prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — Finansiell hävstång definieras i 1 kap. 11 § 7 som en metod genom vilken en AIF- förvaltare ökar exponeringen för en förvaltad fond genom lån av kontanter eller värdepapper, eller med användning av derivatinstrument eller på något annat sätt. Detaljerade regler om vad det innebär att i betydande grad använda finansiell hävstång finns i kommissionens delegerade förordning (artikel 111). Första stycket omfattar svenska AIF-förvaltare som förvaltar alternativa investeringsfonder som i betydande grad använder finansiell hävstång, oavsett om dessa fonder marknadsförs i eller inte. Enligt andra stycket omfattar bestämmelsen om regelbunden rapportering även icke EES-baserade AIF-förvaltare som med stöd av 5 kap. 1012 §§ i marknadsför fonder som i betydande grad använder finansiell hävstång. Enligt 8 kap. 5 § ska det för varje alternativ investeringsfond fastställas en högsta nivå för finansiell hävstång. I kommissionens delegerade förordning finns detaljerade regler om hur den finansiella hävstången ska mätas och beräknas (artiklarna 611), se vidare kommentaren till nämnda paragraf. Information om den finansiella hävstångens sammansättning innebär att information ska lämnas om källorna till hävstångseffekten, som exempelvis kan vara innehav av finansiella derivat eller lån av kontanter och värdepapper. I artikel 24.4 i AIFM-direktivet anges att informationen ska göras tillgänglig. Av den delegerade förordningen framgår dock att informationen ska lämnas med samma frekvens som viss övrig information (informationen enligt 2 § ovan, se artikel 111 i den delegerade förordningen). Det är således snarare fråga om att regelbundet lämna viss information än att hålla den tillgänglig. Övervägandena finns i avsnitt 13.3.1. Paragrafen genomför artikel 24.5 första stycket i AIFM-direktivet. Paragrafen innebär att har rätt att begära in ytter- ligare information från en AIF-förvaltare, om det behövs för att övervaka 2012/13:155 risker i det finansiella systemet. Inspektionen ska i så fall informera . kan begära in informationen regelbundet eller vid vissa situationer. Övervägandena finns i avsnitt 13.3.1. Paragrafen, som har utformats efter förebild av 10 kap. 2 § lagen om värdepappersfonder, saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. Merparten av den regelbundna rapportering som åvilar en AIF- förvaltare följer direkt av 25 §§. När det gäller specialfonder omfattas den som förvaltar sådana av rapporteringskraven i 20 kap. Finans- inspektionens föreskrifter (FFFS 2008:11) om investeringsfonder. kraven skiljer sig i flera avseenden från rapporteringskraven i 25 §§. Genom första stycket kommer det att bli möjligt för att även i fortsättningen begära in samma uppgifter som när det Uppgifter kommer även att kunna begäras in från AIF-förvaltare som förvaltar alternativa investeringsfonder som inte är specialfonder men vars andelar eller aktier marknadsförs till icke- professionella investerare i . I artikel 110 i kommissionens dele- gerade förordning anges med vilket intervall regelbunden rapportering ska ske till den behöriga myndigheten. Där anges det dock inte hur ofta AIF-förvaltare ska rapportera när de förvaltar portföljer av alternativa investeringsfonder vars sammanlagda tillgångar inte når upp till de tröskelvärden som anges i artikeln. Även när det gäller sådana AIF- förvaltare kommer att kunna föreskriva med vilken frekvens rapporteringen ska ske. I andra stycket regleras informationslämnande av mer tillfällig natur. Övervägandena finns i avsnitt 13.3.2. Paragrafen genomför artikel 46.2 a, b, d och h i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 10 kap. 3 § lagen om värdepappersfonder. I andra stycket finns liksom enligt den nämnda lagen ett undantag för advokater, om uppgiftslämnandet skulle strida mot den i lag reglerade Undantaget ska inte motsatsvis tolkas såsom uttöm- Med uttrycket uppgiftslämnandet avses samtliga de upplys- ningar som kan begära att någon lämnar, dvs. uppgifter och handlingar som annat. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.2. Paragrafen genomför artikel 19.9 och artikel 19.7 i AIFM-direktivet Första stycket gäller för det fall att en AIF-förvaltare har anlitat en extern värderare enligt 8 kap. 10 § första stycket. AIF-förvaltaren ska i en sådan situation underrätta om saken före det att upp- dragsavtalet träder i kraft, eftersom det rör sig om en form av delegering (se hänvisningen i 8 kap. 12 § andra stycket 3 till 8 kap. 14 §). tionen ska då pröva om den externa värderaren och uppdragsavtalet uppfyller de krav som anges i 8 kap. 12 §. Om finner Prop. 2012/13:155 att så inte är fallet får inspektionen kräva att AIF-förvaltaren utser en Efter påpekande från och har första meningen i första stycket i utredningens förslag till 7 § utgått, eftersom det gällde AIF-förvaltarens skyldigheter avseende värdering, vilket regleras i 8 kap. 12 §. Någon särskild bestämmelse om underrättelse till behövs inte heller till följd av hänvisningen till 8 kap. 14 §. Enligt andra stycket får besluta att en AIF-förval- tare ska låta de värderingar som gjorts internt granskas av annan utom- stående värderare eller en revisor. Inspektionen får besluta att så ska ske tills vidare, under en särskilt angiven period eller vid ett enstaka tillfälle. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Paragrafen genomför artikel 46.2 c i AIFM-direktivet. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 10 kap. 4 § lagen om möjlighet att genomföra platsundersökning är be- gränsad såtillvida att en platsundersökning inte får göras om det skulle leda till röjandet av sådan information som omfattas av rättsligt skydd. Det kan t.ex. gälla platsundersökningar hos medieföretag för vilka det skydd för tryck- och yttrandefriheten som följer av tryckfrihetsförord- ningen och yttrandefrihetsgrundlagen gäller, eller advokatbyråer vilka inte kan bli föremål för platsundersökning i den mån det skulle innebära röjande av sådan information som omfattas av advokaters tystnadsplikt. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.2 10 och 11 §§ Paragraferna genomför artiklarna 50, 53 och 54 i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 10 kap. 5 och 6 §§ lagen om värde- I dessa artiklar beskrivs tämligen ingående hur samarbete och informationsutbyte ska ske mellan behöriga myndigheter, samt mellan en behörig myndighet och samt ESRB. Övervägandena finns i avsnitt 16.5. Paragrafen genomför artikel 52 i AIFM-direktivet. Paragrafen har utformats efter förebild av 10 kap. 6 a § lagen om Övervägandena finns i avsnitt 16.5. Paragrafen genomför artikel 55 i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 10 kap. 5 a § lagen om värdepappersfonder. Vid oenighet mellan behöriga myndigheter i olika länder inom EES i de fall som framgår av angivna artiklar har en myndighet möjlighet att hänskjuta frågan till . Detta gäller t.ex. vid oenighet om huruvida ett 2012/13:155 förvaringsinstitut från ett land utanför EES uppfyller kraven i direktivet (artikel 21.6 andra stycket) och när en behörig myndighet i ett land anser att åtgärder vidtagna mot en AIF-förvaltare varit felaktiga eller otillräckliga (artikel 45.10). Om en sådan fråga hänskjuts till ska den hanteras enligt artikel 19 i Esma-förordningen11. Förfarandet enligt artikel 19 i Esma-förordningen innebär i korthet att i första hand agerar som medlare och försöker få myndigheterna att enas om ett beslut inom en av beslutad tidsfrist, artikel 19.2. Om myndigheterna inte kommer överens inom tidsfristen kan fatta ett för de berörda myndigheterna bindande beslut i frågan, artikel 19.3. Om en behörig myndighet inte följer Esmas beslut kan fatta beslut som är bindande även för berört företag, artikel 19.4. Ett sådant beslut gäller före en nationell behörig myndighets beslut i samma fråga, artikel 19.5. Övervägandena finns i avsnitt 16.5. Paragrafen, som saknar motsvarighet i AIFM-direktivet, har utformats efter förebild av 10 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder. rätt att sammankalla styrelsen, begära att styrelsen kallar till extra stämma, utfärda kallelse till stämma om styrelsen inte rättar sig efter en sådan begäran samt närvara vid en stämma och vid ett sådant styrelsesammanträde som inspektionen har sammankallat och delta i överläggningarna gäller bara i fråga om svenska AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder. Paragrafen, som saknar motsvarighet i AIFM-direktivet, har utformats efter förebild av 4 kap. 4 § första och andra styckena i förslaget till lag om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (se prop. 2012/13:72). Första stycket avser avgifter för prövning av ansökningar, anmälningar och underrättelser enligt lagen samt underrättelser enligt EU-förord- ningen om europeiska riskkapitalfonder och EU-förordningen om europeiska fonder för socialt företagande. De underrättelser som avses i EU- förordningarna är sådana som en AIF-förvaltare ska göra om denne avser att marknadsföra alternativa investeringsfonder under beteckningen EuVECA eller EuSEF (artikel 14 i EU-förordningen om europeiska riskkapitalfonder och artikel 15 i EU-förordningen om europeiska fonder för socialt företagande). Dessa underrättelser ska prövas av innan registrering enligt relevant EU-förordning kan ske. Möjligheten att ta ut avgifter i fråga om underrättelser enligt de båda EU-förord- ningarna fanns inte i lagrådsremissens förslag. I andra stycket regleras skyldigheten att betala årliga avgifter till . 