prop · H003151 · 2013-04-23 00:00:00 — 2012/13:151 automatiserad behandling föra ett register som ska vara den svenska nationella enheten i SIS. är avsett att användas dels vid gränskontroll, dels för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. 4.3Upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott Bestämmelser om upphävande av utvisningsbeslut har funnits i utlänningslagstiftningen . Från början förutsattes för upphävande att beslutet inte kunde verkställas. Den begränsningen togs dock bort , då regeringen (Kungl. Maj:t) fick möjlighet att upphäva ett avlägsnandebeslut när det fanns skäl för att beslutet inte längre borde gälla. Enligt nuvarande 8 kap. 14 § första och andra styckena UtlL, som hade sin motsvarighet utlänningslag, får regeringen helt eller delvis upphäva en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott eller bevilja uppehålls- och arbetstillstånd, om beslutet inte kan verkställas dvs. om det finns hinder mot verkställighet av utvisningsbeslutet, t.ex. risk för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller förföljelse eller om det annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre ska gälla. Särskilda skäl kan enligt förarbetena vara att den dömde har en stark familjeanknytning eller lider av en svår sjukdom (prop. 1988/89:86 s. 193). Ett delvis upphävande kan innebära att återreseförbudet upphävs eller att det bestäms till (jfr prop. 1975/76:18 s. 168). Regleringen tillgodoser i detta avseende kravet i artikel 32 i och rådets direktiv /38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (rörlighetsdirektivet) om möjlighet att upphäva återreseförbud som meddelats EES-medborgare eller deras familjemedlemmar. har regeringen även kunnat bevilja nåd. Enligt 12 kap. 9 § regeringsformen får regeringen genom nåd efterge eller mildra en brottspåföljd eller en annan sådan rättsverkan av brott, t.ex. en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Regeringen kan alltså även genom nåd upphäva eller mildra ett sådant utvisningsbeslut. I regeringens ärenden om upphävande av utvisningsbeslut prövas därför också frågan om nåd. Nåd är dock till för undantagssituationer. I regeringens ärenden är det som regel den utvisningsdömde själv som ansöker, men även andra personer kan ansöka eftersom det inte är ett formbundet förfarande. Antalet ansökningar uppgår till omkring 100 . Först sedan ett utvisningsbeslut har vunnit laga kraft kan en ansökan prövas av regeringen. Innan ett beslut har vunnit laga kraft tas en ansökan inte upp till prövning. En ansökan kan göras såväl före som efter det att utvisningsbeslutet har verkställts. Handläggningen av regeringens ärenden är i huvudsak skriftlig, vilket innebär mycket begränsade möjligheter att lämna uppgifter muntligen. Regeringen kan inte ompröva skuldfrågan i brottmålet. Det blir heller aldrig fråga om en omprövning av domstolens utvisningsbeslut. 2012/13:151 är det fråga om en extraordinär prövning, där hänsyn framför allt tas till vissa förhållanden som har inträffat efter domstolens beslut och som inte rimligtvis har kunnat påverka domstolens avgörande. Det kan t.ex. efter domstolens beslut visa sig att konsekvenserna i det enskilda fallet skulle bli orimliga om beslutet verkställdes. En samlad bedömning görs, varvid samtliga omständigheter i ärendet, inte minst brottsligheten, beaktas. Regeringen beaktar vid sin prövning även den praxis som har utvecklats i den ordinarie migrationsprocessen, dvs. hos , migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen. De allra flesta av ansökningarna avslås. Det är mycket ovanligt att ett utvisningsbeslut upphävs av regeringen. Tidsbegränsade utvisningsbeslut upphävs som regel inte. Ett skriftligt regeringsbeslut skickas till den dömde. Oavsett om en ansökan avslås eller beviljas anges som regel inte någon närmare motivering till beslutet. Regeringens beslut kan inte överklagas. Det är i och för sig möjligt att göra en ny ansökan efter ett avslagsbeslut, men då krävs att nya eller starkare skäl presenteras för att regeringens beslut ska ändras i sak. 4.3.2 Ärendena i den ordinarie migrationsprocessen Utvisningsdömdas ansökningar om uppehållstillstånd av skyddsskäl har kunnat prövas i den ordinarie migrationsprocessen. Fram till var det dock enbart regeringen som, enligt 8 kap. 14 § UtlL, kunde bevilja uppehållstillstånd för den som av allmän domstol utvisats på grund av brott eller upphäva ett sådant utvisningsbeslut. Vid genomförandet av skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet ändrades dessa regler till viss del. Efter lagändringarna får även migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen, efter en ansökan om uppehållstillstånd av skyddsskäl, bevilja uppehållstillstånd eller upphäva utvisningsbeslut på grund av brott. gäller alltså följande. Om en utlänning som har utvisats på grund av brott ansöker hos om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande får verket inte bevilja ansökan. Om finner att utlänningen bör beviljas sådant uppehållstillstånd ska verket inte besluta i ärendet utan med ett eget yttrande lämna över detta till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om uppehållstillstånd hade kunnat överklagas (5 kap. 20 § andra stycket UtlL). Motsvarande gäller i fråga om statusförklaring (4 kap. 6 § andra stycket UtlL). Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen efter ett sådant överlämnande finner att utlänningen bör beviljas uppehållstillstånd av skyddsskäl, får domstolen upphäva utvisningsbeslutet och bevilja uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § UtlL. Samma befogenhet har migrationsdomstolen eller Migrationsöverdomstolen om en utlänning som har utvisats på grund av brott har överklagat beslut att inte bevilja uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande. Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen inte upphäver beslutet om utvisning får den bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § UtlL (8 kap. 14 § tredje och fjärde styckena UtlL). Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare Prop. 2012/13:151 giltighetstid. Uppehållstillståndet får dock inte ha en kortare giltighetstid Utvisningsdömdas ansökningar om uppehållstillstånd av andra skäl än skyddsskäl, t.ex. på grund av anknytning eller allvarlig sjukdom, får inte prövas av . Sådana ansökningar lämnas vanligen över till regeringen som ansökningar enligt 8 kap. 14 § första och andra styckena UtlL. I dessa fall är det alltså fortfarande enbart regeringen som kan bevilja uppehållstillstånd eller mildra ett utvisningsbeslut. 4.3.3Bedömningen vid nya omständigheter Åtgärder vid hinder mot verkställighet Polisen ska underrätta om den inte kan verkställa en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott eller om den behöver ytterligare besked i verkställighetsfrågan. Detsamma gäller om utlänningen hos polisen åberopar att det finns hinder mot verkställighet av utvisningsbeslutet t.ex. risk för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller förföljelse eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder. I sådana fall ska ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder (12 kap. 17 § första och andra styckena UtlL). Som framgår nedan kan olika typer av prövningar aktualiseras i vissa fall. ska i ärenden som avser en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott agera självmant (ex officio) i vissa fall. Det gäller om det i ett sådant ärende kommer fram att verkställighet inte kan genomföras. ska då inte fatta beslut i ärendet utan skyndsamt med ett eget yttrande lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 § UtlL (12 kap. 20 § UtlL). Om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande ska dock frågan om uppehållstillstånd prövas av enligt 5 kap. 20 § UtlL. Om utlänningen, efter att ha fått en sådan ansökan prövad och avslagen, åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående hinder mot verkställighet av utvisningsbeslutet ska frågan om uppehållstillstånd prövas av verket enligt 12 kap. 19 a § UtlL. Prövning efter åberopande av nya omständigheter En utlänning som har utvisats på grund av brott kan själv aktualisera en ny prövning. Utlänningen har alltid rätt att få en ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande prövad, men i övrigt är möjligheterna till prövning begränsade. Enligt 12 kap. 19 a § UtlL gäller att om utlänningen har fått en sådan ansökan prövad, och ansökan därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft, och denne åberopar omständigheter som kan antas utgöra ett bestående hinder mot verkställighet av utvisningsbeslutet, ska ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning. Detta gäller dock endast 2012/13:151 om dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller om han eller hon visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare. Är nämnda förutsättningar inte uppfyllda, ska besluta att inte bevilja ny prövning. Polisens prövning ex officio i vissa fall Enligt 12 kap. 17 § tredje stycket UtlL, som motsvarar artikel 33.2 i rörlighetsdirektivet, gäller att om en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem ska verkställas efter det att avgörandet meddelades, ska polisen innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det då kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisningsbeslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 § UtlL. 