prop · H10310 · 2013-10-01 00:00:00 — Punktskattebesök ska genomföras på ett sådant sätt att verksamheten anser att i onödan är alltför vagt för att kunna godtas. Aktörerna är skyldiga att skyndsamt bereda tillträde till skatteupplaget. dessutom att ges möjlighet att förena ett föreläggande om tillträde med vite. anser att detta mer än väl tillgodoser möjligheter att genomföra sina kontroller och några medel utöver dessa kan inte anses motiverade. återkommer inte med förslag att det ska beredas möjlighet att genomföra kontroller med hjälp av polis. förståelse för att kontroller av skatteupplag måste ske med respekt för proportionalitet och den personliga integriteten, men anser inte att man bör utesluta understödjande verksamhet från polismyndigheter. betänkandet Utredning av tobaksförsäljning till unga (SOU 2009:23) föreslogs en effektivisering av tillsynen i detaljistledet för att beivra Utredningen låg till grund för Lag om ändring i tobakslagen (2010:682) där polisen blev tillsynsmyndighet vid sidan av På samma sätt som i förändringen av tobakslagen behandlar promemoria inspektionsmöjligheter av Föreningen anser att nuvarande förslag gällande inspektion av skatteupplag ytterligare hade kunnat stärkas om även polismyndigheterna blivit tilldelade ett tydligare ansvar. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: ska enligt vad som ovan föreslagits ha rätt att göra punktskattebesök i skatteupplag och verksamhetslokaler där det kan antas att lagerbokföring förvaras. innebär att frågor kring rätten till personlig integritet och rättsäkerhet Vid avvägningen mellan å ena sidan samhällets intresse av effektiv kontroll och å andra sidan enskildas rätt till personlig integritet och rättssäkerhetsgarantier bör beaktas att fråga är om en kontroll som är begränsad till de skyldigheter som föreligger under uppskovsförfarandet och att kontrollen avser aktörer som har valt och av fått tillstånd att agera inom ramen för uppskovsförfarandet. Var och en har enligt artikel 8 i europeiska konventionen av den om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. I 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) finns det ett skydd mot husrannsakan och liknande Bestämmelsernas tillämpningsområden är inte begränsade till enskilds bostad, utan kan åberopas även avseende åtgärder i enskilds En åtgärd bedöms dock som känsligare om den företas i en bostad än i en verksamhetslokal, vilket ställer högre krav när så sker i en bostad. I regleringar om offentlig tillsyn är det vanligt att tillträdesrätten av rättssäkerhetsskäl uttryckligen begränsas till att inte avse bostäder (se t.ex. betänkande Tillsyn - förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn, SOU 2004:100 s. 207). Så är även fallet vid kontroll enligt 2 kap. LPK av lokaler i samband med flyttning av punktskattepliktiga varor. Det föreslås att en sådan uttrycklig begränsning införs även i 6 kap. LPK. Som ovan angetts får punktskattebesök företas i skatteupplag och i andra verksamhetslokaler där det kan antas att en upplagshavares lagerbokföring förvaras. Kontrollen sker därmed i en näringsidkares verksamhetslokaler, inte i vad som i dagligt tal avses med bostad. Om verksamheten bedrivs i anslutning till bostaden i en lokal som är avskild från bostadsytorna bör lokalen där verksamheten bedrivs däremot betraktas som en verksamhetslokal där punktskattebesök får göras. Kontroll av den art som det här är fråga om syftar till att åstadkomma förutsättningar för skattekontroll. Det är ett ändamål för vilket det är tillåtet att begränsa enskildas rättigheter enligt såväl artikel 8 som 2 kap. 6 § RF. Det åtgärder som föreslås få vidta motsvarar i stor utsträckning åtgärder som förekommer vid kontroll av transport av punktskattepliktiga varor enligt LPK. Åtgärderna är avgränsade och bör i de allra flesta fall kunna genomföras utan att verksamheten påverkas i större omfattning. För att betona vikten av att genomför tillsynen så att