prop · H003151 · 2013-04-23 00:00:00 — Enligt Lagrådet finns det anledning att slå vakt om den principiella processordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna och att inte utan mycket starka skäl underminera denna genom olika undantag. Den omständigheten att undantag av detta slag redan förekommer i utlänningslagen leder inte till någon annan bedömning. Lagrådet framhåller tvärtom det angelägna i att inte gå vidare på en väg som i längden riskerar att hota migrationsdomstolens ställning som ojävig och opartisk överklagandeinstans. Lagrådet pekar även på att prejudikatbildningen på området riskerar att bli lidande med det föreslagna systemet, eftersom det inte finns någon part som kan överklaga ett eventuellt felaktigt bifallsbeslut till Migrationsöverdomstolen. Regeringen har förståelse för de synpunkter som framförs. Det är givetvis viktigt att de frågor som prövas får en god och allsidig belysning. Kravet på att ska avge yttrande är tänkt att tillgodose detta. Genom ett sådant yttrande tillförs processen såväl fakta som bedömningar i rättsliga frågor. Som Lagrådet framhåller är det dock angeläget att prejudikatbildningen inte riskerar att bli lidande. Ett eventuellt felaktigt bifallsbeslut beträffande den som är utvisningsdömd bör i vissa fall kunna rättas till efter överklagande. Om t.ex. har kommit fram till att en sådan utlänning bör beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och migrationsdomstolen, efter verkets överlämnande av ärendet, i stället upphäver utvisningsbeslutet och beviljar permanent uppehållstillstånd, bör verket kunna överklaga beslutet om det behövs för att klarlägga rättslä- Möjligheten att överklaga tveksamma bifallsbeslut fyller en särskilt viktig funktion i säkerhetsärenden, där Säkerhetspolisen som regel är motpart till utlänningen vid handläggning i en migrationsdomstol. Även i andra ärenden om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott finns det viktiga aspekter som talar mot ett undantag från principen om tvåpartsprocess. ska ta ställning i ärendet i såväl de fall där verket lämnar över ett ärende om uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott (eller om upphävande av ett sådant utvisningsbeslut) med ett eget yttrande till en migrationsdomstol som när verket fattar beslut om avslag i ett sådant ärende. Ställningstagandet ska göras med utgångspunkt i samma reglering. Det faktum att ställningstagande kan mynna ut i antingen ett yttrande eller ett beslut innebär inte att verket förutsätts inta olika roller beroende på vilket ställningstagande som görs. Om även i yttrandefallen ges ställning som motpart vid handläggningen i migrationsdomstolen, kommer verket på motsvarande sätt som i avslagsfallen att framför allt bevaka det allmännas intressen. Det torde i praktiken bli relativt liten skillnad mellan de båda fallen när det gäller verkets roll i processen. I sammanhanget bör nämnas att enligt nuvarande ordning är inte motpart till utlänningen efter det att ett ärende om skyddsstatusförklaring eller om upphävande av ett sådant återreseförbud som meddelats i annat fall än i samband med utvisning på grund av brott har lämnats över till en migrationsdomstol (4 kap. 6 § andra stycket respektive 8 kap. 20 a § tredje stycket UtlL). De framförda aspekterna på processordningen har i och för sig viss bäring på även dessa ärenden, men Lagrådets och remissinstansernas synpunkter gör sig inte gällande med samma styrka när det gäller dessa fall. Ärendena om upphävande av utvisning på grund av brott omfattar t.ex., till skillnad från ärendena enligt 8 kap. 20 a § UtlL, både frågor om uppehållstillstånd och frågor om upphävande. Det är därmed en vidare prövning som görs. Ärendena avseende utvisningsdömda har dessutom sådan karaktär att det finns ett tydligt behov av en motpart som kan bevaka det allmännas intressen. Mot denna bakgrund anser regeringen, i linje med vad Lagrådet anför, att det i mål om uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott, eller om upphävande av ett sådant utvisningsbeslut, inte bör göras undantag från principen om tvåpartsprocess. Regeringen föreslår därför att regleringen i 16 kap. 6 § UtlL anpassas så att och, i fråga om säkerhetsärenden, Säkerhetspolisen ska vara motparter till den utvisningsdömde vid handläggningen av dessa mål i migrationsdomstolen och Migrationsöverdomstolen. Detta bör gälla även i de fall där lämnar över ett ärende med ett eget yttrande till en migrationsdomstol. Därigenom skapas en mer ändamålsenlig ordning för dessa mål. Denna lösning tillgodoser enligt regeringens mening de synpunkter som framförs av Lagrådet och remissinstanserna. En annan fråga, som har bäring på handläggningen och som Säkerhetspolisen väcker, är i vilken omfattning bestämmelserna om säkerhetsärenden är tillämpliga beträffande utvisningsdömda. Bestämmelserna om säkerhetsärenden kommer även i fortsättningen att i förekommande fall vara tillämpliga i ärenden som avser utvisningsdömda. Som anförts föreslår regeringen att 16 kap. 6 § UtlL anpassas så att Säkerhetspolisen i ett säkerhetsärende ska vara motpart till den utvisningsdömde även i de fall där lämnar över ett ärende med ett eget yttrande till en migrationsdomstol. Som promemorian konstaterar finns det inte något behov av ytterligare bestämmelser som ger möjlighet att i de ärenden som flyttas över till den ordinarie migrationsprocessen begära utredning om skyddsskäl och verkställighetshinder. Inom den ordinarie migrationsprocessen finns också möjlighet att hämta in uppgifter ur belastningsregistret, misstankeregistret och SIS spärrlista. I ärendena hos regeringen liksom inom den ordinarie migrationsprocessen finns även möjlighet att begära uppgifter från socialnämnden om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna behövs för att avgöra en fråga om uppehållstillstånd (17 kap. 1 § UtlL). I regeringens ärenden finns dessutom möjlighet att vid behov begära yttrande från Kriminalvården eller upplysningar från en socialnämnd om huruvida utlänningen har barn i och, om så är fallet, om barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas (9 § jämförd med 6 § andra stycket lagen [1991:2041] om särskild personutredning i brottmål, m.m.). I det nya prövningsförfarandet bör och migrationsdomstolarna ges möjlighet att hämta in motsvarande utredning. Det finns också möjlighet både för regeringen och inom den ordinarie migrationsprocessen att begära yttrande från Säkerhetspolisen. Säkerhetspolisen framhåller i detta sammanhang att myndigheten har begränsade möjligheter att lämna underrättelseinformation till andra myndigheter och till domstolar samt att detta kan leda till att den beslutande instansen i det enskilda fallet inte kan delges ett fullständigt beslutsunderlag. Säkerhetspolisen bedömer att det sannolikt är ganska få ärenden där dessa begränsningar kan komma att få betydelse. Regeringen har ingen annan uppfattning. Motsvarande begränsningar i möjligheten att lämna information gäller dock för uppgiftslämnande i säkerhetsärenden enligt utlänningslagen (jfr prop. 2009/10:31 s. 234 f.). Enligt regeringens mening finns det inte anledning att se annorlunda på saken i fråga om de, relativt få, ärenden som avses. Mot denna bakgrund, och med tanke på det fåtal fall där begränsningarna bedöms kunna få betydelse, anser regeringen att det av Säkerhetspolisen påtalade förhållandet inte utgör skäl att avstå från en överflyttning av regeringens ärenden. Som nämnts kommer fortfarande att kunna besluta om uppehållstillstånd enligt 5 kap. 20 § tredje stycket UtlL. Regeringen kommer dock inte att pröva frågor om uppehållstillstånd enligt utlänningslagen. Hänvisningen till regeringen i 17 kap. 1 § UtlL, som ålägger socialnämnden att lämna uppgifter till olika myndigheter i bl.a. ärenden om uppehållstillstånd, bör därför tas bort. Eftersom den paragrafen gäller i tillämpliga delar i regeringens ärenden enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (LSU) bör dock införas en förtydligande bestämmelse om detta i den lagen, se avsnitt 5.8. framhåller är det angeläget att i sina yttranden i samband med överlämnande till en migrationsdomstol utför- 2012/13:151 ligt redogör för de omständigheter som verket anser talar för att en ansökan bör beviljas. Regeringen instämmer i detta, särskilt med hänsyn till att beslutsunderlaget för migrationsdomstolarnas prövning därmed breddas, men också med tanke på att tyngdpunkten i processen även i dessa fall bör ligga hos . Närmare riktlinjer för hur yttrandena bör utformas kan utvecklas av verket. framhåller att frågan om utvisning på grund av brott inte utreds på ett tillfredsställande sätt i brottmålsprocessen och att promemorians förslag om en överflyttning av regeringens ärenden enligt 8 kap. 14 § UtlL inte innebär någon lösning på detta problem. Enligt är t.ex. det yttrande i fråga om verkställighetshinder som domstolen i brottmålet begär in från ofta kortfattat och standardiserat. Regeringen utgår från att frågan om utvisning utreds på ett tillfredsställande sätt i brottmålsprocessen. Att bedöma om ett utvisningsbeslut kommer att kunna verkställas är dock ofta en grannlaga uppgift, särskilt när brottet föranleder ett långt fängelsestraff och verkställighet av utvisningsbeslutet aktualiseras först längre fram i tiden. Regeringen har förståelse för att det i sådana fall kan vara svårt för att yttra sig i detalj i frågan om verkställighetshinder. Det är bl.a. mot denna bakgrund viktigt att det finns en möjlighet till extraordinär prövning. Frågan om huruvida det finns behov av att ändra reglerna om utvisning på grund av brott behandlas inte i promemorian och ligger utanför ramen för detta lagstiftningsärende. Enligt 20 § förvaltningslagen är en myndighet som regel skyldig att motivera sitt beslut när ett ärende avgörs. I 13 kap. 10 § UtlL preciseras skyldigheten vad gäller vissa av beslut. Regleringen omfattar bl.a. beslut i fråga om uppehållstillstånd. Enligt 30 § FPL gäller motiveringsskyldighet även för migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen när ett ärende avgörs. Motiveringsskyldigheten syftar till att garantera att frågor prövas sakligt, enhetligt och med omsorg. Vid utformningen av ett beslut och skälen för detta måste beslutsmyndigheten överväga om underlaget är tillräckligt och om de materiella bestämmelserna tolkats på ett riktigt sätt. Detta minskar risken för att besluten blir felaktiga. Vidare underlättar motiveringsskyldigheten för parten att förstå beslutet, kontrollera detta och avgöra om beslutet ska överklagas. Ett motiverat beslut underlättar dessutom för högre instans att avgöra om några felaktiga bedömningar gjorts. Motiveringsskyldigheten innebär således, som tidigare framhållits, klara fördelar ur rättssäkerhetssynpunkt. Nyssnämnda bestämmelser om skyldighet att motivera beslut kommer att vara tillämpliga även i de ärenden som föreslås flyttas över till den ordinarie migrationsprocessen. Några ytterligare bestämmelser om motiveringsskyldighet behövs därmed inte. Av rättssäkerhetsskäl anser dock regeringen, i likhet med promemorian, att 13 kap. 10 § UtlL bör ändras så att kravet på motivering gäller för såväl beslut om uppehållstillstånd som beslut om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Bestämmelsen blir därmed även tillämplig på Migra- tionsverkets beslut om avslag i dessa ärenden. Den ska däremot inte tillämpas om finner att en ansökan bör beviljas, Prop. 2012/13:151 eftersom verket inte ska fatta beslut i dessa fall. pekar på att 13 kap. 10 § UtlL även skulle kunna justeras så att det tydligare framgår att det endast är migrationsdomstolarna som får upphäva en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Att inte får bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som har utvisats på grund av brott eller upphäva ett sådant utvisningsbeslut anges uttryckligen i de centrala bestämmelserna om det nya förfarandet. Enligt regeringens mening finns det därför inte skäl att ändra 13 kap. 10 § UtlL på det sätt som tingsrätten förordar. Som en konsekvens av förslagen bör tillägg göras i reglerna om överklagande av beslut, så att de även omfattar avslag på en ansökan om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott respektive beslut att inte bevilja prövning. Någon anpassning av bestämmelserna om överklagande av en migrationsdomstols beslut behövs däremot inte. Regeringens förslag: Bestämmelserna i utlänningslagen om inhibition och om automatiskt hinder mot verkställighet i ärenden om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott anpassas till det nya prövningsförfarandet. Bestämmelserna om inhibition i regeringens ärenden upphävs. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens men innehåller inte något uttryckligt lagförslag om möjlighet att besluta om inhibition i ärenden om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Promemorian innehåller inte heller något förslag till anpassning av 12 kap. 19 a § UtlL. Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser yttrar sig inte i denna del. anser att frågan om i vilka fall inhibition kan meddelas och i vilka fall automatiskt hinder mot verkställighet gäller framstår som ogenomtränglig. Enligt tingsrätten är det önskvärt att frågan behandlas med ett samlat grepp. Skälen för regeringens förslag Utlänningslagen innehåller ett antal olika bestämmelser om inhibition eller automatiskt hinder mot verkställighet av ett avlägsnandebeslut. Sådana regler finns bl.a. i 12 kap. 18 och 19 §§ UtlL och, för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott, i de motsvarande särbestämmelserna i 12 kap. 19 a och 20 §§ UtlL. pekar på att olika lagtekniska lösningar har valts vid utformningen av dessa bestämmelser och framhåller att det är önskvärt att de ses över generellt. ringen har förståelse för denna uppfattning. 2012/13:151 ringar av regelsystemet kräver dock, som tidigare konstaterats, överväganden som inte kan göras i detta lagstiftningsärende. Endast begränsade ingrepp bör därför göras i gällande system. kan beslut om att avbryta verkställigheten av ett avlägsnandebeslut (inhibition) meddelas såväl i regeringens utlänningsärenden som i den ordinarie migrationsprocessen. kan vid behov besluta om inhibition, om det finns särskilda skäl för det (12 kap. 13 § UtlL). När regeringen, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen prövar en fråga om att upphäva ett beslut om utvisning på grund av brott, får regeringen eller domstolen besluta om inhibition av utvisningsbeslutet. När ett ärende ska prövas av regeringen får dessutom ansvarigt statsråd besluta om inhibition fram till dess att regeringen avgör ärendet (12 kap. 11 § UtlL). Om ett internationellt organ som har behörighet att pröva klagomål från enskilda begär att verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning ska avbrytas ska inhibition meddelas, om inte synnerliga skäl talar mot detta (12 kap. 12 § UtlL). Inhibition kan i de fallen aktualiseras om t.ex. eller mot tortyr, som båda har behörighet att pröva klagomål från enskilda, begär att verkställigheten av ett visst utvisningsbeslut ska avbrytas, t.ex. ett beslut om utvisning på grund av brott. Även i andra situationer, där verkställighet är nära förestående, kan det ibland finnas behov av beslut om inhibition. Det gäller bl.a. om det behövs mer tid för att utreda om det finns skäl att låta utlänningen vistas i landet. Som konstateras i promemorian kommer de bestämmelser om inhibition som gäller för och migrationsdomstolarna att vara tillämpliga i de ärenden som föreslås flyttas över till den ordinarie migrationsprocessen. Vid begäran om inhibition från t.ex. eller mot tortyr, eller när det annars finns behov av det, kommer således och migrationsdomstolarna att kunna besluta om inhibition. Möjligheten att besluta om inhibition enligt 12 kap. 11 § UtlL gäller vid prövning av om ett utvisningsbeslut bör upphävas. En sådan prövning innefattar som regel även frågan om uppehållstillstånd. Att möjligheten att besluta om inhibition också gäller vid prövning av tillståndsfrågan bör förtydligas. Regeringen anser således, utöver vad som föreslås i promemorian, att bestämmelsen bör anpassas i enlighet med detta. Som en konsekvens av att regeringen inte kommer att fatta beslut i fråga om uppehållstillstånd enligt utlänningslagen bör, som promemorian föreslår, de särskilda bestämmelserna om inhibition i regeringens ärenden upphävas. I likhet med promemorian anser regeringen vidare att bör kunna besluta om inhibition i de ärenden som föreslås flyttas över. Med hänsyn till att bestämmelserna om det nya prövningsförfarandet placeras i 12 kap. UtlL anser regeringen att det i bestämmelsen om upphävande av utvisningsbeslut uttryckligen bör anges att får besluta om inhibition. Till följd av detta bör även upplysningsbe- stämmelsen i 12 kap. 13 § UtlL anpassas. Med de ändringar som föreslås blir regelsystemet mer enhetligt. 2012/13:151 Förslagen ligger i linje med den syn som redovisas i promemorian och tillgodoser även till viss del de synpunkter framför. Automatiskt hinder mot verkställighet av avlägsnandebeslut i vissa fall Det finns även regler som uttryckligen anger att ett avlägsnandebeslut inte får verkställas i en viss situation, s.k. automatiska hinder mot verkställighet. I 12 kap. 17 § tredje stycket UtlL finns en sådan regel. Den är tillämplig när ett ärende har lämnats över till regeringen för prövning och innebär att verkställighet inte får ske innan regeringen avgjort ärendet. I avsnitt 5.3.5 föreslås att ärendena enligt 12 kap. 17 § tredje stycket UtlL i stället ska lämnas över till en migrationsdomstol. Som en konsekvens av detta bör bestämmelsen om automatiskt hinder mot verkställighet justeras så att utvisningsbeslutet i dessa fall inte får verkställas innan migrationsdomstolen har avgjort ärendet. En annan särreglering kommer till uttryck i 12 kap. 8 a § UtlL. Den innebär bl.a. att ett beslut om utvisning på grund av brott inte får verkställas innan en ansökan om uppehållstillstånd av skyddsskäl har prövats i en instans och därvid avslagits. Vidare gäller enligt 12 kap. 19 a § UtlL att ett sådant utvisningsbeslut inte får verkställas innan har avgjort om ny prövning av frågan om uppehållstillstånd ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och ansökan därvid avslagits. Dessa bestämmelser om automatiskt hinder mot verkställighet infördes vid genomförandet av asylprocedurdirektivet. Regeringen delar promemorians uppfattning att bestämmelserna inte bör ändras i sak. I avsnitt 5.3.5 föreslås en redaktionell anpassning av 12 kap. 19 a § UtlL. Den innebär bl.a. att det tydliggörs att en utlänning som ansöker om uppehållstillstånd av skyddsskäl alltid har rätt till en prövning, om en sådan ansökan inte tidigare under utlänningens vistelse i har prövats genom ett lagakraftvunnet beslut. Regleringen som innebär att en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott inte får verkställas medan ett tidsbegränsat uppehållstillstånd gäller bör inte ändras i sak. Regeringens förslag: De särskilda bestämmelserna om förvar och uppsikt i regeringens ärenden om upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott upphävs. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser yttrar sig inte i denna fråga. Förvaltningsrätten i framhåller att bestämmelserna om förvar och uppsikt är föremål för översyn samt pekar på att förvaltningsrätten i det lagstiftningsärendet generellt avstyrkte att migrationsdomstolarna ska vara handläggande myndighet i frågor om förvar och uppsikt. Skälen för regeringens förslag: Som ett led i förfarandet att avlägsna en utlänning ur landet kan berörda myndigheter ta utlänningen i förvar 2012/13:151 eller ställa honom eller henne under uppsikt. Bestämmelserna om förvar och uppsikt finns i huvudsak i 10 kap. UtlL. Vissa av bestämmelserna gäller enbart i ärenden hos regeringen om upphävande av utvisningsbeslut på grund av brott. De allmänna bestämmelserna om förvar och uppsikt kommer att vara tillämpliga i de ärenden som föreslås flyttas över till den ordinarie migrationsprocessen. Några nya bestämmelser behövs därmed inte. Eftersom ärenden om förvar och uppsikt enligt utlänningslagen inte längre kommer att handläggas av regeringen bör däremot de bestämmelser som gäller i ärenden hos regeringen upphävas (10 kap. 11 § tredje stycket och 15 § samt 14 kap. 9 § tredje stycket UtlL). Som en konsekvens av detta bör även upplysningen i 2 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar om regleringen i 14 kap. 9 § tredje stycket UtlL upphävas. Reglerna om förvar och uppsikt kommer därmed att förenklas. Som framgår av promemorian (se Ds 2012:17, avsnitt 5) är bestämmelserna om förvar och uppsikt föremål för översyn. slutbetänkande Förvar (SOU 2011:17) bereds inom . I betänkandet föreslås bl.a. ändrade processuella regler om förvar och uppsikt. De synpunkter som Förvaltningsrätten i framfört om förvar och uppsikt i det lagstiftningsärendet får övervägas vid beredningen av förslag. Även 14 kap. 8 § UtlL, som anger att beslut i frågor Prop. 2012/13:151 om offentligt biträde får överklagas, kommer att vara tillämplig. med promemorian anser regeringen att det inte finns behov av att ändra dessa bestämmelser. Regeln i 18 kap. 2 § UtlL om hur frågor om offentligt biträde i regeringens ärenden ska avgöras bör upphävas, eftersom det inte längre finns något behov av bestämmelsen. När det gäller tolkersättning har enligt 13 kap. 11 § UtlL en tolk rätt till ersättning av allmänna medel. Frågan om ersättning prövas av den myndighet som handlägger ärendet. Enligt 14 kap. 8 § UtlL får ett beslut av om ersättning till tolk överklagas. Även dessa bestämmelser kommer att vara tillämpliga i de ärenden som flyttas över. Något behov av ändring finns därmed inte. Enligt 14 kap. 8 § UtlL får beslut av om bl.a. ersättning till tolk överklagas till en migrationsdomstol. Eftersom även i fortsättningen kommer att kunna besluta om visering och uppehållstillstånd (3 kap. 5 § och 5 kap. 20 § tredje stycket UtlL) bör regleringen i 14 kap. 8 § kvarstå oförändrad. Regeringens förslag: Bestämmelserna om prövningstillstånd ändras inte i sak. Endast en redaktionell ändring görs. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: har det ansetts att in- stansordningen ska bygga på en funktionsfördelning mellan beslutsmyndigheter på skilda nivåer. Tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i första instans. Inom det förvaltningsrättsliga området fattar i många fall en förvaltningsmyndighet det första beslutet. Tyngdpunkten inom förvaltningsrätten ligger hos denna förvaltningsmyndighet som också är skyldig att ompröva sitt beslut när det finns skäl för det (27 § förvaltningslagen). beslut kan som regel överklagas. På det migrationsrättsliga området innebär detta, som nämnts, att tyngdpunkten i handläggningen ligger hos och att verkets beslut kan överklagas till en migrationsdomstol (se bl.a. 14 kap. 3 § UtlL). En migrationsdomstols beslut kan i sin tur överklagas till Migrationsöverdomstolen (16 kap. 9 § UtlL). Tyngdpunkten i förvaltningsrättskipningen har med tiden förskjutits nedåt och krav på prövningstillstånd i kammarrätt är huvudregel (jfr prop. 1997/98:101 s. 80 f., prop. 2004/05:170 s. 132 och prop. 2012/13:45 s. 80). Enligt 16 kap. 11 § UtlL gäller också som huvudregel krav på prövningstillstånd vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrationsöverdomstolen. Detta bör gälla även för de ärenden som flyttas över. Som föreslås i promemorian bör dock nuvarande undantag från kravet på prövningstillstånd finnas kvar.