prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — Några remissinstanser, bl.a. och Hovrätten över och , anser att den nämnda formuleringen är alltför vag och otydlig, vilket kan leda till tillämpningsproblem för domstolarna. Vidare förordar hovrätterna av systematiska skäl att lagtexten i denna del i stället utformas i närmare överensstämmelse med andra bestämmelser i 6 kap. och i övrigt med bibehållande av begreppet Även vid uni- versitet är tveksam till om det föreslagna uttrycket i praktiken ger särskilt mycket vägledning. Med beaktande av dessa synpunkter finner rege- ringen att ett lämpligare uttryck är om brottet annars inneburit ett hän- synslöst utnyttjande av barnet. Med ett sådant uttryckssätt bibehålls systematiken i 6 kap. som det skapas ett något vidare tillämpningsområde för det nu aktuella brottet. Uttryckssättet tydliggör också att fokus vid bedömningen ska ligga på det hänsynslösa utnyttjandet av barnet. Bestämmelsen om sexuellt övergrepp mot barn bör i denna del således formuleras så att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om brottet med hänsyn till tillväga- gångsättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Därmed kommer inte bara de i denna del särskilt utpekade omständigheterna utan också andra omständigheter av kvalificerat slag kring brottet att ges ett ökat genomslag vid bedöm- ningen av om ett sexuellt övergrepp mot barn är att bedöma som grovt. Några remissinstanser, bl.a. Hovrätten över och och , ifrågasätter av systematiska skäl förslaget att de uppräknade omständigheterna i bestämmelsen ska vara uttömmande. I stället förordar hovrätten och tingsrätten att ordet särskilt före den nu exemplifierande uppräkningen av omständigheter bör behållas. Mot bakgrund härav och med hänsyn till den nu föreslagna lagtexten delar regeringen denna bedömning. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det vid bedömande av om ett sexuellt övergrepp mot barn är att bedöma som grovt särskilt ska beaktas om gärningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt ut- nyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Med anledning av vad Lagrådet anfört i fråga om beredningsunder- laget vill regeringen framhålla att frågan om tillämpningsområdet för grovt sexuellt övergrepp mot barn bör utvidgas och hur lagtexten i sådant fall närmare bör vara utformad noga har analyserats och presenterats i promemorian och därefter varit föremål för remissbehandling. Vid remit- teringen har vidare tydliggjorts för remissinstanserna att promemorian tar sin utgångspunkt i betänkandet Sexualbrottslagstiftningen utvärdering och reformförslag (SOU 2010:71). Av promemorian framgår också att det i betänkandet föreslås vissa förändringar i sexualbrottslagstiftningen, bl.a. att våldtäktsbrottet ska utvidgas och att även förslag till straffskärp- ningar för vissa brott lämnas samt att dessa bereds inom Justitiedeparte- mentet. Därutöver kan också nämnas att frågan om beredningen av be- tänkandets förslag även uppmärksammades i det missiv som bifogades promemorian vid remitteringen. Av såväl promemorian som missivet framgår också att avsikten med remitteringen var att inhämta ett komplet- terande beredningsunderlag i frågan samt att den därefter skulle ingå i den fortsatta beredningen av betänkandet. Att detta har varit tydligt för remissinstanserna framgår också av flera av de inkomna remissvaren. Mot denna bakgrund är det regeringens uppfattning att beredningsunder- laget är tillräckligt för att nu ligga till grund för lagstiftning. Straffminimum för grovt sexuellt övergrepp mot barn höjs till ett år Straffet för sexuellt övergrepp mot barn är för normalfallet fängelse i högst och för grova fall fängelse i lägst och högst . Straffskalorna överlappar således varandra på det sättet att fängelse 2012/13:111 från och till och med är gemensamt för de båda graderna av brottet. Som ovan redovisats framgår av den utvärdering som utredningen genomfört att det är förhållandevis ovanligt att det i domstolarna döms för grovt sexuellt övergrepp mot barn. De ändringar regeringen föreslagit i det föregående medför att fler fall än kommer att bedömas som grovt brott. Tillämpningsområdet för det grova brottet kommer dock även i fortsättningen att omfatta gär- ningar av mycket allvarligt slag. Även med beaktande av den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet kan ifrågasättas om den nuvarande straffskalan på ett tillräckligt sätt återspeglar det grova brottets allvar. För att på ett bättre sätt än återspegla detta allvar och för att