prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 49 i AIFM-direktivet ska en behörig myndighet skriftligen motivera beslut att återkalla tillstånd och beslut att inte bevilja tillstånd. Detsamma gäller andra beslut enligt AIFM-direktivet, t.ex. beslut om sanktioner. Den behöriga myndighetens beslut ska enligt samma artikel också kunna överklagas. Även det faktum att en behörig myndighet inte har fattat något beslut avseende en tillståndsansökan från ansökan ska kunna överklagas. Bestämmelser om att myndigheter ska motivera sina beslut finns i 20 § förvaltningslagen (1986:223). På finansmarknadsområdet får beslut som regel överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Så är fallet t.ex. avseende beslut enligt LIF (14 kap. 1 §) och beslut enligt lagen om värdepappersmarknaden (26 kap. 1 §). Detsamma bör gälla för beslut enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Liksom i LIF bör dock beslut om att kalla till styrelsesammanträde och att förelägga någon som utan tillstånd driver verksamhet att lämna de upplysningar som krävs för att bedöma om lagen är tillämplig på verksamheten, inte få överklagas (se prop. 2002/03:150 s. 281). Inte heller bör beslut i ärenden om meddelande av föreskrifter få överklagas hos domstol. Även uteblivna beslut om tillstånd ska enligt artikel 49.2 andra stycket i AIFM-direktivet kunna överklagas, vilket innefattar tillstånd som AIF- beslut att inte överlämna underrättelser Prop. 2012/13:155 till andra behöriga myndigheter vid gränsöverskridande verksamhet genom filialetablering får även karaktären av tillståndsbeslut. Det är t.ex. först sedan den behöriga myndigheten i värdlandet har tagit emot den av vidarebefordrade filialanmälan som en svensk AIF- förvaltare får börja driva verksamhet genom en filial. Även uteblivna beslut i sådana fall bör kunna prövas i domstol. Enligt utredningens förslag skulle talan om att ärende onödigt uppehålls väckas i kammarrätten, vilket skulle motsvara de bestämmelser om rätten till domstolsprövning i motsvarande situationer som redan finns i 14 kap. 2 § LIF (se prop. 2002/03:150 s.183 ff.) och 26 kap. 2 § lagen om värdepappersmarknaden. Såsom har påpekat innebär ett genomförande av förslagen i prop. 2012/13:45 att dessa båda bestämmelser kommer att få en ny lydelse som ska tillämpas fr.o.m. . Bestämmelserna i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör därför utformas på motsvarande sätt. Begäran om förklaring om att ett ärende onödigt uppehålls ska göras hos allmän förvaltningsdomstol och prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Regeringens förslag: ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information med andra behöriga myndigheter, och , i den utsträckning som följer av AIFM-direktivet. ska inom ramen för sin befogenhet, efter begäran från en behörig myndighet i ett annat land inom EES, lämna eller kontrollera information som behövs för att den utländska myndigheten ska kunna utöva sin tillsyn enligt AIFM-direktivet. Den utländska myndigheten får närvara vid kontroll som utförs av inspektionen. får hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till för tvistlösning i de fall som framgår av artiklarna 21.6, 42.1, 45.10, 50.4 och 55 i AIFM- direktivet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: I AIFM-direktivet finns regler om informationsutbyte dels mellan behöriga myndigheter i olika länder inom EES, dels mellan behöriga myndigheter, och . Dessa regler rör huvudsakligen situationer när en AIF-förvaltare ägnar sig åt gränsöverskridande verksamhet, t.ex. när AIF:er marknadsförs i ett annat land eller när en AIF-förvaltare förvaltar fonder i ett annat land. Beträffande gränsöverskridande verksamhet är den behöriga myndigheten enligt artikel 32.6 skyldig att ta emot vissa handlingar från behöriga myndigheter i hemlandet (anmälan och intyg) i elektronisk form och godta att också arkivering sker elektroniskt. Kommissionen