prop · H003115 · 2013-03-19 00:00:00 — I de fall materialet lämnas över till någon annan, t.ex. till polisen för utredning av brott, gäller inte lagen för den behandling som sker hos mottagaren. För bevarande av sådant material gäller i stället personuppgiftslagen eller tillämplig registerförfattning, t.ex. polisdatalagen (2010:361). Som en följd av regleringen i 33 § behövs inte de nuvarande undantagen i 14 § andra stycket LAK för sådant övervakningsmaterial som tagits upp av polisen och som är av betydelse vid utredning av brottslig verksamhet samt för övervakningsmaterial som tagits upp vid stationer för trängselskatt. I paragrafens andra stycke, anges bevarandetiden för material som inhämtats vid övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Sådant material får inte bevaras längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. I tredje stycket föreskrivs att när bild- eller ljudmaterial från kameraövervakning inte längre får bevaras ska det förstöras. 33 § Om bild- eller ljudmaterial från kameraövervakning används i någon annan verksamhet hos den som bedriver kameraövervakningen tillämpas, i stället för 32 §, regleringen i personuppgiftslagen (1998:204) eller annan författning som gäller för behandling av personuppgifter i den verksamheten. Paragrafen reglerar bevarande av material som kommer till användning i Prop. 2012/13:115 annan verksamhet än kameraövervakning hos den som bedriver Övervägandena finns i avsnitt 11.5.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om allmän kameraövervakning. I paragrafen klargörs att kameraövervakningslagens regler om bevarande inte gäller när bild- och ljudmaterial från kameraövervakning används i annan verksamhet än kameraövervakning hos den som bedriver kameraövervakningen. Detta är främst aktuellt hos myndigheter med brottsbekämpande uppdrag, t.ex. polisens användning av material från egen övervakning. Även enskilda kan i undantagsfall ha rätt att behandla material från kameraövervakning i sin egen verksamhet. Det kan t.ex. vara fråga om idrottsklubbar som enligt beslut från Datainspektionen har rätt att behandla bilder från kameraövervakning i databaser över personer som omfattas av tillträdesförbud. För att material ska få användas i annan verksamhet hos den som bedriver kameraövervakningen krävs bl.a. att detta är förenligt med finalitetsprincipen i 28 §. Bevarandet av materialet i den andra verksamheten regleras av personuppgiftslagen eller annan författning som gäller för behandling av personuppgifter i den verksamheten. Överföring av bild- och ljudmaterial till tredjeland 34 § Det är förbjudet att till tredjeland föra över bild- och ljudmaterial från kameraövervakning som innehåller personuppgifter om landet inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifterna. Frågan om en skyddsnivå är adekvat ska bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter som har samband med överföringen. Särskild vikt ska läggas vid uppgifternas art, ändamålen med behandlingen, hur länge behandlingen ska pågå, ursprungslandet, det slutliga bestämmelselandet och de regler som finns för behandlingen i tredjelandet. I paragrafen finns ett förbud att föra över övervakningsmaterial som innehåller personuppgifter till ett tredjeland som inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Begreppet tredjeland definieras i 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Bestämmelsen motsvarar 33 § PUL. 35 § Det är trots förbudet i 34 § tillåtet att föra över bild- och ljudmaterial till tredjeland, om den övervakade har lämnat sitt samtycke till överföringen eller om överföringen är nödvändig för att 1.ett avtal mellan den övervakade och den som bedriver kameraövervakningen ska kunna fullgöras eller åtgärder som den övervakade begärt ska kunna vidtas innan ett avtal ingås, 2.ett sådant avtal mellan den som bedriver kameraövervakningen och tredje man som är iden övervakades intresse ska kunna ingås eller fullgöras, 3.rättsliga anspråk ska kunna fastställas, göras gällande eller försvaras, eller 4.vitala intressen för den övervakade ska kunna skyddas. Det är också tillåtet att föra över bild- och ljudmaterial för användning enbart i en stat som har anslutit sig till konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. I paragrafen regleras undantag från förbudet att föra över övervaknings- material som innehåller personuppgifter till ett tredjeland som inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Bestämmelsen motsvarar 34 § PUL. 2012/13:115 36 § Föreskrifter och beslut om undantag från förbudet mot överföra personuppgifter till tredjeland som har meddelats med stöd av 35 § personuppgiftslagen (1998:204) ska gälla även vid tillämpningen av denna lag. I paragrafen slås fast att vissa föreskrifter och beslut meddelade med stöd av personuppgiftslagen ska gälla även vid tillämpningen av kameraöver- vakningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Enligt 35 § PUL får regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, meddela föreskrifter och beslut om undantag från förbudet i 33 § PUL att föra över personuppgifter till tredjeland. Enligt paragrafen ska sådana föreskrifter och beslut även gälla vid tillämpningen av kameraövervakningslagen. Föreskrifter om undantag från förbudet mot överföring till tredjeland finns i 13 och 13 a §§ personuppgiftsförordningen (1998:1191). Enligt 14 § personuppgiftsförordningen får Datainspektionen meddela före- skrifter och beslut om undantag från förbudet. Tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter 37 § Den som tar befattning med en uppgift som har inhämtats genom kameraövervakning får inte obehörigen röja eller utnyttja det som han eller hon på detta sätt har fått veta om någon enskilds personliga förhållanden. I det allmännas verksamhet ska i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) tillämpas. Paragrafen reglerar tystnadsplikt för uppgift om enskilds personliga förhållanden som inhämtats genom kameraövervakning. Övervägandena finns i avsnitt 11.1 och 11.2. Paragrafen motsvarar 25 § LAK. Möjligheterna att lämna ut uppgifter om enskildas personliga förhållanden som inhämtats genom kameraövervakning regleras såvitt avser myndigheter i offentlighets- och sekretesslagen och när det gäller enskilda kameraövervakare i bestämmelsen om tystnadsplikt i denna paragraf. Sådana uppgifter får enligt paragrafen lämnas ut av enskilda kameraövervakare under förutsättning att det inte sker obehörigen. Obehörighetsrekvisitet är avsett att tolkas på så sätt att uppgiftslämnande av en enskild aktör som motsvarar ett uppgiftslämnande som är tillåtet enligt sekretessregleringen inte är att betrakta som ett obehörigt utlämnande (prop. 2005/06:161 s. 93). Detta innebär att ett utlämnande som är tillåtet enligt den sekretessbrytande bestämmelsen i 32 kap. 3 a § OSL också är tillåtet enligt tystnadspliktsregleringen. Enskilda kameraövervakare får alltså lämna ut inspelat material till en åklagarmyndighet, en polismyndighet, , eller , om uppgiften behövs för att utreda ett begånget brott för vilket fängelse är föreskrivet eller för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket fängelse är föreskrivet. Sådant utlämnande får också ske till en kommun eller en myndighet som ansvarar för räddningstjänst enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om uppgiften behövs för att förebygga en hotande olycka eller för att begränsa verkningarna av en redan inträffad olycka. Utlämnande under de förutsättningar som anges i 32 kap. 3 a § OSL får även anses förenligt med bestämmelsen om fina- litetsprincipen i 28 §, eftersom hänsyn tagits till finalitetsprincipen vid utformningen av 32 kap. 3 a § OSL. Någon bedömning enligt 28 § Prop. 2012/13:115 behöver därför inte göras i det enskilda fallet. Centralt ansvar för tillsynen 38 § Den myndighet som regeringen bestämmer har det centrala ansvaret för tillsynen enligt denna lag. I paragrafen regleras det centrala ansvaret för tillsynen enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om allmän kameraövervakning. Enligt paragrafen ska den myndighet som regeringen bestämmer ha ett centralt ansvar för tillsynen när det gäller tillämpningen av kamera- övervakningslagen. Som anges i avsnitt 12.3 är avsikten att Datainspektionen ska ges detta ansvar. Ansvaret inbegriper bl.a. att utvärdera rättstillämpningen, följa upp den operativa tillsynen samt ge råd och stöd till länsstyrelserna. 39 § utövar tillsyn över kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde. ska också se till att tillståndskravet och anmälningsplikten för uppsatta övervakningskameror som inte har tagits i bruk följs. Paragrafen reglerar ansvar för den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Paragrafen motsvarar 21 § LAK. Tillstånds- och anmälningsplikten inträder redan när en övervakningskamera sätts upp och inte när kameraövervakningen inleds. ska därför se till att uppsatta kameror som ännu inte har tagits i bruk omfattas av tillstånd eller anmälan. 40 § Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Paragrafen reglerar den operativa tillsynen över övervakning av plats dit allmänheten inte har tillträde. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om allmän kameraövervakning. Enligt paragrafen ska den myndighet som regeringen bestämmer ha ansvaret för den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Det är Datainspektionen som haft ansvar för tillsynen och så kommer även fortsättningsvis vara fallet. 41 § De tillsynsmyndigheter som avses i 39 och 40 §§ får inom ramen för sin tillsynsverksamhet meddela de förelägganden som behövs för att denna lag, de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och de beslut som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Paragrafen reglerar rätten för en tillsynsmyndighet att besluta om före- lägganden, t.ex. om förbud mot kameraövervakning. Paragrafen motsvarar 22 § LAK. 2012/13:115 Förelägganden med stöd av 41 och 42 §§ kan exempelvis användas vid underlåtenhet att ge tillträde, lämna upplysningar eller tillhandahålla bevarat bild- och ljudmaterial enligt 43 §. 42 § Ett beslut om föreläggande enligt 41 § får förenas med vite. I paragrafen regleras möjligheten att förena ett beslut om föreläggande enligt 41 § med vite. Paragrafen motsvarar 23 § LAK. 43 § De tillsynsmyndigheter som avses i 39 och 40 §§ har rätt att för tillsynen få tillträde till kontrollrum och andra delar av en övervakningsanläggning. är skyldig att på begäran lämna den handräckning som dessa myndigheter behöver för att få tillträde. Den som bedriver kameraövervakning, eller den som för någon annans räkning har hand om övervakningen, ska lämna de upplysningar som tillsynsmyndigheten begär. har rätt att få tillgång till och att granska bevarat bild- eller ljudmaterial. Paragrafen reglerar en tillsynsmyndighets rätt att få tillträde till en över- vakningsanläggning, upplysningar från den som bedriver övervakningen samt tillgång till inspelat material. Paragrafen motsvarar 24 § och 28 § andra meningen LAK. 44 § Den som bedriver kameraövervakning ska ersätta den övervakade för skada och kränkning av den personliga integriteten som kameraövervakning i strid med denna lag har orsakat. Ersättningsskyldigheten kan i den utsträckning det är skäligt jämkas, om den som har bedrivit övervakningen visar att felet inte berodde på honom eller henne. Paragrafen reglerar rätten till skadestånd vid kameraövervakning som sker i strid med lagen. Övervägandena finns i avsnitt 10. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om allmän kameraövervakning. Paragrafen är utformad med 48 § PUL som förebild. Enligt paragrafen ska den som bedriver kameraövervakning ersätta den övervakade för skada och kränkning av den personliga integriteten som orsakats av kameraövervakning i strid med lagen. Med kameraövervakning avses dels själva personövervakningen, dels hur övervakningsmaterial hanteras. Endast sådan skada eller kränkning som den olagliga behandlingen har fört med sig ska ersättas. Det krävs alltså ett orsakssamband. Orsakssambandet ska vara adekvat. Ersättning kan utgå för personskada, sakskada, ren förmögenhetsskada samt för själva kränkningen. Kränkning av den personliga integriteten avser främst angrepp mot individens rätt att få vara i fred och att få hålla sitt privatliv okänt för andra. I någon mån innebär det en kränkning av den personliga integriteten redan när en person övervakas. Lagstiftaren har emellertid bestämt att allmänheten under vissa förutsättningar får finna sig i att övervakas varför varje kränkning genom övervakning inte berättigar till ersättning. Det är inte heller självklart att varje lagstridig övervakning leder till en kränkning av den som övervakas. en offentlig plats sker i strid med villkoren i ett tillstånd, t.ex. genom att övervakningen utsträcks till ett något större område än vad som är tillåtet Prop. 2012/13:115 enligt villkoren, är det tveksamt om detta ensamt kan anses leda till en kränkning som ska berättiga till ersättning. Vissa typer av övervakning är emellertid av sådan beskaffenhet att de regelmässigt får anses innebära en kränkning. Att i strid med lagen övervaka personer i känsliga situa- tioner, t.ex. i ett omklädningsrum, torde normalt anses medföra en ersättningsgill kränkning, oavsett om bilderna sprids eller inte. Det kan finnas situationer där den övervakades eget beteende kan påverka bedömningen av om en övervakning ska anses kränkande. En inbrottstjuv torde t.ex. inte anses kränkt om han eller hon fångas på bild av en övervakningskamera, även om den ansvarige har försummat att upplysa om övervakningen. Vad som ska anses vara en kränkning får ytterst avgöras av rättstillämpningen. Ersättning för kränkning bör uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Faktorer som bör beaktas är exempelvis om det är fråga om känsligt bild- eller ljudmaterial, vem eller vilka som fått del av materialet och om