prop · H003158 · 2013-05-28 00:00:00 — Regeringens proposition 2012/13:158 Ändringar i lagen om dödförklaring Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås förtydliganden och ändringar i lagen (2005:130) om dödförklaring. I den lagen finns bestämmelser om hur och under vilka förutsättningar en person som är försvunnen kan dödförklaras. Frågan prövas av , i vissa fall genom en särskild nämnd, . Följande ändringar föreslås i lagen: -Det ska uttryckligen anges att den försvunne kan befaras vara död för att frågan om dödförklaring ska kunna prövas. -Kretsen av personer som ska kunna ansöka om dödförklaring ska utvidgas till att även omfatta god man, förvaltare och förordnad förmyndare för den försvunne. -Kungörelse i ortstidning ska vara nödvändig bara om det finns skäl för det. -ska fatta beslut om upphävande av dödförklaring om det visar sig att den dödförklarade lever. De nya reglerna föreslås träda i kraft . 2012/13:158 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om Ärendet och dess beredning .............................................................. Allmänt om dödförklaring.................................................. Överväganden och förslag ................................................................ Behovet av regelförändringar............................................. Publicering av kungörelse .................................................. Beslut om dödförklaring efter kungörelse........................ Utvidgning av sökandekretsen ......................................... Beslut att upphäva dödförklaring ..................................... Konsekvenser för enskilda ............................................... 7.1Förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om Förteckning över remissinstanser ......................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om dödförklaring. 2012/13:158 2 Förslag till lag om ändring i lagen (2005:130) om dödförklaring Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2005:130) om dödförklaring dels att rubriken närmast före 12 § ska utgå, dels att 1, 5 och 7 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 11 a §, samt närmast före 11 a § en ny rubrik av följande lydelse. Är någon försvunnen, får han Om någon som är försvunnen eller hon dödförklaras enligt denna kan befaras vara död, får han eller hon dödförklaras enligt denna lag. får göras av den försvunnes make får göras av den försvunnes make eller sambo eller arvinge. eller sambo eller arvinge. fall än dem som avses i 3 § andra fall än dem som avses i 3 § andra stycket får ansökan också göras av stycket får ansökan också göras av annan vars rätt kan bero av 1. någon annan vars rätt kan bero av dödförklaringen, eller 2. god man enligt 11 kap. får självmant ta upp en fråga om dödförklaring enligt 2 §. I fall som avses i 3 och 4 §§ I fall som avses i 3 och 4 §§ ska innehålla en kallelse på den kallelse på den försvunne att försvunne att anmäla sig hos anmäla sig hos senast senast en viss dag en viss dag som inte får sättas som inte får sättas tidigare än sex månader därefter eller, om 3 § eller, om 3 § andra stycket stycket tillämpas, två tillämpas, därefter. Kungörelsen ska även innehålla en skall även innehålla en uppmaning uppmaning till var och en som kan till var och en som kan lämna lämna upplysningar i ärendet att upplysningar i ärendet att inom Kungörelsen ska införas i Post- Kungörelsen skall införas i Post- och och och, om det finns skäl för det, i ortstidning. Visar det sig att den dödförklarade lever, ska fatta beslut om att upphäva beslutet om dödförklaring. Ansökan om upphävande av ett beslut om dödförklaring får göras av den dödförklarade. får också självmant ta upp en fråga om upphävande av ett beslut om dödförklaring. Denna lag träder i kraft . 2012/13:158 3 Ärendet och dess beredning har i en promemoria som inkom (dnr Fi2012/2150) föreslagit ett antal förtydliganden och ändringar i lagen (2005:130) om dödförklaring, benämnd DFL. Lagen trädde i kraft och handläggningen av ärenden om dödförklaring flyttades därigenom över från allmän domstol till . har antagit en rekommendation, CM/Rec(2009)12 of to member states on principles concerning missing persons and the presumption of death. rekommendation har arbetats fram för att uppnå större enighet bland medlemmar speciellt genom att främja antagandet av gemensamma regler i rättsliga frågor. Rekommendationen är inte bindande. har med anledning av rekommendation och av tillämpning av DFL gjort en översyn av lagen och dess tillämpning. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. promemoria har remissbehandlats. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr Fi2012/2150). I denna proposition redovisas förslagen till ändringar i DFL. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen har en redaktionell ändring gjorts i lagtexten. 4.1 Allmänt om dödförklaring När någon avlider i ska ett dödsbevis som regel utfärdas. 2 § lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av människans död ankommer det på läkare att i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet fastställa att döden inträtt. Läkaren ska sedan enligt 4 kap. 2 och 3 §§ begravningslagen (1990:1144) utan dröjsmål utfärda För att ett dödsbevis ska kunna utfärdas förutsätts dock att den avlidnes kropp helt eller delvis går att undersöka. Om en person är försvunnen och ingen kropp går att återfinna får i stället institutet Lagen (2005:130) om dödförklaring, benämnd DFL, trädde i kraft fanns reglerna om dödförklaring i ärvda- I och med tillkomsten av DFL flyttades handläggningen över till och en särskild nämnd inrättades inom för denna ärendegrupp, se förordningen (2007:780) med instruktion för Enligt DFL kan en person som är försvunnen dödförklaras (1 §). 2012/13:158 kan ske efter försvinnandet om det är utrett att den försvunne är död (2 §). Detsamma gäller om försvinnandet skett i samband med en naturkatastrof, stor olycka eller liknande omständigheter och det finns en mycket hög grad av sannolikhet för att den försvunne är död (3 § andra stycket). Om inget av dessa villkor är uppfyllda men det med hänsyn till omständigheterna kring försvinnandet och vad som i övrigt är känt finns en hög grad av sannolikhet att denne är död får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (3 § första stycket). I andra fall än de förut nämnda får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (4 §). Ansökan om dödförklaring får göras av den försvunnes make, sambo eller arvinge. Även annan vars rätt kan bero av dödförklaringen får ansöka (5 § första stycket). Till den gruppen hör bl.a. den försvunnes borgenärer. God man för den försvunne har däremot inte godtagits som sökande. Beslut i frågor om dödförklaring som avses i 2 och 3 §§ ska fattas av en särskild nämnd inom verket. Om det finns särskilda skäl, får verket bestämma att nämnden ska fatta beslut även i annat enskilt ärende enligt denna lag (10 § första stycket). I de fall där det inte är utrett att den försvunne är död men frågan har prövats enligt DFL ska kungörelse utfärdas av (7 § första stycket). för dödförklaring prövat frågan om dödförklaring är det också nämnden som beslutar om dödförklaring efter det att tiden för kungörelse har gått ut. Kungörelse ska införas i både Post- och och ortstidning (7 § andra stycket). Beslut om dödförklaring skickas till sökanden och för registrering till folkbokföringen inom . I 12 § DFL finns regler om återbäring av egendom i fall då det visar sig att den som blivit dödförklarad lever. har hanterat ca 450 ärenden om dödförklaring och av dessa ärenden har ungefär hälften lett till beslut om dödförklaring. 5 Överväganden och förslag Regeringen delar promemorians bedömning att förtydliganden och ändringar behöver göras i lagen (2005:130) om dödförklaring, benämnd DFL, så att reglerna blir tydligare såväl för dem som prövar frågor om dödförklaring som för dem som ansöker om eller har andra intressen gällande en persons dödförklaring. Ändringarna gäller lagens omfattning, kungörelsefrågor, sökandekretsen och upphävande av beslut om dödförklaring. Nedan lämnas en närmare redogörelse för regeringens förslag. 2012/13:158 5.2 Regeringens förslag: Lagen kompletteras med ett förtydligande att lagen är tillämplig endast om den försvunna personen kan befaras vara död. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har någon invändning Skälen för regeringens förslag: I 1 § DFL stadgas att Är någon försvunnen, får han eller hon dödförklaras enligt denna lag. I rekommendation CM/Rec(2009)12 del I definieras begreppet försvunnen person som en fysisk person vars existens har blivit osäker eftersom han eller hon har försvunnit spårlöst och det inte finns några tecken på att han eller hon lever (In this recommendation, a missing person is a natural person whose existence has become uncertain, because he or she has disappeared without trace and there are no signs that he or she is alive). Det finns många olika situationer som medför att en person kan anses vara försvunnen. I kommentarerna till rekommendation, princip 1 p. 26, anges att rekommendationen tar sikte på fall då en person förmodas vara död men inte gäller för de situationer där en person har bestämt sig för att försvinna, t.ex. när någon lämnat sitt hemvist för en avsevärd tid eller när en patient som varit på sjukhus inte återvänder. En förutsättning för att någon ska kunna dödförklaras enligt DFL är att personen kan antas vara död. Detta återges emellertid inte i lagtexten. I författningskommentaren till DFL anges dock att lagen gäller försvunna personer som befaras omkomna (prop. 2004/05:88 Nya regler om dödförklaring s. 24). För att förtydliga lagens tillämpningsområde föreslår regeringen att det i 1 § DFL uttryckligen anges att det kan befaras att den försvunne är död. Förslaget innebär ingen ändring i sak. Förslaget föranleder ändring i 1 § DFL. Regeringens förslag: Kungörelse ska publiceras i ortstidning bara om det finns skäl för det. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens I promemorian föreslås att kungörelse ska publiceras i ortstidning om särskilda skäl talar för det. Remissinstanserna: ombudsmän föreslår att regleringen utformas efter mönster från delgivningslagen (2010:1932). över och och Kammarrätten i anser att det i motiven bör preciseras eller exemplifieras situationer då kungörande i ortstidning bör ske. Svensk försäkring avstyrker förslaget att publicering normalt endast ska ske i Post- och , eftersom den tidningen normalt inte läses av den genomsnittliga privatpersonen. Den lokala ortstidningen är fortfarande en bättre kanal för att nå privatpersoner med ytterligare information i ärendet. Alternativt bör en digital publicering i en publikation som läses av en bred krets övervägas. Skälen för regeringens förslag: I förfarandet med prövning av en ansökan om dödförklaring ingår ofta ett kungörelseförfarande. ska utfärda kungörelse i fall som avses i 3 och 4 §§, dvs. dödförklaring då det inte är utrett att den försvunne är död (3 §) och andra fall än 2 och 3 §§ (4 §). 2 § avser fall då det är utrett att den försvunne är död. När kungörelse ska utfärdas, ska kungörelse införas i både Post- och och ortstidning (7 §). Genom detta förfarande anmodas den försvunne att anmäla sig om han eller hon är i livet och andra personer som har kännedom om den försvunne som har betydelse för prövningen uppmanas att lämna sådana upplysningar. Genom förfarandet kan uppgifter som styrker eller talar mot att den försvunne är avliden komma att tillföras ärendet. Det finns en stor mängd författningar där kungörelse används, och det varierar i dessa huruvida kungörelse ska utfärdas i både Post- och och ortstidning, eller bara i endera (se t.ex. prop. 2005/06:96 Elektroniskt kungörande i Post- och s. 5). publiceras Post- och på webbplats på Internet (prop. 2005/06:96). Kungörelserna är sökbara bl.a. efter publiceringsdatum, typ av kungörelse, kungörelseobjekt (efter namn eller personnummer) och uppgiftslämnare. Förutsättningarna att nå den som söks för delgivning eller den som har upplysningar om denne har därmed ökat väsentligt, eftersom kungörelserna fått en mycket bättre spridning . Det får sägas gälla särskilt när den som söks eller den som kan lämna uppgifter om den som söks befinner sig utomlands. I rekommendation del II princip 9:2 och i punkt 53 i kommentaren till rekommendationen behandlas frågor om publicering. Där skrivs att ny teknologi som Internet ska användas och att annonsering i papperstidningar inte automatiskt ska användas, speciellt med tanke på kostnaden för en sådan publicering. har bara i ett fåtal ärenden om dödförklaring fått in ytterligare information som en direkt följd av en kungörelse i ortstidning. Av de ca 500 ärenden som haft sedan lagen trädde i kraft har i endast två fall där kungörelse utfärdats, information om den försvunne kommit in till . I ett av fallen var informationen inte väsentlig för ärendets utgång. Det är således sällan som en kungörelse faktiskt bidrar med något. Det finns därför skäl att överväga en förändring av reglerna om kungörelse. I Ds 2003:42 Elektroniskt kungörande föreslogs att Post- och skulle flyttas till en elektronisk tidning, men som framgår ovan valdes en annan lösning, publicering på webbplats. I denna Ds gjordes en del överväganden kring allmänna utgångspunkter för framtida kungöranderegler. Det sägs bl.a. följande: En utgångspunkt vid övervägandet av nya kungöranderegler bör vara att offentliggörandet garanterar en effektiv informationsspridning. En annan utgångspunkt bör vara att kostnaderna för kungörandet kan hållas på en rimlig nivå. 2012/13:158 önskvärt att reglerna är konsekventa och anpassade till den tänkta målgruppen och att modern teknik utnyttjas för att göra informationen bättre tillgänglig. Behovet av information över gränserna måste också beaktas. får givetvis inte rättssäkerhetsintresset eller hänsynen till den enskildes integritet åsidosättas (s. 197). Regeringen anser att dessa bedömningar har fog för sig även . Som framgår ovan utfärdas kungörelse i Post- och på ett enkelt