åstadkom- ma en höjd straffnivå för brottet bör därför straffminimum för grovt sexuellt övergrepp mot barn höjas. En majoritet av remissinstanserna in- stämmer i eller har inte haft något att erinra mot en sådan lösning. Ett straffminimum , som utredningen föreslår, framstår som väl av- vägt och återspeglar på en lägsta nivå bättre allvaret i brottet än dagens straffminimum . Ett minimistraff fängelse får vidare anses stå i bättre proportion till straffminimum för våldtäkt mot barn av normalgraden. Något skäl att därutöver, som en remissinstans föreslår, även överväga en höjning av straffmaximum för det grova brottet anser regeringen inte föreligga. Regeringen föreslår följaktligen att straffminimum för sexuellt över- grepp mot barn, grovt brott, höjs från fängelse till fängelse . Med en sådan förändring torde även i någon mån ytterligare ut- rymme ges för att vid mer allvarliga normalgradsfall av sexuellt över- grepp mot barn kunna göra en tillräckligt nyanserad bedömning av straff- värdet. Avslutningsvis bör nämnas att anför skäl för att även straffminimum för brottet grovt sexuellt tvång bör höjas. Frågan har inte behandlats av utredningen. Det saknas därför förutsättningar för att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga en sådan lagändring. Vid sexualbrottsreform fick straffbestämmelsen om sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § en ny lydelse. döms, enligt bestämmelsens första stycke, den som sexuellt berör ett barn eller förmår barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd. Vidare döms för sexuellt ofredande, enligt bestämmelsens andra stycke, den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Bestämmelsen i denna del är tillämplig både vad avser handlingar som riktar sig mot barn som mot vuxna. Bestämmelsen om sexuellt ofredande är subsidiär i förhållande till bl.a. Prop. 2012/13:111 brotten våldtäkt, sexuellt tvång, våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och sexuellt övergrepp mot barn. Straffet för sexuellt ofredande är böter eller fängelse i högst . 7.2Sexuellt ofredande genom ord eller handlande Regeringens bedömning: Bestämmelsen om sexuellt ofredande bör inte ändras. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Enligt utredningens förslag ska straffansvaret i 6 kap. 10 § andra stycket andra ledet omfatta den som genom ord eller hand- lande ofredar en person på ett sexuellt kränkande sätt. Enligt utredningen syftar ändringen till att något utsträcka tillämpningsområdet då det för den objektiva bedömningen inte ska spela någon roll vilken avsikt gär- ningsmannen haft med sitt handlande. Remissinstanserna: Merparten av de remissinstanser som yttrar sig i frågan, bl.a. , , , , vid , , , bisexuellas och transpersoners rättigheter (RFSL) och (), tillstyrker eller har inget att erinra mot utredningens förslag. Juridiska fakultetsstyrelsen vid ifrågasätter dock om det verkligen är helt betydelselöst vilken avsikt gärningsmannen har haft med sitt handlande. Enligt fakulteten bör detta ha och får i praktiken betydelse vid gränsdragningen mellan brotten sexuellt ofredande och ofredande. Skälen för regeringens bedömning: Det som skiljer sexualbrotten från övriga brott mot person är att det finns ett sexuellt moment i övergreppet. Hur kvalificerat det sexuella momentet är och till vilken nivå den sexuella kränkningen når upp har betydelse för såväl den inbördes gränsdragningen mellan sexualbrotten som gränsdragningen mot andra brott mot person. Straffbestämmelsen om sexuellt ofredande är, som tidigare redovisats, subsidiär i förhållande till de tidigare bestämmelserna i 6 kap. brotts- balken. Bestämmelsen i nu aktuellt avseende (6 kap. 10 § andra stycket andra ledet BrB) straffbelägger den som genom ord eller handlande ofre- dar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella inte- gritet. Avsikten är att träffa endast sådana handlingar som har en sexuell inriktning genom att de på något sätt syftar till att reta eller tillfredsställa gärningsmannens sexualdrift. Det kränkande kan bestå i ord eller hand- lande. Med handlande avses t.ex. andra sexuella beröringar och handling- ar än sådana som kan anses innefattas i begreppet sexuell handling. Som exempel på en sådan handling kan nämnas en person som kortvarigt sexuellt berör en annan persons bröst eller könsorgan. Även yttranden med tydlig sexuell inriktning kan omfattas av tillämpningsområdet. För straffansvar krävs inte att offrets sexuella integritet i det enskilda fallet har kränkts utan det är tillräckligt att det sätt på vilket handlingen