prop · H10338 · 2013-11-19 00:00:00 — Det är uppskattningsvis sju företag som har dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass A och ytterligare cirka 20 företag som har dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass B men inte i A. De företag som äger dammanläggningarna med dammar i dammsäkerhetsklass A äger också merparten av dammanläggningarna med dammar i dammsäkerhetsklass B. Dessa företag ska göra säkerhetsanalyser enligt säkerhetsskyddslagen om de omfattas av den lagen. De bör också överväga om det finns behov av att dammarna i dammsäkerhetsklass A och B ska beslutas vara skyddsobjekt. Företagen bör aktivt medverka i samverkansprojekt med i upprättandet av vägledningar. 2013/14:38 16.7.2 Konsekvenser för ska enligt regeringen förtydliga, uppdatera och i viss mån ta fram nya vägledningar med avseende på dammar. Utvecklingen bör ske i samverkan med branschen. kommer även att behöva utföra informationsinsatser till berörda dammägare. Förslaget till lag om ändring i I detta kapitel regleras vattenverksamhet. I 2–5 §§ definieras ett antal begrepp enligt följande. I 2 § definieras vattenverksamhet, i 3 § definieras vattenanläggning, i 4 § definieras vattenområde samt i 5 § definieras vattentäkt, vattenreglering och vattenöverledning. I propositionen föreslås nu en ändrad struktur av de paragrafer där de olika begreppen definieras enligt följande. I 2 § definieras nu vattenområde, som tidigare definierades i 4 §, och dessutom ges en definition av begreppet markavvattning, som inte uttryckligen definierats. Den tidigare 2 § benämns nu 3 § och där definieras, liksom tidigare, vattenverksamhet med endast några redaktionella ändringar. Den tidigare 3 § benämns nu 4 § och där definieras, som tidigare, vattenanläggning. Dessutom definieras två nya begrepp, som inte har definierats, nämligen damm och dammhaveri. I 5 § föreslås bara vissa redaktionella ändringar. 2 § I detta kapitel avses med vattenområde: ett område som täcks av vatten vid högsta förutsebara vattenstånd, och markavvattning: en åtgärd som utförs för att avvattna mark, när det inte är fråga om avledande av avloppsvatten, eller som utförs för att sänka eller tappa ur ett vattenområde eller för att skydda mot vatten, när syftet med åtgärden är att varaktigt öka en fastighets lämplighet för något visst ändamål. I paragrafen, som är ny, definieras begreppen vattenområde och markavvattning. Definitionen av vattenområde har överförts oförändrad från den tidigare 4 §. Begreppet markavvattning är inte tidigare uttryckligen definierat i kapitlet. Däremot nämns markavvattning i definitionen av begreppet vattenverksamhet i den tidigare 2 § 4. Beskrivningen har överförts oförändrad och utgör nu en uttrycklig definition. 3 § Med vattenverksamhet avses i detta kapitel 1. uppförande, ändring, lagning eller utrivning av en anläggning i ett vattenområde, 2. fyllning eller pålning i ett vattenområde, 3. bortledande av vatten från ett vattenområde, 4. grävning, sprängning eller rensning i ett vattenområde, 5. en annan åtgärd i ett vattenområde som syftar till att förändra vattnets djup eller läge, 6. bortledande av grundvatten eller utförande av en anläggning för 7. tillförsel av vatten för att öka grundvattenmängden eller utförande av en anläggning eller en annan åtgärd för detta, eller 8. markavvattning. I paragrafen, som tidigare benämndes 2 §, definieras, som tidigare, I punkten 1 nämns inte längre damm explicit eftersom begreppet damm nu definieras i den nya 4 §. Ett antal redaktionella ändringar har dessutom gjorts i paragrafen. 