får anta tekniska 2012/13:155 standarder enligt artikel 32.8 c för att fastställa formen för överlämnandet av sådana handlingar. Regler om informationsutbyte mellan en behörig myndighet å den ena sidan och och/eller ESRB å den andra sidan finns också avseende t.ex. bedömningar och åtgärder beträffande limiter för finansiell hävstång och information om nationella regler för marknadsföring av AIF:er till icke-professionella investerare. Dessutom finns regler om de behöriga myndigheternas skyldighet att kvartalsvis rapportera till om beviljade eller återkallade tillstånd (artikel 7.5). Utöver detta ställs det i artiklarna 5055 i AIFM-direktivet generella krav på informationsutbyte och samarbete för att de olika myndigheterna ska kunna utöva sina befogenheter. I flera artiklar finns också regler om att en behörig myndighet kan hänskjuta en fråga till , t.ex. när en behörig myndighet ifrågasätter en annan behörig myndighets beslut, agerande eller brist på agerande (artiklarna 21.6, 42.1, 45.10, 50.4 och 55). Bestämmelser motsvarande reglerna i AIFM-direktivet om informationsutbyte och samarbete mellan myndigheter finns bl.a. i UCITS-direk- tivet (se t.ex. artiklarna 101, 102, 108 och 109) och i MiFID (se t.ex. artiklarna 5658). De reglerna har genomförts genom generella bestämmelser om samarbete och informationsutbyte, se t.ex. 10 kap. 56 §§ LIF (se prop. 2010/11:135 s. 230 ff.) och 23 kap. 56 §§ lagen om värdepappersmarknaden (se prop. 2006/07:115 s. 515 ff.). Reglerna i AIFM- direktivet bör genomföras på motsvarande sätt i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. I lagstiftning på finansmarknadsområdet har bestämmelser införts om när får hänskjuta frågor till , se t.ex. 23 kap. 5 a § lagen om värdepappersmarknaden (se prop. 2011/12:70 s. 59). Frågan om hänskjutande av frågor till bör regleras på motsvarande sätt i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. 17 Förslagens inverkan på skattekontrollen Som framgår av avsnitt 5.2 finns det inte några enhetliga bestämmelser i gällande rätt avseende beskattning av enheter som definieras som AIF:er i AIFM-direktivet eller andelar eller aktier i . Det har bl.a. att göra med att AIF:er inte är någon enhetlig kategori och att de kan vara bildade på antingen kontraktsrättslig eller associationsrättslig grund. Delägarskapet i en AIF kan således ske genom t.ex. andelar i en specialfond eller aktier i ett aktiebolag. Det medför också att AIF:en kan, men inte nödvändigtvis behöver, vara en juridisk person. Beskattningen av AIF:er och deras andels- eller aktieägare bestäms av de skatteregler som gäller för den ifrågavarande fondens rättsliga ställning. Det innebär exempelvis att beskattningen av AIF:er och av andelar eller aktier i som är bildade som kommanditbolag eller aktiebolag beskattas i enlighet med gällande skatteregler för dessa associationsformer. Specialfonder och andelar i specialfonder beskattas i enlighet med de skatterättsliga reglerna för investeringsfonder. I fråga om inkomstskatt likställs investeringsfonder med juridiska personer. Regeringens förslag innebär inte att de fonder som omfattas av definitionen av AIF i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder får någon annan skatterättslig ställning än de har . Värdepappersfonder och de utländska fondföretag som omfattas av UCITS- direktivet ska enligt regeringens förslag i näringsrättsligt hänseende regleras av i sak oförändrade bestämmelser i . Rubriken till den lagen föreslås emellertid ändras till lagen om värdepappersfonder (se avsnitt 5.4). Övriga fonder som omfattas av LIF specialfonder och utländska fondföretag som inte omfattas av UCITS-direktivet kommer i stället att regleras i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Regeringens förslag innebär att uttrycket investeringsfond genomgående i skattelagstiftningen, i likhet med i övrig lagstiftning, ersätts med uttrycken värdepappersfond