sätt. Publicering i ortstidning sker dock inte elektroniskt och är en mer resurskrävande åtgärd. Mycket talar för att en publicering i ortstidning ofta kan uteslutas. Regeringen anser därför att publicering i ortstidning inte bör ske per automatik, utan att det ska ske efter en prövning. Det kan finnas situationer där det kan vara lämpligt att komplettera en publicering på Internet med en kungörelse i ortstidning. Som exempel kan nämnas om det framgår av handlingarna att det gäller en person som har svagt socialt nätverk och det är svårt att få fram tillräckligt med information om omständigheterna vid försvinnandet för att avgöra ärendet, eller när det gäller en person som verkar ha brutit med de närmaste anhöriga. Möjligheten att publicera en kungörelse i ortstidning bör således finnas kvar, men som ett undantag. Detta kan således medföra att kungörelse normalt kommer att ske endast i Post- och vilket Svensk försäkring har invänt mot. Nedan följer dock förslag som innebär att kungörelse i ortstidning kan komma att ske i större utsträckning än vad som följer av promemorians förslag. Frågan är därefter vilken utformning bestämmelsen bör ha. Regeringen anser i likhet med Svensk försäkring att den lokala ortstidningen är en bra kanal för att nå privatpersoner. I promemorian föreslås att kungörelse ska ske i ortstidning om särskilda skäl talar för det. Regeringen anser att det är för långtgående att kräva särskilda skäl, utan bedömer att det är tillräckligt att det finns skäl för kungörelse i ortstidning. Bestämmelsen bör enligt regeringens mening således lyda Kungörelsen ska införas i Post- och och, om det finns skäl till det, i ortstidning. En sådan formulering återfinns också i den tämligen nya delgivningslagen (2010:1932), nämligen vid kungörelsedelgivning när delgivningsmottagaren saknar känt hemvist (48 § delgivningslagen). ombudsmäns förslag att regleringen utformas efter mönster från delgivningslagen tillmötesgås också härigenom. Förslaget föranleder ändring i 7 § DFL. Beslut om dödförklaring efter kungörelse Regeringens bedömning: Promemorians förslag om ändrade regler för nämndens medverkan vid beslut om dödförklaring bör inte Beslut om att dödförklara en person i vissa fall bör även fortsättningsvis fattas av nämnden. Promemorians förslag: Överensstämmer inte med regeringens När beslut om kungörelse har fattats av nämnden och inget nytt därefter har tillförts i ärendet, ska , utan nämndens medverkan, få fatta beslut om dödförklaring. ska också utan nämndens medverkan få fatta beslut om avskrivning när ansökan återkallats eller det har konstaterats att den försvunne är död. Remissinstanserna: ombudsmän föreslår en annan lösning om nämndens medverkan anses behöva begränsas. Det är då lämpligare att det föreskrivs att ett beslut om kungörelse och andra åtgärder för beredningen av ärendet får fattas utan nämnd. Det är viktigare att den kvalificerade sammansättningen används när ärendet avgörs än under beredningen. Hovrätten över och ifrågasätter behovet av den föreslagna ändringen. Några närmare skäl har inte presenterats och eftersom det rör sig om ett fåtal ärenden torde de ekonomiska vinsterna vara begränsade. När det gäller att ett beslut om avskrivning av ett ärende får fattas utan nämnd om det har konstaterats att den försvunne är död, utgår hovrätten från att detta avser situationen där man kan utfärda dödsbevis. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 10 § första stycket DFL ska beslut i frågor om dödförklaring som avses i 2 och 3 §§ fattas av en särskild nämnd inom verket. Om det finns särskilda skäl, får verket bestämma att nämnden ska fatta beslut även i ett annat enskilt ärende enligt denna lag. Som skäl till att inrätta en särskild nämnd angavs i förarbetena till DFL att det fanns ett behov av att åstadkomma en enhetlig tillämpning inom (2004 ersattes och de dåvarande tio skattemyndigheterna av ). Det bedömdes alltjämt finnas ett behov av samordning eller i vart fall uttalanden från centralt håll. Det angavs också att vissa ärendekategoriers särskilda karaktär i fråga om bevisvärdering och bedömning i övrigt gjorde att det var påkallat med en sådan ordning för beslutsfattandet (prop. 2004/05:88 s. 21). får in ungefär 60-70 ansökningar om dödförklaring . Av dessa beslutas ungefär hälften av nämnden och hälften av . Av 7 § följer att ska utfärda kungörelse i fall som avses i 3 och 4 §§. har i sin promemoria angett att förfarandet är sådant att när nämnden tar upp ett ärende och finner att den försvunna personen med tillämpning av 3 § DFL kan dödförklaras, beslutar nämnden att kungörelse ska utfärdas. Detta kan också ibland ske i fall som avses i 4 §, nämligen om det finns särskilda