4 § I detta kapitel avses med vattenanläggning: en anläggning, som har kommit till genom en vattenverksamhet, tillsammans med manöveranordningar som hör till en sådan anläggning, damm: en vattenanläggning vars syfte är att dämma upp eller ute- stänga vatten eller blandningar av vatten och annat material, dammhaveri: ett okontrollerat utströmmande av det vatten eller den blandning av vatten och annat material som dammen är avsedd att dämma upp eller utestänga. I paragrafen, som tidigare benämndes 3 §, definieras, som tidigare, En mindre redaktionell ändring har gjorts i Dessutom har två nya definitioner lagts till. I andra stycket definieras begreppet damm. Syftet med definitionen är främst att avgränsa de vattenanläggningar som ska omfattas av den regle- ring som föreslås i propositionen. En förutsättning för att en anläggning ska falla under definitionen är att den utgör en vattenanläggning enligt definitionen i första stycket. förutsättning för detta är i sin tur att vattenanläggningen har tillkommit genom en vattenverksamhet enligt definitionen i den nya 3 §. definitionen följer att vattenverksamhet bara kan förekomma i naturligt Därmed utesluts från definitionen av damm konstgjorda vattenanläggningar, såsom prydnadsdammar, plaskdammar på lekplatser och bassänger i såväl utomhussom inomhusbad samt andra liknande konstgjorda anläggningar. En förutsättning för att dammen ska utgöra en vattenanläggning är alltså att den har tillkommit genom en vattenverksamhet, dvs. samhet i naturligt vatten. Definitionen av vattenverksamhet i den nya 3 § innehåller en rad olika aktiviteter. Redan i punkten 1 nämns uppförande, ändring, lagning eller utrivning av en anläggning i ett vattenområde. Därmed omfattas alla dammar i naturligt vatten av definitionen av En damm är alltså anläggning som dämmer upp vatten. mängd som däms upp av dammen benämns i allmänhet magasin. Exempel på dammar är kraftverks-, reglerings- och spärrdammar. Kraftverksdammar förekommer vid vattenkraftverk och ligger vanligt- vis i en älv eller å. Vattnet i magasinet nyttjas för att driva de turbiner som finns i själva kraftverket, varefter vattnet släpps ut på lägre nivå än vattennivån i magasinet. Turbinerna driver i sin tur den generator som alstrar elektricitet som sedan matas ut på det elektriska kraftnätet. Vattenflödet genom kraftstationen regleras genom ett antal luckor i dammen som kan hållas stängda men också öppnas mer eller mindre. Dessa luckor benämns med ett samlingsnamn intag. En annan viktig anordning vid en kraftverksdamm är de så kallade avbördningsanordningarna. Vattennivån i magasinet påverkas av den naturliga tillrinningen av vatten och av mängden vatten som tappas genom intaget. Vattennivån i magasinet regleras så att den inte överstiger dämningsgränsen eller understiger sänkningsgränsen enligt vattenhushållningsbestämmelser. För att undvika att vattenståndet i magasinet överstiger tillåten dämningsnivå, vilket kan sätta dammens säkerhet i fara, spiller man vid behov ut vatten som då inte passerar genom kraftverket. Detta sker genom avbördningsanordningarna. Eftersom definitionen av vattenanläggning också omfattar manöveranordningar som hör till anläggningen omfattas också avbördningsanordningar och intag av definitionen av damm. Definitionen av damm omfattar inte bara vattenanläggningar som dämmer upp vatten utan också sådana som utestänger vatten. En typ av vattenanläggning vars syfte är att utestänga vatten är så kallade invallningar. Sådana finns vid vissa låglänta områden med översvämningsrisk. De syftar till att förhindra översvämningar i dessa områden till följd av höga vattenstånd i havet eller i sjöar eller höga flöden i vattendrag, som ligger i närheten av dessa områden. En invallning är en vattenanläggning enligt nya 4 § första stycket eftersom den har tillkommit genom vattenverksamhet enligt den nya 3 § 8, där markavvattning nämns som vattenverksamhet. Med markavvattning avses enligt den nya 2 § bland annat en åtgärd som utförs för att skydda mot vatten, när syftet med åtgärden är att varaktigt öka en fastighets lämplighet för något visst ändamål. En invallning omfattas därmed av den nya definitionen av damm. Av definitionen av markavvattning framgår att flera olika typer av åtgärder än den nu nämnda utgör markavvattning. Här rör det sig dock om avvattning av betydligt mindre områden och betydligt mindre mängder vatten som utestängs. De