utförs 2012/13:111 typiskt sett leder till att offrets sexuella integritet kränks. I subjektivt hän- seende krävs inte något syfte från gärningsmannens sida att kränka offrets sexuella integritet. Det är tillräckligt att uppsåtet omfattar de faktiska omständigheter som utgör underlag för domstolens värdering av frågan om en kränkning typiskt sett har skett (prop. 2004/05:45 s. 149). Enligt utredningen har det vid de samråd med åklagare som utredning- en haft påpekats att utrymmet för att döma för sexuellt ofredande har blivit mindre jämfört med före reformen . Det har sagts att en del fall av ofredande genom ord eller handlande som var att bedöma som sexuellt ofredande enligt bestämmelsens andra stycke andra ledet nu i stället bedöms som ofredande enligt 4 kap. 7 § . Förklaring- en har uppgetts vara att domstolarna ställer krav på en särskild sexuell avsikt hos gärningsmannen, nämligen att det funnits ett syfte att reta eller tillfredsställa dennes sexualdrift. Bilden från samråden bekräftas enligt utredningen även av erfarenheterna från den praxisgenomgång som ut- redningen genomfört. Enligt utredningen visar praxis att vikt läggs vid gärningsmannens avsikt. Bland de 30 domar där det var aktuellt att pröva frågan om sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § andra stycket andra ledet bedömdes gärningen i två fall i stället som ofredande med hänvisning till att det inte var visat att gärningen syftade till att reta eller tillfredsställa gärningsmannens sexualdrift. Vidare ogillades åtalet för sexuellt ofredande helt, med samma motivering, i ett par fall. Bland de fall som utredningen hänvisar till kan nämnas ett fall där tre pojkar hade åtalats för sexuellt ofredande bestående i att de på träslöjden i skolan till- verkat en trädildo som de sedan slagit in och överlämnat till sin kvinnliga lärare under lektionstid i skolan. Hovrätten godtog pojkarnas uppgifter att deras handlande var orsakat av att de uppfattade målsäganden som en sur och sträng lärare och att syftet med gärningen var att de ville se hur hon reagerade. Hovrätten ansåg därför att pojkarna inte hade haft något sexuellt motiv och dömde dem i stället för ofredande (Hovrättens för dom i mål B 88-08). I ett annat fall, som utredningen tar upp, åtalades en person för att ha skickat ett sms till en annan person där meddelandet innehöll ett uttryck med sexuell anspel- ning. Hovrätten, som ogillade åtalet, konstaterade att det inte var visat att gärningsmannen hade haft ett sexuellt syfte med uttrycket utan att avsikt- en i stället fick antas vara att kränka målsäganden i största allmänhet (dom i mål B 2828-07). I syfte att något utsträcka tillämpningsområdet för sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § andra stycket andra ledet föreslår utred- ningen att bestämmelsen ändras på så sätt att det för straffbarhet i stället ska gälla att en person genom ord eller handlande ofredar en person på ett sexuellt kränkande sätt. För den objektiva bedömningen ska det då inte spela någon roll vilken avsikt gärningsmannen haft med sitt hand- lande. Däremot bör krävas att handlingen haft en tydlig sexuell inrikt- ning. Som ett exempel på ett sådant förfarande som bör omfattas av den aktuella bestämmelsen nämner utredningen fallet ovan med trädildon. Ett annat exempel kan, menar utredningen, vara en person som i syfte att se hur andra människor reagerar går fram till en annan person och läg- ger handen på dennes könsorgan som den utsattes reaktion dokumenteras i bild av gärningsmannen eller dennes medhjälpare. Merparten av de remissinstanser som yttrar sig i frågan tillstyrker ut- Prop. 2012/13:111 redningens förslag. ifrågasätter dock om det verkligen är helt betydelselöst vilken avsikt gär- ningsmannen har haft med sin handling. Enligt fakultetsstyrelsen bör det sistnämnda ha och i praktiken få betydelse vid gränsdragningen mellan sexuellt ofredande och ofredande. Regeringen, som instämmer i de synpunkter som Juridiska fakultets- styrelsen vid för fram, vill i denna del framhålla följan- de. Utredningen har som grund för sitt förslag gjort gällande att tillämp- ningsområdet för den aktuella bestämmelsen har snävats in i förhållande till vad som gällde 2005. Oavsett hur det närmare förhåller sig med den saken kan regeringen konstatera att med utredningens förslag kommer till bestämmelsen att räknas inte bara sådana handlingar som bedöms som ofredande enligt 4 kap. 7 § utan också vissa förfaranden som bedöms som miss- handel enligt 3 kap. 5 § eller förolämpning enligt 5 kap. 3 § samma balk. Handlingar