minsta möjliga olägenhet uppstår för näringsidkaren har det vid kontrollbesök avseende kassaregister, personalliggare och torg- och marknadshandel enligt 42 kap. SFL införts en särskild bestämmelse om att kontrollbesök ska genomföras på ett sådant sätt att verksamheten inte hindras i onödan. Det föreslås att motsvarande stadgas även vad gäller punktskattebesök. har anfört att lagtextens utformning, när det gäller möjligheten att genomföra punktskattebesök utan hinder för verksamheten, bör justeras till att: Punktskattebesök ska genomföras på ett sådant sätt att verksamheten inte hindras. anser att i onödan är alltför vagt för att kunna godtas. Regeringen konstaterar att den föreslagna bestämmelsen motsvarar vad som gäller vid revision enligt 41 kap. 6 § SFL och för tillsyn över kassaregister och kontrollbesök avseende kassaregister, personalliggare och torg- och marknadshandel enligt 42 kap. 11 § SFL. Regeringen finner inte anledning att föreslå en annan lydelse. har också att iaktta de allmänna principerna ändamålsprincipen, behovsprincipen och proportionalitetsprincipen. Enligt ändamålsprincipen får ett ingripande mot en enskild vidtas endast i det syfte som har motiverat den lagstiftning som läggs till grund för ingripandet. Behovsprincipen innebär att en åtgärd bara får vidtas om det finns ett påtagligt behov av den och om det inte är möjligt att nå det avsedda resultatet med andra, mindre ingripande medel. Proportionalitetsprincipen kräver att den som beslutar om en åtgärd i varje enskilt fall prövar om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den enskilde. Både arten och varaktigheten av ingripandet måste stå i rimlig proportion till det önskade målet. Hänsynstagande och beaktande av dessa principer blir särskilt viktiga när åtgärder vidtas i en verksamhetslokal som finns i anslutning till näringsidkarens bostad. Av 1 kap. 5 § LPK följer att ett beslut om åtgärd enligt LPK får fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den Denna bestämmelse kommer att bli tillämplig även för den nu Till skillnad från vad som gäller vid transportkontroller enligt 2 kap. LPK föreslås inte att bestämmelserna i 4 kap. 12 § LPK om att polisen är skyldig att medverka i kontrollverksamhet ska omfatta föreningen har förståelse för att kontroller av skatteupplag måste ske med respekt för proportionalitet och den personliga integriteten, men anser inte att man bör utesluta understödjande verksamhet från Regeringen konstaterar att punktskattebesök i första hand är avsedda att äga rum i samverkan med den som kontrolleras. Skulle det visa sig att det finns ett behov av möjlighet till understöd av polis kan frågan övervägas på nytt. Vid en sammantagen bedömning får det anses att den föreslagna kontrollen inte går längre än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet Tillsynen är också förenlig med de krav på respekt för näringsidkarnas integritet som bör ställas. förfarandereglerna för kontroll skiljer sig från vad som gäller vid revision är det viktigt att personal tydligt klargör för den kontrollerade vilken form av kontroll som bedrivs. Vid revision och annan kontroll enligt skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, finns vissa begränsningar vad gäller vilka handlingar som får granska. Bestämmelser om undantag av handlingar från granskning finns i 47 kap. SFL. skatteförfarandelagen gjordes bedömningen att dessa bestämmelser skulle omfatta samtliga former av kontroll enligt skatteförfarandelagen (se prop. 2010/11:165 s. 434 f.). Ett punktskattebesök borde i de flesta fall knappast ge upphov till frågor om undantag av handlingar eftersom en stor del av granskningen avser inventering av lager och granskning av Vid en granskning av upplagshavarens lagerbokföring kan dock inte uteslutas att frågor om undantagande av handling skulle kunna Bestämmelserna i 47 kap. 2–3 §§, 4 § andra stycket och 5– 7 §§ SFL om undantag av handlingar från granskning bör därför gälla i