fördämningar som uppstår vid dessa typer av avvattning faller visserligen inom ramen för definitionen av damm men de små områden och de små vattenmängder det handlar om medför att de inte omfattas av den reglering som föreslås i propositionen. En typ av vattenanläggning som syftar till att både dämma upp och utestänga vatten är slussar. Deras syfte är nämligen att upprätthålla en viss vattennivå såväl ovanför som nedanför slussportarna och anslutande konstruktioner. De omfattas alltså av definitionen av damm. I anslutning till själva finns normalt en uppbyggd konstruktion som dämmer upp eller utestänger vatten i närheten av . Även sådana konstruktioner omfattas av definitionen. Många slussar kommer dock inte att omfattas av den föreslagna regleringen eftersom ett haveri av inte medför de konsekvenser som krävs för att regleringen ska bli tillämplig. Slutligen ska uppmärksammas att definitionen inte bara omfattar dammar som dämmer upp eller utestänger vatten utan också sådana dammar som dämmer upp eller utestänger blandningar av vatten och 2013/14:38 annat material. Därmed innefattas även gruvdammar i definitionen av damm. I tredje stycket definieras begreppet dammhaveri. En damm ska upprätthålla en dämmande funktion i syfte att innehålla eller utestänga vatten eller blandningar av vatten och annat material. Om denna funktion inte fungerar och detta leder till ett genombrott i dammen, dess grundläggning eller anslutande mark som medför ett okontrollerat utströmmande av uppdämt vatten eller blandning av vatten och annat material utgör det ett dammhaveri. Ett dammhaveri föreligger både om dammen hastigt havererar och om den successivt eroderas. Även när en okontrollerad utströmning beror på felmanövrering föreligger ett genombrott i dammen och således ett dammhaveri i bestämmelsens mening. Dammhaveri föreligger däremot inte när dammen fullgör sin dämmande eller utestängande funktion men vattnet ändå strömmar över dammkrönet eller omgivande mark. Detta kan dock få till följd att dammen havererar. Frågorna har berörts i avsnitt 6. 5 § I detta kapitel avses med vattentäkt: bortledande av ytvatten eller grundvatten för vattenförsörjning, värmeutvinning eller bevattning, vattenreglering: ändring av vattenföringen i ett vattendrag till förmån för annan vattenverksamhet, och vattenöverledning: vattenreglering genom överföring av ytvatten från ett vattenområde till ett annat. Redaktionellt har paragrafens tidigare tre stycken sammanförts till ett stycke. Innebörden är oförändrad. 18 § Den som är skyldig att underhålla en damm för vattenreglering ska ersätta skada som orsakas av att anläggningen inte ger avsett skydd mot dammhaveri. Detta gäller även om varken den underhållsskyldige eller någon som den underhållsskyldige svarar för har vållat skadan. En underhållsskyldig som visar att dammhaveriet orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror är dock fri från ansvar. I första stycket har ordet dammanläggning bytts ut mot damm. Dessutom har orden utströmmande vatten (dammhaveri) bytts ut mot ordet dammhaveri. Därmed inkluderas även utströmmande blandning av vatten och annat material, som ingår i definitionen av dammhaveri enligt den nya 4 §. 24 § En damm ska vara klassificerad i en dammsäkerhetsklass, om dammen vid ett dammhaveri kan medföra 1.förlust av människoliv, 2.förstörelse av områden som är av riksintresse för kulturmiljövården enligt 3 kap. 6 § andra stycket, 3. störning i elförsörjningen, 4.förstörelse av infrastruktur, 5.förstörelse av eller störning i samhällsviktig verksamhet, Första stycket gäller inte dammar som har uppförts för att tillfälligt torrlägga ett område i samband med ett bygg- eller anläggningsarbete. Första stycket 1 gäller inte om risken för förlust av människoliv är försumbar. Första stycket 2–7 gäller inte konsekvenser som har liten betydelse från samhällelig synpunkt. Paragrafen är ny. Syftet med bestämmelsen om klassificering är att identifiera de dammar som skulle kunna orsaka