av nu angivet slag inte minst de exempel som utredningen ovan refererar till kan självfallet vara kränkande för den som drabbas. Även om det finns anledning att se allvarligt på förfaranden av sådant slag kan det enligt regeringens mening ifrågasättas om en kriminalisering inom ramen för 6 kap. är rätt sätt att hantera dessa. Visserligen är bestämmelsen om sexuellt ofredande avsedd att fungera som en uppsamlingsbestämmelse i förhållande till de tidigare i 6 kap. upptagna bestämmelserna. Bestämmelsen bör dock enligt regeringens mening ses mot bakgrund av systematiken och syftet med sexualbrottslagstiftningen att genom regleringen i 6 kap. skydda enskilda personer mot just övergrepp av sexuellt slag. Utredningens förslag väcker därmed frågor av systematisk karaktär både i förhållande till övriga brott i 6 kap. men också i för- hållande till andra brott i . Konsekvenserna av dessa har inte analyserats i tillräcklig utsträckning. Utredningens förslag till ändring bör därför inte genomföras. Bestämmelsen kommer således även i fortsätt- ningen att träffa endast sådant handlande som haft en tydlig sexuell in- riktning. Det ska alltså hos gärningsmannen ha funnits ett sexuellt intres- se med handlandet. Därmed kommer sådana fall av ofredande genom ord eller handlande som gärningsmannen begår av helt andra skäl, t.ex. för att se hur ett offer reagerar i en viss situation eller för att rent allmänt kränka eller skada ett offer, att falla utanför bestämmelsen. Sådana fall kommer i stället att i likhet med vad som gäller hanteras enligt andra straffbestämmelser som t.ex. ofredande eller misshandel. 8 konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp utarbetades inom en konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp 2012/13:111 (on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse, CETS nr. var del- aktigt i utarbetandet av konventionen, som öppnades för undertecknande . Konventionen trädde i kraft . Konventionens syfte är att förebygga och bekämpa sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn, att skydda brottsoffrens rättigheter samt att främja nationellt och internationellt samarbete i frågan. Genom konventionen inrättas också en särskild övervakningsmekanism för att säkerställa genomförandet av konventionens bestämmelser. Konventionen innehåller 13 kapitel med sammanlagt 50 artiklar. Kapitel I innehåller bestämmelser om syften, en icke-diskriminerings- princip och definitioner (artikel 13). Kapitel II tar upp frågor om före- byggande åtgärder av olika slag (artikel 49). I kapitel III behandlas frågan om specialiserade myndigheter och samordnande organ (artik- el 10). Kapitel IV tar upp skyddsåtgärder och hjälp till brottsoffer (artikel 1114). I kapitel V finns bestämmelser om förebyggande eller behandlande program eller åtgärder (artikel 1517). Kapitel VI tar upp de straffrättsliga bestämmelserna (artikel 1829). I kapitel VII finns be- stämmelser om utredningar, åtal och processrätt (artikel 3036). Därefter följer i kapitel VIII ett avsnitt om registrering och lagring av data (artikel 37). Kapitel IX behandlar frågan om internationellt samarbete (artikel 38). I kapitel X finns bestämmelser om konventionens över- vakningsmekanism (artikel 3941). Kapitel XI tar upp konventionens förhållande till andra internationella instrument (artikel 42 och 43). Kapitel XII tar upp regler om ändringar i konventionen (artikel 44). I kapitel XIII finns slutbestämmelser (artikel 4550). Till konventionen har en förklaranderapport utarbetats. I denna anges i vilken kontext konventionen tillkommit samt hur de olika artiklarna bör förstås. 8.2.1Syften, en icke-diskrimineringsprincip och definitioner (artikel 13) Regeringens bedömning: Konventionens bestämmelser om syften, en icke-diskrimineringsprincip och definitioner föranleder inga lagstift- ningsåtgärder. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 1.1 har konven- tionen tre syften. För det första att förebygga och bekämpa sexuell ex- ploatering av och sexuella övergrepp mot barn (a). För det andra att skydda rättigheterna hos barn som utsatts för sexuell exploatering och Prop. 2012/13:111 sexuella övergrepp (b). För det tredje att främja nationellt och inter- nationellt samarbete i frågan (c). Genom konventionen, artikel 1.2, inrättas också en särskild övervakningsmekanism för att säkerställa parternas praktiska genomförande av dess bestämmelser. I artikel 2 anges den icke-diskrimineringsprincip som ska gälla när parterna tillämpar bestämmelserna i konventionen. Enligt denna ska part- erna tillämpa