prop · H00380 · 2013-03-15 00:00:00 — Den nationella domstolens frågor: Förutsätter artiklarna 49 FEUF och 54 FEUF att ett övertagande bolag får göra avdrag vid beskattningen för förluster som ett bolag med hemvist i en annan medlemsstat vilket fusionerats med det övertagande bolaget redovisat i sin där bedrivna verksamhet för åren före fusionen, när det övertagande bolaget inte behåller något fast driftställe i det överlåtna bolagets hemviststat och enligt den nationella lagstiftningen får dra av förluster hänförliga till det överlåtna bolaget endast om detta utgör ett bolag med hemvist i landet eller förlusterna har uppstått i ett i fast driftställe beläget i denna stat? Domstolen har också frågat hur denna avdragsgilla förlust i så fall ska beräknas. har anfört följande. Artiklarna 49 FEUF och 54 FEUF utgör inte hinder för den begränsning till interna situationer som de nu ifrågasatta finska bestämmelserna rörande resultatutjämning och konsolidering inom en bolagsgrupp innebär. Regler som de finska är ett utflöde av den inter- nationellt vedertagna principen om att stater som utgångspunkt får beskatta all verksamhet som bedrivs på deras territorium, men är fria att sinsemellan fördela beskattningsrätten mellan sig i syfte att undvika dubbelbeskattning. Eftersom de finska bestämmelserna bygger på denna princip är den olikbehandling av utländska bolag som blir följden av deras tillämpning fullt berättigad, med hänsyn till domstolens praxis i fråga om nationella bestämmelser som utesluter gränsöverskridande resultatutjämning inom en bolagsgrupp. Av denna praxis följer att sådana bestämmelser som de finska kan motiveras och rättfärdigas dels av risken för att den välavvägda fördelningen av beskattningsrätten mellan stater annars äventyras, dels av risken för och behovet av att motverka skatte- flykt. Generaladvokatens förslag till avgörande : Enligt generaladvokaten utgör varken fusionsdirektivet eller artiklarna 49 FEUF och 54 FEUF hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken ett över- tagande inhemskt bolag inom ramen för sin beskattning inte får göra avdrag för förluster som ett bolag med hemvist i en annan medlemsstat, vilket fusionerats med det inhemska bolaget, redovisat i sin där bedrivna verksamhet vilken omfattades av denna senare medlemsstats beskatt- ningsrätt. C-168/11 (UDEUD2011/153) och mot Finanzamt Heilbronn Begäran från Bundesfinanzhof, Den nationella domstolens fråga: Om artikel 63 FEUF om fri rörlighet för kapital utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning om beräkning på visst sätt av avräkningsbelopp vid beskattning av obegränsat skatt- skyldigas utländska inkomster av kapital. har anfört följande. Den tyska lagstiftningen utgör inte någon inskränkning av den fria rörligheten för kapital. alltså artikel 63 FEUF inte att medlemsstaterna vid avräkning av utländsk skatt föreskriver att avräkning högst medges med ett belopp som mot- svarar den inhemska skatten på den utländska inkomsten (maximalt avräkningsbelopp), varvid detta maximala avräkningsbelopp utgör så stor andel av den inhemska skatten som de utländska inkomsterna utgör av de sammanlagda inkomsterna före allmänna avdrag. Detta är innebörden av de ifrågasatta tyska bestämmelserna. Den ifrågavarande tyska lagstift- ningen innebär inte att en person med hemvist i behandlas olika där beroende på om personen enbart har inkomster från eller om personen också har inkomster från utlandet. En eventuell högre total skattebelastning på inkomsterna beror i stället på att utländsk skatt på utländsk inkomst överstiger inhemsk skatt på samma inkomst. C-322/11 (UDEUD2011/253) K mot av skatte- Den nationella domstolens fråga: Om fördragets bestämmelser om den fria rörligheten för kapital utgör hinder för att vid fastställande av inkomstskatt neka en person med hemvist i medlemsstaten avdrag för förlust som är hänförlig till