves i artikel 21.3 första stycket b i AIFM-direktivet är kapitalkravet lägre än för kreditinstitut. Det innebär att det är lägre kapitalkrav för sådana förvaringsinstitut än det som krävs enligt LIF för . Beträffande de uppgifter som ett specialfond ska sköta, motsvarar förslaget i stort sett det som gäller enligt LIF. Förslaget innebär dock, som framgår av avsnitt 12.5, en reglering som är bättre anpassad till förvaringsinstitutens faktiska verksamhet, eftersom den bl.a. även beaktar den situation då en tillgång är av sådant slag att den i praktiken inte kan förvaras av förvaringsinstitutet. De regler i AIFM-direktivet som rör intressekonflikter och som anger att förvaringsinstitut ska agera i fondens och investerarnas bästa intresse innebär ett visst förtydligande för . Kraven i AIFM-direktivet innebär ett stort ansvar för förvaringsinstitutet om institutet eller en uppdragstagare till institutet har förlorat finansiella instrument som depåförvarats. Detta gäller i synnerhet situationen när ett förvaringsinstitut måste anlita en utländsk aktör för förvaringstjänster. Det är inte säkert att ett förvaringsinstitut kommer att vara berett att ta på sig ett sådant ansvar för investeringar på vissa marknader eller i vissa typer av tillgångar. Det skulle i så fall få konsekvenser i form av att vissa marknader och tillgångstyper i praktiken inte blir tillgängliga för AIF:er att investera i. Ett utökat ansvar innebär också en ökad ekonomisk risk vilket kan få effekter på prissättningen av förvaringsinstitutstjänster och därmed i förlängningen medföra ökade kostnader för AIF:er och dess investerare. För de AIF:er för vilka det i gällande rätt inte finns något krav på att anlita ett förvaringsinstitut, bl.a. riskkapitalfonder och fastighetsfonder, ansvarar i praktiken AIF-förvaltaren för en stor del av de uppgifter som förvaringsinstitutet ska ansvara för enligt AIFM-direktivet. regelverket kommer dessa AIF-förvaltare att behöva se över sin organisa- Prop. 2012/13:155 tion och identifiera de uppgifter som ska handhas av ett förvaringsinstitut samt anlita ett uppgifter. Med hänsyn till att tillgångarna i bl.a. riskkapitalfonder som regel inte kan depåförvaras, blir den främsta uppgiften för ett förvaringsinstitut till en sådan AIF att kontrollera äganderätten till tillgångarna samt att föra ett register över dem. Enligt AIFM-direktivet ska förvaringsinstitutet vara etablerat i samma land som AIF:en. Det finns inte någon utbredd marknad i för förvaringsinstitutstjänster för AIF:er som investerar i andra tillgångar än finansiella instrument. Detta kan komma att medföra etableringshinder för sådana fonder i . Av AIFM-direktivet framgår att bl.a. revisorer och advokater bör kunna tillhandahålla denna tjänst till riskkapitalfonder. För att underlätta utvecklingen av en sådan marknad och motverka etableringshinder anser regeringen att möjligheten i AIFM- direktivet att tillåta fler kategorier av förvaringsinstitut än kreditinstitut och värdepappersbolag bör utnyttjas. För vissa typer av slutna AIF:er får således en fysisk eller juridisk person utses till förvaringsinstitut, se avsnitt 12.1. Som en följd av förslaget kommer tillståndspliktiga AIF-förvaltare att omfattas av krav på att agera i investerarnas bästa intresse samt att i övrigt övervaka, hantera och undvika intressekonflikter. För exempelvis förvaltare av riskkapitalfonder och fastighetsfonder finns det inte någon näringsrättslig reglering med motsvarande krav. Förslagen innebär därför att investerarna ges ett stärkt skydd. Kapitalkrav och krav beträffande riskhantering ökar också investerarskyddet i fråga om sådana fonder som inte förvaltas av förvaltare som omfattas av kraven i LIF. Informationskraven säkerställer dessutom en miniminivå för den information om en AIF som ska tillhandahållas och ökar på så sätt jämförbarheten mellan olika investeringsalternativ. Förslaget bidrar därmed till att investerarskyddet generellt sett stärks. Med hänsyn till att AIFM- direktivet tar sikte främst på sådana fonder som vänder sig till professionella investerare är emellertid inslaget av rena konsumentskyddsregler