och specialfond (se avsnitt 17.2). Förslagen innebär dock inte någon genomgripande förändring av gällande näringsrättsliga bestämmelser för dessa fonder. Det innebär att regleringen av specialfonder när det gäller fondens rättsliga ställning, krav på riskspridning, tillåtna tillgångar m.m. behålls oförändrad. Regeringen har därför gjort den övergripande bedömningen att förslagen inte bör innebära någon ändring i sak avseende de bestämmelser som gäller för beskattningen av värdepappersfonder, specialfonder och övriga AIF:er. När det gäller skatteförfarandet är regeringens bedömning att förslagen inte bör få några mer omfattande konsekvenser för skattekontrollen. Omfattningen av kontrolluppgiftsskyldigheten utvidgas dock i viss mån. Förslagen innebär ändringar av fondlagstiftningens bestämmelser om marknadsföring i av fonder som är etablerade i utlandet och som inte omfattas av UCITS-direktivet. Regeringen föreslår därför vissa ändringar i skatteförfarandelagen (2011:1244). 2012/13:155 17.2 Ny terminologi i skattelagstiftningen Regeringens förslag: Uttrycket investeringsfond i skattelagstiftningen ersätts med uttrycken värdepappersfond och specialfond. I de fall då endast utländska motsvarigheter till investeringsfonder avses används uttrycken utländsk värdepappersfond respektive utländsk specialfond. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att uttrycket investeringsfond behålls i skattelagstiftningen och att det ges en mer inskränkt innebörd som motsvarar uttrycket värdepappersfond enligt gällande rätt. Till följd av att uttrycket ges en mer inskränkt innebörd föreslår utredningen att uttrycket specialfond tas in i de bestämmelser i skattelagstiftningen där även specialfonder avses. Utredningens förslag syftar till att tillämpningsområdet för dessa lagar ska vara oförändrat. Remissinstanserna: avstyrker att den nuvarande terminologin med uttrycket investeringsfond som samlingsnamn för värdepappersfond och specialfond ändras. Enligt verket är det olyckligt att ändra terminologin så ofta som sker på fondområdet. Uttrycket investeringsfond bör inte få en ny innebörd. Vidare underlättar det enligt verkets uppfattning om det finns ett samlingsuttryck för de två olika slagen av svenska fonder. Övriga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller har inte något att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: De uttryck som används i skattelagstiftningen bör i möjligaste mån överensstämma med terminologin i lagen om värdepappersfonder och den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Med hänsyn till att uttrycket investeringsfond föreslås bli utmönstrat ur fondlagstiftningen bör så även ske i skattelagstiftningen. Uttrycket bör ersättas med uttrycken värdepappersfond och specialfond. har anfört att vedertagna uttryck bör förändras i så liten utsträckning som möjligt. Genom regeringens förslag kommer innebörden av värdepappersfond respektive specialfond att vara oförändrad. Samlingsuttrycket investeringsfond torde inte i någon större utsträckning vara inarbetat bland de skattskyldiga. Att inom skattelagstiftningen behålla det uttrycket som ett samlingsnamn skulle medföra en avvikelse i förhållande till fondlagstiftningen. Vidare vore det motsägelsefullt om specialfonder skulle omfattas av både samlingsuttrycket investeringsfond och samlingsuttrycket alternativ investeringsfond (AIF). Något särskilt samlingsuttryck för värdepappersfonder och specialfonder bör enligt regeringens uppfattning därför inte användas i skattelagstiftningen. I de fall då endast utländska motsvarigheter till investeringsfonder avses bör uttrycken utländsk värdepappersfond respektive utländsk specialfond användas. Med hänsyn till att såväl specialfonder som marknadsföring av utländska motsvarigheter till specialfonder föreslås regleras i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder krävs följdändringar i kupongskattelagen (1970:624), mervärdesskattelagen (1994:200), inkomstskattelagen (1999:1229), skatteförfarandelagen och lagen (2011:1268) om investeringssparkonto. Ändringarna bör syfta till att tillämpningsområdet för dessa lagar ska vara i huvudsak oförändrat. Omfattningen av kontrolluppgiftsskyldigheten utvidgas dock i viss mån. Regeringens bedömning: Tillämpningsområdet för bestämmelserna om beskattning av värdepappersfonder, specialfonder och utländska motsvarigheter till dem samt andelar i sådana fonder i inkomstskattelagen påverkas inte av regeringens förslag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte något att erinra mot bedömningen. verket konstaterar dock att det ofta uppstår problem med att avgöra vad som avses med en utländsk investeringsfond i bl.a. inkomstskattelagen. Det beror främst på den vaga definitionen av investeringsfond i LIF. Utredningens förslag innebär sannolikt att utländska fonder kommer att marknadsföras i i större utsträckning . Problemen med tillämpningen av skattelagstiftningen kommer därför att öka. Enligt uppfattning bör utfärda riktlinjer för bedömningen av vad som krävs för att en utländsk fond ska anses motsvara en svensk specialfond. Utländska kontraktsrättsliga fonder som inte är jämförbara med svenska specialfonder beskattas på samma sätt som ett enkelt bolag. Det innebär att andelsägaren beskattas för sin andel av varje affär som fonden har gjort under inkomståret. Det kan i vissa fall innebära att det blir omöjligt för andelsägaren att deklarera sin andel på ett korrekt sätt. Samma problem kan uppstå för AIF:er som är kommanditbolag. Enligt kan andelsägare i sådana AIF:er som saknar svenska motsvarigheter eventuellt åberopa regler om fria kapitalrörelser och hävda att verksamheten ska vara skattefri. anser att det bör utredas hur man ska få till stånd en genomförbar beskattning av andra AIF:er än sådana som är jämförbara med svenska specialfonder. FAR anser att det kommer att leda till tillämpningsproblem för många utländska fonder när uttrycken utländsk investeringsfond och utländsk specialfond i inkomstskattelagen inte är definierade i utredningens förslag. En klar definition är av betydelse i flera fall, även vad gäller uttag av kupongskatt, beskattning av schablonintäkt för svenska andelsägare och annan beskattning på andelsägarnivå. Om ett kollektivt investeringsföretag inte anses motsvara en värdepappersfond eller specialfond torde det enligt FAR:s uppfattning, om företaget inte är en associationsrättslig fond som kvalificerar som utländsk juridisk person enligt 6 kap. 8 § inkomstskattelagen, ses som ett enkelt bolag, vilket leder till närmast oöverstigliga komplikationer vid beräkningen av skattepliktig inkomst för andelsägaren. Enligt FAR är problemet i viss mån detsamma för juridiska personer som delägarbeskattas i utlandet. Skälen för regeringens bedömning: I inkomstskattelagen finns särskilda skatteregler för investeringsfonder och utländska investeringsfonder. Investeringsfonder är inte juridiska personer men behandlas som sådana i skattelagstiftningen (2 kap. 3 § andra stycket inkomstskattelagen). En investeringsfond är således ett eget skattesubjekt. Genom en genomförd lagändring är dock varken svenska eller utländska investeringsfonder skattskyldiga för inkomst av de tillgångar som ingår i fonden (se 6 kap. 5 och 13 §§ inkomstskattelagen samt prop. 2011/12:1, 2012/13:155 Förslag till statens budget , finansplan och skattefrågor, avsnitt 6.14). Detsamma gäller utländska investeringsfonder (6 kap. 13 § samma I stället har skattskyldigheten överförts till fondandelsägarna genom att dessa vid inkomstbeskattningen påförs en av ett på visst sätt beräknat kapitalunderlag (42 kap. 43 och 44 §§ inkomstskattelagen). andelar i såväl svenska som utländska investeringsfonder. Utöver schablonbeskattningen är obegränsat skattskyldiga svenska fysiska och juridiska personer skattskyldiga för utdelning från en investe- ringsfond