försäljning av fast egendom i en annan medlemsstat med hänvisning till att motsvarande inkomster från den fasta egendomen inte är skattepliktiga i hemviststaten enligt ett skatte- avtal mellan de två medlemsstaterna. har anfört att fördragsbestämmelserna om fri rörlighet för kapital inte utgör hinder för bestämmelser som de finska i målet. direkt beskattning omfattas av medlemsstaternas behörighet, dock att medlemsstaterna ska utöva denna behörighet i enlighet med unionsrätten. Unionsrätten innehåller ingen generell princip för hur medlemsstaterna ska fördela beskattningsrätten sinsemellan och kräver i sig inte att medlemsstaterna undanröjer juridisk dubbelbeskattning, dvs. dubbelbeskattning som uppkommer om två stater enligt internationell skatterätt har ett berättigat anspråk att båda beskatta en och samma På unionsrättens nuvarande stadium är medlemsstaterna behöriga att i syfte att undanröja internationell juridisk dubbelbeskattning fördela beskattningsrätten mellan sig. Ett skatteavtal som i detta syfte innehåller bestämmelser som bygger på vedertagna principer för beskatt- ningsrättens fördelning, t.ex. som här på modellavtal, och som med tillämpning av den s.k. exemptmetoden innebär att inkomster från ett fast driftställe i en av de avtalsslutande staterna endast ska beskattas i källstaten kommer därmed inte i konflikt med unionsrätten. nationellt vedertagna principer inom den internationella skatterätten följer vidare att det är källstaten som har att beakta såväl vinst som för- lust när exemptmetoden tillämpas. Att avdrag för förlust som är hänförlig till en utländskt fast egendom, under sådana förhållanden, inte medges vid fastställande av beskattningsunderlaget i skattesubjektets hemviststat kommer därmed inte i konflikt med fri rörlighet för kapital enligt artikel 63 och 65 FEUF. Det förhållandet att förlusten blir slutgiltig ändrar inte bedömningen. C-414/11 (UDEUD2011:295) Daiichi Sankyo och Begäran från Protodikeio Athinon, Den nationella domstolens fråga: Om medlemsstaterna fortfarande har behörighet att tolka artikel 27 i , en bestämmelse som handlar om vad som ska vara patenterbart och om så är fallet om det står medlemsstaten fritt att tillerkänna bestämmelsen direkt verkan. , som endast yttrat sig muntligen, har anfört att eftersom artikel 27 i inte innehåller handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter i enlighet med artikel 207.1 FEUF bör bedöm- ningen av domstolens behörighet bli densamma som i målet C-431/05 och den nationella domstolens fråga således besvaras jakande i alla delar. C-435/11(UDEUD2011/315) mot Begäran från Oberster Gerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Om artikel 5 i direktiv /29/EG om otillbörliga affärsmetoder ska tolkas så att när det är fråga om vilse- ledande affärsmetoder i den mening som avses i artikel 5.4 i direktivet är det inte tillåtet att göra en separat prövning av kriterierna i artikel 5.2 a i samma direktiv. har anfört följande. Den fråga som den nationella domstolen synes söka svar på är om en affärsmetod, som bedöms vara vilseledande, ska anses vara otillbörlig och därmed förbjuden så snart kriterierna enligt artikel 5.4 i direktivet är uppfyllda eller om svaret blir beroende av huruvida affärsmetoden även strider mot god yrkessed enligt artikel 5.2. Enligt regeringen är en sådan affärsmetod otillbörlig och därmed för- bjuden så snart som kriterierna enligt artikel 5.4 i direktivet är uppfyllda och det saknar vid ett sådant förhållande betydelse huruvida affärs- metoden skulle vara förenlig med kravet på god yrkessed. C-509/11 (UDEUD2011/344) ÖBB-Personenverkehr Aktiengesellschaft mot Schienen-Control Kommission Begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Om artikel 30 i förordning (EG) nr 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer ger nationella tillsynsorgan en rätt att tvingande föreskriva det