materialet har spridits till många personer. Skadeståndet bör i princip fastställas för varje över- vakad person för sig. Ledning i frågorna vad som ska anses vara en kränkning och vilken ersättning som bör utgå kan hämtas i förarbetena till 48 § PUL och i den praxis som utbildats vid tillämpningen av den bestämmelsen. Det är fråga om ett strikt skadeståndsansvar. Det krävs alltså inte att den som utsatts för en integritetskränkning genom kameraövervakning visar att det har förelegat uppsåt eller oaktsamhet hos den som bedrivit övervakningen för att skadeståndsansvar ska uppkomma. Om det är flera som har bedrivit övervakningen får det göras en prövning av vem som är ansvarig för skadan. Ersättningsskyldigheten kan enligt andra stycket jämkas om den som har bedrivit övervakningen visar att felet inte berodde på honom eller henne. 45 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 1.8 § om tillståndsplikt, 2.1215 §§ om anmälningsplikt, 3.25 § om upplysningsplikt, 4.32 § första stycket om bevarandetid, och 5.34 § om överföring till tredjeland. Detsamma gäller den som bryter mot villkor i beslut som har meddelats med stöd av 19 eller 20 §. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. För en gärning som omfattas av ett vitesföreläggande ska det inte dömas till ansvar. 2012/13:115 Som anför innebär den blankettstraffbudsteknik som används i lagen att de föreskrifter, till vilka straffbestämmelsen hänvisar, fungerar som straffrättsliga rekvisit. Tekniken innebär att hänvisning inte bör ske till undantagsregler. I paragrafens första stycke 3 och 5 hänvisas därför endast till bestämmelserna om upplysningsplikt i 25 § respektive bestämmelsen om förbud mot överföring till tredje land i 34 § och inte till undantagsbestämmelserna i 27 § respektive 3536 §§. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 46 § Övervakningsutrustning som har använts vid brott enligt denna lag ska förklaras förverkad, om det inte är oskäligt. Paragrafen reglerar förverkande av egendom som använts vid brott enligt 45 §. Paragrafen motsvarar 27 § LAK. 47 § Beslut enligt denna lag av de tillsynsmyndigheter som avses i 39 och 40 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Den myndighet som regeringen bestämmer får överklaga ett beslut om kamera- övervakning av en plats dit allmänheten har tillträde för att ta till vara allmänna intressen. Beslut om tillstånd till kameraövervakning och om undantag enligt 27 § tredje stycket från upplysningsplikten får överklagas även av den kommun där övervakningen ska ske och, om kameraövervakningen ska avse en arbetsplats, av en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen reglerar överklagande av beslut enligt kameraövervak- ningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 12.4. Paragrafen motsvarar 29 § LAK. Justitiekanslerns rätt att föra talan för att ta tillvara allmänna intressen enligt lagen om allmän kameraövervakning ska enligt bestämmelsen övertas av den myndighet som regeringen bestämmer. Som framgår av avsnitt 12.4 är det Datainspektionen som avses. Enligt 29 § LAK krävs inte prövningstillstånd vid Justitiekanslerns överklagande till kammarrätten. I enlighet med Lagrådets synpunkter ska detta undantag tas bort när uppgiften övertas av Datainspektionen. Prövningstillstånd krävs således när Datainspektionen för talan i kammarrätten för att ta till vara allmänna intressen. 48 § De tillsynsmyndigheter som avses i 39 och 40 §§ får bestämma att deras beslut ska gälla . Paragrafen reglerar möjligheten att bestämma att ett beslut ska gälla . Paragrafen motsvarar 51 § andra stycket PUL. I paragrafen anges att en tillsynsmyndighet får bestämma att dess beslut ska gälla . Ett sådant beslut kan således verkställas även om det överklagats. Om den som bedriver kameraövervakning anser att beslutet är felaktigt kan han eller hon begära verkställighetsförbud (inhibition) hos förvaltningsrätten (jfr 28 § förvaltningsprocesslagen [1971:291]). 49 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter Prop. 2012/13:115 om avgifter för en ansökan eller anmälan som enligt denna lag ska handläggas av I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter. Övervägandena finns i avsnitt 12.6. Paragrafen motsvarar 30 § lagen om allmän kamera- övervakning. Jämfört med motsvarande bestämmelse i lagen om allmän kamera- övervakning är möjligheten att meddela föreskrifter om avgifter för tillsynsåtgärd borttagen. 1.Denna lag träder i kraft då lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning ska upphöra att gälla. 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för överklagande av beslut som har meddelats före . 