prop · H1033 · 2013-09-26 00:00:00 — En av regeringens kulturpolitiska prioriteringar är förbättrade villkor för den nyskapande kulturen. Utgångspunkten är att professionella kulturskapare ska kunna försörja sig på sin konstnärliga eller kulturella yrkesverksamhet och att beroendet av de generella trygghetssystemen därmed ska minska. inkomstundersökningar har tidigare visat att konstnärskollektivet har högre utbildning, men lägre inkomster än befolkningen i stort. Detta gäller även för de litterära yrkeskategorierna, vilket visar. I det följande sammanfattas iakttagelser och slutsatser när det gäller villkoren för upphovsmännen på området. De yrkesverksamma på ordområdet uppgår, enligt befintliga undersökningar från bland annat , till cirka 3 000 personer. skönlitterära författarna är flest och utgör cirka hälften av de yrkesverksamma på ordområdet. Därefter kommer de facklitterära författarna, sedan översättarna och sist dramatikerna. För ordområdet som helhet är könsbalansen relativt jämn, vilket är en stor skillnad mot hur situationen såg ut . jämför förhållandena respektive 2007 och konstaterar att verksamma inom ordområdet gått från män respektive kvinnor. Bland författarna använder den absoluta majoriteten svenska som arbetsspråk. Ett antal andra språk finns dock företrädda. Översättarna har engelska som största källspråk, därefter kommer tyska och övriga nordiska språk. Medelåldern är hög i ordkonstgruppen och de flesta bor i någon av storstadsregionerna. Författar- och översättarkollektivet är en högutbildad grupp. Enligt Författarförbundets medlemsundersökning som det refereras till i var det sammantaget som hade eftergymnasial utbildning, något fler bland kvinnorna än bland männen. Detta mönster gick igen i samtliga de yrkeskategorier som finns representerade i förbundet. Högst andel fanns bland de facklitterära författarna (). Dessa siffror ska jämföras med befolkningen i dess helhet där hade eftergymnasial utbildning, enligt SCB. När det gäller inkomsterna för de yrkesverksamma på ordområdet visar att alla de litterära yrkeskategorierna ligger under befolkningsmedianen vad gäller förvärvsinkomst. De skönlitterära författarna och översättarna ligger långt under medianen för hela befolkningen. Dessa grupper har även en lägre medianinkomst än konstnärskollektivet som helhet. Dramatikerna och de facklitterära författarna ligger något bättre till, men är fortfarande under befolkningsmedianen. Relativt många höginkomsttagare finns framför allt bland facklitterära författare. Kvinnornas medianinkomst bland de skönlitterära författarna är av männens, bland de facklitterära författarna och bland dramatikerna . Bland översättarna är det dock männens medianinkomst som är lägre, av kvinnornas. beskriver en välkänd tendens; författarkollektivet präglas av en s.k. stjärnekonomi med en stor andel som har låga inkomster, relativt få med medelinkomster och några få som har mycket höga inkomster. Bästsäljande författare kan få avsevärda inkomster från sitt litterära arbete. Detta förhållande är dock inte giltigt för översättarkategorin där det är ytterst få som har riktigt stora inkomster från sin litterära verksamhet. En annan viktig slutsats är att det för befolkningen i stort finns ett positivt samband mellan utbildningsnivå och inkomst vilket inte verkar finnas i motsvarande grad för de litterära upphovsmännen. För berörda grupper är det vanligt med s.k. kompletteringsarbete. I stor utsträckning är det alltså andra inkomster än litterära som mäts. Enbart cirka en tredjedel av medlemmar uppskattas ägna av sysselsättningen åt litterär verksamhet. undersökning visar att även om uppskattningsvis av arbetstiden ägnas åt konstnärligt arbete så kommer av 2013/14:3 inkomsten från denna källa. Omvänt uppskattas av tiden ägnas åt icke-konstnärligt arbete medan det genererar av inkomsten. Slutsatsen är att ordkonstnärerna får en mindre andel av inkomsten från litterärt arbete än den tid de lägger ner och att detta inkomstgap fylls ut av