konkreta innehåll i de villkor för ersättning av biljettpriset som ska tillämpas av ett järnvägs- företag även om tillsynsorganet enligt nationell rätt endast är behörigt att ogiltigförklara villkor som strider mot förordningen och om förordningen tolkas på så sätt att ett järnvägsföretag inte är skyldigt att utbetala ersätt- ning av biljettpriset vid force majeure. har anfört att frågorna bör besvaras nekande. rar inte befogenheterna för de nationella organ som utövar tillsyn över efterlevnaden av förordningen, utan detta ankommer det på medlems- staterna att besluta om. Förordningen ger därför inte ett nationellt till- synsorgan befogenhet att ålägga ett järnvägsföretag att tillämpa ett visst konkret innehåll i de villkor för ersättning av biljettpriset i stället för villkor som strider mot artikel 17 i förordningen, när tillsynsorganet enligt nationell rätt saknar den befogenheten och endast har befogenhet att ogiltigförklara sådana villkor. Regeringen anser vidare att förord- ningen inte tillåter att ett järnvägsföretag med hänsyn till force majeure begränsar sin skyldighet att betala ersättning för biljettpriset vid förse- C-523/11 (UDEUD2011/351) Begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgericht , Den nationella domstolens fråga: Om ett bosättningskrav för det egna landets medborgare för att beviljas studiebidrag för studier utom- lands, utgör en gemenskapsrättsligt obefogad inskränkning av rätten för unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier enligt artiklarna 20 FEUF och 21 FEUF. har anfört att det är berättigat att en medlemsstat endast beviljar studiemedel till studerande som kan påvisa en viss grad av samhälls- integration och anknytning till det egna utbildningssystemet. förvissa sig om att utbildningen i fråga inte enbart berikar den berörde förmånstagaren, utan även kommer den inhemska arbetsmarknaden och samhället till del. Den tyska treårsregeln utgör därför en unionsrättsligt befogad och proportionerlig inskränkning av rätten för unionsmed- borgare att fritt röra sig och uppehålla sig enligt artiklarna 20 FEUF och Således föreslår att den nationella domstolens fråga ska besvaras nekande. C-585/11 (UDEUD2011/315) Begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgericht , Den nationella domstolens fråga: Om unionsrätten utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken beviljande av studiestöd för studier i en annan medlemsstat nekas uteslutande av det skälet att den studerande, som har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet, inte varit stadigvarande bosatt i den stat där studiestöd söks under när studierna påbörjas. har anfört att det är berättigat att en medlemsstat endast beviljar studiemedel till studerande som kan påvisa en viss grad av samhälls- integration och anknytning till det egna utbildningssystemet. förvissa sig om att utbildningen i fråga inte enbart berikar den berörde förmånstagaren, utan även kommer den inhemska arbetsmarknaden och samhället till del. Den tyska treårsregeln utgör därför en unionsrättsligt befogad och proportionerlig inskränkning av rätten för unionsmed- borgare att fritt röra sig och uppehålla sig enligt artiklarna 20 FEUF och Således föreslår att den nationella domstolens fråga ska besvaras nekande. C-648/11 (UDEUD2012/35) The Queen mot Secretary of State for the Home Department Begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal, Förenade kunga- riket Den nationella domstolens fråga: Vilken medlemsstat som enligt artikel 6 andra stycket i rådets förordning (EG) nr 343/2003 av om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat (Dublinförordningen) är ansvarig för prövningen av asylansökan när en asylsökande underårig utan med- följande vuxen och utan familjemedlemmar som lagligen befinner sig i en annan medlemsstat har ingett asylansökningar i flera medlemsstater. har anfört att artikel 6 andra