begränsat. Om icke-professionella investerare inte har tillgång till den information de behöver för att fatta välgrundade investeringsbeslut riskerar det att undergräva effektiviteten på marknaderna och leda till högre priser för investerarna. Enligt förslaget ska därför AIF:er som marknadsförs till icke-professionella investerare samt specialfonder omfattas av mer omfattande informationskrav än sådana AIF:er som marknadsförs enbart till professionella investerare. Vidare innebär förslaget vissa begränsningar av de investeringsstrategier som en AIF får tillämpa genom kravet att det ska anges en högsta nivå för finansiell hävstång. Vissa investeringsstrategier kan därmed i praktiken komma att bli svårare att tillämpa. Ett ökat utbud och konkurrens på marknaden för AIF:er till följd av ökade möjligheter till gränsöverskridande marknadsföring och förvaltning av AIF:er bör öka förutsättningarna för fler och bättre investerings- 2012/13:155 alternativ. Att fler aktörer på fondmarknaden ställs under tillsyn bör gynna investerarnas, och framför allt konsumenternas, intressen. Kapitalkrav och ökade administrativa kostnader för AIF- förvaltare och AIF:er till följd av det nya regelverket riskerar å andra sidan att negativt påverka antalet investeringsalternativ och kan även leda till höjda förvaltningsavgifter för investerarna. En uppskattning av storleken på en sådan eventuell höjning är dock mycket svår att göra. 19.9Konsekvenser för det allmänna Införandet av ett harmoniserat EU-rättsligt regelverk för alla AIF- förvaltare bedöms få positiva effekter för den finansiella stabiliteten, investerarskyddet samt utvecklandet av en inre marknad. Genomförandet av AIFM-direktivet skapar förutsättningar för en gemensam marknad för marknadsföring av andelar eller aktier i till professionella investerare inom EES. Någon sådan marknad finns inte utan möjligheten till marknadsföring är avhängig nationell rätt i berörda länder. En gemensam marknad borde rent allmänt ha en positiv effekt på den fria rörligheten för kapital och investeringar i . Förslaget innebär en ökad arbetsbelastning för framför allt . Förslaget innebär emellertid även att beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Kammarrätten i har bedömt att lagändringarna kommer att medföra ett ökat antal mål och mer komplexa mål för domstolarna. och Förvaltningsrätten i har också tagit upp frågan om resurser till domstolarna i sina respektive remissvar. Den av Kammarrätten i bedömda ökade måltillströmningen tillsammans med erfarenhet av komplexitet i regelverk för de mål som avser beslut av , uppskattas av leda till ökade kostnader för domstolar. Regeringen avser att följa frågan och kommer att återkomma med en samlad bedömning av förvaltningsrätternas resursbehov. har i sitt remissvar framfört att förslaget kan komma att medföra ökade IT-kostnader då datasystemen måste anpassas när ett s.k. nytt medelsslag ska införas. Utvecklingskostnaden uppskattas av myndigheten uppgå till och utvecklingstiden är cirka . Denna eventuella kostnad bedöms rymmas inom befintliga anslag. När det gäller redovisning av influtna medel är huvudregeln att beslutar hur utbetalning ska ske efter samråd med sökanden, 20 § indrivningsförordningen (1993:1229). Regeringen utgår från att efter samråd med kommer fram till en lösning som är lämplig i fråga om den nu aktuella avgiften. Enligt är det svårt att dra gränsen mellan vad som bör betraktas som en utländsk motsvarighet till en specialfond samt vad som inte bör betraktas som en sådan och hur dessa ska beskattas. Genomförandet av AIFM-direktivet kommer enligt bedömning att leda till att antalet utländska AIF:er som marknadsförs i kommer att öka, vilket bedöms leda till att gränsdragningsproblemen också ökar. Det medför enligt verket en ökad arbetsbelastning för banker och andra kontrolluppgiftslämnare. 