11 och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommis- sionens beslut /77/EG. I 15 kap. 2 § 18 finns bemyndigande för regeringen eller den myndig- Prop. 2012/13:155 het som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter enligt den förevarande paragrafen. Föreskrifter om uttag av sådana avgifter kommer att finnas i förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos samt i förordningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 16.3. Paragrafen genomför artikel 5.2 (delvis) och 5.3 (delvis), artikel 46.2 e, g, i, j och k samt artikel 11 cf i AIFM-direktivet. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder. Bland de åtgärder som kan förelägga en AIF-förvaltare att vidta ingår sådana som anges i artikel 5.2 och 5.3 i direktivet, exempelvis att AIF-förvaltaren ska frånträda uppdraget som förvaltare för en viss fond samt att fonden inte längre får marknadsföras. Till skillnad från det som gäller för fondbolag måste inte alla AIF- förvaltare ha tillstånd, utan AIF-förvaltare kan vara registrerade enligt bestämmelserna i 2 kap. Även sådana registrerade AIF-förvaltare omfattas av tillsyn och ingripandemöjligheter (jfr 9 och 10 §§). Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 2 § lagen om värdepappersfonder. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen genomför artikel 46.2 i och 46.2 k i AIFM-direktivet. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 3 § lagen om Den bestämmelsen är tillämplig enbart beträffande styrelse och verkställande direktör, vilket hänger samman med att i endast aktiebolag kan få tillstånd enligt lagen om investeringsfonder. Andra juridiska personer än aktiebolag kan dock få tillstånd att vara AIF-förvaltare. För att bestämmelserna ska vara tillämpliga på motsvarigheterna till styrelseledamöter och verkställande direktör i t.ex. ett handelsbolag har begreppen ledning och verkställande direktör eller motsvarande tagits in i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen genomför artikel 11 a och b i AIFM-direktivet. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 25 kap. 6 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Om en AIF-förvaltares tillstånd återkallas får besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske eller förena beslutet om återkallelse med ett förbud mot att fortsätta verksamheten. Enligt förevarande lag finns inte några bestämmelser om avveckling av sådana alternativa investeringsfonder som inte är specialfonder. Ett beslut om återkallelse av en AIF-förvaltares tillstånd ska inte innebära att förvaltade fonder måste avvecklas eller ett åsidosättande av de berörda fondernas eller deras investerares intressen. Första stycket ger utrymme för att styra hur en AIF-förvaltares verksamhet ska avvecklas i de fall återkallelse av dennes tillstånd har skett. Således har inspektionen möjlighet att vid beslut om återkallelse av en AIF-förval- tares tillstånd ta hänsyn till de fonder som förvaltats av förvaltaren och till investerarna i dessa fonder. Förvaltningsåtgärder kan fortsatt behöva vidtas av AIF-förvaltaren innan en ny extern AIF-förvaltare har utsetts för berörda fonder, eller tills berörda fonder själva har fått tillstånd som AIF-förvaltare. För att tillvarata alternativa investeringsfonders eller dessas investerares intressen kan , under ett avvecklingsförfarande, förelägga en AIF-förvaltare att vidta vissa åtgärder eller på annat sätt styra verksamheten enligt de bestämmelser om ingripande som följer av 1 § detta kapitel. Av andra stycket framgår att ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta verksamheten. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen, som saknar direkt motsvarighet i AIFM-direktivet, har utformats efter förebild av 12 kap. 4 a § lagen om värdepappersfonder. Skyldigheten att samråda med den berörda behöriga myndigheten i den alternativa investeringsfondens hemland följer av det allmänna kravet på samarbete mellan behöriga myndigheter i artikel 50.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen, som saknar direkt motsvarighet i AIFM-direktivet, har utformats efter förebild av 12 kap. 5 § lagen om värdepappersfonder. Skyldigheten för att underrätta behörig myndighet i det land där den alternativa investeringsfonden marknadsförs om t.ex. AIF-förvaltarens tillstånd återkallas följer av det allmänna kravet på samarbete mellan behöriga myndigheter i artikel 50.1. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen är förenlig med artikel 45.4 i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 12 kap. 6 § lagen om värdepappersfonder. får vidta åtgärder mot en AIF-förvaltare som bryter Prop. 2012/13:155 mot de regler som behörig myndighet i ett värdland har tillsynen över. Inspektionen ska i så fall underrätta myndigheten i värdlandet om vidtagna åtgärder. I 19 § regleras det som gäller när är värdland till en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen genomför artikel 5.2 och 5.3 samt artikel 46.2 e, g, i, j, och k i AIFM-direktivet när det gäller AIF-förvaltare som är registrerade enligt Paragrafen innebär att samma ingripandeåtgärder kan vidtas mot en AIF-förvaltare som är registrerad enligt 2 kap. som mot en AIF- förvaltare som har tillstånd, med den skillnaden att i stället för att tillstånd återkallas kan AIF-förvaltaren avregistreras. AIF-förvaltare avser de åsidosättanden av skyldigheter som skulle kunna bli aktuella framför allt underlåten rapportering. För sådana brister bör det i första hand bli aktuellt med ingripande i form av förseningsavgift enligt 14 §. Ingripande ska också ske om en registrerad AIF-förvaltare marknadsför en fond till icke-professionella investerare i andra fall än i enlighet med 4 kap. 5 §. Ingripande får ske även om en AIF-förvaltare åsidosätter andra författ- ningar som reglerar förvaltarens verksamhet än förevarande lag. innebär att ingripande exempelvis kommer att kunna ske mot en AIF- förvaltare som är registrerad som förvaltare av godkända riskkapital- fonder enligt EU-förordningen om europeiska riskkapitalfonder eller enligt EU-förordningen om europeiska fonder för socialt företagande om förvaltaren åsidosätter relevant bestämmelse i någon av dessa förord- Utöver de ingripandemöjligheter som anges i andra stycket kan enligt förordningen även avföra en godkänd förval- tare av riskkapitalfonder från det särskilda register som ska föras över dessa, samt förbjuda en sådan förvaltare att använda beteckningen vid Övervägandena finns i avsnitt 16.2.5. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet och lagen om Enligt första stycket ska avregistrering av en registrerad AIF-förvaltare ske på motsvarande grunder som återkallelse av tillståndet enligt 4 § när det gäller en AIF-förvaltare med tillstånd. I stället för att avregistrera en förvaltare får, enligt andra stycket, varning meddelas om det är till- Enligt tredje och fjärde styckena får besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske eller förena beslutet om avregistrering med ett förbud mot att fortsätta verksamheten på mot- svarande sätt som gäller för AIF-förvaltare med tillstånd, se författnings- kommentaren till 5 §. Detta gäller även avregistrering som sker enligt Övervägandena finns i avsnitt 16.2.5. Paragraferna 1113 §§ genomför tillsammans med 14 § artikel 48 i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 12 kap. 79 §§ lagen om värdepappersfonder (prop. 2007/08:57 s. 99 f.). Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen genomför tillsammans med 1013 §§ artikel 48 i AIFM- direktivet och har utformats efter förebild av 12 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder. De upplysningar det i första hand är fråga om är den regelbundna rapportering som AIF-förvaltare är skyldiga att lämna enligt 13 kap. 26 §§ förevarande lag. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragraferna avser verkställighet av straffavgifter och förseningsavgifter som meddelats mot AIF-förvaltare och har utformats efter förbild av 12 kap. 1114 §§ lagen om investeringsfonder. Enligt 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken får en förvaltningsmyndighets beslut verkställas enligt den lagen, om det finns en särskild föreskrift om detta. beslut om straffavgift och förseningsavgift ska utgöra en exekutionstitel som kan verkställas utan domstolsförfarande, vilket framgår av 16 §. Den paragrafen innebär att beslut om straffavgift eller förseningsavgift får verkställas, om avgiften är obetald och förfallen till betalning. I 15 § anges att straffavgiften eller förseningsavgiften ska betalas till från det att beslutet om den vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. Om avgiften inte betalats till inspektionen är den således obetald och förfallen. I 17 § anges vidare att om straffavgiften eller förseningsavgiften inte betalas i rätt tid ska lämna den obetalda avgiften för indrivning. Av paragrafen följer också att mål om uttagande av fordran handläggs som allmänt mål hos . Enligt 18 § faller straffavgift eller förseningsavgift som har beslutats bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet att ta ut avgiften vann laga kraft. Preskriptionstiden för en fordran på straffavgift eller förseningsavgift är således beslutet vunnit laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Paragrafen genomför artikel 45.445.6 i AIFM-direktivet. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 15 § lagen om värdepappersfonder. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.4. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i AIFM-direktivet men bestämmelsen följer av direktivets regler om att verksamheten endast får drivas om AIF-förvaltaren har tillstånd. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 16 § lagen om värdepappersfonder men skiljer sig i förhållande till den paragrafen genom att får, i stället för ska, förbjuda förvaltaren att driva verksamhet i . Det kan inte uteslutas att behörig myndighet i förvaltarens hemland, liksom enligt 5 §, i ett beslut om återkallelse av tillståndet för en AIF-förvaltare kan ge anvisningar om hur avvecklingen ska ske. Sådana anvisningar skulle t.ex. kunna innebära att olika delar av verksamheten ska avvecklas . bör uttryckligen ges utrymme för att kunna anpassa sitt beslut efter sådana anvisningar från en behörig myndighet i AIF-förvaltarens hemland. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.4. Paragrafen genomför artikel 45.7 och 45.8 i AIFM-direktivet. Paragrafen har utformats efter förebild av 12 kap. 17 a § lagen om Enligt första stycket ska underrätta behörig myndighet i AIF-förvaltarens hemland om en EES-baserad AIF-förvaltare som driver verksamhet i åsidosätter sina skyldigheter enligt AIFM-direktivet i annat fall än som avses i 19 § förevarande lag. tillsyn över EES-baserade AIF-förvaltare som driver verksamhet genom filial i omfattar övervakning av förvaltarens efterlevnad av reglerna i artiklarna 12 och 14 i AIFM-direktivet (artikel 45.2). I 5 kap. 8 § anges vilka bestämmelser i förevarande lag som gäller för sådan verksamhet, däribland de bestämmelser som genomför artiklarna 12 och 14. Om en förvaltare åsidosätter de skyldigheter som följer av de sistnämnda artiklarna tillämpas 19 § förevarande lag. Enligt bestämmelserna i förevarande paragraf ska underrätta behörig myndighet i AIF-förvaltarens hemland om inspektionen har klara och verifierbara skäl att anta att AIF-förvaltaren åsidosätter sina skyldigheter enligt sådana regler i AIFM-direktivet som inspektionen inte utövar tillsyn över. I enlighet med artikel 45.8 i direktivet får vidta lämpliga åtgärder om en AIF-förvaltare agerar på ett sätt som skadar den berörda fondens investerares intressen eller marknadens finansiella stabilitet eller integritet i . Uppräkningen av olika åtgärder i andra stycket är en precisering av vilka åtgärder det kan bli fråga om. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.4. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 12 kap. 18 § lagen om värdepappersfonder. Paragrafen innebär att samma åtgärder som kan vidtas mot en svensk AIF-förvaltare kan vidtas mot en förvaltare från ett land utanför EES som driver verksamhet med stöd av ett tillstånd enligt förevarande lag. 2012/13:155 Övervägandena finns i avsnitt 16.2.4. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i AIFM-direktivet och har utformats efter förebild av 12 kap. 19 § lagen om värdepappersfonder. Enligt artikel 6.1 i AIFM-direktivet får ingen AIF-förvaltare förvalta alternativa investeringsfonder utan tillstånd enligt det direktivet. I artikel 3 finns dock undantag från kravet på tillstånd. En AIF-förvaltare som förvaltar fonder vars sammanlagda tillgångar inte överstiger tröskelvärdena i 2 kap. 2 § får driva verksamhet utan tillstånd om förvaltaren är registrerad enligt 2 kap., se författningskommentarerna till bestämmelserna i det kapitlet. Skulle värdet av fonderna överstiga tröskelvärdena annat än tillfälligt och förvaltaren försitter tidsfristen att söka tillstånd enligt 2 kap. 5 § kan ingripa med ett föreläggande enligt paragrafen. Inspektionen får även förelägga ett företag som varken har ansökt om registrering eller tillstånd att inkomma med sådana upplysningar som inspektionen behöver för att bedöma om lagen är tillämplig på företaget och den verksamhet som det driver eller förelägga företaget att upphöra med verksamheten. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Enligt paragrafen har möjlighet att förena ett föreläggande eller förbud med vite. har dock inte rätt att besluta om utdömande av vite, utan får enligt allmänna bestämmelser ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att vitet ska dömas ut. Allmänna bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. Bestämmelsen har utformats efter förebild av 12 kap. 20 § lagen om värdepappersfonder. Övervägandena finns i avsnitt 16.2.3. Genom paragrafen ges bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka uppgifter och handlingar som ska ingå i de olika ansökningar, underrättelser och anmälningar som förekommer i förevarande lag samt i den verksamhetsplan som i vissa fall ska utgöra del av en ansökan eller en underrättelse.