bestämmelserna i konventionen utan åtskillnad på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åsikt, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till en nationell minoritet, egendom, härkomst, sexuell läggning, hälsotillstånd, funktionshinder eller ställning i övrigt. För svenska förhållanden gäller enligt grundlagen (1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen, förkortad RF) att det allmänna ska verka för att motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. Vidare ska domstolar samt förvaltnings- myndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § RF). Enligt grundlagen får lag eller annan före- skrift inte heller innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning (2 kap. 12 § RF). På motsvarande sätt får lag eller annan föreskrift inte heller innebära att någon missgynnas på grund av sitt kön, om inte föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt (2 kap. 13 § RF). Artikel 3 innehåller definitioner av begrepp som används i konven- tionen. Enligt punkten a avses med barn varje person . Enligt punkten b avses med sexuell exploatering av och sexuella över- grepp mot barn sådant handlande som beskrivs i artikel 1823 i konven- tionen. Slutligen definieras enligt punkten c brottsoffer som varje barn som är utsatt för sexuell exploatering eller sexuella övergrepp. Betydelsen av dessa definitioner för svensk lagstiftning behandlas nedan i samband med de artiklar där definitionerna används. Sammantaget gör regeringen bedömningen att artikel 13 inte föran- leder några lagstiftningsåtgärder. 8.2.2Förebyggande åtgärder (artikel 49) Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller åtgärder för att förebygga sexuell exploatering av och sexuella över- grepp mot barn. Utredningens förslag att utreda förutsättningarna för en nationell hjälptelefon för förövare bör inte genomföras. Utredningens bedömning och förslag: I fråga om behovet av lagänd- ringar överensstämmer utredningens bedömning med regeringens. 2012/13:111 ningen föreslår dock i anslutning till artikel 7 att förutsättningarna för en nationell hjälptelefon för förövare bör utredas. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömning och förslag eller lämnar de utan invändning. Några remissinstanser, bl.a. , (), ECPAT (ECPAT), rätt i samhället () och (), framhåller dock behovet av kontinuerliga utbildningsinsatser för personer som arbetar med barn för att öka med- vetenheten om bl.a. barns rättigheter samt när det gäller att arbeta utifrån ett barnrättsperspektiv (artikel 5.1 och 5.2). anser när det gäller artikel 5.3 att frågan om registerkontroll för hälso- och sjukvårds- personal som har regelbunden kontakt med barn inte tillräckligt har be- lysts i förhållande till kraven enligt konventionen. Avseende samma artikel framför ECPAT att alla som arbetar med barn bör register- kontrolleras samt att det bör införas ett direkt förbud mot att anställa en person som är dömd för sexualbrott mot barn, inbegripet barnpornografi- brott. Såvitt avser artikel 6 invänder Kvinnofronten mot utredningens bedöm- ning att information om riskerna för sexuell exploatering och sexuella övergrepp generellt ges genom sex- och samlevnadsundervisningen i skolorna. Kvinnofrontens erfarenhet är tvärtom att sex- och samlevnads- undervisningen har stora brister och i praktiken ser mycket olika ut mellan olika skolor. När det gäller artikel 7 framhåller ECPAT bl.a. att tillgången till be- handling för personer som inte har begått brott enligt konventionen eller som inte är föremål för straffrättsligt förfarande är mycket begränsad och kopplad till var i landet man befinner sig. ECPAT anser därför att inte uppfyller konventionens krav enligt artikeln. Vidare anser ECPAT såvitt avser artikel 8 att det krävs ytterligare in- satser med fokus på förövare, t.ex. genom att sprida information om barnsexturism på platser som är lättillgängliga för resenärer. Social- styrelsen anser att det i samband med kunskapsspridning dels bör tydliggöras att även kvinnor och barn kan vara förövare, dels att information om vart såväl offer som personer som begått eller ligger i riskzonen att begå brott kan vända sig vid behov av hjälp. ECPAT anser inte att uppfyller konventionens krav enligt artikel 9.1 såvitt avser att uppmuntra barns deltagande i kampen mot sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. Vidare anför ECPAT i fråga om artikel 9.2 att svenska staten på ett tydligare sätt bör stimulera företags ansvarstagande och uppmuntra det privata näringslivet i arbetet mot barnsexturism.