kompletteringsarbete, ett arbete som ofta är bättre betalt. redovisningar visar även hur inkomsterna från litterär verksamhet fördelar sig på olika typer av inkomstkällor. Bokroyalties och översättarhonorar utgör de största inkomstkällorna med sammantaget . Även ersättningar för medverkan i tidningar och tidskrifter representerar en betydande del av inkomsten, liksom framträdanden. Olika stipendier och ersättningar från framför allt Författarfonden utgör av inkomsterna från litterär verksamhet, vilket visar att detta är en betydande inkomstkälla. Även lyfter fram att det är just bland upphovsmännen och egenföretagarna som stipendier och priser är av störst betydelse. Ordområdet är ett av de konstområden som har högst andel enskilda näringsidkare. Av analys framgår att det för många verksamma inom ordområdet inte är möjligt att försörja sig på sitt konstnärliga arbete mer än , trots hög utbildning och även långa karriärer. Stabila ersättnings- och stödsystem är därför, enligt utredningen, fortsatt betydelsefulla. Förlagsbranschen är fragmenterad och utgörs av en stor mängd mycket små förlag som konkurrerar med ett fåtal stora förlagskoncerner. över utmärks bokbranschen av stor kontinuitet och flera av de ledande aktörerna är företag som grundades . Vid dominerades marknaden av två stora förlag, och . Vid sidan av dessa fanns ett antal medelstora förlag som vanligen var specialiserade inom en viss genre. Branschen behöll i stort sett denna struktur ända in . har det funnits en tendens mot polarisering på bokmarknaden; de stora förlagskoncernerna har blivit större, som de små förlagen har växt betydligt i antal men inte i storlek. De medelstora förlagen har i flera fall införlivats i de stora förlagsgrupperna. Omsättningen på marknaden för allmänlitteratur uppskattades 2010 till . Av detta belopp stod de stora förlagen eller förlagskoncernerna för (), de medelstora för () och de små för (). Mikroförlagen, dvs. förlag som omsätter eller har sporadisk bokutgivning inom ramen för annan verksamhet, omsatte endast (). Den största förändringen är, enligt , att de stora förlagskoncernerna flyttat fram sina positioner i återförsäl- De har ägarintressen i de största bokhandelskedjorna, äger Prop. 2013/14:3 de dominerande nätbokhandlarna och alla stora bokklubbar samt driver bokförsäljning i varuhus- och dagligvaruhandel. Utanför de stora koncernernas intressesfärer finns endast den försäljning som sker genom bokhandeln som inte tillhör de stora kedjorna, viss dagligvaruhandel, några mycket små nätbokhandlar samt de övriga förlagens direktförsäljning via hemsidor eller egna bokhandlar. Antalet fysiska bokhandlar i har länge uppgått till omkring 400 En stor skillnad mot tidigare decennier är, enligt Litteraturutred- ningen, att små kommuner med vikande befolkningsunderlag ofta har tappat sin enda bokhandel medan antalet ökat i storstäderna. innan fastprissystemet avskaffades saknade 27 kommuner en bokhan- hade denna siffra stigit till 101 kommuner. tredje kommun är nu således utan bokhandel och det är oftast kommuner i glesbygdslänen som saknar bokhandel. Det innebär, enligt utredningen, att av landets invånare inte har en bokhandel i hem- Det har tidigare funnits överenskommelser på marknaden som bland annat reglerade sortimentet och rabattvillkoren vid bokförsäljning. har försvunnit och det har utvecklats en rad kedjor av bokhandlar i Sve- Genom samgåenden har bokhandlar kunnat förhandla sig till bättre inköpsvillkor från förlag och grossister. finns dock ett visst antal obundna bokhandlar Nätbokhandeln har, enligt utredningen, utvecklats starkt i un- der den senaste tioårsperioden. står nätbokhandeln för cirka en fjärdedel av den totala försäljningen. har den fysiska bokhan- deln tappat mark både i absoluta och relativa tal och den står med all sannolikhet inför stora förändringar. bokhandelsledet ökat med eller cirka 40 Det är nätbokhandeln som står för ökningen då denna ökade med ungefär 1,5 miljarder . har alltså minskat omsättningen med . I