prop · H10325 · 2013-10-14 00:00:00 — 2013/14:25 bör vara obligatoriskt för att samråda med berörda kommuner innan föreskrifter om avgifter meddelas. Av propositionen Planeringssystem för transportinfrastruktur (prop. 2011/12:118 s. 88) framgår att regeringen anser att beslut om införande av avgifter för användande av infrastruktur inom ett begränsat geografiskt område bör förankras lokalt och regionalt. Vidare anförs att det inte kan anses rimligt att staten utan någon form av samråd inför pålagor av så uttalat geografisk karaktär. Eftersom det således får förutsättas att inom ramen för planeringsprocessen stämmer av frågor om infrastrukturavgifter med de närmast berörda kommunerna anser regeringen att denna fråga inte behöver regleras i förordningen om infrastrukturavgifter på väg. 5.6.4Avgiftsplikt på allmän väg Regeringens bedömning: Registrering av fordonspassager på bron över på och bron över på bör ske genom fotografering av registreringsskyltar och avläsning av transpondersignaler. Krav på att använda transponder bör inte införas, varken för utländska eller svenska fordon. Avgiftsplikt bör inträda när en bil passerar en betalstation på ett avgiftsbelagt vägavsnitt. Fordonets ägare, eller i vissa fall innehavare, bör vara betalningsskyldig för infrastrukturavgiften. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningens förslag inkluderade även den bro som planeras att byggas över på samt att avläsning av trans- pondersignaler skulle ske redan från ikraftträdandet av lagstiftningen. Remissinstanserna: Datainspektionen kan inte tillstyrka att videoregistrering ska utgöra den tekniska grunden för uttag av infrastrukturavgifter och anser att alternativa metoder som möjliggör anonym passage och betalning bör övervägas. lyser ett förtydligande i fråga om uttag av avgift för en bil som brukas med stöd av saluvagnslicens. Trafikanalys och ser positivt på de tekniska lösningar som föreslås. transponderavläsning inte bör tillämpas. Skälen för regeringens bedömning Flera olika tekniska lösningar för uttag av infrastrukturavgifter är tänk- Ett manuellt system med bommar skulle kunna garantera ett i princip betalning innebär att man betalar direkt vid passage av en betalstation, med kontanter eller betal- eller kreditkort i kassa eller i automat. Fördelarna är att det är en enkel och beprövad teknik, att ingen extra utrustning behövs i fordonen, att betal- ningsmedel finns och att passagerna inte behöver registreras, vilket värnar den personliga integriteten. stationer skulle dock kräva stora ingrepp i områdena i anslutning till broarna i form av flera filer med betalstationer för att i så stor utsträck- ning som möjligt undvika köbildning. Viss köbildning skulle troligen ändå uppstå, med miljöpåverkan och trafiksäkerhetsrisker som följd. Även restid och transporteffektivitet skulle påverkas negativt. skulle såväl investeringen i som driften av betalstationer vara förknippade med förhållandevis höga kostnader, i synnerhet om betal- stationerna skulle vara bemannade. För att möjliggöra ett effektivt utnyttjande av infrastrukturen är ett så kallat friflödessystem, där fordon inte behöver stanna, att föredra. Friflödessystem kräver identifiering och registrering av fordonspassager, vilket sker genom ett elektroniskt avgiftssystem. (se avsnitt 4.3) ska medlemsstater som har avgiftssystem vidta de åtgärder som krävs för att öka användningen av elektroniska avgifts- av trafikflödet genom varje tullstation kan använda elektro- I trängselskattesystemet registreras passagerna genom ett system där fordonens registreringsskyltar fotograferas (Automated Number Recognition, ANPR). Genom att använda uppgifter i vägtrafikregistret kan fordonet och dess ägare identifieras. Detta system med s.k. video- registrering är väl inarbetat och har även fördelen att det inte krävs någon särskild utrustning i fordonet. En samordning mellan systemen för trängselskatt och infrastrukturavgifter innebär stordriftsfördelar och skapar