tillämpliga delar vid punktskattekontroll. Ett beslut om undantag av handling från kontroll bör fattas av den förvaltningsrätt som prövar andra ärenden enligt 6 kap. LPK. Eftersom detta innebär en avvikelse från vad som gäller enligt 47 kap. 4 § första stycket SFL bör en särskild bestämmelse om detta införas i lagen. Enligt skatteförfarandelagen får beslut om förelägganden utan vite, revision och kontrollbesök inte överklagas (67 kap. 5 § SFL). Det får anses rimligt att motsvarande bör gälla även vad gäller beslut om punktskattebesök och beslut om förelägganden utan vite bör därmed inte få överklagas. av enligt det föreslagna 6 kap. LPK bör däremot få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det som härvid blir aktuellt är främst eventuella beslut om förelägganden vid vite. Av 7 a § förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet följer att beslut av som överklagas till en förvaltningsrätt ska tas upp av Förvaltningsrätten i om beslutet avser ärenden enligt bl.a. skatteförfarandelagen i fråga om punktskatt eller någon av de författningar som anges i 3 kap. 15 § SFL. Det senare innebär att beslut enligt lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen om skatt på energi om exempelvis godkännande som upplagshavare tas upp av Förvaltningsrätten i . Mot bakgrund av att de beslut som fattas enligt det föreslagna 6 kap. LPK har nära kopplingar till sådana beslut om punktskatter som enligt förordningen ska tas upp av Förvaltningsrätten i bör även dessa beslut överklagas till Förvaltningsrätten i . Det avses därför i det fortsatta arbetet föreslås att bestämmelsen i 7 a § nämnda förordning ska utvidgas till att även omfatta beslut av enligt 6 kap. LPK. har anfört att vissa uppgifter om vad ett punktskattebesök ska avse bör framgå av den underrättelse om beslut om punktskattebesök som enligt avsnitt 8.1 ska lämnas innan ett punktskattebesök. (se remissynpunkter återgivna under avsnitt 8.2–8.4). Regeringen anser att det kan finnas goda skäl att i lagstiftningen ange vissa minimikrav på vad som ska framgå av ett beslut om punktskattebesök. Genom en sådan reglering säkerställs att vid beslutet tar ställning till vissa grundläggande frågor om kontrollen vilket stärker rättssäkerheten. Genom att underrättelse om beslutet sker får även den som ska kontrolleras kännedom om detta. Enligt regeringens mening bör ett beslut om punktskattebesök innehålla information om på vilken eller vilka platser punktskattebesöket ska genomföras och vilken upplagshavare som ska kontrolleras. Som anförts ovan under avsnitt 8.2 och 8.4 anser regeringen däremot inte att det finns skäl att närmare ange vad som ska granskas och kontrolleras eller vilka kontroller som avses vidtas vid besöket. Enligt regeringens mening är det i lagtexten väl avgränsat vilka kontroller som får vidtas vid ett punktskattebesök och vad som får kontrolleras. Regeringen anser inte att det är nödvändigt att detta särskilt framgår i beslutet om punktskattebesök. I likhet med vad som gäller för beslut om revision kan det dock vara lämpligt att ett beslut om punktskattebesök ska innehålla uppgift om möjligheten att undanta handlingar från kontroll (jfr 41 kap. 4 § SFL). Förslagen föranleder införandet av nya bestämmelser, 6 kap. 9, 11, 12 och 13 §§ LPK. Ändringarna föreslås träda i kraft . Regeringens förslag: Förfarandebestämmelserna vid oegentlighetsbeskattning förtydligas och kompletteras i fråga om bl.a. förelägganden, revisioner, ersättning för kostnader, bevissäkring, betalningssäkring och företrädaransvar. Ändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför att skattskyldighet inträder när varan släpps för konsumtion och i den medlemsstat detta sker. De har inget att invända mot detta. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Bakgrund till regeringens förslag: Enligt punktskattedirektivet (rådets direktiv /118/EG av om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv /12/EEG, EUT L 9, , s. 12, Celex 32008L0118) ska varor anses släppta för konsumtion även vid otillåten avvikelse från uppskovsförfarandet. Enligt huvudregeln inträder skattskyldighet när varan släpps för konsumtion och i den medlemsstat där detta sker (artikel 7). Om frisläppandet för konsumtion beror på en oegentlighet som begåtts vid en flyttning av punktskattepliktiga varor finns det i direktivet särskilda bestämmelser som innebär att frisläppandet för konsumtion ska anses ske i den medlemsstat där oegentligheten begicks, eller om detta inte kan fastställas, i den medlemsstat och då den upptäcktes (artikel 10.1–3). Skyldig att betala punktskatt i händelse av en oegentlighet under flyttning av punktskattepliktiga varor är den godkände upplagshavaren, registrerade avsändaren eller varje annan person som ställt säkerhet för betalning vid flyttning av varorna eller varje annan person som medverkat i den otillåtna avvikelsen och som var medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att denna avvikelse var otillåten (artikel 8.1 a ii). Liknande bestämmelser finns för oegentligheter som inträffar vid flyttningar av beskattade varor (artikel 38). Bestämmelserna om beskattning vid oegentligheter under flyttning av punktskattepliktiga varor, nedan benämnt oegentlighetsbeskattning, återfinns i 27 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt, förkortad LTS, 26 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt, förkortad LAS, och 4 kap. 2 § lagen (1994:1776) om skatt på energi, förkortad LSE, vad gäller varor som flyttas under uppskovsförfarandet och i 28 § LTS, 27 § LAS och 4 kap. 2 a § LSE vad gäller beskattade varor. Enligt dessa bestämmelser ska varor, som flyttas under ett uppskovsförfarande, men som inte når angiven destination på grund av en oegentlighet, beskattas i om oegentligheten har begåtts i eller upptäckts här. Det senare dock endast om det inte går att fastställa var oegentligheten har begåtts. Skatten ska betalas av den eller dem som ställt säkerhet för skatten under flyttningen eller av varje annan person som medverkat i den otillåtna avvikelsen från uppskovsförfarandet och som varit medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att avvikelsen var otillåten. Om det är fråga om beskattade varor som flyttas till eller via ska varorna beskattas här om de inte når angiven mottagare och detta beror på en oegentlighet som begåtts i eller upptäckts här och det inte går att fastställa var oegentligheten begåtts. Skatten ska betalas av den som ställt säkerhet för skatten eller av varje annan person som har medverkat i oegentligheten. Vad gäller förfarandet vid beskattning enligt bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning finns särskilda bestämmelser i 34 § LTS, 34 § LAS och 6 kap. 1 § LSE. Enligt dessa bestämmelser är det som beslutar om skatt vid oegentligheter. Skatten ska betalas inom den tid som bestämmer. I övrigt ska bestämmelserna i 37 kap. 9 och 10 §§, 41 kap. 2 §, 47 kap., 57 kap. 1 §, 60 kap., 62 kap. 2 §, 63 kap. 2 §, 4–6 §§, 8–10 §§ samt 15, 16, 22 och 23 §§, 65 kap. 2–4 §§, 7, 8, 11 och 13–15 §§, 66 kap., 67 kap., 68 kap., 70 kap. och 71 kap. 1–3 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, gälla i tillämpliga delar. Om den som är skattskyldig har betalat in skatt och den inbetalda skatten överstiger vad som enligt beslut av eller domstol ska betalas, ska det överskjutande beloppet återbetalas till den skattskyldige. Före utbetalning av överskjutande belopp ska dock viss punktskatt räknas av. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om beskattning vid oegentligheter utgör en viktig del av beskattningsbestämmelserna. I de situationer där varor av olika anledningar kommer bort i samband med en flyttning under uppskovsförfarandet eller en flyttning av beskattade varor följer det av dessa bestämmelser i vilket land som beskattning ska ske och hur det ska gå till. Genom dessa bestämmelser säkerställs dels att beskattning inte sker i flera medlemsstater för samma varor, dels att det inte uppkommer oklarheter kring vem som ska vara ansvarig för betalning av skatt när varor kommer bort i samband med en flyttning. På grund av oegentlighetsbeskattningens karaktär skiljer sig förfarandet vid beskattningen från det som annars gäller för punktskatterna. I stället för den generella tillämpningen av skatteförfarandelagens bestämmelser som gäller i övrigt vid beskattningen har det införts särskilda förfaranderegler för oegentlighetsbeskattningen. Dessa består dels av särskilda bestämmelser i 34 § LTS, 34 § LAS och 6 kap. 1 § LSE, dels av hänvisningar i samma paragrafer till vissa delar av skatteförfarandelagen. I samband med införandet av punktskattedirektivet gjordes vissa förändringar i oegentlighetsbeskattningen. Bland annat utvidgades kretsen av möjliga skattskyldiga från att endast omfatta sådana aktörer som ställt säkerhet för betalning av skatten till att även omfatta varje annan person som har medverkat i oegentligheten. Någon närmare genomgång av om detta borde föranleda ändringar av förfarandereglerna hanns dock inte med i det sammanhanget. I samband med införandet av skatteförfarandelagen har vidare vissa av de förfarandebestämmelser till vilka bestämmelserna i punktskattelagarna hänvisar ändrats. Det finns därför anledning att se över förfarandereglerna för oegentlighetsbeskattningen och uppdatera dessa. När varor flyttas under uppskovsförfarandet ska den avsändande upplagshavaren, eller i vissa fall någon annan, ställa säkerhet för skatten Ett krav på ställande av säkerhet finns även vid flyttning av Enligt tidigare bestämmelser om oegentlighets- beskattning ansvarade den som ställt säkerhet för skatten alltid för betalning av skatt vid en oegentlighet. infördes dock bestämmelser om att även personer som medverkat i oegentligheten kan vara skyldiga att betala skatt vid oegentligheter. Oegentlighetsbeskattning i kan bli aktuell om oegentligheten har begåtts här eller om den har upptäckts här och det inte går att fastställa var oegentligheten har begåtts. Mot bakgrund av det faktum att det finns flera olika aktörer som kan vara skyldiga att betala skatt och oegentlighetsbeskattningens karaktär i övrigt har förfarande- bestämmelserna utformats på sådant sätt att det inte föreligger någon deklarationsskyldighet i samband med oegentligheten. Det kan diskuteras om det är otillfredsställande att det på detta sätt saknas skyldighet för den som omfattas av bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning av den anledningen att denne har medverkat i oegentligheten att lämna information om detta till genom en deklaration med de följder som ett bristande eller felaktigt Det har dock inte framkommit något lämpligt sätt att förena den nuvarande utformningen av bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning med en skyldighet för den som ska betala skatt enligt dessa bestämmelser att lämna deklaration om detta till Som anförts ovan finns det anledning att se över de hänvisningar till skatteförfarandelagen som föreligger i nuvarande 34 § LTS, 34 § LAS och 6 kap. 1 § LSE och göra ev. förtydliganden och kompletteringar till Enligt nuvarande bestämmelser hänvisas till 37 kap. 9–10 §§ SFL om möjligheter att förelägga någon att lämna uppgift om en rättshandling med någon annan och 41 kap. 2 § SFL om revision. införandet av skatteförfarandelagen var bestämmelserna i nuvarande 37 kap. 9–10 §§ SFL och 41 kap. 2 § SFL något annorlunda formulerade. Med den nuvarande formuleringen vad avser bestämmelsernas tillämpningsområde som uttryckligen hänvisar till uppgiftsskyldighet enligt 15–35 kap. SFL får det anses något oklart hur dessa bestämmelser kan tillämpas vid oegentlighetsbeskattningen. Vad gäller möjligheten för att besluta om revision har detta främst varit aktuellt för att inhämta uppgifter hos tredje man eftersom oegentlighetsbeskattningen, före de ändringar som föranleddes av punktskattedirektivet, främst var aktuell