prop · H00384 · 2013-03-12 00:00:00 — Också de föreslagna ändringarna i lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. bör träda i kraft . Bestämmelserna om revisorsgranskning och rapport bör dock tillämpas av företag för det räkenskapsår som inleds efter ikraftträdandet. Den föreslagna lagen innehåller bestämmelser som i materiellt hänseende reglerar skyldigheterna för stödgivare och stödmottagare när stöd har lämnats i strid med EUF-fördragets genomförandeförbud. I lagen finns också bestämmelser om hur räntan på stödet ska beräknas. Genom de materiella bestämmelserna återges endast vad som enligt rättspraxis följer av unionsrätten och därmed redan är gällande rätt. Rättegångsbestämmelserna innebär ett förtydligande vad gäller återkrav av olagligt stöd. Vid statligt stöd till följd av ett avtal är en ofta före- kommande uppfattning att stödgivaren inte kan återkräva stödet eftersom avtalet är civilrättsligt bindande. Genom den föreslagna lagen klargörs att stödet ska betalas tillbaka även i en sådan situation. EUF-fördragets förbud mot statligt stöd är en del av fördragets konkurrensregler och syftar till att möjliggöra en rättvis konkurrens mellan företag och därmed en rationell produktion och effektiv resurs- fördelning. Det är möjligt att ett förtydligande av bestämmelserna i viss mån kan leda till att konkurrenssnedvridningar undviks och därmed till vissa samhällsekonomiska vinster. Den ökade medvetenheten om spelreglerna på området kan medverka till att de stödgivande organen och stödmottagarna får lättare att förstå vad de har att rätta sig efter, vilket kan leda till ett lägre antal tvister på området. Förslagen förväntas inte leda till någon nämnvärd ökning av antalet mål i domstol. Genomförandet av de föreslagna lagändringarna bör alltså kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag. När det gäller den upplysningsskyldighet som föreskrivs för den som har upplysningar som regeringen behöver i ett granskningsärende hos kommissionen, bedöms denna skyldighet endast medföra marginellt ökade kostnader för berörda myndigheter, kommuner eller landsting. Vad gäller förslaget om ändring i lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. syftar ändringen till att återspegla den granskning som revisorerna har möjlighet att göra. Den föreslagna ändringen har inga konsekvenser i de avseenden som anges i kommitté- förordningen. 2012/13:84 14 14.1Förslaget till lag om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler 1 § Denna lag gäller för statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget). Med olagligt stöd avses i denna lag stöd som lämnas i strid med genomförandeförbudet i artikel 108.3 i EUF-fördraget. Genom denna bestämmelse begränsas lagens tillämpningsområde till statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Med statligt stöd avses därför stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion och som påverkar handeln mellan medlemsstaterna. har genom sin rätts- praxis klarlagt stödbegreppets närmare innebörd, se avsnitt 4.1.2. I paragrafens andra stycke anges vad som i lagen avses med olagligt stöd. Definitionen knyter an till hur begreppet definieras i rådets förord- ning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (procedurförordningen) (artikel 93 i EG- fördraget motsvaras av artikel 108 i EUF-fördraget). Genomförandeförbudet innebär att planer på statligt stöd inte får genomföras utan att de först har godkänts av kommissionen. Genom- förandeförbudet bygger på utgångspunkten att stödåtgärder ska anmälas till kommissionen. Kommissionen har emellertid antagit en rad förord- ningar om undantag från anmälningsplikten. Stöd som uppfyller villkoren i de förordningarna anses förenliga med den inre marknaden. De är därför undantagna från anmälningsplikten och får genomföras utan något ytterligare godkännande. I avsnitt 4.2.5 redogörs för de förord- ningar om undantag från anmälningsplikten som har störst praktisk betydelse. Med olagligt stöd avses stöd som lämnas i strid med genomförande- förbudet. Lämnat olagligt stöd anses som olagligt även om kommissionen i ett granskningsärende skulle komma fram till att det är förenligt med den inre marknaden. Av praxis följer dock att sådant stöd inte behöver återkrävas. Ränta ska dock utgå för tiden fram till kommissionens beslut (se 4 §). Paragrafen har redaktionellt utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Skyldighet att återkräva olagligt stöd 2 § Den som har lämnat olagligt stöd ska återkräva stödet, om inte åter- krav får underlåtas enligt . Frågor om återkrav enligt första stycket av stöd som har lämnats av staten prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.1.1. Återkrav har i denna paragraf Prop. 2012/13:84 samma betydelse som i unionsrätten. Av denna rätt, särskilt artikel 14.3 i procedurförordningen, följer att med återkrav avses att den återkravs- skyldige ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att stödbeloppet betalas tillbaka. Återkravet är uppfyllt först när stöd- beloppet, jämte ränta, har betalats tillbaka. Först om det vid en stöd- mottagares konkurs konstateras att denne saknar tillgångar för att betala tillbaka stödet kan återkrav anses ha skett utan att beloppet betalats tillbaka. I skyldigheten att återkräva olagligt stöd ligger också en skyldighet att kräva ränta, se vidare 5 §. Bestämmelsen i paragrafens första stycke innebär att skyldigheten att återkräva olagligt stöd ligger på det rättssubjekt som har lämnat stödet. Det är alltså staten, en kommun, ett landsting, ett statligt eller kommunalt bolag eller något annat rättssubjekt som skyldigheten åvilar. I andra stycket sägs att när olagligt stöd har lämnats av staten så ska den myndighet som regeringen bestämmer pröva frågor om återkrav. Om kommissionen har beslutat att ett olagligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden, får återkrav underlåtas. I andra fall är, som redovisats i avsnitt 6.1.1 och 6.2.1, möjligheterna att underlåta återkrav synnerligen begränsade. Skyldighet att återbetala olagligt stöd 3 § Den som har tagit emot olagligt stöd ska enligt betala tillbaka stödet, om inte återbetalning enligt unionsrätten får underlåtas. Bestämmelsen, som har utformats enligt Lagrådets förslag, har behand- lats i avsnitt 6.2.1. Utrymmet för att underlåta återbetalning är synner- ligen begränsat. Ett företag som har tagit emot stöd kan inte ha berätti- gade förväntningar på att det är rättsenligt om det inte har beviljats i enlighet med förfarandet i artikel 108 i EUF-fördraget. Om kommissionen har beslutat att ett olagligt stöd är förenligt med den inre marknaden ska dock återbetalning inte ske. Som framgår av 4 § ska ränta i sådana fall betalas på stödbeloppet. Bestämmelsen är endast en upplys- ning om vad som följer av unionsrätten. När det gäller återbetalning av stöd som är en följd av ett avtal, finns det inget hinder mot att stödet återgår genom att avtalsparterna kommer överens om att frånträda avtalet och låta eventuella fullgjorda presta- tioner återgå. Om parterna i ett avtal som medför statligt stöd bestämmer sig för att häva avtalet och låta prestationerna återgå, ska stödmottagaren dock betala ränta för den tid som han eller hon har förfogat över stödet. 4 § Av följer att den som ska betala tillbaka ett olagligt stöd ska betala ränta på stödbeloppet från den dag då stödet stod till stöd- mottagarens förfogande till den dag då stödet betalas tillbaka. Om Europeiska kommissionen beslutar att ett olagligt stöd är förenligt med den inre marknaden följer av att stödmottagaren ska betala 2012/13:84 ränta på stödbeloppet från den dag då stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag då Europeiska kommissionen meddelar beslutet. I kapitel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget finns bestämmelser om beräkning av ränta. Bestämmelserna ska tillämpas även i fall då kommissionen inte fattat något beslut i ärendet. Paragrafen, som har utformats enligt Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 6.2.2. I första stycket anges att enligt ska ränta betalas på olagligt stöd. Ränta ska även, enligt samma rätt, betalas om kommissionen vid en granskning kommer fram till att en stödåtgärd som inte har anmälts enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget är förenlig med den inre marknaden. I andra stycket anges enligt vilka regler räntan beräknas. Det anges vidare att dessa regler ska tillämpas även i fall som inte föregås av ett kommissionsbeslut om återkrav. 5 § Preskription av en fordran som avser återbetalning av olagligt stöd avbryts, förutom på de sätt som framgår av 5 § preskriptionslagen (1981:130), på det sätt som avses i artikel 15.2 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2.3. Den har utformats enligt Lagrådets förslag. Den innehåller en bestämmelse om preskriptions- avbrott. Av artikel 15.2 i procedurförordningen framgår bland annat att preskription av en fordran avseende återbetalning av olagligt stöd avbryts genom varje åtgärd avseende det olagliga stödet som vidtas av kommissionen eller av en medlemsstat som agerar på kommissionens begäran. Talan om återbetalning av olagligt stöd 6 § Talan enligt denna lag om återbetalning av olagligt stöd och betal- ning av ränta på sådant stöd får väckas endast av stödgivaren. Paragrafen innehåller en