och för kapitalvinster som uppstår när fondandelar avyttras. För kapitalförluster ges skatteavdrag. Detta gäller oavsett om investe- ringsfonden är svensk eller utländsk. Fysiska personer ska ta upp utdel- ningar och kapitalvinster i investeringsfonder som inkomst av kapital. Juridiska personer beskattas för utdelningar och kapitalvinster från innehav i investeringsfonder som inkomst av näringsverksamhet. fondandelen ingår i ett lager av finansiella instrument gäller särskilda skatteregler (17 kap. 20 § inkomstskattelagen). Som en konsekvens av den nya schablonbeskattningen av andelar i investeringsfonder upphör de tidigare skattemässiga skälen för investe- ringsfonder att lämna utdelning. För sådan utdelning som ändå lämnas av svenska investeringsfonder ska kupongskatt betalas av andelsägare som är begränsat skattskyldiga i (1 § kupongskattelagen). skattskyldiga beskattas dock inte för kapitalvinster som uppstår vid avyttring av andelar i svenska investeringsfonder. Uttrycket investeringsfond definieras inte i inkomstskattelagen. förarbetena framgår att någon definition inte ansetts nödvändig eftersom uttrycket inte har någon annan innebörd än den som framgår av LIF (se 1999/2000:2, Del 2, s. 442 och prop. 2002/03:150 s. 261). skattelagens termer och uttryck omfattar även motsvarande utländska företeelser, om inte annat anges eller framgår av sammanhanget (2 kap. 2 §). Frågan om vilka utländska företeelser som i inkomstskattelagen motsvarar svenska investeringsfonder har överlämnats till rättstillämp- ningen (se bl.a. prop. 2011/12:1, Förslag till statens budget , finansplan och skattefrågor, avsnitt 6.14.3.2). i ställningstagandet Vad avses med utländska investerings- fonder vid tillämpning av inkomstskattelagen, lagen om investerings- sparkonto och kupongskattelagen? (dnr 131 12877712/111) utvecklat sin syn på vad som ska ligga till grund för bedömningen av vad som är en utländsk motsvarighet till en svensk investeringsfond. Enligt regeringens förslag utmönstras samlingsuttrycket investerings- fond ur LIF. Någon ändring föreslås emellertid inte av den rättsliga ställningen för värdepappersfonder eller specialfonder och inte heller avseende de tillgångar som medel i sådana fonder får placeras i. regeringens bedömning påverkas därför inte tillämpningsområdet för inkomstskattelagen av ändringarna i fondlagstiftningen. överensstämmelsen mellan fondrespektive skattelagstiftningen bör dock bestämmelserna om investeringsfonder i inkomstskattelagen anpassas till den föreslagna nya terminologin i fondlagstiftningen (se avsnitt 17.2). Att även utländska motsvarigheter till värdepappersfonder och special- fonder som huvudregel omfattas av inkomstskattelagens bestämmelser följer av den allmänna bestämmelsen om utländska företeelser i 2 kap. I de fall då endast utländska motsvarigheter till svenska värdepappersfonder och specialfonder avses bör uttrycken utländsk värdepappersfond respektive utländsk specialfond användas (se avsnitt 17.2). De utländska fondföretag som har bildats i enlighet med UCITS-direktivets regler omfattas av samma harmoniserade regelverk som värdepappersfonderna. Andelar i dessa fondföretag och fonder får efter ett underrättelseförfarande marknadsföras utan tillstånd inom EES. Fondföretag som har bildats i enlighet med UCITS-direktivets regler bör därför anses vara utländska motsvarigheter till värdepappersfonder (jfr RÅ 2006 ref. 38). Enligt regeringens mening finns det inte förutsättningar för att i linje med vad FAR har anfört i lag definiera vilka utländska AIF:er som ska anses motsvara svenska specialfonder i inkomstskattelagens mening. Frågan om vilka utländska fonder som motsvarar en specialfond bör således även i fortsättningen avgöras i rättstillämpningen. I de fall då har beslutat att tillåta marknadsföring till ickeprofessionella investerare av andelar eller aktier i en sådan utländsk AIF som enligt