många mindre butiker som räknas som bokhandel står böckerna för en mycket låg andel av försäljningen och det finns en risk att försälj- ningen helt kan komma att gå över till andra varugrupper. veckling är tydligast i de mindre kommunerna. som fokuserar på kvalitet i utbudet har det också bekymmersamt när just Enligt betänkande är en viktig förklaring till den fysiska bokhandelns svåra situation den hårda priskonkurrensen på bäst- Varuhus och dagligvaruhandel får stora rabatter mot att de köper in större volymer och kan därmed sälja böckerna betydligt billigare än enskilda bokhandlar. Vidare har priskonkurrensen skärpts genom näthandelns låga priser och förmåga att skapa effektiva flöden genom bland annat centrallager utanför storstäderna. lyfter fram att nätbokhandelns starka utveckling bidragit till att förbättra tillgängligheten till framför allt smalare titlar men att näthandeln inte på ett enkelt sätt kan ersätta den fysiska bokhandeln. Bokhandelns styrka är, enligt utredningen, att det går att exponera böcker men också att den fysiska bokhandeln kan stå för ett urval som kan inspirera till vidare läsning och bokköp. Bokhandeln har, enligt , en i vissa fall underutnyttjad potential som mötesplats kring litteratur i olika former och för läsfrämjande aktiviteter. Som betänkande visar är utgivningen av litteratur väsentligt större i än under tidigare decennier. De skillnader man kan se decennierna emellan är bland annat ett uttryck för att bokbranschen vuxit och för att det blivit tekniskt och ekonomiskt lättare att publicera en bok. Dessutom finns det i det närmaste obegränsade möjligheter att tillgängliggöra texter via internet. Den allmänna utvecklingen innebär inte att alla typer av litteratur är väl företrädda i utgivningen. Svaga områden är exempelvis, enligt , dramatik och viss översatt skönlitteratur, både för barn och vuxna, samt litteratur på flera nationella minoritetsspråk. Statistiken visar också att antalet titlar minskat inom viktiga litteraturkategorier hos de större förlagen . Minskningar kan främst noteras vad gäller skönlitteratur samt lyrik och dramatik. De stora förlagen är fortsatt betydelsefulla för den kvalificerade inhemska skönlitteraturen för vuxna, vilket fördelningen av Statens kulturråds utgivningsstöd visar. gick av utgivningsstödet inom denna kategori till de stora förlagen. Mellanstora förlag fick av utgivningsstödet, medan små förlag och mikroförlag fick av utgivningsstödet. Uppgifterna tyder på en viss polarisering; de klassiska förlagshusen ger ut mycket kvalificerad skönlitteratur, men det gör också de små förlagen. Vad gäller den översatta skönlitteraturen för vuxna är de stora förlagens andel cirka en fjärdedel av stödet. Här står dock de medelstora förlagen starkare och framför allt finns det många små förlag med en viktig utgivning. Mikroförlagen är även här av stor betydelse. De stora förlagen har relativt sett en svagare ställning inom facklitteraturen än inom övriga kategorier. I stället är mellanstora och små förlag dominerande i denna del. De stora förlagen är också stora utgivare av barn- och ungdomslitteratur. Det kan vara ett uttryck för att utgivningen inom denna kategori lönar sig bättre än andra delar av bokutgivningen. Mindre förlag som är specialiserade på barn- och ungdomslitteratur omsätter ofta . I betänkande dras slutsatsen att de aktörer som står för kvalitetsutgivningen har olika förutsättningar, främst i ekonomiskt hänseende. Det i sin tur påverkar vad konsumenterna får tillgång till i handeln och förutsättningarna för upphovsmännen. De stora och mellanstora förlagen har både bättre förutsättningar att nå ut med sina böcker till en stor läsekrets och att ersätta upphovsmännen, såväl författare som översättare, tecknare och fotografer. Om den kvalificerade litteraturen blir en angelägenhet endast för de små förlagen, påverkar det villkoren i branschen. Försäljning av allmän litteratur Med allmänlitteratur avses, enligt , skönlitteratur, facklitteratur förutom läromedel