av avsändande upplagshavare som befann sig i andra Någon skattskyldig som kunde vara aktuell för revision fanns därmed inte i . Även om det även är möjligt att genom oegentlighetsbeskattning påföra skatt dels på en avsändande upplagshavare i som har ställt säkerhet för flyttningen, dels på någon som medverkar i en oegentlighet så är det tveksamt om det finns anledning att överväga en utvidgad möjlighet till revision. avsändande upplagshavare som har ställt säkerhet för skatten torde underlag för oegentlighetsbeskattningen normalt finnas tillgängligt, t.ex. genom uppgifter i det datoriserade systemet, EMCS. person som har medverkat vid en oegentlighet är det tveksamt hur en sådan revisionsbestämmelse skulle tillämpas. I många fall torde det kunna vara fråga om en fysisk person som normalt inte skulle omfattas av bestämmelserna i 41 kap. 3 § SFL om vem som får revideras. Det föreslås sammantaget endast att det i samband med hänvisningen till bestämmelserna i skatteförfarandelagen förtydligas att bestämmelserna ska gälla i tillämpliga delar vad avser inhämtande av uppgifter som är av betydelse för beslut att betala skatt enligt 27 eller 28 §§ LTS (eller motsvarande bestämmelser i och LSE) av någon annan än den som föreläggs eller revideras. Den nuvarande hänvisningen till revisionsbestämmelserna avser endast 41 kap. 2 § SFL. Även övriga bestämmelser i kapitlet om var och hur en revision får genomföras ska givetvis tillämpas. För att undvika missförstånd bör hänvisningen därför gälla hela 41 kap. Utöver detta förtydligande föreslås att vissa ytterligare bestämmelser i skatteförfarandelagen ska vara tillämpliga vid oegentlighetsbeskattning. Detta är bl.a. bestämmelserna i 43 kap. SFL om ersättning för kostnader i ärenden och mål enligt skatteförfarandelagen vilka innan införandet av skatteförfarandelagen låg i en särskild lag. Detta föranleder även att hänvisning bör göras till 71 kap. 4 § SFL om förbud mot att fullgöra skyldighet att betala ut beviljad ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning genom att kvitta fordran på ersättning mot den enskildes sammanlagda skatteskuld. Vidare föreslås att ska ha möjlighet att tillämpa bestämmelserna om bevissäkring i 45 kap. SFL. Mot bakgrund av de begränsade situationer där det kan bli aktuellt med revision torde dessa bestämmelser dock sällan komma att bli aktuella. Genom den befintliga hänvisningen till 47 kap. SFL ska även bestämmelserna om undantagande av uppgifter och handlingar från kontroll gälla i tillämpliga delar. En följd av bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning är att det föreligger en möjlighet att ta ut skatt även i situationer där varor kommit bort i samband med en flyttning. Särskilt om beslut om skatt fattas avseende någon som har medverkat i att varor avvikit från en flyttning genom en oegentlighet kan det antas att denne sällan haft för avsikt att betala skatt och risken för att denne därför försöker undandra sig betalningsskyldigheten torde vara relativt stor. Det föreslås därför att det ska finnas en möjlighet att tillämpa bestämmelserna om betalningssäkring i 46 kap. SFL även vid oegentlighetsbeskattningen. Mot bakgrund av att det föreslås att bestämmelserna om bevissäkring och betalningssäkring ska vara tillämpliga bör även bestämmelserna i 69 kap. om verkställighet av beslut om bevissäkring och betalningssäkring gälla. Enligt äldre bestämmelser om förfarandet vid oegentlighetsbeskattning var även bestämmelserna om företrädaransvar tillämpliga. Detta togs bort eftersom det enligt den dåvarande utformningen av oegentlighetsbeskattningen endast förelåg skattskyldighet för den utländske aktör som avsänt varorna och ställt säkerhet för skatten. Något behov av bestämmelser om företrädaransvar förelåg då inte (se prop. 2001/02:127 s. 210). är situationen annorlunda eftersom ansvar för skatt kan föreligga för en bredare krets personer och, inte minst, för personer som 2013/14:10 befinner sig i .