den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder motsvarar en svensk specialfond, kan dock inspektionens beslut innebära en viss vägledning även i skatterättsligt hänseende (se avsnitten 9.3 och 9.4). Som har anfört kan den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder medföra en ökning av antalet bedömningar som behöver göras avseende vilka utländska fonder som skatterättsligt sett bör motsvara specialfonder. Såväl som FAR har redogjort för att det kan förekomma vissa tillämpningsproblem. I motsats till utredningen föreslår dock inte regeringen att kraven på bl.a. riskspridning och placeringar ska få vara olika för olika specialfonder beroende på om de riktar sig till enbart professionella investerare eller även till icke-professionella investerare. Därigenom bör tillämpningsproblemen begränsas i viss mån. Bland de övriga AIF:er som varken är eller motsvarar specialfonder finns t.ex. slutna fonder, fonder som inte med tillräcklig regelbundenhet är öppna för inlösen av andelar, fonder som inte tillämpar principen om riskspridning och fonder som investerar i annat än finansiella tillgångar. Beskattningen av sådana AIF:er beror bl.a. på fondens rättsliga ställning. har anfört att investerare i sådana övriga AIF:er skulle kunna undgå beskattning till följd av regler om fri rörlighet av kapital. Regeringen gör emellertid bedömningen att inkomstskattelagens bestämmelser i nu aktuellt avseende är förenliga med . Beträffande de övriga AIF:er som inte är juridiska personer har anfört att beskattning i enlighet med det som gäller för enkla bolag skulle göra det omöjligt för andelsägaren att deklarera sin andel på ett korrekt sätt. Det bör, enligt , utredas hur de AIF:er som varken är eller motsvarar specialfonder ska beskattas. Även FAR har berört svårigheterna med att beskatta sådana AIF:er. Enligt regeringens mening saknas det emellertid förutsättningar för att ta ställning till den frågan inom ramen för förevarande lagstiftningsärende. 2012/13:155 17.4 Regeringens förslag: Definitionen av förvaringsinstitut i kupongskattelagen anpassas så att den omfattar förvaringsinstitut enligt såväl lagen om värdepappersfonder som den nya lagen om alternativa investeringsfonder. Vid utdelning på en andel i en specialfond som förvaltas av en svensk AIF-förvaltare ska denne ansvara för de uppgifter som den centrala värdepappersförvararen annars har. Om det rör sig om en utländsk AIF-förvaltare ska detta ansvar i stället åligga förvaringsinstitutet. Regeringens bedömning: Skattskyldigheten avseende kupongskatt påverkas inte av regeringens förslag. Utredningens förslag och bedömning: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte något att erinra mot det. anför dock att det råder osäkerhet om vilka fonder som omfattas av skattefrihet till kupongskatt. FAR påtalar vidare att uttrycken utländsk investeringsfond respektive utländsk specialfond också finns i utredningens förslag till lag om ändring i kupongskattelagen och att uttrycken kan medföra tillämpningsproblem då de inte är definierade. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Fysiska personer som är begränsat skattskyldiga och utländska juridiska personer som saknar fast driftställe i är skyldiga att betala kupongskatt på utdelning från svenskt aktiebolag och andel i en svensk investeringsfond enligt bestämmelserna i kupongskattelagen. Om bolaget är ett avstämningsbolag enligt aktiebolagslagen (2005:551) ska kupongskatten innehållas av den centrala värdepappersförvararen, om bolaget har uppdragit åt denne att betala ut utdelningen. För investeringsfonder som förvaltas av fondbolag ska kupongskatt dock innehållas av fondbolaget (11 b § kupongskattelagen). För investeringsfonder som förvaltas av förvaltningsbolag ansvarar av kupongskatt (11 c §). Vid förvaltarregistrering enligt bl.a. LIF ansvarar i stället förvaltaren för de uppgifter som den centrala värdepappersförvararen annars har (12 §).