prop · H10310 · 2013-10-01 00:00:00 — Det får därför anses lämpligt att får en möjlighet att ansöka om företrädaransvar enligt bestämmelserna i 59 kap. 13-21 §§ och 26-27 §§ om förutsättningarna för detta är uppfyllda. Även bestämmelserna om ansvar för företrädare i handelsbolag enligt 59 kap. 11 § SFL bör vara tillämpliga. Fråga är vidare om det föreligger behov av ytterligare ändringar i nu befintliga hänvisningar till skatteförfarandelagen. Genom hänvisningen till 57 kap. 1 § SFL om s.k. skönsbeskattning är avsikten att ska kunna besluta om skatt efter skälig grund i de fall uppgifterna i ärendet inte kan läggas till grund för en tillförlitlig beräkning (jfr prop. 2000/01:118 s. 125). Genom hänvisningen till 60 kap. SFL får befrielse medges från skatt. Dessa bestämmelser bör gälla även fortsättningsvis. Vad gäller den praktiska hanteringen av den skatt som ska betalas enligt beslut följer av hänvisningen till 62 kap. 2 § SFL att skatten ska betalas in till särskilda konto för skattebetalningar. Någon hänvisning har inte gjorts till 61 kap. SFL som innehåller bestämmelserna om skattekonton. Det har inte i samband med denna promemoria övervägts om det finns anledning att vidta några ändringar i detta hänseende. Av hänvisningen till 63 kap. 2§, 4–6 §§, 8–10 §§ samt 15, 16, 22 och 23 §§ SFL följer att bestämmelser om anstånd ska gälla även vid oegentlighetsbeskattningen. Av hänvisningen till 65 kap. 7, 8 och 13 §§ SFL följer att kostnadsränta ska utgå i vissa situationer, exempelvis om skatt inte betalas i rätt tid eller om anstånd beviljas. Genom hänvisningen till 65 kap. 2–4 §§ SFL följer att de grunder för ränteberäkning som gäller för andra skatter i tillämpliga delar ska gälla även vid sådan kostnadsränta. Även bestämmelserna om minskning av och befrielse från kostnadsränta i 65 kap. 14–15 §§ SFL ska gälla vid oegentlighetsbeskattning. Vad gäller hänvisningen till 65 kap. 11 § SFL finns det anledning att ifrågasätta denna. Motsvarande bestämmelse i skattebetalningslagen (1997:483), förkortad SBL, utgjorde en mindre del av 19 kap. 7 § SBL, till vilken paragraf det hänvisades av andra skäl. Skattebetalningslagen upphävdes i samband med införandet av skatteförfarandelagen. I samband med införandet av skatteförfarandelagen hänvisades, utan närmare överväganden, till samtliga de paragrafer i den nya lagen som motsvarade 19 kap. 7 § SBL. Bakgrunden till bestämmelsen i 65 kap. 11 § SFL om hög kostnadsränta vid skönsbeskattning är att den skattskyldige vid en sådan situation som avses där rent formellt inte är sen med betalningen. Skatten eller avgiften har bestämts till noll kronor genom ett s.k. automatiskt beslut. Den skatt som senare beslutas vid omprövning genom skönsbeskattning ska betalas senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått för omprövningen. Bestämmelsen om hög kostnadsränta kan även ses som ett påtryckningsmedel för att förmå den skattskyldige att lämna skattedeklaration innan har hunnit besluta om skönsbeskattning, och därigenom undvika hög kostnadsränta. Vid beslut om oegentlighetsbeskattning är situationen annorlunda. Vid oegentlighetsbeskattning föreligger inte någon skyldighet att redovisa skatt i deklaration. I stället uppkommer skyldighet att betala skatt först Det saknas därför anledning att hänvisa till Prop. 2013/14:10 bestämmelsen i 65 kap. 11 § SFL. Denna hänvisning bör därför tas bort. Genom hänvisningarna till 66 kap. och 67 kap. SFL ska omprövning och överklagande av beslut ske på samma sätt som för punktskatter som beslutas enligt skatteförfarandelagen. Genom hänvisningarna till 68 kap. och 71 kap. SFL ska även bestämmelser om besluts verkställbarhet och övriga bestämmelser om verkställighet gälla vid oegentlighetsbeskattningen. Förslagen föranleder införandet av nya 34 a § LTS, 34 a § LAS och 6 kap. 1 a § LSE samt ändringar i 34 § LTS, 34 § LAS och 6 kap. 1 § LSE. Ändringarna föreslås träda i kraft . 10 Hantering av punktskatten vid konkurs Regeringens förslag: Ett godkännande som upplagshavare, registrerad varumottagare, tillfälligt registrerad varumottagare eller lagerhållare ska övergå till konkursboet. Konkursboet ska vara skattskyldigt om skattskyldighet inträder efter konkursbeslutet. Om skattskyldigheten avser varor som ägs av någon annan än konkursgäldenären och varorna inte ingår i konkursen, ska dock ägaren vara skattskyldig för varorna i stället för konkursboet. Ändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att det är viktigt att konkursinstitutet inte missbrukas för att undvika betalning av punktskatt. Promemorian bemöter inte risken för att konkursinstitutet missbrukas i syfte att undvika skatt. Man förutsätter endast att konkursförvaltaren säljer lagret till ett pris som ska täcka punktskatten. Det är av största vikt att skatteplikten knyts till lagret snarare än konkursboet. I annat fall förflyttas systemet för skattefusk från uppskovsförfarandet till konkursförfarandet. har ingen erinran mot förslagen avseende hantering av punktskatt i samband med konkurs. anser att det är positivt att dessa situationer nu regleras i lag, eftersom det tidigare inte funnits någon sådan reglering. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag Skattskyldighet för en upplagshavare inträder när varor lämnar uppskovsförfarandet, exempelvis för att de lämnar det godkända skatteupplaget utan att flyttas vidare under uppskovsförfarandet, för att varorna tas emot på en direkt leveransplats eller för att godkännandet av ett skatteupplag återkallas (20 § 1 lagen [1994:1563] om tobaksskatt, förkortad LTS, 19 § 1 lagen [1994:1564] om alkoholskatt, förkortad LAS, resp. 5 kap. 1 § 1 lagen [1994:1776] skatt på energi, förkortad För en registrerad varumottagare och tillfälligt registrerad varumottagare inträder skattskyldighet vid mottagandet av skattepliktiga varor (20 § 2 LTS, 19 § 2 LAS resp. 5 kap. 1 § 2 LSE). för en godkänd lagerhållare inträder när varor levereras till en köpare som inte är godkänd lagerhållare, varor tas i anspråk för annat ändamål än försäljning eller godkännandet som lagerhållare återkallas (39 § 1 LTS resp. 5 kap. 3 § 3 LSE) Ett godkännande som upplagshavare, registrerad varumottagare eller tillfälligt registrerad varumottagare eller av ett skatteupplag får återkallas om förutsättningarna för godkännande inte längre finns, ställd säkerhet är godtagbar eller upplagshavaren begär det (12 § första stycket, 13 § tredje stycket och 14 § tredje stycket LTS, 11 § första stycket, 12 § tredje stycket och 13 § tredje stycket LAS och 4 kap. 5 § första stycket, 6 § första stycket och 7 § första stycket LSE). godkännande som lagerhållare får återkallas om förutsättningarna för godkännande inte längre finns eller om lagerhållaren begär det (38 § andra stycket LTS resp. 4 kap. 15 § andra stycket LSE). När ett beslut om konkurs har fattats får gäldenären inte råda över egendom som hör till konkursboet (3 kap. 1 § konkurslagen [1987:672]). I stället är det konkursförvaltaren som förvaltar egendomen för Om en upplagshavare går i konkurs kommer det i de flesta fall finnas punktskattepliktiga varor i upplagshavarens skatteupplag. hända att punktskattepliktiga varor är på väg till skatteupplaget under Vid en konkurs uppkommer ett flertal frågor såsom vad som händer med upplagshavarens godkännande och hur skattskyldighet som har inträtt före konkursbeslutet respektive som inträder efter konkursbeslutet Den nuvarande lagstiftningen innehåller inte några särskilda bestämmelser för hanteringen av skattskyldighet i samband Däremot har i ett ställningstagande (dnr 131 668998-12/111) uttalat sin uppfattning om hur den nuvarande lagstiftningen ska tolkas vad avser skattskyldighet vid händelser som inträffar efter beslut om konkurs vad avser varor som upplagshavaren vid konkursbeslutet äger och förvarar i sitt skatteupplag. anser att godkännandet som upplagshavare från tidpunkten för beslut om konkurs omfattar även konkursboet. I och med detta ikläder sig konkursboet upplagshavarens rättigheter och skyldigheter för den hantering av skattepliktiga varor som äger rum efter konkursbeslutet. Enligt uppfattning är det konkursboet som i egenskap av upplagshavare är skattskyldigt när varor efter konkursbeslutet avviker från uppskovsförfarandet på något av de sätt som anges i 20 § 1 LTS, 19 § 1 LAS respektive 5 kap. 1 § 1 LSE. I vissa andra lagstiftningar finns exempel på särskilda bestämmelser som reglerar förhållandet vid konkurs, jfr t.ex. 6 kap. mervärdesskattelagen (1994:200) av vilken bestämmelse det framgår att om en skattskyldig försatts i konkurs, är konkursboet skattskyldigt för omsättning i verksamheten efter konkursbeslutet. För att undvika att det ska uppkomma problem och osäkerhet kring vad som gäller i fråga om skattskyldighet för punktskatt i samband konkurser får det anses lämpligt att det i lagstiftningen om alkoholskatt, tobaksskatt och skatt på energi införs särskilda bestämmelser som reglerar hur godkännanden som upplagshavare, registrerade varumottagare, tillfälligt registrerade varumottagare och lagerhållare och skattskyldighet ska hanteras i samband med konkurser. Två huvudsakliga alternativ kan urskiljas vad gäller godkännandet som upplagshavare i samband med en konkurs. Antingen så övergår godkännandet i samband med konkursbeslutet till konkursboet eller så upphör eller återkallas godkännandet i samband med konkursbeslutet. Det först nämnda alternativet får därvid anses vara den lämpligaste lösningen. Konkursförvaltaren är den som efter konkursbeslutet ansvarar för förvaltningen av konkursboets tillgångar. Det ligger därmed i konkursförvaltarens intresse att de tillgångar som finns i konkursboet kan hanteras på det för konkursboet mest gynnsamma sättet. Om godkännandet övergår på konkursboet vid konkursbeslutet kan varor som befinner sig i skatteupplaget även fortsättningsvis hanteras under skatteuppskov och säljas vidare under uppskovsförfarandet utan att skattskyldighet inträder för varorna. Det innebär även att konkursförvaltaren har möjlighet att fortsätta driva verksamhet i konkursboet utan att skattskyldighet inträder för de punktskattepliktiga varorna som befinner sig i skatteupplaget. Det blir även enklare att hantera varor som är på väg till upplagshavaren under uppskovsförfarandet eftersom dessa kan tas emot av konkursboet i egenskap av godkänd upplagshavare. Om det i stället skulle väljas en lösning där ska återkalla ett godkännande för den upplagshavare som försätts i konkurs skulle det innebära att skattskyldighet vid återkallelsen skulle inträda för samtliga varor som befinner sig i skatteupplaget. Ett sådant återkallelsebeslut kan givetvis fattas först när fått information om att konkursen har beslutats. Den skattefordran som föranleds av att godkännandet återkallas kommer således att uppkomma efter konkursbeslutet. Även om godkännandet skulle anses upphöra automatiskt vid en konkurs får sannolikt skattefordran anses uppkommen efter konkursbeslutet. Det kan därvid uppstå oklarheter kring vilken status en sådan fordran har i konkursen. Konkursförvaltaren, som är den som kan förfoga över varorna efter konkursbeslutet, har vid en sådan lösning inte heller möjlighet att påverka om skattskyldighet för varorna ska inträda eller inte vilket får anses mindre lämpligt. Sammantaget får det således anses lämpligast att godkännandet vid ett beslut om konkurs övergår på konkursboet. För att uppnå de önskade effekterna av en sådan lösning är det viktigt att det är samma godkännande som upplagshavare som övergår till konkursboet. Det är således inte fråga om att konkursgäldenärens godkännande återkallas och ersätts med ett godkännande för konkursboet. I det s.k. kommer endast kontaktuppgifterna för godkännandet att ändras. Godkännandet kommer att i övrigt behålla sina identifieringsuppgifter i registret. 2013/14:10 Om konkursförvaltaren inte önskar att godkännandet som upplagshavare ska kvarstå kan förvaltaren givetvis begära hos att godkännandet ska återkallas. Skattskyldighet efter beslutet om konkurs När godkännandet som upplagshavare övergår till konkursboet kommer det normalt att finnas varor i skatteupplaget eller på väg till skatteupplaget. Dessa tillgångar kommer normalt att ingå i konkursboet och konkursförvaltaren förvaltar egendomen för boets räkning. Genom att välja hur varorna hanteras kan konkursförvaltaren själv påverka om skattskyldighet inträder för varorna. Beroende på omständigheterna kan förvaltaren exempelvis välja att flytta varorna vidare under uppskovsförfarandet, varvid någon skattskyldighet inte inträder, eller att på annat sätt ta ut varorna ur skatteupplaget, varvid skattskyldighet inträder. Om varorna är avsedda för förbrukning i verksamheten och konkursförvaltaren väljer att driva verksamheten vidare kan varorna förbrukas i verksamheten. Om fråga är om alkohol- och tobaksvaror som konkursförvaltaren av någon anledning inte kan eller vill sälja, exempelvis på grund av bristande hållbarhet eller avsaknad av föreskriven svensk märkning, finns det även möjlighet att förstöra varorna enligt särskilda bestämmelser. Skattskyldighet inträder då inte för varorna. Genom att godkännandet som upplagshavare övergår på konkursboet kommer konkursboet att överta de skyldigheter och rättigheter som gäller för hanteringen av punktskattepliktiga varor i egenskap av upplagshavare. Som en naturlig följd av detta bör konkursboet även vara skattskyldigt för varor för vilka skattskyldighet i egenskap av upplagshavare inträder efter konkursbeslutet. För en grupp varor finns det dock behov av en särskild reglering. I ett skatteupplag kan det finnas varor som civilrättsligt tillhör någon annan än upplagshavaren. Ur ett punktskattemässigt perspektiv har det civilrättsliga ägandet inte någon betydelse. Det avgörande för om varor anses förvaras i ett skatteupplag och om och när skattskyldighet inträder är hur varorna hanteras, inte vem som civilrättsligt äger varorna. En upplagshavare kan således tänkas åta sig att för någon annans räkning flytta eller förvara varor under uppskovsförfarandet. Ur ett konkursrättsligt perspektiv kan det civilrättsliga ägandet däremot ha en avgörande betydelse. Enligt 3 kap. 2 § första stycket konkurslagen räknas normalt till ett konkursbo all egendom som tillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddelades eller tillfaller honom under konkursen och som är sådan att den kan utmätas. Egendom som tillhörde någon annan räknas således normalt inte till konkursboet. Den närmare tolkningen av detta har ett nära samband med det sakrättsliga regelsystemet och omfattas av en omfattande praxis och doktrin. Om varor som befinner sig i skatteupplaget ägs av någon annan än upplagshavaren kommer varorna således i många fall inte att ingå i konkursboet. När varorna tas ut ur skatteupplaget inträder skattskyldighet för varorna enligt punktskattelagstiftningarna även om anledningen till att varorna lämnar skatteupplaget är att ägaren hämtar ut sina varor. Eftersom konkursboet enligt det ovan lämnade förslaget har övertagit godkännandet som upplagshavare och ansvaret för skatt som uppkommer efter konkursbeslutet skulle konkursboet, om inte annat regleras i lagstiftningen, att bli skattskyldigt för varorna. Om varorna har funnits inte ingå i konkursen och ägaren mot denna bakgrund har rätt att hämta sina varor så har konkursförvaltaren inte någon möjlighet att påverka om skattskyldighet inträder för varorna eller inte. I en sådan situation får det anses rimligt att den som är ägare till varorna i stället själv ansvarar för skatten på varorna. Skattskyldigheten för ägaren ersätter skattskyldighet för konkursboet och bör bara vara aktuell i de situationer där konkursboet annars skulle ha blivit skattskyldigt. Det är således endast om skattskyldighet för upplagshavaren inträder enligt bestämmelserna om skattskyldighet för upplagshavare i 20 § 1 eller 20 a § LTS, 19 § 1 eller 19 a § LTS och 5 kap. 1 § 1 eller 1 b § LSE, t.ex. därför att varan lämnar skatteupplaget utan att flyttas vidare under uppskovsförfarandet, som skattskyldighet blir aktuell för ägaren. Om varorna, när de lämnar skatteupplaget, flyttas vidare under uppskovsförfarandet kommer någon skattskyldighet således inte att inträda och något ansvar för skatt blir därmed inte aktuellt för ägaren. Tidpunkten för skattskyldighetens inträde bör vara densamma för ägaren som den skulle ha varit för konkursboet, dvs. den tidpunkt när skattskyldighet inträder enligt nämnda bestämmelser. Vad gäller redovisning av skatt kommer konkursboet att överta godkännandet som upplagshavare och bestämmelserna i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, om upplagshavares redovisning av skatt blir därmed aktuella. Om en ägare blir skattskyldig blir situationen dock något annorlunda. Den som blir skattskyldig i egenskap av ägare till varor som finns hos en upplagshavare som har gått i konkurs omfattas inte av bestämmelsen om vem som ska registreras av enligt 7 kap. 1 § SFL. Av 26 kap. 2 § SFL följer att en skattedeklaration ska lämnas av bl.a. den som är skattskyldig för punktskatt enligt lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi. Enligt 26 kap. 8 § SFL ska punktskatt redovisas i en särskild skattedeklaration för varje händelse som medför skattskyldighet, bl.a. om den som är skyldig att lämna skattedeklaration är skattskyldig enligt lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi och inte ska registreras till följd av 7 kap. 1 § SFL. För den ägare som blir skattskyldig innebär således de redan befintliga bestämmelserna i skatteförfarandelagen att en skattedeklaration lämnas för varje händelse som medför skattskyldighet. Några ändringar av bestämmelserna i skatteförfarandelagen bedöms inte nödvändiga. Det kan nämnas att om varor som ingår i konkursboet säljs av konkursförvaltaren när varorna fortfarande befinner sig i skatteupplaget kommer konkursboet att vara skattskyldigt för varorna när de lämnar skatteupplaget eftersom varorna i detta fall ingått i konkursboet. Detta gäller även om skattskyldigheten faktiskt inträder därför att varorna först då fysiskt lämnar skatteupplaget. Konkursförvaltaren får antas i den situationen ha sett till att han erhållit ett pris för varorna som även täcker skatten på dessa. har anfört det är viktigt att konkursinstitutet inte missbrukas för att undvika betalning av punktskatt. Det har funnits tillfällen då cigaretter sålts av ett konkursbo, till ett pris understigande 2013/14:10 vad som krävts för full betalning av skatter och omkostnader. Problemet uppstår då en tobaksimportör eller upplagshavare försätts i konkurs och sedan säljer resterande lager. Lagret kan säljas till vilket pris som helst, eftersom det inte finns lagstadgade krav på att priset ska täcka skatten. har en fordran på konkursboet för punktskatten men det är långt från säkert att fordran täcks av intäkterna från försäljningen. Om tobaken säljs till ett pris understigande skattefordran har de facto givit köparen en skatterabatt. Detta möjliggör i sin tur för köparen att sälja vidare tobaken till ett pris lägre än det normala, givet skattenivåerna. Enligt bemöter promemorian inte risken för att konkursinstitutet missbrukas i syfte att undvika skatt. Man förutsätter endast att konkursförvaltaren säljer lagret till ett pris som ska täcka punktskatten. Det är av största vikt att skatteplikten knyts till lagret snarare än konkursboet. I annat fall förflyttas systemet för skattefusk från uppskovsförfarandet till konkursförfarandet. Enligt de ovan lämnade förslagen kommer det att klargöras i lagstiftningen att konkursboet är skattskyldigt för varor som finns i upplagshavarens skatteupplag vid konkursen. Regeringen utgår från att en konkursförvaltare inte avsiktligt skapar en skuld för konkursboet som detta inte kan betala, genom att sälja de skattepliktiga varorna till ett pris som inte täcker punktskatten på varorna. Registrerade varumottagare och tillfälligt registrerade varumottagare När en registrerad varumottagare eller tillfälligt registrerad varumottagare tar emot varor under uppskovsförfarandet inträder skattskyldigheten direkt vid mottagandet av varorna. Dessa aktörer kan således inte förvara varor under skatteuppskov. I de flesta fall uppstår därmed inte några problem i samband med konkurser. På samma sätt som för upplagshavaren kan det dock förekomma att varor för konkursbeslutet är under flyttning till varumottagaren och att skattskyldighet för varorna därmed inträder efter konkursbeslutet. För att hantera denna situation bör därför godkännandet övergå till konkursboet även för dessa aktörer och boet ansvara för skattskyldighet som inträder efter konkursbeslutet. Även en varumottagare eller tillfälligt registrerad varumottagare kan hantera varor under uppskovsförfarandet som civilrättsligt tillhör någon annan. Om sådana varor inte ingår i konkursen bör ägaren vara skattskyldig för varorna. Se vidare ovan under rubriken efter beslutet om konkurs. Vissa tobaksvaror och energiprodukter som inte omfattas av uppskovsförfarandet hanteras i ett nationellt förfarande med s.k. godkända lagerhållare. En godkänd lagerhållare får köpa och sälja varor utan att skattskyldighet inträder under vissa förutsättningar. Om en godkänd lagerhållare går i konkurs kan lagerhållaren för konkursbeslutet inneha en stor mängd punktskattepliktiga varor för vilka skattskyldighet ännu inte inträtt. Även för dessa aktörer får det anses lämpligt att godkännandet som lagerhållare övergår till konkursboet i samband med konkursbeslutet och att konkursboet ansvarar för Prop. 2013/14:10 skattskyldighet som inträder därefter. Till skillnad från upplagshavare, registrerade varumottagare och tillfälligt registrerade varumottagare kan en godkänd lagerhållare inte under skatteuppskov hantera varor som civilrättsligt tillhör någon annan. Någon särskild reglering om skattskyldighet för vissa varor behövs därmed inte i dessa fall. En upplagshavare ska ställa säkerhet dels för skattskyldighet som kan uppkomma för de varor som finns i skatteupplaget (se avsnitt 7.2), dels för varor som flyttas under uppskovsförfarandet från skatteupplaget. Frågan är om det finns anledning att särskilt reglera skyldigheten för en upplagshavare som är konkursbo att ställa säkerhet. Ett konkursförfarande är ett särskilt i domstol beslutat förfarande och syftar till att avveckla konkursboet. Konkursen hanteras av särskilt utsedda konkursförvaltare. Konkursförvaltaren har därvid att ta till vara borgenärernas gemensamma rätt och bästa. Även om konkursförvaltaren har kvar varor i skatteupplaget och ev. driver verksamheten vidare så får det mot denna bakgrund anses rimligt att göra ett undantag från kravet på säkerhet enligt 11 § tredje stycket LTS, 10 § tredje stycket LAS respektive 4 kap. 4 § LSE. Vad avser den säkerhet som enligt 11 § första stycket, 13 och 14 §§ LTS, 10 § första stycket, 12 och 13 §§ LAS respektive 4 kap. 4 § första stycket, 6 och 7 §§ LSE ska ställas för varor som ska flyttas enligt uppskovsförfarandet av en upplagshavare och av en varumottagare är situationen något annorlunda. Enligt punktskattedirektivet ska säkerhet alltid ställas i dessa fall och någon möjlighet till undantag för den nu aktuella situationen kan inte anses föreligga. Något undantag från kravet på att ställa säkerhet i dessa situationer bör därmed inte göras. Förslagen föranleder införandet av nya bestämmelser, 12 a, 14 a och 38 a §§ LTS, 11 a och 13 a §§ LAS och 4 kap. 5 a, 7 a och 16 §§ LSE. Ändringarna föreslås träda i kraft . 11Alkohol och tobak som förstörs under tillsyn av Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om alkoholskatt och lagen om tobaksskatt ska förtydligas på så sätt att det framgår att varorna ska ha blivit fullständigt förstörda för att rätt till undantag från skatteplikten ska finnas. Ändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. 2013/14:10 Remissinstanserna: , och