prop · H10348 · 2013-11-26 00:00:00 — De fasta valkretsmandaten skall för varje valkrets fördelas proportionellt mellan partier som får delta i fördelningen. Fördelningen görs genom att jämförelsetal beräknas för partierna med utgångspunkt i valresultatet i valkretsen. Det parti som vid varje beräkning får det största jämförelsetalet tilldelas ett mandat. Beräkningen skall göras med tillämpning av den jämkade uddatalsmetoden. Denna innebär att så länge ett parti ännu inte tilldelats något mandat beräknas jämförelsetalet genom att partiets röstetal i valkretsen delas med 1,4. De fasta valkretsmandaten ska för varje valkrets fördelas proportionellt mellan partier som får delta i fördelningen. Fördelningen görs genom att jämförelsetal beräknas för partierna med utgångspunkt i valresultatet i valkretsen. Det parti som vid varje beräkning får det största jämförelsetalet tilldelas ett mandat. Beräkningen ska göras med tillämpning av den jämkade uddatalsmetoden. Denna innebär att så länge ett parti ännu inte tilldelats något mandat beräknas jämförelsetalet genom att partiets röstetal i valkretsen delas med 1,2. 2013/14:48 parti har fått ett mandat beräknas nytt jämförelsetal genom att partiets röstetal delas med 3. Därefter fortsätter man på samma sätt att dela partiets röstetal med närmast högre udda tal för varje tilldelat nytt mandat. För att avgöra hur många mandat som ett parti skall ha sammanlagt i för att vara proportionellt representerat i hela landet skall den jämkade uddatalsmetoden tillämpas på hela landet som en valkrets. Varje parti skall tilldelas så många utjämningsmandat som behövs för att partiet skall få en representation som svarar mot dess andel av samtliga giltiga röster i landet. parti har fått ett mandat beräknas nytt jämförelsetal genom att partiets röstetal delas med 3. Därefter fortsätter man på samma sätt att dela partiets röstetal med närmast högre udda tal för varje tilldelat nytt mandat. För att avgöra hur många mandat som ett parti ska ha sammanlagt i för att vara proportionellt representerat i hela landet ska den jämkade uddatalsmetoden tillämpas på hela landet som en valkrets. Om ett parti vid fördelningen av de fasta valkretsmandaten har fått fler mandat än vad som motsvarar en proportionell representation i hela landet, ska överskjutande mandat återföras. Återföringen enligt första stycket ska göras i den eller de valkretsar där partiet tilldelats mandatet eller mandaten med lägst jämförelsetal. Återföring får dock inte göras i en valkrets som har färre än tre fasta valkretsmandat. Mandat som återförs enligt andra stycket ska, med tillämpning av bestämmelserna i 3 §, fördelas mellan de övriga partier i valkretsen som inte har uppnått proportionell representation i hela landet vid fördelningen av de fasta valkretsmandaten. Om mandat har återförts i två eller flera valkretsar ska dessa mandat fördelas i den ordningen att det parti som har störst jämförelsetal tilldelas första Om ett parti vid fördelningen av de fasta valkretsmandaten har fått fler mandat än vad som behövs för att det skall vara proportionellt representerat i , skall man vid fördelningen av utjämningsmandaten bortse från partiet och de mandat det har fått. Detsamma gäller för ett parti och de mandat partiet fått, om det fått av rösterna i landet. Av de utjämningsmandat som ett parti har fått tillförs det första den valkrets där partiet efter fördelningen av de fasta valkretsmandaten har större jämförelsetal än i övriga valkretsar. Återstående mandat tillförs ett efter ett den valkrets där partiet för varje gång har störst jämförelsetal vid en fortsatt tillämpning av den jämkade uddatalsmetoden på partiets röstetal i valkretsarna. I en valkrets där partiet inte har fått något fast valkretsmandat skall dock jämförelsetalet vid tilldelningen av det första mandatet vara lika med partiets röstetal. Mandaten i kommunfullmäktige skall fördelas mellan partier som fått röster i kommunen. mandatet