samt barn- och ungdomslitteratur. Marknaden för allmänlitteratur har enligt Svenska Förläggareföreningens statistik vuxit betydligt . En påtaglig uppgång skedde första år bland annat som en effekt av momssänkningen 2002. De ekonomiskt sett bästa åren var 2003–2007 med en total försäljning i dagens penningvärde. Därefter har försäljningen åter gått ner och ligger på ungefär samma nivå som 2000. växte försäljningen i takt med, eller till och med snabbare , den privata konsumtionen. Därefter har gapet mellan dessa åter ökat då konsumtionen fortsatt stiga som förlagens försäljningssiffra sjunkit. I reala termer ligger den totala försäljningen av skönlitteratur på samma nivå som . Försäljningen av facklitteratur har, sett över , ökat relativt starkt och är den största litteraturkategorin försäljningsmässigt. Barn- och ungdomslitteraturen har haft en jämnare utvecklingskurva än de andra kategorierna. En relativt stabil försäljning är påtaglig i denna kategori. E-böcker och den digitala utvecklingen Någon stabil marknad för e-böcker har ännu inte etablerats i . Trots relativt sett låga intäkter finns det emellertid tecken på att försäljningen direkt till allmänheten även tagit fart i . Enligt tyder mycket också på att utvecklingen framöver kan bli snabb. Ett skäl är att det finns en kraftfull infrastruktur i form av bredband. är renodlade läsplattor ännu ovanliga i , till skillnad från på de marknader där e-boken redan slagit igenom. Utgivningen av litteratur i elektronisk form varierar, enligt , beroende på vilken typ av böcker det rör sig om. På den allmänlitterära marknaden är det oftast nya titlar som ges ut som e-böcker parallellt med en fysisk publicering. Äldre titlar som inte ursprungligen framställts i digital form utan måste digitaliseras utifrån en tryckt förlaga är mindre vanliga. De större förlagen parallellpublicerar regelmässigt ny svensk skönlitteratur och en stor del ny sakprosa. Vissa typer av kurslitteratur och framför allt professionell litteratur ges även ut digitalt i stor omfattning. Däremot har översättningar inom olika kategorier varit mindre vanliga att ge ut som e-böcker. Detta beror främst på att översättningsrättigheterna vållat problem. Den låga andelen översättningar och den långsamma digitaliseringen av äldre titlar är, enligt , viktiga orsaker till att det ännu saknas ett fullödigt utbud av svenskspråkiga titlar på marknaden. I tillgängliggörs e-böcker huvudsakligen via biblioteken. Proportionerna är grovt sett en försäljning per åtta utlån, att jämföra med fysiska böcker där relationen är ungefär ett till ett. Om det ska kunna etableras en uthållig kommersiell marknad för e-böckerna är det, enligt utredningen, rimligt att anta att dessa proportioner måste förändras. Vilka affärsmodeller som kommer att kunna tillämpas framöver i försäljningen 2013/14:3 till både bibliotek och privatpersoner är omdebatterat. Det kan dock konstateras att priserna vid försäljning till privatpersoner är förhållandevis höga i , jämfört med mer utvecklade marknader inom större språkområden, t.ex. . Hur e-litteraturens utveckling kan påverka läsandet och den fysiska boken är, enligt utredningen, ännu osäkert. Uppgifter från bland annat tyder på att e-boken inte automatiskt breddar gruppen av läsare. Snarare är det just de grupper som redan läser mycket som även konsumerar litteratur i elektronisk form. kan också tänkas bli mindre relevant. Att pappersboken som publiceringsform skulle vara på väg att överges finns det dock, enligt utredningen, inga tecken på. konstaterar att digitaliseringen av litteraturområdet är en av de mest betydelsefulla framtidsfrågorna för branschen och att den påverkar såväl bibliotekens verksamhet och bokmarknadens aktörer som upphovsmännens villkor och även individers läsvanor. Specialtidningsmarknaden är mångfacetterad med ett stort antal titlar och relativt många förlag. Antalet kulturtidskrifter är, enligt , omkring 700 stycken. kulturpolitiska betydelse är stor, enligt utredningen. Till exempel står de oberoende från de stora förlagen vilket garanterar en mångfald i vilka röster som hörs i det offentliga samtalet. I kulturtidskrifterna behandlas också ofta ämnen på ett mer fördjupande sätt än vad som vanligen är fallet i det mer kommersiella utbudet. Totalt sett når kulturtidskrifterna ett betydande antal läsare. Deras betydelse ska dock inte enbart mätas i antalet personer. De utgör ett forum för diskussion och reflektion som indirekt har viktiga återverkningar i andra delar av samhällslivet. Kring kulturtidskrifter kan även viktiga nätverk skapas som är av betydelse för kulturlivet i landet. ekonomi bygger till stor del på prenumeranter. Prenumerationer står för kring av dessa tidskrifters sammantagna intäkter. Bibliotekens abonnemang är en viktig intäktskälla som det bidrar till att fler får tillgång till tidskrifter med ofta svag distribution. Intäkterna från lösnummerförsäljningen är små för de flesta kulturtidskrifter. är denna försäljning, enligt utredningen, betydelsefull för tidskrifternas synlighet. Även distributörernas villkor påverkar tidskrifternas möjlighet att komma ut på marknaden. konstaterar i sitt betänkande att en relativt stor andel av kulturtidskrifternas intäkter är produktionsstöd från . Ungefär var tredje tidskrift som tar emot stöd får av sina intäkter denna väg. finns det även ett antal kulturtidskrifter som verkar på marknadens villkor utan statligt stöd. Gemensamt för den senare gruppen är att de antingen upp av relativt starka finansiärer eller har goda möjligheter att få intäkter från annonser. 3.5 Internationellt utbyte på litteraturområdet . har de internationella kontakterna på kulturområdet blivit allt mer intensiva och utbredda. Att dessa kontakter utvecklas är, enligt , av avgörande betydelse för det svenska kulturlivet i stort, inte minst för litteraturområdet. Översättning utgör länken mellan litteratur från olika delar av världen och är central för att ett litterärt idéutbyte ska kunna äga rum. Detta gäller särskilt mindre språkområden som det svenska. Utgivningen av översatt svensk litteratur i utlandet har ökat . Detta återspeglas inte minst i den starka utvecklingen av svenska förlags exportintäkter för försäljning av utgivningsrätter till utländska förlag. Svensk kriminallitteratur står för en betydande del av exportintäkterna. En positiv effekt av det internationella intresset för svensk kriminallitteratur är att utländska förlag även i högre utsträckning än tidigare intresserar sig för litteratur inom andra genrer. Intäkterna för Svenska Förläggareföreningens medlemsförlag har ökat från till . I betänkande lyfts kulturpolitiska insatser fram som en av orsakerna till den svenska litteraturens internationella framgångar, bland annat översättningsstödet och stödet till litterära evenemang i utlandet. Att svenska författare kan få sina verk publicerade på andra bokmarknader innebär, utöver litterärt erkännande, även ökade möjligheter att kunna försörja sig på sin konstnärliga verksamhet. Vad gäller inflödet av utländsk litteratur till har utgivningen av översatt litteratur däremot minskat markant hos medlemsförlag . De svenska topplistorna domineras i allt högre grad av svenska originalverk. var 70 av de 100 mest sålda titlarna svenska originalverk. En tendens är att översatt litteratur numera i allt högre grad publiceras av mindre förlag. Omstruktureringen innebär att dessa förlag, som ofta har en mer specialiserad utgivning med inriktning mot översatt litteratur, har kommit att spela en allt viktigare roll för mångfalden i utbudet av litteratur på den svenska bokmarknaden. Internationellt utbyte och samarbete på litteraturområdet möjliggörs bland annat genom flera olika myndigheter och institutioner. , och Sida är viktiga statliga aktörer på området. Insatser genomförs inom flera olika politikområden. Fördelningen av det översättningsstöd som fördelar och Svenska institutets stöd till svenskundervisning visar, enligt , på att de delar av världen som är dåligt representerade vad gäller svenskundervisning och utgivning av svensk litteratur ofta sammanfaller. Bland annat mot denna bakgrund är det, enligt utredningen, bekymmersamt att intresset för att bedriva svenskundervisning har minskat vid universitet i länder som , och där ett antal institutioner har slutat eller planerar att sluta bedriva svenskundervisning. De engelskspråkiga bokmarknaderna är väsentliga för den svenska litteraturens möjligheter att nå en vidare spridning, vilket en översättning till engelska kan innebära. 3.6Förutsättningarna för litteratur på de nationella minoritetsspråken De nationella minoriteterna och minoritetsspråken har en särställning i dels genom åtagandena i ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter (SÖ 2000:2), dels enligt stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (SÖ 2000:3). Åtagandena gentemot de nationella minoriteterna förtydligas särskilt genom rättsliga regleringar i språklagen (2009:600) och lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Vikten av en väl utvecklad biblioteksverksamhet på nationella minoritetsspråk har ofta lyfts fram, bland annat i betänkandet Att återta mitt språk (SOU 2006:19). De fem minoritetsspråkens ställning bestäms också av att 1999 ratificerade minoritetsspråkskonvention för dessa språk. I språklagen (2009:600) anges att finska, jiddisch, meänkieli, chib och samiska är nationella minoritetsspråk och att det allmänna ska ha ett särskilt ansvar för att skydda och främja dessa språk. Enligt regeringens förslag till ny bibliotekslag (prop. 2012/13:147) ska biblioteken ägna särskild uppmärksamhet åt de nationella minoriteterna och personer som har annat modersmål än svenska, bland annat genom att erbjuda litteratur på de nationella minoritetsspråken. Främjande av de nationella minoritetsspråken innebär att aktiva åtgärder ska vidtas för att stärka språken så att de bevaras som levande språk i . Språklagen slår också fast att det allmänna har ett ansvar för den enskildes tillgång till språket. Den enskilde ska ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda respektive språk. I talas samiska av cirka 7 000 personer. Samiska består av flera olika varieteter. Skillnaderna kan vara stora och nästan varje varietet har sitt eget skriftspråk. Meänkieli (tornedalsfinska) talas främst i sex kommuner i : , , , , och . I hela kan det, enligt , uppskattas att uppemot 75 000 personer talar meänkieli i någon utsträckning. Finska talas av en stor grupp i , cirka 300 000 personer. chib i består av olika varieteter, bland annat kale, lovari, svensk (resanderomani), kaldaras och arli. var chib i huvudsak ett muntligt språk. Skriven blir allt vanligare, men något helt enhetligt skriftspråk finns ännu inte. Någon form av talas av cirka 40 000 svenskar. Jiddisch är ett germanskt språk med inslag av hebreiska och slaviska språk. Omkring 4 000 svenskar talar och förstår jiddisch i olika utsträckning. För de allra flesta jiddischtalande i är det dock inte förstaspråk. Av betänkande framgår att de nationella minoritetsspråken har olika förutsättningar när det gäller utgivning av litteratur. Bland annat varierar antalet personer som talar respektive språk eller varieteter av språket. Vidare är den skriftspråkliga kulturen olika utvecklad. Finska språket har på många sätt en särställning vad gäller litteratur genom tillgången till den finska bokmarknaden. Ett transnationellt litteraturutbyte finns i viss mån även på vissa av de andra minoritetsspråken, t.ex. samiska och jiddisch. De nationella minoritetsspråken är, enligt , svagt Prop. 2013/14:3 representerade i utgivningen av litteratur i . De större förlagen har inte med något enstaka undantag gett ut litteratur på dessa språk. Den utgivning som kommer till stånd sker på mindre, specialiserade förlag, genom vissa organisationer eller i form av egenutgivning. ger bidrag både till utgivning av litteratur på de nationella minoritetsspråken och litteratur på svenska som bedöms ha betydelse för de nationella minoriteterna.