förutsättningar för god service till och förståelse för regelverket För avgiftsupptag för utländska fordon har dock systemet med videoregistrering begränsningar, eftersom svenska myndigheter inte har automatisk tillgång till uppgifter om fordonsägare i fordonsregister i andra länder. Fordonspassager kan även registreras genom avläsning av signaler från en transponder som är monterad i fordonet. I detta fall möjliggörs utbyte av nödvändiga uppgifter genom att transponderanvändaren i avtal med identifieras utan tillgång till uppgifter från ett fordonsregister. sammanhang kan noteras att vägtullsutredning i sitt slut- betänkande (SOU 2013:3) har föreslagit att betalning av trängselskatt framöver ska kunna ske även med stöd av transponder. avgiftsupptag ska kunna säkras genom ett helt transponderbaserat system måste krav på transponder ställas på de fordon som passerar avgifts- Då svenska fordon och deras ägare är registrerade i vägtrafikregistret kan debitering av passager med svenska fordon ske med stöd av enbart videoregistrering. Det är därmed inte nödvändigt att ställa krav på transponder för dessa fordon. För att undvika en diskrimi- nering av utländska fordon bör under sådana förhållanden ett krav på transponder enligt regeringens mening inte heller uppställas för sådana Mot ett sådant krav talar vidare att det är en liten andel av de utländska fordonen som har transponder och att antalet svenska avgiftssystem kommer att vara få. Även om något krav på transponder således inte bör uppställas anser regeringen att de fordonsägare, både svenska och utländska, som vill använda sin transponder för att betala en infrastrukturavgift bör ges en sådan möjlighet när ett transpondersystem införs. EFC-direktivet hindrar inte en sådan lösning. Avläsning av en transpondersignal kan ske genom ett satellitbaserat system (System, GNSS) eller genom korthållskommunikation (, DSRC) som möjliggörs genom att en antenn monteras vid betalstationen. Satellitbaserade system är tekniskt avancerade och lämpar sig främst för avgiftssystem som kräver registrering av ett fordons rörelser över stora ytor. När det som vid de nu aktuella avgiftssystemen är fråga om registrering av passager på enstaka platser är DSRC-tekniken både säkrare och billigare. För passager på och används DSRC-system som komplement till system med betalning. Datainspektionen anser att alternativa metoder till videoregistrering som möjliggör anonym passage och betalning bör övervägas. Ur integritetssynpunkt anser regeringen att ett system med betalning skulle vara att föredra. En närmare diskussion om integritetsaspekterna av elektroniska avgiftssystem finns i avsnitt 5.8. De nackdelar med ett system med betalning som redovisats ovan sammantaget med att medlemsstaterna enligt EFC-direktivet ska vidta åtgärder för att öka användningen av elektroniska avgiftssystem gör dock att regeringen inte anser att ett system med betalning bör införas. Regeringen anser sammantaget att skälen för att använda sig av videoregistrering (ANPR) i kombination med avläsning av transpondersignaler (DSRC) för registrering av passager på avgiftsbelagda vägavsnitt på allmän väg överväger det integritetsintrång en registrering kan innebära för den enskilde. Avgiftsplikt bör enligt regeringens mening inträda när en bil passerar en betalstation på ett avgiftsbelagt vägavsnitt. Detta motsvarar vad som gäller såväl för trängselskatt som för den avgift som tas ut vid . Av 8 § lagen (2004:629) om trängselskatt framgår att skattskyldigheten åvilar ägaren av den skattepliktiga bilen. Även enligt förordningen (2005:531) om avgift för färd på Svinesundsförbindelsen är fordonsägaren betalningsskyldig för avgiften, dock solidariskt med fordonets förare. Ägaren är i dessa fall inte betalningsskyldig om fordonet har frånhänts ägaren genom brott. Enligt regeringens uppfattning är det även i fråga om infrastrukturavgifter som tas ut för färd i övrigt på allmän väg lämpligt att fordonsägaren, som huvudregel, är