stycket Dublinförordningen bör tolkas på det sätt som Administrative Court funnit och att det således är den medlemsstat där vederbörande ansökte om asyl som är ansvarig för prövningen av asylansökan. Denna tolkning stämmer bäst överens med bestämmelsens syfte och systematik samt har stöd i de allmänna principer som Dublinförordningen grundar sig på. C-20/12 (UDEUD2012/63) Giersch m.fl. Begäran från Tribunal administratif, Den nationella domstolens fråga: Om utbildningspolitiska och budget- politiska hänsyn, nämligen strävan att öka befolkningsandelen med en examen från en högre utbildning, kan utgöra legitima skäl enligt artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen för att rättfärdiga den skillnad i behandling som följer av ett krav på bosättning som gäller för att få studiestöd för högre studier. har anfört att strävan att öka befolkningsandelen med en examen från högre utbildning, liksom att undvika en orimlig belastning på stats- budgeten, kan utgöra legitima ändamål som kan motivera en begränsning av principen om likabehandling enligt artikel 7 i förordningen. Dessa ändamål kan därmed rättfärdiga den skillnad i behandling som följer av det krav på bosättning som gäller, både för luxemburgska medborgare och för medborgare i andra medlemsstater, för att få studiestöd för högre studier. C-60/12 (UDEUD2012/86) Marián Baláž Begäran från Vrchní soud v Praze, Republiken Den nationella domstolens frågor: Om begreppet domstol med särskild behörighet i brottmål i artikel 1 a iii i Rådets rambeslut /214/RIF av om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff (rambeslutet) ska tolkas som ett självständigt unionsrättsligt begrepp. Om så är fallet vill den nationella domstolen även få klarhet i vilka allmänna kriteriet som ska tillämpas för att avgöra om en nationell domstol innefattas i begreppet. Även frågor om huruvida det är det är myndigheten i den utfärdande eller verkställande staten som ska företa tolkning och enligt vilket lands lag tolkningen ska ske. ligen frågor om vilken betydelse ett visst interimistiskt förfarande i den tjeckiska processen har för att uppfylla direktivets krav på att få sitt fall prövat inför en domstol med särskild behörighet i brottmål. har anfört följande. Rambeslutet bygger på principen om ömse- sidigt erkännande och har till syfte att underlätta verkställighet av ett beslut om bötesstraff i en annan medlemsstat än domslandet. slutet syftar inte till att harmonisera medlemsstaternas processordningar Vad som menas med en domstol med särskild behörighet i brottmål ska därför av göras av myndigheten i den utfär- dande staten enligt det landets lag. C-147/12 (UDEUD2012/143) fastigheter AB mot Koot och B.V. Begäran från Hovrätten för nedre Den nationella domstolens frågor: Om artikel 5.1 och 5.3 i I- förordningen ska tolkas som utgörande ett heltäckande undantag från artikel 2 i samma förordning vid tvister om ersättning. domstolen har även frågat om (i) en talan som grundar sig på styrelse- ledamotens personliga ansvar och (ii) en talan som grundar sig på prin- cipen om s.k. ansvarsgenombrott ska kvalificeras som en talan enligt artikel 5.3, som avser talan om skadestånd utanför ett avtalsför- har anfört följande: I-förordningens regler om domstols behörighet har sin utgångspunkt i att talan ska väckas där svaranden har sin hemvist (artikel 2 i förordningen). Artiklarna 5.1 och 5.3 utgör alter- behörighetsregler som käranden kan åberopa när särskilda förut- sättningar är uppfyllda. Dessa artiklar ska tolkas restriktivt och utgör inte något heltäckande undantag till artikel 2 vid tvister om ersättning. styrelseledamots personliga betalningsansvar enligt 25 kap. 18 § aktie- bolagslagen är inte ett skadeståndsansvar. Inte heller en talan mot en ägare till ett aktiebolag grundad på principen om s.k. ansvarsgenombrott utgör en skadeståndstalan. En talan som grundar sig på