talerättsbestämmelse. På Lagrådets inrådan anges det uttryckligen att det endast är stödgivaren som får väcka talan. Med stödgivaren avses detsamma som den som lämnat olagligt stöd i 2 §. Det är alltså staten, en kommun, ett landsting, ett statligt eller kommunalt bolag eller något annat rättssubjekt som är kärande. När det gäller stöd som lämnats av statliga myndigheter eller som är en följd av lagstiftning följer det av 2 § andra stycket och kommande förordnings- reglering vilken myndighet som för statens talan. Talan förs, som behandlats i avsnitt 6.3.1, vid tingsrätt enligt forum- reglerna i 10 kap. . Paragrafen innebär ingen inskränkning i de möjligheter att föra talan Prop. 2012/13:84 som en enskild med rättigheter till följd av genomförandeförbudets direkta effekt kan ha. Olagligt stöd kan ha sitt ursprung i ett civilrättsligt avtal, t.ex. ett köpe- avtal avseende fast egendom. Eventuella följder för avtalets innehåll och bestånd prövas inte inom ramen för den process som gäller återkrav av det olagliga stödet och blir alltså inte rättskraftigt avgjorda i den rätte- gången. Om stödmottagaren, vilken är den part som normalt sett torde ha intresse av den saken, vill få konsekvenser för avtalet till följd av åter- betalningen prövade får han väcka talan mot stödgivaren. Ett sådant mål handläggs som ett dispositivt tvistemål. Mål om återkrav handläggs som indispositiva tvistemål (se 7 §). Eftersom samma rättegångsform inte skulle vara tillämplig kan stödmottagarens talan inte väckas genom ett genkäromål (14 kap. 7 § första stycket ). När det gäller frågor om jämkning eller hävande av ett avtal som innefattat stöd bör det beaktas att olagligt stöd inte får ersättas med ett nytt stöd. Handläggning av mål om återbetalning av olagligt stöd 7 § I mål om återbetalning av olagligt stöd enligt denna lag tillämpas bestämmelserna i om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.2. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 8 § Rätten får besluta om omedelbar återbetalning av olagligt stöd och om omedelbar betalning av ränta på sådant stöd, om käranden visar sannolika skäl för sin talan. I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslut enligt första stycket får överklagas särskilt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.3 och 6.3.4. Om käranden till stöd för sin talan åberopar ett beslut av kommissionen som slår fast att det föreligger ett olagligt och oförenligt stöd får käranden anses ha visat sannolika skäl för sin talan om inte omständigheterna i övrigt väcker allvarliga tvivel om den saken. I andra stycket finns en hänvisning till vissa bestämmelser i 15 kap. som ska tillämpas i fråga om beslut om interimistisk återbetalning. I 15 kap. 8 § första stycket sägs bl.a. att en åtgärd omedel- bart ska hävas om säkerhet ställs som tillgodoser ändamålet med åtgärden. Ändamålet med ett beslut enligt paragrafens första stycke är att återställa den konkurrenssituation som skulle ha förelegat utan det olagliga stödet. Att svaranden ställer säkerhet som motsvarar det återkrävda beloppet kan därför inte anses tillgodose ändamålet med åtgärden. Se även undantaget från 3 kap. 6 § första stycket utsöknings- balken i 11 §. I tredje stycket anges, enligt Lagrådets förslag, direkt i bestämmelsen att beslut om interimistisk återbetalning får överklagas särskilt. 9 § Betalning enligt 8 § ska ske till i . Belopp som betalats till ska utan dröjsmål göras ränte- bärande. När en dom som avser talan om återbetalning har vunnit laga kraft, ska betala ut beloppet jämte ränta till stödgivaren i den mån talan har bifallits och till svaranden i den mån talan har lämnats utan bifall eller målet har avskrivits. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.3. 10 § I mål enligt denna lag tillämpas 18 kap. . Om det finns särskilda skäl, får dock rätten besluta att var och en av parterna ska svara för sina rättegångskostnader. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.3.5, avser frågor om rätte- gångskostnader i mål om återbetalning av olagligt stöd. Den har utformats efter förebild från 8 kap. 15 § andra stycket konkurrenslagen (2008:579). Första meningen innehåller endast en upplysning, nämligen att regler om rättegångskostnader tillämpas även i de aktuella målen. Genom bestämmelsen i paragrafens andra mening ges rätten möjlighet att kvitta rättegångskostnaderna. Denna möjlighet till undantag från regler bör användas restriktivt. Verkställighet av dom eller beslut som avser återbetalnings- skyldighet 11 § Verkställighet av en dom varigenom en stödmottagare har förpliktats att betala tillbaka olagligt stöd eller att betala ränta på sådant stöd hindras inte genom att gäldenären ställer säkerhet på något av de sätt som anges i 3 kap. 6 § första stycket 2 och 3 utsökningsbalken. Verkställighet av ett interimistiskt beslut varigenom en stödmottagare har förpliktats att betala tillbaka olagligt stöd eller att betala ränta på sådant stöd hindras inte genom att gäldenären ställer säkerhet på något av de sätt som anges i 3 kap. 6 § första stycket utsökningsbalken. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.6. 12 § Den som avser att vidta eller ändra stödåtgärder som Europeiska kommissionen enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget ska underrättas om, ska lämna upplysningar om åtgärderna till regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. Den som kan antas ha upplysningar som regeringen behöver i ett ärende om statligt stöd vid Europeiska kommissionen ska på begäran lämna dessa uppgifter till regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8. Motsvarigheter till bestämmelsen i paragrafens första stycke finns i 6 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler och i 22 § förord- ningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet. Bestämmelsen i paragrafens första stycke omfattar emellertid alla rättssubjekt och statliga myndigheter som avser att vidta stödåtgärder som omfattas av anmäl- ningsskyldigheten i artikel 108.3 i EUF-fördraget. Skyldigheten att anmäla planer på statligt stöd följer av artikel 108.3 första meningen i EUF-fördraget. Det är emellertid endast regeringen som kan anmäla stöd inom till kommissionen. Den som vill lämna statligt stöd måste därför lämna underlag för anmälan till regeringen. Även om den som planerar att lämna statligt stöd har upplyst regeringen om åtgärderna gäller genomförandeförbudet. Stödet får inte genomföras förrän rege- ringen anmält det till kommissionen och kommissionen godkänt det. I paragrafens andra stycke föreskrivs en skyldighet för den som har upplysningar som behövs i ett granskningsärende hos kommissionen att lämna dessa uppgifter till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Skyldigheten gäller inte bara eventuella stödgivare och stödmottagare utan även andra som har information som regeringen behöver i ett ärende hos kommissionen. 13 § När Europeiska kommissionen har beslutat om ett kontrollbesök enligt rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget har kommissionen rätt att få handräckning av för att genomföra följande åtgärder hos företag: 1.granska räkenskaper och andra affärshandlingar samt ta kopior av dessa handlingar, och 2.få tillträde till samtliga lokaler och markområden som utnyttjas av det berörda företaget. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Kronofog- demyndigheten. ska inte underrätta företaget om en begäran om handräckning innan verkställighet sker. Därutöver gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förplik- telser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning. Bestämmelsen har oförändrad flyttats över från 5 a § lagen (1994:1485) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler ska upphöra att gälla. 2.Lagen tillämpas även på olagligt stöd som lämnats före ikraft- trädandet. 2012/13:84 3. Bestämmelserna i 711 §§ ska inte tillämpas i fråga om mål som är anhängiga när denna lag träder i kraft. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 12. 14.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. 7 § Företagets revisor ska översiktligt för varje räkenskapsår granska om en öppen redovisning och en separat redovisning för ett företag har fullgjorts i enlighet med bestämmelserna i denna lag och i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Revisorn ska upprätta en rapport över granskningen. Rapporten ska lämnas till stämman och styrelsen eller motsvarande lednings- och förvaltningsorgan på samma sätt och som föreskrivs för revisionsberättelsen enligt tillämplig revisionsförfattning för företaget. Bestämmelserna om revisorsgranskning syftar till att utgöra ett led i att uppfylla redovisningskraven i transparensdirektivet. I bestämmelsens första stycke klargörs att den granskning som företagets revisor ska göra är en översiktlig granskning. Syftet med lagändringen är att de krav på granskning som ställs i bestämmelsen ska motsvara den granskning som det är möjligt för revisorn att göra. Den översiktliga granskningen bör göra det möjligt för revisorn att uppmärksamma uppenbara felaktigheter i den redovisning som företaget ska göra enligt lagen. Av andra stycket framgår att revisorn ska upprätta en rapport över resultatet av sin granskning och överlämna den till stämman och styrelsen eller motsvarande lednings- och kontrollorgan. Ändringarna behandlas i avsnitt 10. 