betalningsskyldig. I vissa fall bör dock betalningsskyldigheten i stället åvila innehavaren av ett fordon. Det kan exempelvis vara fallet om i ett annat land ansvaret för skulder kopplade till ett fordon åvilar innehavaren i stället för ägaren. Även då ett fordon brukas med stöd av en saluvagnslicens enligt 18 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister bör innehavaren av licensen vara betalningsskyldig för avgiften. Genom det tekniska systemet för fordonsregistrering kommer uppgifter om fordonsägare och innehavare att finnas tillgängliga. Uppgifter om förare kommer dock inte att finnas och det kommer inte heller att finnas möjlighet till betalning. I dessa fall är det 2013/14:25 därmed inte lämpligt att ålägga fordonets förare en solidarisk betalningsskyldighet. För fall där passager skett med ett fordon som frånhänts ägaren genom brott hänvisas till vad som sägs om befrielse från avgift i avsnitt 5.6.5. 5.6.5Beslut om och betalning av infrastrukturavgift på allmän väg Regeringens bedömning: bör, i egenskap av väghållare, vara avgiftsupptagare på de allmänna vägar som regleras i förordningen om infrastrukturavgifter på väg. Transportstyrelsen bör dock, för räkning, fatta beslut om att infrastrukturavgift ska påföras och andra beslut förknippade med avgiftsupptaget, som omprövning av beslut om avgift, anstånd med betalning och befrielse från avgift. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: anser att verket bör vara avgiftsupptagare på allmän väg. Transportstyrelsen anser att omprövningsärenden som rör skatte- och avgiftsuttag för fordon generellt bör hanteras av en myndighet och avser att återkomma med förslag kring detta. Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens uppfattning bör utgångspunkten vara att den aktör som äger eller förvaltar och driver infrastrukturen, dvs. väghållaren, även bör ansvara för avgiftsupptaget. I fråga om broarna i och är det som är väghållare. förvaltar också den vägsidesutrustning som registrerar information om de fordon som passerar det aktuella vägavsnittet. Vidare är det som har ansvaret för uppförandet och finansieringen av de aktuella broarna. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är lämpligt att får rollen som avgiftsupptagare på de allmänna vägar som omfattas av den nya förordningen. Som en följd av detta bör , som framgår av avsnitt 5.6.3, bemyndigas att meddela föreskrifter om infrastrukturavgifternas storlek. Det planerade systemet för avgiftsupptagning bygger på att de uppgifter om fordonspassager som registreras vid betalstationerna förs in och behandlas i vägtrafikregistret, som förs av Transportstyrelsen. Det finns därför anledning att överväga vilken myndighet som ska fatta beslut om infrastrukturavgift i det enskilda fallet. I fråga om trängselskatt är beskattningsmyndighet. Det är dock Transportstyrelsen som med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret beslutar om trängselskatt för beskattningsmyndighetens räkning samt verkställer uppbörd av sådan skatt. Enligt regeringens mening talar starka skäl för att på motsvarande sätt överlåta till Transportstyrelsen att besluta om och administrera upptaget av infrastrukturavgifter – i detta fall för räkning. På så sätt kan ett och samma administrativa system användas för såväl infrastrukturavgifter som för trängselskatt, med samordningsvinster som följd. I syfte att underlätta för de avgiftsskyldiga och skapa ett effektivt system anser regeringen att Transportstyrelsen även bör vara ansvarig för att hantera frågor förknippade med beslutsfattandet, t.ex. frågor om omprövning, anstånd med betalning av avgift och befrielse från avgift. Frågan om ansvarsfördelningen mellan myndigheterna i fråga om skatteuttag för fordon, som Transportstyrelsen tagit upp, behandlas inte i Beslut om att avgift ska påföras Regeringens bedömning: Beslut om att infrastrukturavgift ska påföras för färd på allmän väg bör kunna fattas genom automatiserad behandling av uppgifter i vägtrafikregistret. Beslutet bör avse en kalendermånad och fattas senast den 20 i månaden efter den kalendermånad som beslutet avser. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Enligt utredningens förslag skulle dock beslut om infra- strukturavgifter som huvudregel avse ett kalenderkvartal. Remissinstanserna: anser att ett utbyte med andra länder avseende uppgifter om fordonsägare bör vara i drift vid bestäm- anser att undantaget från motiverings- och underrättelseskyldigheten enligt förvaltningslagen för utländska fordonsägare kan ifrågasättas utifrån likabehandlingsprincipen. är positiv till kvartalsvisa beslut. styrelsen delar utredningens bedömningar i fråga om besluts- och utländska fordonsägare ska undantas från förvaltningslagens krav på motivering och underrättelse av beslut. och understryker vikten av att hitta fungerande metoder för att kunna ta ut avgifter även av utländska fordon. Skälen för regeringens bedömning Automatiserade beslut genom vägtrafikregistret På motsvarande sätt som sker i fråga om trängselskatt bör beslut som avser infrastrukturavgifter på allmän väg kunna fattas genom automatiserad behandling av uppgifter i vägtrafikregistret. bygger på en långtgående automatisering av förfarandet för beslut och De uppgifter om fordonspassager som registreras vid betal- stationerna förs in i vägtrafikregistret och i samband med detta fattas automatiskt ett beslut om att avgift ska påföras. Beslut med stöd av fotografering förutsätter att bilens registrerings- nummer kan kopplas ihop med en fordonsägare. fordon sker detta genom att passageuppgifterna jämförs med vägtrafik- registrets uppgifter om fordonsägare. För utländska fordon är tillgången till uppgifter om fordonets ägare eller innehavare i andra länders register av stor betydelse. Det samarbete som finns inom EU angående utbyte av uppgifter om fordonsägare omfattar endast sådana situationer där en straffrättslig åtgärd övervägs. Det uppgiftsutbyte som i övrigt förekommer mellan EU-länderna avser endast uppgifter 2013/14:25 fordonen som sådana (se avsnitt 4.4). Trots att det alltså inte inom EU förekommer något organiserat utbyte av uppgifter om fordonsägare annat än då en straffrättslig åtgärd övervägs torde i många fall överenskommelser om utbyte av sådana uppgifter kunna träffas mellan olika länder. Trafiken från de övriga nordiska länderna uppgår uppskattningsvis till lite mindre än hälften av all utländsk trafik i . Utsikterna att kunna sluta överenskommelser med de nordiska länderna om utbyte av uppgifter om fordonsägare bedöms av Transportstyrelsen vara goda. Det kan här noteras att Transportstyrelsen har möjlighet att ingå en sådan internationell överenskommelse som berör frågor om utbyte av information på elektronisk väg inom styrelsens kompetensområde, se 20 kap. 10 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Det kan inte förutsättas att alla länder registrerar uppgifter om fordonsägare. Vidare så skulle en del länder kunna motsätta sig att svenska myndigheter får direkt och automatiserad tillgång till uppgifter i deras register med hänsyn till att uppgifterna blir allmänna handlingar i . Av avsnitt 5.7.5 framgår dock att regeringen anser att sekretess ska gälla i verksamhet som avser bestämmande av infrastrukturavgift på väg eller fastställande av underlag för bestämmande av sådan avgift för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. I detta sammanhang kan också noteras att en ny bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), 15 kap. 1 a §, trädde i kraft . Bestämmelsen innebär att absolut sekretess gäller för sådana uppgifter i en utländsk databas som genom direktåtkomst är elektroniskt tillgängliga för en svensk myndighet, men som myndigheten på grund av en bindande EU-rättsakt eller ett av eller EU ingånget avtal med en annan stat eller en mellanfolklig organisation inte får behandla. Sådan så kallad överskottsinformation omfattas således av absolut sekretess och får inte lämnas ut. Ändringen kan antas medföra att andra länder blir mer benägna att lämna ut uppgifter till svenska myndigheter och förbättrar alltså förutsättningarna att sluta avtal med andra länder om tillgång till uppgifter i deras register. För de fordon som har en transponder är uppgift om fordonets ägare känd av den betalningsförmedlare som tillhandahållit transpondern. När träffar avtal med en betalningsförmedlare om att tillåta dennes transponder i sitt avgiftssystem är det således av vikt att en klausul som ger myndigheten tillgång till uppgift om fordonsägaren förs in. Regeringen delar uppfattning att det är av stor vikt att ett fungerande uppgiftsutbyte med andra länder kommer till stånd, och det . Som framgått ovan kan dock fullständig tillgång till ägaruppgifter från samtliga berörda länder inte säkerställas. I de fall tillgång till sådana uppgifter inte finns tillgängliga vid beslutstillfället måste därför ett beslut fattas med ägaren eller innehavaren av ett angivet fordon som adressat, dvs. utan att namnet på denne vid beslutstillfället är känt. Undantag för utländska fordon från förvaltningslagens krav på motivering och underrättelse av beslut vägtullsutredning har i sitt delbetänkande föreslagit att beslut om infrastrukturavgifter för utländska fordon ska undantas från bestämmelserna om motiverings- och underrättelseskyldighet vid beslut i 20 och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223). I sitt slutbetänkande har utredningen föreslagit motsvarande undantag i fråga om beslut om trängselskatt avseende utländska fordon. Som framgår av avsnitt 5.6.2 bedömer regeringen att ett införande av utländska fordon i regelverket för infrastrukturavgifter och i lagen om trängselskatt bör samordnas. Även frågan om ett eventuellt undantag från förvaltningslagens krav på motivering av och underrättelse om beslut för utländska fordon bör därmed enligt regeringen bedömas samordnat för infrastrukturavgifter och trängselskatt. Ett sådant undantag bör således inte införas. Beslut som avser små belopp Av avsnitt 5.6.3. framgår att regeringen anser att uppgiften att beräkna infrastrukturavgifternas storlek på allmän väg bör delegeras till . Även om infrastrukturavgifternas exakta storlek alltså inte är känd kan det ändå antas att avgifterna kommer att uppgå till relativt låga belopp per passage. Här kan paralleller dras till trängselskatten, som också kan avse låga belopp. Det kan noteras att det skickas knappt en halv miljon beslut avseende trängselskatt, varav avser belopp . Om trängselskatt skulle betalas först när beloppet översteg skulle, enligt uppgift från Transportstyrelsen, utöver goodwill- och miljövärdet, portokostnader kunna sparas om mellan en och . Att helt avstå från att kräva betalning för beslut som uppgår till framstår enligt regeringens mening som tveksamt, både med hänsyn till hur bestämmelserna om rabatter i Eurovinjettdirektivet är utformade och med hänsyn till att såväl de som passerar ett avgiftsbelagt vägavsnitt vid något enstaka tillfälle som de som passerar ofta bör behandlas lika. Så länge den administrativa kostnaden inte överstiger det inkrävda beloppet ger även betalning för enstaka passager ett bidrag till finansieringen av den avgiftsbelagda infrastrukturen, vilket är syftet med avgiften. Mot denna bakgrund anser regeringen att betalning bör krävas även av små belopp. Av 11 § lagen (2004:629) om trängselskatt framgår att varje trängselskattebeslut avser en kalendermånad. I utredningens delbetänkande föreslås som huvudregel att varje avgiftsbeslut ska avse , nämligen ett kalenderkvartal. Ett motsvarande förslag i fråga om beslut om trängselskatt finns i utredningens slutbetänkande. Slutbetänkandet behandlas inte i denna proposition. Med hänsyn till de administrativa och ekonomiska fördelar som enhetliga beslutsperioder medför anser regeringen dock att överväganden i fråga om beslutsperiodernas längd bör göras samlat för trängselskatt och infrastrukturavgifter. strukturavgifter bör således, i likhet med vad som gäller för beslut om trängselskatt, avse en kalendermånad. Beslut om infrastrukturavgift bör därmed fattas senast den 20 i kalendermånaden efter den kalendermånad som beslutet avser. Avgiften ska därefter betalas senast den i kalendermånaden efter den månad då beslutet fattades. Regeringens bedömning: Betalning av infrastrukturavgift för färd på allmän väg bör kunna ske direkt till Transportstyrelsen. När ett transpondersystem införs bör betalning även kunna ske via en betalningsförmedlare. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Till skillnad från utredningens förslag innebär regeringens bedömning att betalning för utländska fordon även bör kunna ske genom en faktura på motsvarande sätt som för svenska fordon. Remissinstanserna: Trafikanalys påpekar att information till utländska fordonsägare om betalningsmöjligheter måste vara mycket tydlig. Skälen för regeringens bedömning: När ett transpondersystem införs kommer infrastrukturavgifter för fordon som har en godkänd transponder att betalas via en betalningsförmedlare. Flertalet fordon kommer dock inte att vara utrustade med en transponder, varför även andra möjligheter att betala infrastrukturavgiften måste finnas. I praktiken kommer betalning genom faktura baserad på fotografering av registreringsskylten att vara huvudregeln för svenskregistrerade fordon. Denna betalningsmetod förutsätter att bilens registreringsnummer vid beslutet kan kopplas ihop med en fordonsägare. Eftersom Transportstyrelsen inte har direkt tillgång till trafikregister i andra länder kan den kommande hanteringen av betalningar för utländska fordon inte ske på samma automatiserade sätt som för svenska fordon. Det förekommer dock ett omfattande informationsutbyte mellan de europeiska myndigheter som ansvarar för nationella register över fordonsuppgifter. Vidare finns det företag som specialiserat sig på att på uppdrag utfärda och administrera avgifts- och bötesförelägganden som har utfärdats till utländska fordonsägare. Det bör därmed finnas praktiska förutsättningar för fakturering av infrastrukturavgifter även i fråga om utländska fordon. Regeringen bedömer dock att det bör finnas ett alternativt sätt för dessa fordonsägare att betala sina infrastrukturavgifter direkt till Transportstyrelsen. I finns en betaltjänst på internet där utländska fordonsägare kan registrera sig och sitt fordon för att betala en infrastrukturavgift, både i förväg och efter den första passagen av en betalstation. Förhandsbetalningen innebär att ett belopp deponeras som sedan betalas slutligt när avgiftsbeslutet är fattat. Alternativt kan uppgifter om kreditkort registreras som sedan kan debiteras när beslut är fattat. En betaltjänst på internet eller en annan liknande lösning skulle kunna vara ett lämpligt sätt att möjliggöra för trafikanter som uppehåller sig i att betala sina infrastrukturavgifter direkt till Transport- Regeringen anser därför att det är lämpligt att låta Transport- styrelsen undersöka om en betaltjänst bör införas även i . Trafikanalys anser regeringen att bra information på plats vid de avgifts- belagda vägavsnitten om hur betalning ska ske är av största vikt. Om en avgift inte skulle betalas på något av de angivna sätten inom föreskriven tid ska Transportstyrelsen försöka ta reda på vem som är ägare till det fordon som har passerat betalstationen och fakturera denne. Omprövning, anstånd, befrielse och preskription Regeringens bedömning: Beslut som fattats genom automatiserad behandling av uppgifter i vägtrafikregistret bör efter omprövning kunna ändras av Transportstyrelsen. Anstånd med betalning av infrastrukturavgift bör kunna beviljas efter ansökan och under vissa förutsättningar. Befrielse från infrastrukturavgift bör kunna medges om det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: efterlyser en beskriv- ning av vad som gäller i preskriptionshänseende. anser att frågorna om betalningstid vid omprövning och beräkning av