skäl. utfärdar kungörelsen, som innehåller en kallelse på den försvunne att anmäla sig hos senast en viss dag samt uppmaningar till var och en som kan lämna upplysningar i ärendet att anmäla det till . När kungörelsetiden har gått ut tar nämnden upp ärendet igen. Har inget nytt tillkommit i ärendet beslutar nämnden om dödförklaring. Det är mycket ovanligt att det kommer in ny information efter kungörelse (se avsnitt 5.3). För att förenkla förfarandet i de fall då det är nämnden som fattat beslutet om att utfärda kungörelse och det därefter inte har kommit in någon ytterligare information föreslås i promemorian att ska kunna besluta om dödförklaring utan att ärendet åter behöver tas upp i nämnden. Vidare föreslås i promemorian att ska kunna fatta beslut om avskrivning utan nämnd när ansökan återkallats eller det har konstaterats att den försvunne är död. 2012/13:158 Regeringen delar dock inte promemorians bedömning. Även om beskrivning ger bilden att nämnden i praktiken har tagit ställning till frågan om dödförklaring när den fattar ett beslut om kungörelse, kan det inte förutsättas att det förhåller sig på det sättet. Beslut om kungörelse är en del i handläggningen inför ett eventuellt beslut om dödförklaring. Lagstiftaren har vid lagens tillkomst ansett att frågorna om dödförklaring enligt 2 och 3 §§ (samt vissa ytterligare fall, om särskilda skäl finns) bör bedömas av en nämnd och tydligt redovisat skälen för detta. Regeringen ser, i likhet med ombudsmän och Hovrätten över och , inte skäl att nu frångå detta. Reglerna bör således enligt regeringens mening inte ändras. Det saknas tillräckligt med beredningsunderlag för att bedöma frågan om möjligheten till avskrivning utan nämnd, varför inte heller detta förslag bör genomföras. Regeringens förslag: Även god man, förvaltare och förmyndare enligt ska vara behöriga att ansöka om dödförklaring. Den gode mannen ska vara förordnad enligt 11 kap. . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I promemorian föreslås en utvidgning enbart avseende gode män. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, såsom ombudsmän, i och , påtalar behovet av att specificera vilken sorts god man som avses, och väcker också frågan om inte även andra legala ställföreträdare, t.ex. förvaltare eller förordnad förmyndare, bör inkluderas i förslaget. Detta bl.a. med tanke på likheterna i gode mäns och förvaltares roll, samt likheter som kan uppstå i samband med avveckling av uppdragen, och att regleringen kommer att halta om de inte behandlas lika i aktuella situationer. ombudsmän anser att underlaget inte är tillräckligt för att de ska kunna yttra sig över behovet av utvidgning av sökandekretsen. De anser att det framgår av motiveringen att det rör sig om gode män för personer som är försvunna, och det torde således vara fråga om gode män som förordnats med stöd av 11 kap. 3 § första stycket 14 . välkomnar förslaget om att utvidga kretsen som kan ansöka om dödförklaring till att omfatta god man. i uppger att utredningen hänvisat till att det tidigare hävdats att en god man kan hamna i en intressekonflikt, men beskriver inte närmare en sådan intressekonflikt. Inte heller berörs på vilket sätt överförmyndarens tillsynsverksamhet skulle leda till att risken för felaktigt grundade ansökningar kan uteslutas. Det krävs enligt en större tydlighet i dessa avseenden för att det ska kunna gå att ta ställning till relevansen i utredningen. Kammarkollegiet delar uppfattningen att den tillsynsverksamhet som utövas av överförmyndare och överförmyndarnämnd normalt säkerställer att ogrundade ansökningar inte inges till , men rekommenderar med tanke på frågans stora betydelse att en ansökan av god man får ske först efter godkännande av överförmyndarnämnd. Med nu gällande regler ska den gode mannen, om han inte hittat någon anhörig till den försvunne, ta kontakt med Allmänna arvsfonden för att undersöka om fonden såsom arvinge önskar ansöka om dödförklaring. Kollegiet är ställföreträdare för Allmänna arvsfonden och kan konstatera att någon förfrågan från god man inte förekommit i någon mätbar utsträckning. Kommuner och Landsting tillstyrker utvidgningen av sökandekretsen och såsom anförs i promemorian kommer möjligheten för god man att kunna ansöka om dödförklaring att förenkla dennes uppdrag att avsluta uppdraget, och likaså kommer troligtvis kostnaderna för den gode mannens förvaltning att minska om detta förslag genomförs. Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 § DFL får en ansökan om dödförklaring göras av den försvunnes make eller sambo eller arvinge. I andra fall än dem som avses i 3 § andra stycket får ansökan också göras av annan vars rätt kan bero av dödförklaringen.