konsekvenser för samhället om de havererar. Bestämmelsen avser såväl befintliga som nya dammar. I första stycket anges att dammar ska klassificeras i en dammsäkerhetsklass om vissa förutsättningar föreligger, nämligen om ett dammhaveri kan medföra någon, några eller alla av de konsekvenser som nämns i punkterna 1–7. I andra stycket anges att temporära dammar inte omfattas av kravet på klassificering oavsett dess eventuella konsekvenser vid ett dammhaveri. Därmed omfattas de heller inte av regleringen i övrigt. I tredje stycket anges att bestämmelserna i första stycket inte gäller om risken för de konsekvenser som anges i punkten 1 endast är försumbar. Frågan behandlas nedan under punkten 1. Dessutom anges att konsekvenser enligt första stycket 2–7 som endast har liten betydelse från samhällelig synpunkt inte ska beaktas vid tillämpning av första stycket. Av de konsekvenser som anges i första stycket, med undantag för förlust av människoliv enligt punkten 1, framgår att paragrafen endast är tillämplig vid konsekvenser som har samhällelig betydelse. Konsekvenser som bara berör enskilda, och som inte har samhällelig betydelse, ska alltså inte beaktas. Förlust av människoliv ska dock alltid beaktas. Endast då risken för förlust av människoliv är försumbar ska denna konsekvens inte beaktas, vilket framgår av tredje stycket. Vid bedömningen om ett dammhaveri kan medföra förlust av människoliv, enligt punkten 1, ska alltså varje risk som inte kan anses försumbar beaktas. Vid bedömningen ska man därför utgå från huruvida människor normalt kan förväntas vistas i det område som kommer att översvämmas vid ett dammhaveri. Om det är fråga om bebyggda områden med bostadshus, arbetsplatser, andra byggnader eller samlingsplatser där människor normalt vistas föreligger det alltid en påtaglig risk för förlust av människoliv. Detsamma gäller välbesökta friluftsområden där människor kan förväntas vistas mer frekvent. Om det däremot är fråga om ett helt oexploaterat område som inte ligger i närheten av något samhälle och där människor därför mer sällan uppehåller sig får risken anses vara försumbar och behöver då inte beaktas. I punkten 2 anges förstörelse av områden som är av riksintresse för kulturmiljövården enligt 3 kap. 6 § andra stycket. Begreppet områden av intresse för kulturmiljövården preciseras närmare i nämnda paragrafs 2013/14:38 första stycke. Med sådana områden avses mark- och vattenområden samt fysisk miljö i övrigt som har betydelse från allmän synpunkt på grund av deras kulturvärden. Med orden fysisk miljö i övrigt avses framför allt den bebyggda miljön och landskapsbilden. ansvarar för att utpeka de områden som är av riksintresse för kulturmiljövården, vilket framgår av 2 § 4 förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. Vid bedömningen av om konsekvenserna på dessa områden endast har liten betydelse från samhällelig synpunkt eller ej ska man beakta hur omfattande skadorna kan komma att bli och om det är möjligt att återställa dessa. Går det att återställa skadorna ska bedömningen även beakta hur det kan ta och kostnaderna för ett återställande. Störning i elförsörjningen, enligt punkten 3, kan uppstå på såväl nationell och regional som lokal nivå. Vid ett dammhaveri kan det utströmmande vattnet direkt översvämma transformatorstationer och spola bort de stolpar som håller uppe ledningarna. Stationer och stolpar kan också raseras genom att marken de står på blir underminerad av det utströmmande vattnet eller till följd av att träd eller andra föremål som har rubbats faller över ledningarna. I sådana fall blir resultatet i de allra flesta fall att elöverföringen avbryts. Om en sådan störning uppstår på stamnätet eller på regionledningar torde störningen alltid bli sådan att den ska beaktas enligt paragrafens första stycke. Detsamma kan gälla om störningen uppstår på ett lokalnät. Om störningen endast kan förväntas förorsaka att några enstaka hushåll drabbas av elavbrott torde störningen kunna anses ha