19.10 Konsekvenser för . Förslaget innebär att får utökade uppgifter som tillsynsmyndighet för AIF-förvaltare. ska, utöver handläggning av ärenden om tillstånd för AIF-förvaltare, utöva tillsyn över AIF-förvaltare i enlighet med den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Det innebär bl.a. övervakning av rörelseregler samt att informations- och rapporteringskrav efterlevs. Det innebär även ansvar för övervakning av systemrisker samt internationellt samarbete i tillsynsfrågor. De nya uppgifterna kan förväntas ge upphov till ett ökat resursbehov för . Inför ikraftträdandet av den nya lagen och därefter kommer att få en ökad arbetsbörda till följd av hantering av ärenden om ändring av tillstånd för fondbolag och värdepappersbolag samt om ansökningar om tillstånd eller anmälan om registrering av AIF-förvaltare som driver verksamhet som inte är tillstånds- eller registreringspliktig. För att möjliggöra för berörda företag att på rätt sätt förbereda sig på det nya regelverket krävs vidare särskilda informationsinsatser från sida. Det gäller att nå ut till i synnerhet de aktörer som driver verksamhet men som inte står under tillsyn. När det gäller de tillståndsärenden som rör bolag som har tillstånd för fondverksamhet har tillgång till väsentliga delar av den information och de handlingar som krävs för att ärendena ska kunna prövas. Förfarandet för fondbolag och värdepappersbolag som behöver nya eller omvandlade tillstånd torde därmed kunna förenklas och göras mindre resurskrävande i jämförelse med hanteringen av ärenden om tillstånd för sådana AIF-förvaltare som inte redan står under tillsyn. De sistnämnda förvaltarna bedöms dock vara färre till antalet än de tillståndspliktiga företag för vilka det krävs ändring av befintliga tillstånd. Förslagen innebär även konsekvenser för löpande ärendehantering. Ett större antal tillståndspliktiga företag innebär en ökad arbetsbelastning eftersom den ordinarie ärendehanteringen blir mer omfattande. Ökning av ärendehanteringen till följd av AIFM-direktivet förväntas särskilt inom områdena gränsöverskridande verksamhet, uppdragsavtal samt med anledning av anmälningsförfarandet vid väsentliga ändringar av lämnade uppgifter. Även inom området fondtillsyn får ett utökat ansvarsområde i jämförelse med . Fondtillsynen har inte heller tidigare varit inriktad på övervakning av systemrisker, vilket är ett uttalat syfte med AIFM-direktivet. Genom den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder kommer inspektionen även att få tillsyn över nya typer av företag, främst riskkapitalbolag och företag som förvaltar fastighetsfonder. Kompetens och resurser behöver anpassas till de nya uppgifterna. Vidare behöver systemstöd och analysresurser för att kunna hantera den rapportering från tillståndspliktiga AIF-förvaltare som krävs enligt förslaget. kommer därutöver att behöva delta i det internationella samarbete som AIFM- direktivet förutsätter. Detta samarbete gäller dels hantering av gränsöver- 2012/13:155 skridande tillståndsärenden, dels övervakning av systemrisker på EU- nivå. Enligt bedömning kommer de nya löpande tillsynsuppgifter som AIFM-direktivet medför, utöver befintliga resurser, att ta en del ytterligare resurser i anspråk. Därutöver kommer den ökade ärendehanteringen på rättsavdelningen enligt uppskattning att innebära att befintliga resurser behöver ökas. verksamhet finansieras via anslag på statsbudgeten och genom de avgifter som tas ut av berörda företag för prövning av ansökningar och anmälningar. tar ut årliga avgifter av de företag som står under inspektionens tillsyn. Avgifterna är i princip proportionella mot inspektionens kostnader. De årliga avgifter som tillståndspliktiga AIF-förvaltare kommer att betala till tillfaller dock inte inspektionen direkt utan redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten. En prövning av eventuella behov av ökade resurser för de merkostnader som kan uppstå till följd av förslaget kommer att göras inom ramen för den normala budgetprocessen. De ökade kostnader som bedömer att inspektionen kommer att få för hantering av tillståndsärenden kommer att finansieras i enlighet med principen om full kostnadstäckning, vilket innebär att kostnaderna finansieras genom de avgifter som tas ut för prövning av ärenden. Avgifternas storlek bestäms i förordningen om avgifter för prövning av ärenden hos . tar exempelvis ut en avgift på för ett svenskt aktiebolag som ansöker om tillstånd för att driva fondverksamhet. Motsvarande avgift för värdepappersbolag och är . 20.1Förslaget till lag om förvaltare av alternativa investeringsfonder Lagens innehåll, definitioner, tillämpningsområde och allmänna bestämmelser om förvaltning av alternativa investeringsfonder Genom lagen genomförs AIFM-direktivet. Av paragrafen framgår lagens innehåll och disposition. Bakgrunden till och syftet med direktivet behandlas i avsnitt 4.1. Paragrafen genomför artikel 4.1 a, 4.1 k och 4.1 aa i AIFM-direktivet. I första stycket finns definitionen av en alternativ investeringsfond. Angående de överväganden som har föranlett att begreppet alternativ investeringsfond används i stället för begreppet AIF-fond, som förekommer i AIFM-direktivet, se avsnitt 5.3. i definitionen har en vidare innebörd än i andra sammanhang. Eftersom en alternativ investeringsfond kan vara bildad på kontraktsrättslig grund krävs inte att det rör sig om en juridisk person. Rekvisiten i paragrafen behandlas i avsnitt 6.1. Med undantag för specialfonderna (se 12 kap. 1 §) regleras inte de alternativa investeringsfondernas rättsliga ställning i lagen, se avsnitten 5.2 och 9.3. Av andra och tredje styckena framgår att en alternativ investeringsfond som huvudregel måste ha beviljats tillstånd eller registrerats, alternativt ha stadgeenligt säte eller huvudkontor i ett land inom EES för att anses vara EES-baserad. Om fonden varken omfattas av tillstånds- eller registreringsskyldighet eller har något säte eller huvudkontor, gäller att den är EES-baserad om den har starkast anknytning till ett land inom EES. Ett sådant exempel är en kontraktsrättslig fond som inte omfattas av tillstånds- eller registreringsplikt. Det får överlämnas till rättstillämpningen att i sådana fall pröva till vilket land en alternativ investeringsfond har starkast anknytning. Andra stycket 3 är ett tillägg i förhållande till utredningens förslag som har tillkommit efter påpekande från och . En alternativ investeringsfond som inte uppfyller något av kriterierna i andra stycket 13 utgör en icke EES-baserad alternativ investeringsfond. Distinktionen har betydelse för lagens tillämpning vid marknadsföring eller förvaltning av alternativa investeringsfonder i ett annat land än AIF-förvaltarens eller fondens hemland. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Paragrafen genomför artikel 4.1 b, 4.1 l, och 4.1 ab samt delvis artikel 5.1 i AIFM-direktivet. Av första stycket framgår att en AIF-förvaltare ska vara en juridisk person. Vilken typ av juridisk person det rör sig om är utan betydelse (jfr artikel 2.2 c i den engelska språkversionen av AIFM-direktivet, som i detta fall bör ges företräde framför den svenska språkversionen). Således omfattas exempelvis aktie-, handels- och kommanditbolag, förutsatt att deras verksamhet består i förvaltning av en alternativ investeringsfond. Vad som avses med förvaltning av en alternativ investeringsfond framgår av 4 §. I 13 § anges vissa undantag från lagens tillämpningsområde, se vidare kommentaren till den paragrafen. Av definitionerna i andra och tredje styckena framgår distinktionen mellan en intern AIF-förvaltare, dvs. en alternativ investeringsfond som själv svarar för förvaltningen, respektive en extern AIF-förvaltare. I fjärde stycket görs, i likhet med definitionen av alternativa investeringsfonder i 2 §, en distinktion mellan en EES-baserad och en icke EES- baserad AIF-förvaltare. En AIF-förvaltare som har sitt säte i ett land utanför EES är således en icke EES-baserad AIF-förvaltare (jfr 11 § 5 b). Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. Paragrafen genomför artikel 4.1 w i och bilaga I första punkten till AIFM-direktivet. Av paragrafen följer att förvaltning av en alternativ investeringsfond ska omfatta portföljförvaltning eller riskhantering. Av 3 kap. 1 § andra stycket följer att ett tillstånd för att förvalta en alternativ investeringsfond ska omfatta åtminstone portföljförvaltning och riskhantering samt att en AIF-förvaltare inte får tillhandahålla en av dessa funktioner utan att tillhandahålla den andra funktionen.