9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.den öppna redovisningens och den separata redovisningens utform- ning och innehåll i olika företag, och 2.granskningen av den öppna redovisningen och den separata redo- visningen enligt 7 §. Regeringen får vidare meddela föreskrifter om att information från en öppen redovisning och en separat redovisning samt rapport enligt 7 § andra stycket ska ges in till en eller flera myndigheter. I första stycket 2 har ordet revisionen ändrats till granskningen och i andra stycket har ordet intyg bytts ut mot ordet rapport. Ändringarna föranleds av att bestämmelserna om intyg ändrats i 7 § andra stycket. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 7 § tillämpas första gången av företag för det räkenskapsår som inleds efter ikraftträdandet. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 12. Sammanfattning av betänkandet Olagligt statsstöd (SOU 2011:69) Vårt uppdrag har bestått av tre delar. Den första delen avser förbud mot statligt stöd som inte har godkänts av Europeiska kommissionen, den andra delen reglerna om revisorsintyg i lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. och den tredje delen tillämpningen av den kommunala självkostnads-principen i vissa fall. EUF-fördragets genomförandeförbud och svensk rätt Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) inne- håller bland annat regler som ska säkerställa en väl fungerande konkurrens inom den inre marknaden. Bland dessa regler finns bestämmelser om statligt stöd. Dessa återfinns i artiklarna 107109 i EUF-fördraget och har till syfte att förhindra att konkurrensförhållandena inom unionen snedvrids genom att medlemsstaterna otillbörligt gynnar vissa företag eller viss produktion ekonomiskt. Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är statligt stöd som utgångspunkt förbjudet. Det kan emellertid vara möjligt att lämna statligt stöd som är förenligt med den inre marknaden. Dock får stödet i så fall som huvud- regel lämnas först sedan det anmälts till Europeiska kommissionen och kommissionen har godkänt det. Detta s.k. genomförandeförbud före- skrivs i artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget. Statligt stöd som lämnas utan att det godkänts av kommissionen kallas för olagligt stöd. Med statligt stöd avses stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, som hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag och som påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Med statligt stöd avses inte endast stöd som ges av staten på central nivå, utan även kommuner, landsting och offentligt ägda bolag kan lämna statligt stöd. Det är inte bara direkta bidrag som kan vara statligt stöd, utan förbudet träffar även andra åtgärder som gynnar vissa företag ekonomiskt, t.ex. skattelättnader, försäljningar under marknadspris, borgensåtaganden utan någon marknadsmässig borgensavgift och kapitaltillskott utan krav på marknadsmässig avkastning. EUF-fördragets statsstödregler innebär inte endast att statligt stöd inte får lämnas om det inte först har godkänts av kommissionen. Av EU- domstolens rättspraxis framgår att medlemsstaterna också är skyldiga att kräva tillbaka stöd som lämnats utan kommissionens godkännande och att stödmottagaren är skyldig att betala tillbaka stödet jämte ränta. Genomförandeförbudet har av ansetts ha s.k. direkt effekt, vilket innebär att det kan åberopas av vissa enskilda, i första hand konkurrenter, inför nationella domstolar. Konkurrenter till stödmottagare ska därför ha tillgång till effektiva rättsmedel som kan säkerställa att konkurrenssituationen inte förändras genom otillåtet statligt stöd. De ska kunna hindra ett stöd som är på väg att lämnas genom att vända sig till domstol med yrkande om att stödet stoppas. De ska också genom en talan vid domstol kunna utverka att stödet betalas tillbaka. Konkurrenter som har lidit skada av att olagligt stöd har lämnats kan också ha rätt till ersättning för skadan. Kommissionens roll på statsstödsområdet består inte endast i att pröva anmälningar av planer på statligt stöd, utan kommissionen övervakar också att det inte lämnas stöd i strid med genomförandeförbudet. Om stöd lämnas i strid med det förbudet kan kommissionen besluta att medlemsstaten ska återkräva stödet. Stödet ska emellertid återkrävas även utan ett sådant beslut. Vilka lagändringar bör göras? Vi föreslår att det införs en ny lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler. Den lagen ska innehålla regler om stödgivares och stödmottagares skyldigheter när stöd är på väg att lämnas eller har lämnats i strid med genomförandeförbudet.