endast liten betydelse från samhällelig synpunkt enligt tredje stycket. Eftersom störningar i elförsörjningen i sig orsakar allvarliga konsekvenser från samhällelig synpunkt i de allra flesta fall bör dock kostnader och tidsåtgång för återställning i dessa fall inte ges fullt ut samma tyngd som enligt punkten 2 vid en bedömning enligt tredje stycket. Det bör uppmärksammas att störningar enligt denna punkt, i motsats till de flesta störningar enligt övriga punkter, i extrema fall kan få riksomfattande konsekvenser. Med infrastruktur, enligt punkten 4, avses framför allt väg- och järnvägsnät samt flygplatser men dit hör även all bebyggelse. Vid bedömningen av konsekvenserna på dessa områden ska samma synsätt tillämpas som angetts under punkten 3. Samhällsviktig verksamhet, enligt punkten 5, utgörs bl.a. av verksamhet vid sjukhus, vatten- och avloppsanläggningar samt telenätet. Vid bedömningen av konsekvenserna på dessa områden ska samma synsätt tillämpas som angetts under punkten 3. Med miljöskada, enligt punkten 6, avses skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Med ekonomiska skador, enligt punkten 7, avses de indirekta konsekvenser som uppstår till följd av andra skador orsakade av ett dammhaveri. Det kan t.ex. vara förlust av kraftproduktion när vattenkraftverk och nätinfrastruktur förstörs, produktions- och inkomstbortfall för industrier och att transporter förhindras till följd av förstörd infrastruktur. Vid bedömningen av konsekvenserna på dessa områden ska samma Prop. 2013/14:38 synsätt tillämpas som angetts under punkten 3. En sådan miljöskada som avses i 10 kap. 1 § andra stycket , allvarlig miljöskada, kan aldrig anses ha en liten betydelse från samhällelig synpunkt. Frågorna har berörts i avsnitt 8. 25 § Vid klassificering enligt 24 § ska dammen vara klassificerad i 1.dammsäkerhetsklass A, om ett dammhaveri kan leda till en kris som drabbar många människor och stora delar av samhället samt hotar grundläggande värden och funktioner, 2.dammsäkerhetsklass B, om ett dammhaveri kan leda till stora regionala och lokala konsekvenser eller störningar och dammen inte ska vara klassificerad i dammsäkerhetsklass A, och 3.dammsäkerhetsklass C, om dammen inte ska vara klassificerad i dammsäkerhetsklass A eller B. Om ett dammhaveri kan medföra förlust av människoliv och risken för detta inte är försumbar, ska dammen klassificeras i dammsäkerhetsklass A eller B. I paragrafen, som är ny, anges i första stycket att dammar som ska klassi- ficeras enligt 24 § ska klassificeras i någon av dammsäkerhetsklasserna A, B eller C. Klassificeringen ska ske utifrån allvaret av de samhälleliga konsekven- ser som ett dammhaveri kan få. Det är allvaret av de sammanlagda konsekvenserna av ett dammhaveri som ska bedömas. I punkten 1 anges vilka dammar som ska klassificeras i dammsäker- Detta ska ske om konsekvenserna av ett dammhaveri kan leda till en nationell kris som drabbar många människor och stora delar av samhället samt hotar grundläggande värden och funktioner. Definitionen av en nationell kris i paragrafen är densamma som rege- ringen avsåg med en kris i regeringens skrivelse Samhällets krisbered- skap – stärkt samverkan för ökad säkerhet (skr. 2009/10:124). Utmärkande för en kris är att den inte kan hanteras med normala resurser och organisation, att den är oväntad, utanför det vanliga och vardagliga och att det krävs samordnade åtgärder från flera aktörer för att I punkten 2 anges vilka dammar som ska klassificeras i dammsäker- Detta ska ske om ett dammhaveri kan leda till stora regionala och lokala konsekvenser eller störningar och dammen inte ska vara klassificerad i dammsäkerhetsklass A. I detta fall handlar det främst om konsekvenser och störningar som har en regional utsträckning, dvs. de berör ett större område än bara en Utsträckningen blir dock inte så stor att en nationell kris Att konsekvenserna och störningarna ska vara stora innebär att konsekvenserna i form av skador av olika slag blir omfattande, dyrbara att reparera och tar att åtgärda samt att störningarna i form av avbrutna samhällsfunktioner blir långvariga och dyrbara att avhjälpa. För klassificering i denna klass räcker det alltså med att långvariga störningar eller stora konsekvenser kan befaras uppstå vid ett damm- I de flesta fall torde dock båda konsekvenserna uppstå. 2013/14:38 Med störningar avses exempelvis avbrott i elförsörjningen, avbrutna väg- och järnvägsförbindelser och avbrott i telenätet, dvs. sådana konsekvenser som anges i 24 § 3–5. Med konsekvenser avses de konsekvenser som anges i 24 § 1, 2, 6 och 7. Vid bedömningen av om konsekvenserna kan antas bli stora ska inte bara deras utsträckning beaktas. Dessutom ska man göra samma bedömning som anges i författningskommentaren till 24 § 3. Även om ett dammhaveri bara kan leda till lokala konsekvenser och störningar ska dammen klassificeras i denna klass om konsekvenserna och störningarna kan förväntas bli stora enligt vad som sagts. I punkten 3 anges vilka dammar som ska klassificeras i dammsäkerhetsklass C. Det gäller alla dammar som inte ska klassificeras i A eller B. En förutsättning är dock att de över huvud taget ska klassificeras enligt bestämmelserna i 24 §. Om bestämmelserna i 24 § tredje stycket är tillämpliga på en damm ska den inte klassificeras alls. De konsekvenser av ett dammbrott i dammsäkerhetsklass C som kan förutses består av tillfälliga störningar med lokala konsekvenser, exempelvis skador på lokal infrastruktur, skador på egendom eller miljöskador. En damm får inte klassificeras i dammsäkerhetsklass C om ett dammbrott kan medföra förlust av människoliv och risken för detta inte är försumbar enligt 24 § tredje stycket, vilket framgår av andra stycket. En sådan damm ska alltid klassificeras i dammsäkerhetsklass A eller B utifrån de förutsättningar som gäller för klassificering i dessa två klasser. Om denna risk föreligger men förutsättningarna i övrigt talar för dammsäkerhetsklass C torde dammsäkerhetsklass B vara den som blir aktuell. Frågorna har berörts i avsnitt 8. 26 § Klassificeringen enligt 24 § och 25 §§ ska göras av den myndighet som utövar tillsyn över dammens säkerhet. Paragrafen uttrycker att det är den myndighet som utövar tillsyn över dammens säkerhet som ska göra dammens säkerhetsklassificering. Tillsyn över dammens säkerhet utgör en del av vattenverksamhetstillsynen. Enligt 26 kap. 3 § är det regeringen som pekar ut den länsstyrelse, statlig myndighet eller kommun som ska vara tillsynsmyndighet. Bestämmelser om överklagande av beslut finns i 16 kap. . Frågorna har berörts i avsnitt 10.1. 1 § och miljödomstol prövar som första instans mål om 1.miljöfarlig verksamhet som är ansökningsmål enligt 1 a § första stycket, 2.vattenverksamhet och vattenanläggningar enligt 11 kap. samt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet, utom verksamheter som avser markavvattning vilka ska prövas av och säkerhetsklassificering av dammar, 3. markavvattningar som enligt lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet har överlämnats från eller anmälts av en lantmäterimyndighet, 4.ersättning för skada och intrång enligt 28 kap. 2–5 §§, 5.ersättning och inlösen vid ingripande av det allmänna enligt denna balk och vid vattenverksamhet, om inte annat har särskilt föreskrivits, 6.ersättning för miljöskador och inlösen enligt 32 kap., talan om förbud eller försiktighetsmått enligt 32 kap. 12 § samt grupptalan enligt 32 kap. 13 §, 7.fördelning av solidariskt ansvar mellan flera enligt 10 kap. 6 och 7 §§ på talan av någon av de solidariskt ansvariga, 8.utdömande av vite enligt ett föreläggande som har förenats med vite med stöd av balken, efter särskild ansökan av den myndighet som har beslutat vitesföreläggandet eller, om vitesföreläggandet har beslutats i förfarandet, med tillämpning av 6 § andra stycket lagen (1985:206) om viten, 9.fördelning av kostnader för gemensamt utnyttjande av information enligt vad som följer av artiklarna 27.6 och 30.3 i Europaparla-