reglerna om styrelseledamotens ansvar i aktiebolagslagen eller principen om ansvars- genombrott kan därmed inte inordnas under tillämpningsområdet för artikel 5.3 i I-förordningen. C-140/12 (UDEUD2012/135) mot Pensionsversicherungs- Begäran från Oberste Gerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Ska tilläggsersättningen betraktas som en social förmån på det sätt som avses i artikel 7.1 b i direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (rör- har anfört följande: Det borde inte föreligga något hinder mot att begreppet socialt biståndssystem ges en sådan vid tolkning att det kan omfatta sådana sociala trygghetsförmåner som den nu aktuella tilläggser- Unionen har inte befogenhet att harmonisera medlems- staternas lagstiftning på området för social trygghet och medlemsstaterna ska själva få besluta hur de vill utforma sina sociala trygghets- och biståndssystem. Tilläggsersättningens karaktär, syfte och finansiering talar för att den kan omfattas av begreppet socialt biståndssystem. En sådan tolkning är också proportionerlig. C-203/12 (UDEUD2012/177) m.fl. mot Den nationella domstolens fråga: Om artikel 16.3 och 16.4 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen innebär att en verksamhetsutövare som inte har överlämnat tillräckligt antal utsläpps- rätter ska betala en avgift oavsett orsaken till underlåten- heten, t.ex. när verksamhetsutövaren visserligen hade ett tillräckligt antal utsläppsrätter men på grund av ett förbiseende, ett administrativt fel eller tekniska problem inte överlämnar dem då samt om så är fallet om avgiften ska eller kan efterges eller jämkas. har inte yttrat sig skriftligen. C-222/12 (UDEUD2012/189) A. Karuse mot Politsei- ja Piirivalveamet (Lõuna Politseipre-fektuur) Målet handlar om hur en undantagsbestämmelse från skyldigheten att använda färdskrivare ska tolkas. Den nationella domstolens fråga: Om uttrycket i samband med underhåll av vägar, vilket används vid definitionen av undantaget i artikel 13.1 h i och rådets förordning (EG) nr 561/2006, ska tolkas så, att det omfattar en tippbil, med en högsta tillåtna vikt på , som på en allmän lands- väg transporterar grus från ett grustag till en ort där förbättrings- och underhållsarbeten av en väg genomförs. har anfört följande: Enligt regeringens uppfattning kan tolk- ningsfrågan endast besvaras med beaktande av samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. Vid sin bedömning saknar dom- stolen möjlighet att beakta omständigheter som skulle innebära att ytter- ligare rekvisit för undantagets tillämplighet än de som uttryckligen fram- går av artikel 13.1. h i förordning (EG) nr 561/2006 ställs upp. Den nationella domstolens fråga bör således besvaras jakande under förut- sättning att tippbilen använts på det sätt som gjorts gällande i målet. C-321/12 (UDEUD2012/256) och D. mot College voor zorgverzekeringen Den nationella domstolens fråga: Åsyftar formuleringen lagstiftning [som den pensionsberättigade] har omfattats av i artikel 28.2 b i förordning (EEG) nr 1408/71, lagstiftningen angående förmåner vid sjukdom och moderskap, lagstiftningen angående förmåner vid ålderdom eller all lagstiftning angående de grenar av social trygghet som nämns i artikel 4 i denna förordning, som ansetts tillämplig med stöd av avdelning II i förordningen? har anfört följande: Formuleringen lagstiftning som åsyftas i artikel 28.2 b i förordning 1408/71 ska tolkas på så sätt att den avser all lagstiftning angående de grenar av social trygghet som nämns i artiklarna 4.1 och 4.2 i förordningen. En sådan tolkning vinner stöd av den definition som finns i artikel 1 j) i förordningens avdelning I, och är den tolkning som är mest förenlig med de grundläggande principer och den systematik som förordningen är uppbyggd kring. godoser även kraven på att reglerna ska vara tydliga och förutsebara. Vidare skulle en tolkning som den som