3.Beslut om tillstånd eller villkor, om undantag från upplysningsplikten eller om bevarandetid som har meddelats med stöd av den upphävda lagen ska anses meddelade med stöd av den nya lagen. En anmälan enligt den upphävda lagen ska anses som en anmälan enligt den nya lagen. 4.En ansökan i ett ärende om tillstånd till kameraövervakning som har inletts enligt den upphävda lagen ska anses som en anmälan enligt den nya lagen i de delar som ansökan avser kameraövervakning som är anmälningspliktig enligt denna lag. Övervägandena till ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna finns i avsnitt 13. Lagen träder enligt bestämmelsen i punkten 1 i kraft . Bestämmelsen i punkten 2 innebär att beslut som har meddelats före ska överklagas enligt bestämmelserna i den äldre lagen. Detta innebär att Justitiekanslern får överklaga beslut om kameraövervakning som har meddelats av före lagens ikraftträdande även om överklagandet sker efter ikraftträdandet. Det beslut som avses i övergångsbestämmelsen är det ursprungliga beslutet från och inte ett beslut som meddelats av en högre instans. Justitiekanslern är således part till dess att frågan slutligt har avgjorts (jfr prop. 2004/05:41 s. 49). Bestämmelsen i punkten 3 innebär att de tillståndsbeslut som har meddelats med stöd av lagen om allmän kameraövervakning kommer att gälla även när den nya lagen har trätt i kraft. Anmälningar som skett enligt den äldre lagen ska anses som anmälningar enligt den nya lagen. Den nya lagen innebär att utrymmet för kameraövervakning efter anmälan blir större. Enligt bestämmelsen i punkten 4 ska en ansökan i ett pågående tillståndsärende anses som en anmälan i den mån övervakningen blir tillåten efter anmälan enligt den nya lagen. 35 § Ett överklagande av kammarrättens beslut i ett mål som har inletts i kammarrätten genom överklagande, underställning eller ansökan prövas av endast om prövningstillstånd har meddelats. Om prövningstillstånd inte meddelas, står kammarrättens beslut fast. En upplysning om detta ska tas in i Högsta förvaltningsdomstolens beslut. Första stycket gäller inte 1.talan som ombudsmän eller Justitiekanslern för i mål om disciplinansvar eller om återkallelse eller begränsning av behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården, tandvården, detaljhandeln med läkemedel eller djurens hälso- och sjukvård, eller 2.talan som Justitiekanslern för i mål enligt kreditupplysningslagen (1973:1173) eller inkassolagen (1974:182). I paragrafen regleras prövningstillstånd i . Övervägandena finns i avsnitt 12.4. Paragrafen ändras, i enlighet med Lagrådets synpunkter, på så sätt att undantaget från kravet på prövningstillstånd i mål om kameraövervakning tas bort. 15.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 3 § Sekretess gäller för sådan uppgift om en enskilds personliga förhållanden som har inhämtats genom kameraövervakning som avses i kameraövervakningslagen (2013:000), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen enligt första stycket gäller hos en domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamhet endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . I paragrafen regleras sekretess till skydd för uppgifter om enskildas personliga förhållanden som har inhämtats genom kameraövervakning. Övervägandena finns i avsnitt 11.1. Ändringen i paragrafens första stycke innebär att sekretesskyddet stärks genom att det nuvarande raka skaderekvisitet, som innebär en presumtion för att uppgifterna är offentliga, byts ut mot ett omvänt skaderekvisit. Uppgifterna får således lämnas ut endast om det står klart att det kan ske utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men, dvs. presumtionen är att uppgifterna omfattas av sekretess. Enligt paragrafens andra stycke ska sekretessen även fortsättningsvis gälla med ett rakt skaderekvisit, dvs. en presumtion för offentlighet, hos en domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamhet. Sekretessen enligt paragrafen innebär inte en inskränkning av meddelarfriheten (32 kap. 11 § OSL). 3 a § Sekretessen enligt 3 § hindrar inte att uppgift om en enskilds personliga förhållanden Prop. 2012/13:115 lämnas till 1.en åklagarmyndighet, en polismyndighet, , eller , om uppgiften behövs för att utreda ett begånget brott för vilket fängelse är föreskrivet eller för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket fängelse är föreskrivet, eller 2.en kommun eller en myndighet som ansvarar för räddningstjänst enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om uppgiften behövs för att förebygga en hotande olycka eller för att begränsa verkningarna av en redan inträffad olycka.