och så vidare, allt efter storleken på jämförelsetalen för de partier som ska tilldelas mandat. Varje parti ska tilldelas så många utjämningsmandat som behövs för att partiet ska få en representation som svarar mot dess andel av samtliga giltiga röster i landet. Om ett parti vid fördelningen av de fasta valkretsmandaten enligt 3, 4 a och 4 b §§ har fått så många mandat som behövs för att det ska vara proportionellt representerat i , ska man vid fördelningen av utjämningsmandaten bortse från partiet och de mandat det har fått. Detsamma gäller för ett parti och de mandat partiet fått, om det fått av rösterna i landet. Av de utjämningsmandat som ett parti har fått tillförs det första den valkrets där partiet efter fördelningen av de fasta valkretsmandaten har större jämförelsetal än i övriga valkretsar. Återstående mandat tillförs ett efter ett den valkrets där partiet för varje gång har störst jämförelsetal vid en fortsatt tillämpning av den jämkade uddatalsmetoden på partiets röstetal i valkretsarna. I en valkrets där partiet inte har fått något fast valkretsmandat ska dock jämförelsetalet vid tilldelningen av det första mandatet vara lika med partiets röstetal. Mandaten i kommunfullmäktige i en kommun som är en enda valkrets ska fördelas mellan partier som fått av rösterna i kommunen. I en kommun som är indelad i två eller Mandaten i skall fördelas mellan partier som fått av rösterna i . Mandaten i Europaparlamentsvalet skall fördelas mellan partier som fått av rösterna i landet. flera valkretsar ska mandaten fördelas mellan partier som fått av rösterna i kommunen. Mandaten i ska fördelas mellan partier som fått av rösterna i . Mandaten i Europaparlamentsvalet ska fördelas mellan partier som fått av rösterna i landet. För att avgöra hur många man- Vid fördelningen av mandat i dat som ett parti skall ha sådana landsting och kommuner som är indelade i valkretsar mäktige för att vara proportionellt tillämpas bestämmelserna om riks- dagsval i 3–5 §§ på motsvarande skall den jämkade uddatals- metoden tillämpas på hela lands- tinget som en valkrets. beräkningsgrunder som vid för- 3 § får överklagas 1. följande beslut av : a)beslut enligt 4 kap. 8 och 13 §§ om fastställande av valkretsindelning för val till landstings- och kommunfullmäktige, b)beslut enligt 4 kap. 10 och 14 §§ om antalet valkretsmandat för val till landstings- och kommunfullmäktige, c)beslut enligt 4 kap. 17 § om indelning i valdistrikt, 2.länsstyrelsens eller den centrala valmyndighetens beslut om rättelse i en röstlängd, 3.följande beslut av den centrala valmyndigheten eller, i förekommande fall, : a) beslut enligt 4 kap. 3 § om antalet valkretsmandat vid val till , b) beslut i ett ärende enligt 2 kap. om registrering av partibeteckning, c) beslut i ett ärende enligt 2 kap. om anmälan av kandidater eller 6 kap. om valsedlar, 4. eller den centrala valmyndighetens beslut att fastställa utgången av ett val eller d) beslut i ett ärende enligt 2 kap. om anmälan om deltagande 4.länsstyrelsens eller den centrala valmyndighetens beslut att fastställa utgången av ett val eller av en sådan sammanräkning för att förordna efterträdare eller ersättare som sägs i 14 kap. 18–24 §§. Ett överklagande skall ha kommit in till beslutsmyndigheten beslut om att utse nya ledamöter . 2013/14:48 eller ersättare enligt 14 kap. 18–24 Ett överklagande ska ha kommit in till beslutsmyndigheten 1.i ett ärende som avses i 3 § 1 samt 3 a och b: senast från det överklagade beslutet kungjordes eller, om beslutet inte har kungjorts, från den dag klaganden fick del av beslutet, 2.i ett ärende som avses 3 § 2: före valdagen, 3.i ett ärende som avses i 3 § 3 c: senast från den dag klaganden fick del av beslutet, 4.i ett ärende som avses i 3 § 3 d: senast inom från det överklagade beslutet kungjordes eller, om beslutet inte har kungjorts, inom från den dag klaganden fick del av beslutet, 4. i ett ärende som avses i 3 § 4: 5. i ett ärende som avses i 3 § 4: tidigast dagen efter valdagen och tidigast dagen efter valdagen och senast efter det att senast efter det att valet avslutades eller, om över- valet avslutades eller, om över- klagandet gäller beslut om att klagandet gäller beslut om att utse förordna nya ledamöter eller nya ledamöter eller ersättare enligt ersättare enligt 14 kap. 18– 24 §§, 14 kap. 18–24 §§, efter det att sammanräkningen Det är som avgör om överklagandet har kommit in i rätt tid. 1.Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången inför och vid ordinarie val till , och kommunfullmäktige 2018. 2.Om en ansökan om registrering av partibeteckning eller anmälan om deltagande i val har kommit in före ordinarie val till , och kommunfullmäktige 2018, ska den prövning som avses i 2 kap. 3 och 18 §§ omfatta även en partibeteckning som innehåller en partisymbol som kan anses allmänt förknippad med någon annan än sökanden. 3 Ärendet och dess beredning beslutade regeringen direktiv till en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att göra en översyn av delar av valsystemet (dir. 2011:97). Kommittén antog namnet vallagskommitté (Ju 2011:13). Kommittén överlämnade delbetänkandet Proportionalitet i val samt förhandsanmälan av partier och kandidater (SOU 2012:94). överlämnade kommittén sitt slutbetänkande E-röstning och andra valfrågor (SOU 2013:24). I denna proposition behandlas de förslag som lämnas i delbetänkandet. En sammanfattning av delbetänkandet finns i bilaga 1. Betänkandets lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr Ju2013/171/L6). När det gäller ändringar av konstitutionella regler av central betydelse för demokratins funktionssätt har det ansetts angeläget att dessa har en bred politisk förankring. Förslagen i denna proposition till ändringar i regeringsformen har en sådan bred politisk förankring. 4 Fördelningen av mandat i allmänna val 4.1.1Stärkt krav på proportionalitet Konstitutionell reglering om val till Det svenska statsskicket har sin grund i att all offentlig makt utgår från folket i överensstämmelse med folksuveränitetens princip. Folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och allmän och lika rösträtt och den förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom folkstyrelse (1 kap. 1 § första och andra styckena regeringsformen, RF). är folkets främsta företrädare (1 kap. 4 § RF) och i kommunerna utövas beslutanderätten av valda församlingar (14 kap. 1 § RF). Bestämmelserna om hur och de beslutande kommunala församlingarna bildas och är sammansatta är därför centrala för hur folkstyrelsen förverkligas. Valsystemet har utvecklats genom successiva ändringar i lagstiftningen alltsedan representationsreformen 1866 när ståndsriksdagen avskaffades och tvåkammarriksdagen infördes. Inledningsvis genomfördes val till andra kammare som majoritetsval, huvudsakligen i enmansvalkretsar. Det parti som fick flest röster vann också det mandat som stod på spel i valkretsen. Genom en ändring infördes ett proportionellt valsätt i andrakammarvalen som innebar att fördelningen av mandaten (3–5 i varje valkrets) skulle ske proportionellt mellan partierna inom varje valkrets med tillämpning av den s.k. heltalsmetoden (d´Hondts metod). Genom vallag slogs den valkretsindelning för andrakammarvalen fast som i allt väsentligt gäller än vid riksdagsval. Tillämpningen av heltalsmetoden i de slutna valkretsarna gynnade de större partierna på de små partiernas bekostnad och uppmuntrade därmed till kartellbildningar bland små partier. I syfte att minska denna effekt gjordes 1952 provisoriska lagändringar som innebar en övergång till tillämpning av uddatalsmetoden (Sainte-Laguës metod) med viss jämkning (den jämkade uddatalsmetoden). Genom att den jämkade uddatalsmetoden tillämpades med 1,4 som första delningstal innebar metoden att proportionaliteten i valet ökade men de små partierna kom ändå fortfarande regelmässigt att missgynnas något vid fördelningen i förhållande till de större partierna. Därigenom fanns även i detta system en slags småpartispärr som i huvudsak syftade till att motverka oönskad partisplittring. En mer omfattande förändring av valsystemet skedde därefter i samband med den partiella författningsreformen 1969, när enkammarriksdagen inrättades. Före valet till den första enkammarriksdagen hade röstsammanräkningen och mandatfördelningen i andrakammarvalen skett i slutna valkretsar, på samma sätt som sker när det gäller val till kommunfullmäktige. Det innebar å ena sidan att varje landsdel fick en fast och på förhand proportionellt avvägd representation i i varje val. Systemet kunde å andra sidan inte garantera att valresultatet alltid speglade de inbördes styrkeförhållandena mellan partierna utifrån opinionen i landet som helhet. Grundlagberedningen ansåg att man vid utformningen av valsystemet i första hand borde eftersträva att tillgodose önskemålet att mandatfördelningen i skulle vara riksproportionellt rättvisande. I det nya valsystemet infördes därför en möjlighet att kompensera avvikelser från riksproportionaliteten genom att fördela ett bestämt antal utjämningsmandat mellan partierna efter en beräkning utifrån valresultatet i landet som helhet (SOU 1967:26 s. 148 och 153). Vid sidan av kravet på riksproportionalitet ansåg beredningen att som riktpunkter för valsystemet borde också gälla att proportionaliteten inte skulle kunna rubbas av konstlade partibildningar eller andra valtaktiska manövrer eller av ändringar i valkretsindelningen, att systemet skulle leda till en tillfredsställande regional representation som var så stabil som möjligt med hänsyn till kravet på riksproportionalitet och att systemet skulle försvåra för de mycket små partierna att vinna representation i (SOU 1967:26 s. 149). Dessa riktpunkter har alltsedan dess varit vägledande när reformer av valsystemet har övervägts. Det valsystem som infördes genom den partiella författningsreformen 1969 övertogs i allt väsentligt oförändrat vid den totala författningsreformen i samband med att regeringsform antogs. För att undvika jämviktslägen i , som val, minskades dock antalet riksdagsmandat från 350 till 349 och antalet utjämningsmandat bestämdes till 39. Valperioden förlängdes 1994 från tre till . infördes en bestämmelse i regeringsformen om att röstning vid riksdagsval sker på parti med möjlighet för väljarna att avge en särskild personröst. Personröstning vid ett riksdagsval ägde rum första 2013/14:48 gången vid valet . Några andra förändringar i grundlagsregleringen av valsystemet har inte skett sedan regeringsformen trädde i kraft. Avvikelser från proportionella valresultat Sedan den partiella författningsreformen har mandatfördelningssystemet fram till valet endast lett till att resultatet vid val till inte blivit proportionellt i förhållande till partiernas röstsiffror. riksdagsval avsåg avvikelsen ett mandat. fick då ett mandat mer och Socialdemokraterna ett mandat mindre än vad som motsvarade en proportionell fördelning utifrån valresultatet i hela landet. Vid fördelningen av de fasta valkretsmandaten riksdagsval uppstod på nytt avvikelser från en riksproportionell representation. Avvikelsen avsåg vid det tillfället fyra mandat. Socialdemokraterna blev överrepresenterade med tre mandat och med ett. Vid fördelningen av utjämningsmandat fick , , och samtliga ett mandat för lite i förhållande till vad som motsvarat en proportionell fördelning utifrån valresultatet i hela landet. Av förarbetena till den partiella författningsreformen framgår att det inte varit en främmande tanke för lagstiftaren att avvikelser skulle kunna uppkomma i det nya valsystemet. Grundlagberedningen betonade dock att systemet var så konstruerat att det knappast borde kunna förekomma att ett parti redan i första omgången fick fler mandat än vad partiet skulle ha enligt den riksproportionella fördelningen (SOU 1967:26 s. 201). Avvikelser bedömdes alltså bara kunna inträffa i rena undantagsfall. Om detta likväl inträffade menade beredningen att situationen borde kunna lösas så att det parti som blev överrepresenterat fick behålla de mandat som det fått i första omgången och att utjämningsmandaten fördelades mellan övriga deltagande partier så att dessa blev riksproportionellt representerade sinsemellan. Den reglering som beredningen föreslog i aktuellt hänseende finns i nuvarande lagstiftning intagen i 3 kap. 8 § RF och 14 kap. 5 § vallagen. 4.1.2Behov av ändringar i mandatfördelningssystemet Regeringens bedömning: De riktpunkter för valsystemets utformning som varit vägledande för den nuvarande vallagstiftningen bör fortfarande gälla. För att uppfylla det grundläggande kravet att valsystemet ska leda till att mandaten i riksdagsval fördelas proportionellt i förhållande till partiernas röstetal i landet som helhet finns det behov av att göra ändringar i mandatfördelningssystemet. Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: är inte övertygat om att en mindre avvikelse från den strikta proportionaliteten är ett problem i val- Övriga remissinstanser, som har yttrat sig i denna del, instämmer i kommitténs bedömning eller har inga invändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning: Trots ett förhållandevis om- fattande utredningsarbete sedan tillkomsten av regeringsform, bl.a. i fråga om behovet av offentliga valförberedelser, har valsystemet i stort förblivit oförändrat. De förändringar som skett har legat inom ramen för de riktpunkter (se avsnitt 4.1.1) som slogs fast av Grundlagberedningen års författningsreform. vallagskommitté anser att det inte heller nu finns skäl att ändra huvuddragen i vårt valsystem. Regeringen delar denna uppfattning. Valsystemet bör alltså även fortsättningsvis vara så utformat att 1) fördelningen av riksdagsmandaten mellan partierna – med undantag för effekterna av småpartispärren – är proportionell med hänsyn till valresultatet i hela landet, 2) riksproportionaliteten inte kan rubbas genom konstlade partibildningar eller andra valtekniska manövrer eller genom ändringar i valkretsindelningen, 3) systemet leder till en tillfredsställande regional representation som är så stabil som möjligt med hänsyn till kravet på riksproportionalitet och 4) systemet försvårar för små partier att vinna representation i . I lagstiftningsarbetet inför den partiella författningsreformen genomfördes undersökningar av förutsättningarna för att genom tillämpning av olika fördelningsmetoder åstadkomma ett riksproportionellt rättvisande valresultat. Undersökningarna visar att partiernas mandattilldelning i en given valkrets varierar beroende på en rad faktorer, nämligen antalet mandat i valkretsen, vilken fördelningsmetod som tillämpas, de olika partiernas röstetal och hur många partier som ska dela på mandaten. Som framgår i föregående avsnitt uppstod vid riksdagsval förhållandevis stora avvikelser från riksproportionalitet. Vid det valet tog åtta partier plats i . Det har gjorts gällande att den effekt som uppkom vid val troligen kommer att uppkomma också vid framtida riksdagsval (2011:1 Erfarenheter från valen s. 3). Kommittén har mot den bakgrunden genomfört undersökningar av hur många utjämningsmandat som skulle ha behövts för att åstadkomma ett proportionellt valresultat i alla riksdagsval . Beräkningarna har gjorts med tillämpning av såväl den rena uddatalsmetoden som uddatalsmetoden med skilda första jämkade delningstal. Undersökningen visar att det hade behövts 51 utjämningsmandat och 58 mandat 2010 för att åstadkomma ett riksproportionellt resultat med den gällande ordningen. En tillämpning av den rena uddatalsmetoden hade i tre fall lett till avvikelser från riksproportionalitet medan en tillämpning av 1,05 som första delningstal, i likhet med vad som inträffat med det nuvarande systemet, hade lett till avvikelser . Med 39 utjämningsmandat hade det varit möjligt att uppnå en riksproportionell fördelning i samtliga val enbart med tillämpning av delningstalen 1,15 och 1,2. Med utgångspunkt i valresultaten i riksdagsvalen har kommittén vidare undersökt sannolikheten att mindre respektive större slumpvisa skillnader i partiernas röstandelar skulle ha lett till avvikelser från riksproportionaliteten samt hur många utjämningsmandat som under sådana förhållanden maximalt skulle behövas för att säkerställa proportionaliteten. Simuleringarna visar att antalet utjämningsmandat i många fall, beroende på röstfördelningen mellan partierna i det enskilda fallet, avsevärt skulle kunna överstiga de nuvarande 39 om den nuvarande metoden med 1,4 som första delningstal tillämpas. Kommitténs slutsats är att det nuvarande mandatfördelningssystemet i många fall inte kan säkerställa att kravet på ett riks- 2013/14:48 proportionellt rättvisande valresultat uppfylls. Enligt kommittén skulle systemet, med nuvarande partistruktur, kräva närmast en fördubbling av antalet utjämningsmandat. Kommittén har vidare genomfört simuleringar av olika slumpvis beräknade valresultat för att undersöka partistrukturens betydelse för det nuvarande valsystemets möjligheter att åstadkomma ett riksproportionellt valresultat. Undersökningarna visar att det nuvarande systemet endast i undantagsfall skulle generera ett proportionellt resultat om fördelningen av mandat sker på fler än åtta partier. Även om det första delningstalet ändras till 1,15 eller 1,2, skulle frekventa avvikelser förekomma om fördelning sker på fler än åtta partier. Av de undersökningar som kommittén har genomfört kan alltså konstateras att en ändring av första divisorn till 1,15 eller 1,2 vid en tillämpning av den jämkade uddatalsmetoden medför en mindre risk för avvikelser i jämförelse med andra alternativa delningstal med de förutsättningar som i övrigt gäller för mandatfördelningen. Men även om delningstalet minskas från 1,4 till exempelvis 1,2 krävs, med den nuvarande partistrukturen med två stora partier och övriga partier med röstandelar strax över småpartispärren, ett väsentligt utökat antal utjämningsmandat för att fördelningsmetoden ska uppfylla önskemålet att i varje val resultera i en riksproportionell mandatfördelning. Om antalet partier i blir fler, och flera av dem har en röstandel strax över småpartispärren, blir behovet av utjämningsmandat än mer uttalat. Regeringen anser, till skillnad från , att det är av största vikt att valsystemet är så utformat att det alltid åstadkommer en fördelning av riksdagsmandaten mellan partierna som är riksproportionell, dock med undantag för de effekter som blir följden av en småpartispärr. I likhet med kommittén anser regeringen att detta krav måste uppfyllas oberoende av hur många partier som tar mandat i , oberoende av hur rösterna är fördelade mellan partierna och oberoende av hur valkretsindelningen görs. Mot den bakgrunden, och med beaktande av resultatet av de undersökningar som kommittén har låtit genomföra, instämmer regeringen i kommitténs bedömning att ändringar i mandatfördelningssystemet nu är nödvändiga. 4.1.3Säkrad proportionalitet genom återföring av mandat Regeringens förslag: Om ett parti har fått fler fasta valkretsmandat än som svarar mot en riksproportionell fördelning av samtliga mandat ska överskjutande mandat återföras och fördelas som fasta valkretsmandat mellan övriga partier i valkretsen. Återföringen ska göras i den eller de kretsar där partiet tilldelats mandatet eller mandaten med lägst jämförelsetal. Vid lika jämförelsetal ska avgöra i vilken ordning återföring ska ske. Återföring ska dock inte göras i en valkrets som har färre än tre fasta valkretsmandat. Om två eller flera återförda mandat i flera valkretsar ska fördelas görs det i den ordningen att det parti som har störst jämförelsetal får första mandatet och det parti som har lägsta jämförelsetalet får sista Vid lika jämförelsetal ska avgöra i vilken ordning mandaten ska fördelas. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna, bl.a. Val-