1983/84:250, prop. 1989/90:100, bil. 2, s. 48 f., prop. 1990/91:100, bil. 2, s. 55 f., prop. 1995/96:31 s. 19 och prop. 2006/07:1, utg. omr. 2, s. 40. Se även Ds 2000:1 s. 43 f., och SOU 2013:4 s. 81 f. Som framhålls i promemorian har det nuvarande systemet även andra nackdelar. Enligt gällande ordning kan den som är föremål för utvisning på grund av brott få frågan om skyddsskäl prövad i flera förfaranden i brottmålsprocessen, i den ordinarie migrationsprocessen och hos regeringen. Om utlänningen under brottmålsprocessen åberopar sådana omständigheter som kan utgöra skäl för att få uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande begär domstolen som regel ett yttrande i brottmålet från avseende frågan om verkställighetshinder enligt 12 kap. 13 §§ UtlL. Eftersom dessa bestämmelser korresponderar med bestämmelserna i 4 kap. UtlL om flyktingar och andra skyddsbehövande har därför ofta eventuella skäl av skyddskaraktär bedömts redan inom ramen för brottmålsprocessen. Den som har utvisats på grund av brott kan vända sig till med en ansökan om uppehållstillstånd av skyddsskäl och till regeringen med en ansökan om att utvisningsbeslutet ska upphävas enligt 8 kap. 14 § UtlL. Inte sällan pågår prövningar avseende samma person parallellt inom den ordinarie migrationsprocessen och hos regeringen. Förutom att den nuvarande ordningen är resurskrävande är det enligt regeringens mening inte sakligt motiverat att samma omständigheter kan bli föremål för prövning i tre olika förfaranden. Även för den enskilde innebär nuvarande ordning vissa nackdelar. I regeringens ärenden finns t.ex. endast begränsade möjligheter att lämna uppgifter muntligen. Eftersom skälen för regeringens beslut brukar vara kortfattade är det dessutom svårt för den utvisningsdömde att förstå vilka omständigheter som varit avgörande för ett avslagsbeslut. Det är därmed också svårt att förutse vad som krävs för att en ansökan ska beviljas. I promemorian görs bedömningen att det inte finns några konstitutionella hinder mot att ett annat organ än regeringen prövar frågan om upphävande av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Av 12 kap. 9 § regeringsformen följer att regeringen har möjlighet att genom nåd upphäva ett beslut om utvisning på grund av brott. I förarbetena till regeringsformen framhålls dock att nådebestämmelsen inte hindrar att ärenden som brukar tas upp nådevägen genom lag överförs till handläggning i annan ordning (prop. 1973:90 s. 414). Som nämns i promemorian har det t.ex. inte ansetts föreligga några konstitutionella hinder mot att flytta över regeringens ärenden om tidsbestämning av livstidsstraff till allmän domstol i ett nytt system för omvandling av sådana straff (prop. 2005/06:35 s. 20). Mot den bakgrunden instämmer regeringen i promemorians bedömning. Den föreslagna ändringen kommer dock inte att begränsa regeringens grundlagsfästa rätt att besluta om nåd och innebär inte heller att möjligheterna att bevilja nåd delegeras till något annat organ. Mot denna bakgrund anser regeringen att det finns skäl att ändra ordningen för prövning av om den som har utvisats på grund av brott trots detta ska få vistas i landet. 2012/13:151 Valet av prövningsorgan I promemorian föreslås att regeringens ärenden enligt 8 kap. 14 § UtlL flyttas till den ordinarie migrationsprocessen. Remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att invända mot en sådan överflyttning. Den lagstiftning som ska tillämpas vid prövningen av de frågor som vanligen aktualiseras i dessa ärenden, utlänningslagen, är anpassad för handläggningsformerna i migrationsprocessen. Det är också och migrationsdomstolarna som främst behärskar dessa frågor, bl.a. frågor om uppehållstillstånd, och som kan bedöma om en person bör betraktas som flykting eller annan skyddsbehövande. Migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen får dessutom i vissa situationer bevilja uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott och upphäva ett sådant utvisningsbeslut. Som framhålls i promemorian innebär ett inlemmande av prövningen i den ordinarie migrationsprocessen fördelar för den enskilde. En betydande fördel är att och migrationsdomstolarnas beslut motiveras närmare. Besluten går dessutom som regel att överklaga. En ytterligare fördel är möjligheterna till muntlig handläggning inom den processen. Allt detta innebär klara fördelar ur rättssäkerhetssynpunkt. Som tidigare nämnts har regeringens ärenden enligt 8 kap. 20 a § UtlL om upphävande av sådana återreseförbud som meddelats i annat fall än i samband med utvisning på grund av brott redan flyttats över till den ordinarie migrationsprocessen (se avsnitt 4.1.3). Detta talar för att även regeringens ärenden enligt 8 kap. 14 § UtlL flyttas över dit. En sådan överflyttning ligger också i linje med tidigare ställningstaganden i samband med genomförandet av asylprocedurdirektivet (se prop. s.230 f.). Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med promemorian, att regeringens ärenden bör flyttas till den ordinarie migrationsprocessen. Regeringens förslag: Förfarandet för att pröva en fråga om uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott, eller för att upphäva ett sådant utvisningsbeslut, ska inledas hos . Om finner att uppehållstillstånd bör beviljas eller att utvisningsbeslutet bör upphävas, ska verket med ett eget yttrande lämna över ärendet till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut i frågan hade kunnat överklagas. Om finner att det saknas skäl att bevilja ansökan ska den avslås. avslagsbeslut ska kunna överklagas till en migrationsdomstol. Migrationsdomstolens beslut ska kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. Migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen ska kunna bevilja uppehålls- och arbetstillstånd eller upphäva utvisningsbeslutet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser yttrar sig inte särskilt i denna del. vid , som tillstyrker förslaget i huvudsak, anser dock att den föreslagna ordningen blir komplicerad och att det bör övervägas om också ska kunna bevilja en ansökan eller att även avslagsbeslut ska fattas av en migrationsdomstol i första instans. Hovrätten för , som också tillstyrker förslaget i huvudsak, anser att den föreslagna lagtekniska lösningen kan ifrågasättas från systematisk utgångspunkt. Hovrätten anser vidare att omfattningen av möjligheterna att få ett lagakraftvunnet beslut om utvisning på grund av brott prövat vid sidan av reglerna om verkställighetshinder kan ifrågasättas. Hovrätten framhåller att det är angeläget att de nya bestämmelserna utformas på ett sådant sätt att dessa personer inte får större möjligheter att få sin sak prövad än andra utlänningar som omfattas av lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut, om inte sådana skillnader kan motiveras av de särskilda förhållanden som gäller för dem som utvisats på grund av brott. Enligt hovrätten bör frågan uppmärksammas i det fortsatta beredningsarbetet. Hovrätten och Förvaltningsrätten i framför också vissa lagtekniska synpunkter vad gäller regleringen av det nya förfarandet. Skälen för regeringens förslag Några allmänna utgångspunkter för reformen Framställningar om att utvisningsbeslut på grund av brott ska upphävas, eller om att få sådana beslut ändrade på annat sätt, görs i många fall medan den dömde avtjänar det utdömda straffet eller i anslutning till planerad verkställighet av utvisningsbeslutet. Utlänningen finns då kvar i landet. Syftet med begäran är som regel i dessa fall att utlänningen ska få stanna kvar i . Det är således normalt rätten att vistas i landet som står i fokus. Regleringen bör ta sin utgångspunkt i detta. Vidare bör den reform som föreslås ha den inriktningen att handläggnings- och processordningen så lite som möjligt avviker från vad som gäller i andra utlänningsärenden och utlänningsmål (jfr prop. 2004/05:170 s. 249). Som konstateras i promemorian finns det ett egenvärde i att, så långt möjligt, ha enhetliga regler för likartade situationer. är det ofrånkomligt att en del särlösningar behövs. Det faktum att det finns ett lagakraftvunnet avlägsnandebeslut har t.ex. ansetts motivera en processordning som skiljer sig från normalprocessen. Särlösningar kan också behövas för att säkerställa att personer som inte följer regelsystemet inte ska komma i en bättre situation än personer som gör det. Detta gäller inte minst utlänningar som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. För dessa utlänningar gäller särskilda bestämmelser. Nödvändiga författningsändringar bör göras i befintligt regelsystem, främst i utlänningslagen (2005:716). Lagen trädde i kraft . Sedan ikraftträdandet har lagen ändrats åtskilliga gånger. Särskilt genomgripande ändringar gjordes vid genomförandena av rörlighetsdirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare (prop. 2005/06:77), direktivet om familjeåterförening (prop. 2005/06:72), skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet (prop. 2009/10:31) samt återvändandedirektivet (prop. 2011/12:60). De många ändringarna gör att lagen kan uppfattas som svåröverskådlig och svårtillgänglig. 2012/13:151 framhåller att vissa bestämmelser är ogenomträngliga och pekar på behovet av att behandla frågor med ett samlat grepp (se även avsnitt 5.4). Även Hovrätten för framför synpunkter som har generell bäring på utlänningslagens systematik. Enligt hovrätten kan det bl.a. ifrågasättas om det, som föreslås i promemorian, är en lämplig ordning att ansökningar om upphävande av utvisningsbeslut, ansökningar om uppehållstillstånd samt frågor om verkställighetshinder prövas enligt en reglering i utlänningslagens kapitel om avvisning och utvisning. Ett alternativ är att regleringen, som finns i 8 kap. UtlL, i stället placeras i 12 kap. UtlL, som reglerar verkställighet av avlägsnandebeslut. Enligt regeringens mening kan skäl anföras för båda lösningarna. Vad som talar för den i promemorian föreslagna placeringen i 8 kap. är att den innebär minst ingrepp i lagens nuvarande struktur och att de grundläggande reglerna om utvisning på grund av brott finns i det kapitlet. Vad som talar för en placering i 12 kap. är främst att det kapitlet tar sikte på den situation där frågan om upphävande vanligen aktualiseras, nämligen inför eller i anslutning till verkställigheten. Även personer vilkas utvisningsbeslut har verkställts ansöker dock ibland om upphävande av besluten eller om tillstånd att få vistas i . I de fallen finns ingen koppling till verkställigheten. Det finns därför ingen given lösning för var de nya reglerna ska placeras. Regeringen anser dock att övervägande skäl talar för att den nya regleringen bör placeras i 12 kap. UtlL, i anslutning till övriga regler om upphävande av avlägsnandebeslut, men att det då i 8 kap. 14 § bör göras en hänvisning till de nya reglerna. Vissa remissinstanser har fört fram önskemål om en mera generell översyn av utlänningslagen. Långtgående förändringar av regelsystemet, t.ex. i fråga om lagens systematik, förutsätter dock överväganden som det saknas beredningsunderlag för i detta lagstiftningsärende. Mot denna bakgrund anser regeringen att utgångspunkten för den aktuella reformen bör vara att göra endast de begränsade ingrepp i gällande regelsystem som är motiverade med hänsyn till ärendenas särskilda karaktär. Ramarna för det nya prövningsförfarandet Som nämnts är som regel motivet för att ansöka om uppehållstillstånd eller om att ett utvisningsbeslut på grund av brott ska upphävas att utlänningen vill kunna stanna kvar i eller på nytt resa till . Det är således rätten att vistas i landet som står i fokus i nu aktuella ärenden, på samma sätt som i de flesta andra utlänningsärenden. Den nya regleringen bör, som tidigare nämnts, utformas med detta i minnet. För de flesta utlänningsärenden gäller att prövningsförfarandet inleds hos och att verket fattar beslut i första instans. Det är exempelvis normalt verket som meddelar beslut om uppehållstillstånd. får dock inte bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning ansöker om uppehållstillstånd av skyddsskäl, och finner att utlänningen bör beviljas sådant tillstånd, ska verket inte besluta i ärendet utan med ett eget yttrande lämna över detta till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om uppehållstillstånd hade kunnat överklagas (5 kap. 20 § andra stycket UtlL). eller Migrationsöverdomstolen har därefter möjlighet att bevilja uppe- hållstillstånd eller upphäva utvisningsbeslutet i vissa fall. En liknande reglering gäller i fråga om statusförklaring (4 kap. 6 § andra stycket UtlL). infördes en motsvarande ordning även i fråga om upphävande av återreseförbud som meddelats i andra fall än i samband med utvisning på grund av brott (8 kap. 20 a § UtlL). Promemorians förslag är utformat efter samma mönster. Regeringen delar promemorians uppfattning om hur prövningen bör ske. Det nya prövningsförfarandet bör, i linje med vad som gäller för andra utlänningsärenden, utformas så att tyngdpunkten ligger hos . Förfarandet bör inledas hos verket, genom en ansökan eller på annat sätt. Om efter en utredning av omständigheterna finner att en utlänning trots ett gällande beslut om utvisning på grund av brott bör få uppehållstillstånd, bör verket inte kunna fatta beslut i frågan utan med ett eget yttrande lämna över ärendet till en migrationsdomstol. Även i de fall där ärendena lämnas över med yttrande bör, som Förvaltningsrätten i pekar på, tyngdpunkten i processen ligga hos . Motsvarande förfarande bör tillämpas om finner att utvisningsbeslutet bör upphävas helt eller delvis. Den domstol som ärendet överlämnas till bör vara den till vilken verkets beslut skulle ha kunnat överklagas. Om finner att det saknas skäl att bevilja uppehållstillstånd, eller att bifalla en ansökan om att utvisningsbeslutet ska upphävas, bör verket avslå framställningen. Ett sådant beslut bör kunna överklagas till en migrationsdomstol och domstolens beslut bör kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. En migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen bör kunna besluta om uppehållstillstånd eller om att upphäva utvisningsbeslutet.