klagandena gjort gällande vid den nationella domstolen riskera att urholka systemet med samordnande regler vars främsta syfte är att främja den fria rörligheten. förlängningen kunna få negativ inverkan på den fria rörligheten för C-423/12 (UDEUD2012/315) mot Begäran från Kammarrätten i , Migrationsöverdomstolen, Den nationella domstolens fråga: Domstolen vill för det första få reda på om artikel 2.2 c) i rörlighetsdirektivet kan tolkas på så sätt att en med- lemsstat, under vissa omständigheter, får kräva att en släkting i rakt ned- stigande led som är eller äldre för att anses vara beroende för sin försörjning och därmed falla in under definitionen av familjemedlem enligt artikel 2.2 c) rörlighetsdirektivet ska ha försökt att få ett arbete, få hjälp för sin försörjning från ursprungslandets myndigheter och/eller på annat sätt klara sin försörjning men att detta inte har varit möjligt. det andra vill den nationella domstolen få svar på vilken betydelse det har vid tolkningen av rekvisitet är beroende för sin försörjning i artikel 2.2 c) i rörlighetsdirektivet att en släkting, på grund av personliga omständigheter såsom ålder, utbildning och hälsa, bedöms ha goda förut- sättningar för att få ett arbete och dessutom har för avsikt att börja arbeta i medlemsstaten, vilket skulle innebära att förutsättningarna för att anses som sådan anhörig som är beroende för sin försörjning enligt bestämmel- sen inte längre föreligger. har anfört följande: Rekvisitet beroende för sin försörjning i artikel 2.2 c) i rörlighetsdirektivet ska tolkas så att en medlemsstat, i vart fall under vissa omständigheter, får kräva att den som påstår sig vara en beroende familjemedlem ska ha försökt få ett arbete, hjälp för sin för- sörjning från ursprungslandets myndigheter och/eller på annat sätt klara sin försörjning men att detta inte har varit möjligt. särskilt mål C-1/05 , ger utrymme för en sådan tolkning av artikel 2.2 Dessutom talar syftet med bestämmelsen i artikel 2.2 c) och dess effektiva tillämpning för den tolkning som regeringen förespråkar. annan tolkning skulle riskera att göra kravet på beroende verkningslöst. Slutligen anser regeringen att det inte är relevant för tolkningen av rekvi- sitet beroende för sin försörjning i artikel 2.2 c) i rörlighetsdirektivet huruvida den sökande bedöms ha goda förutsättningar och/eller avsikt att börja arbeta i medlemsstaten. Denna uppfattning vinner stöd av såväl bestämmelsens ordalydelse som av domstolens praxis. Bilaga 2 avslutade och pågående över- trädelseärenden I det följande redovisas de ärenden som varit föremål för formellt över- trädelseförfarande mot . Redovisningen sker de- partementsvis och upptar under separata rubriker de ärenden som har avslutats , de som är föremål för talan vid , de i vilka motiverat yttrande utfärdats och slutligen de ärenden i vilka enbart en formell underrättelse har utfärdats. Registrering av dubbelt efternamn (ärende 2006/4454) Kommissionen skrev av ärendet . Ersättning för skäliga kostnader vid distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter (ärendenummer /2142, mål C-70/11) Kommissionen skrev av ärendet . och rådets direktiv /115/EG om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (ärendenummer /0335) Kommissionen skrev av ärendet . och rådets direktiv /109/EG om ändring av rådets direktiv /91/EEG, 78/855/EEG och 82/891/EG vad gäller rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar (ärendenummer /0951) Kommissionen skrev av ärendet . och rådets direktiv /20/EG om fartygsägares försäkring för sjörättsliga skadeståndsanspråk (ärendenummer /0129) Kommissionen skrev av ärendet . Försenat genomförande av direktiv /24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG (ärende- nummer 2007/1181, mål C-185/09 och C-270/11) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktivet om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt