prop · H00376 · 2013-02-26 00:00:00 — Regeringens förslag innebär att lantmäterimyndigheten får en skyldighet att under en lantmäteriförrättning undersöka om det finns inskrivna nyttjanderätter eller servitut som uppenbart inte gäller i en fastighet som berörs av förrättningen. Myndighetens åtgärder bör dock inte få belasta förrättningen i alltför hög grad. Avsikten är att förfarandet ska präglas av enkelhet och snabbhet. Åtgärder som skulle orsaka en olägenhet i förrättningen bör därför inte vidtas. Undersökningen bör i huvudsak vara begränsad till de rättigheter som direkt berörs av förrättningen. bör dock ha möj- lighet att även kontrollera inskrivningar som ligger vid sidan av förrätt- ningen, t.ex. genom att de är lokaliserade till en del av fastigheten som inte berörs av denna. Det ligger dock i sakens natur att sådana åtgärder mer sällan kan utföras utan att det orsakar en olägenhet i förrättningen. Informationen dokumenteras och inskrivningen tas bort Den utvidgade möjligheten att använda information från förrättnings- verksamheten till att ta bort inaktuella inskrivningar bör hanteras på i allt väsentligt samma sätt som den nuvarande ordningen. bedömning att en inskriven rättighet uppen- bart inte gäller i en fastighet bör liksom inte tas in i beslutet. Slutsatsen måste dock dokumenteras på något sätt i förrättningshandling- arna. Informationen kan sedan skickas till inskrivningsmyndigheten som vidtar den slutliga åtgärden att ta bort inskrivningen från fastighetsre- gistret. Den inskrivna rättigheten ska inte påverkas av förfarandet. Det finns med hänsyn till detta och mot bakgrund av det föreslagna uppen- barhetskravet inte skäl att införa några särskilda krav på kommunicering med rättighetshavaren. Inaktuella ledningsrätter också ett Regeringens förslag: Ledningsrättslagen ska förtydligas så att det uttryckligen framgår att ledningsrättshavaren ansvarar för förrättnings- kostnaderna och saknar rätt till ersättning för skada när en obehövlig ledningsrätt upphävs. Förslagen i Lantmäteriets rapport överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna är överlag positiva till försla- gen. Några instanser, däribland , , , Fastighetsägarna och Fastighetsrådens och miljörådens förening (numera Tekniska rådens förening), anser att fler åtgärder behöver vidtas för att underlätta upphävandet av obehövliga ledningsrätter. är starkt kritiskt till förslagen. Bolaget menar bl.a. att förslagen leder till rättsosäkerhet och ökade kostnader. tillstyrker förslagen, men anser att den före- slagna lagtexten bör förtydligas så att det klarare framgår att de ändrade reglerna bara gäller då ledningsrättens ändamål har upphört och att det i övriga fall är den som initierat förrättningen som ansvarar för kostna- derna. Samfundet menar dessutom, och stöds härvid av Kommu- ner och Landsting, att det bör utredas vidare om de fall där en fastighet inte belastas nämnvärt av en ledning eller annan anordning och där kost- naden för återställande är hög, ska omfattas av samma regler som normalfallen. Skälen för regeringens förslag Inaktuella ledningsrätter orsakar också problem Enligt ledningsrättslagen kan den som vill utnyttja ett utrymme inom en fastighet för en ledning eller en annan anordning få en sakrättsligt skyddad rätt till det (ledningsrätt). Även om en upplåtelse enligt led- ningsrättslagen är av tvångskaraktär finns det ofta en överenskommelse mellan fastighetsägaren och ledningshavaren i bakgrunden. I viss ut- sträckning kan ledningsrätten anses vara ett alternativ till nyttjanderätt eller servitut. Till skillnad från avtalade nyttjanderätter och servitut men i likhet med officialservitut kan ledningsrätter inte skrivas in i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Förekomsten av en ledningsrätt redo- visas i stället i fastighetsregistrets allmänna del. Ledningsrätterna har sakrättsligt skydd utan inskrivning. Upplåtelsen av ledningsrätt sker utan begränsning i tiden men det är givetvis så att den ledning eller anordning som skyddas av ledningsrätten kan bli omodern och sluta att fylla någon funktion. I Lantmäteriets rapport pekas på att hastigheten i den moderna teknikutvecklingen gör att detta sker i allt snabbare takt. Det kan också vara så att ledningen eller anordningen av någon annan anledning inte längre behövs för det ända- mål som ledningsrättsupplåtelsen avser. Det saknas uppgifter som tyder på annat än att ledningsrättshavarna normalt tar sitt ansvar och dels ansöker om upphävande av lednings- 2012/13:76 rätten, dels monterar ned ledningar och andra anordningar när dessa inte längre behövs. Som framgår av rapporten har det dock uppmärksammats fall där detta inte sker alls eller där det tar orimligt innan sådana åtgärder vidtas. En ledningsrätt som fortsätter att belasta en fastighet efter att ända- målet med ledningen eller anordningen har upphört kan orsaka flera problem. Den kan hindra ett effektivare brukande av fastigheten samt försvåra och fördyra planeringsprocessen för förändrad markanvändning. Vidare kan den, liksom inaktuella inskrivningar i fastighetsregistret, leda till onödigt utredningsarbete vid fastighetsöverlåtelser och vid fastig- hetsbildning. Färre inaktuella ledningsrätter med tydligare kostnadsansvar En ledningsrätt kan utgöra en stark inskränkning i fastighetsägarens möjlighet att förfoga över sin egendom. Principiellt finns det inget skäl att ha kvar en sådan inskränkning om ledningsrätten inte längre fyller någon funktion. Det är i allmänhet fastighetsägaren som har det starkaste intresset av att en obehövlig ledningsrätt upphävs. En faktor som avhåller fastighets- ägaren från att ansöka om upphävande kan vara att han eller hon befarar att bli drabbad av ett kostnadsansvar. En effektiv åtgärd för att få in fler ansökningar kan därför vara att tydliggöra att fastighetsägaren saknar kostnadsansvar i dessa fall. Reglerna om förrättningskostnader gör skillnad på de fall där lednings- rättshavaren har ansökt om en åtgärd och de fall där en ledningsrättsfråga har upptagits utan ansökan eller på ansökan av någon annan sakägare. Har ledningsrättshavaren ansökt om åtgärden, ska denne i normalfallet svara för förrättningskostnaderna. Har ledningsrättsfrågan upptagits utan ansökan eller på ansökan av någon annan sakägare än ledningsrättsha- varen, t.ex. av fastighetsägaren, gäller i stället att förrättningskostnaderna ska fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt (27 § lednings- rättslagen). I de fall förrättningen avser upphävande av en ledningsrätt som inte längre behövs leder denna skälighetsbedömning i allmänhet till att led- ningsrättshavaren får stå för hela förrättningskostnaden (jfr prop. 1973:157 s. 161). Detta är dock inte uttryckt direkt i lagtexten och det kan därför vara svårt för en enskild fastighetsägare att förutse hur bedöm- ningen kommer att utfalla. Även om lantmäterimyndigheten kan upplysa om att skälighetsbedömningen oftast får det resultatet, kan fastighets- ägaren tveka. Det är troligt att fastighetsägare oftare vågar ansöka om upphävande av ledningsrätter om det direkt av lagen kan utläsas att ledningsrättshavaren ska svara för förrättningskostnaden i de fall ledningsrätten upphävs på grund av att den inte längre behövs. Samma resonemang kan föras när det gäller frågan om ledningsrättsha- varens rätt till ersättning för skada när ledningsrätten upphävs. Lednings- rättslagen anger att kostnaderna ska fördelas mellan övriga sakägare efter vad som bedöms vara skäligt med hänsyn främst till den nytta som varje sakägare har av åtgärden. I normalfallet tillämpas denna bestämmelse så att ledningsrättshavaren inte anses ha drabbats av någon skada när en ledningsrätt upphävs på grund av att den inte längre behövs. kritiserar förslagen i rapporten på flera punkter. laget anser bl.a. att rapportens begrepp ändamålet har upphört är Avsikten är dock inte att förslagen ska påverka bedömningen av om behovet av en ledning eller annan anordning har Det är först när det har konstaterats att behovet har upphört som man har anledning att tillämpa de föreslagna reglerna om förrättnings- kostnader och skadestånd. Om slutsatsen vid förrättningen blir att be- hovet inte har upphört, ska kostnaderna i stället fördelas i enlighet med menar också att förslagen leder till en osäkerhet för de ledningsägare som med stöd av ett förordnande enligt 11 a § lednings- rättslagen har fått en rättighet i andra hand att utnyttja ett lednings- Förslagen påverkar dock inte den rätt som innehas med stöd av ett sådant förordnande. Gällande regler innebär att den som har en andra- handsrättighet förlorar denna om ledningsrätten upphör. ren har dock möjlighet att själv söka ledningsrätt för sin anläggning. anför är det troligt att de föreslagna reg- lerna leder till att det blir vanligare att ledningsrättshavaren och den som ges rätt att i andra hand nyttja ledningsområdet i avtal reglerar vad som ska gälla dem emellan vid ett upphävande av ledningsrätten. inte anses negativt. Flera remissinstanser föreslår att mer långtgående åtgärder vidtas för att underlätta upphävandet av obehövliga ledningsrätter, t.ex. att led- ningsrättshavarna görs skyldiga att själva ansöka om upphävande av led- ningsrätten när denna inte längre behövs. också att det införs ett register över ledningsrättshavare och att det i led- ningsrättslagen införs regler om ledningsrättshavarens ansvar för åter- ställande av den mark som använts till den upphävda ledningsrätten. det visar sig att de föreslagna förtydligandena av kostnadsansvaret inte får önskad effekt, kan det finnas anledning att återkomma till dessa frågor i annat lämpligt sammanhang. 8 Ikraftträdande- och övergångsbestäm- melser Regeringens förslag: Den nya lagen och lagändringarna ska träda i kraft . Skyldigheten att ansöka om dödning ska inte gälla inskrivningar där den inskrivna rättigheten har upphört att gälla före ikraftträdandet. De nya kostnadsreglerna i ledningsrättslagen ska inte tillämpas i förrättningar som har inletts före ikraftträdandet. Vid ikraftträdandet ska 1968 och lagar om förnyelse av vissa inskrivningar upphävas. Promemorians och rapportens förslag överensstämmer i huvudsak I promemorian föreslås att de nya reglerna ska träda i 2012/13:76 kraft . I promemorian föreslås också att de nya reglerna i fastighetsbildningslagen om lantmäterimyndighetens kontroll av inskrivningar inte ska tillämpas i förrättningar som inletts före ikraft- trädandet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrar sig över förslagen i dessa delar tillstyrker dem. , Mark- och miljö- överdomstolen, ifrågasätter dock behovet av en övergångsbestämmelse för ändringarna i ledningsrättslagen. Hovrätten pekar på att avsikten med de nya reglerna enbart är att uttrycka det som redan gäller enligt praxis. Skälen för regeringens förslag Ikraftträdande och behov av övergångsbestämmelser En lämplig tidpunkt för ikraftträdandet är . Den långa perioden för anmälan om förnyelse enligt den föreslagna lagen medför att det finns gott om tid att informera dem som berörs även efter ikraft- trädandet. De ändrade reglerna om dödning av inskrivningar bör inte tillämpas på inskrivningar som avser rättigheter som har upphört före ikraftträdandet. Reglerna skulle då överlappa förnyelselagen på ett olämpligt sätt och medföra kostnader för rättighetshavarna som inte framstår som moti- verade (se avsnitt 6.1). Det behövs därför en övergångsbestämmelse som anger att äldre föreskrifter tillämpas i sådana fall. Det bedöms inte finnas behov av en övergångsbestämmelse för den föreslagna utökningen av möjligheten att använda uppgifter från lant- mäterimyndigheternas förrättningsverksamhet till att ta bort inaktuella inskrivningar. Reglerna bör tillämpas även i förrättningar som har påbör- jats före ikraftträdandet. får från fall till fall avgöra om en undersökning av inskrivningar skulle medföra en olägenhet i förrättningen. Det är rimligt att utgå från att så ofta är fallet när hand- läggningen har pågått , men även i sådana fall kan det ibland vara möjligt att göra en mer långtgående kontroll. Som , och , anför kan det ifrågasättas om det behövs en övergångsbestämmelse för de föreslagna ändringarna i ledningsrättslagen när syftet är att lagfästa praxis på om- rådet. Det kan dock inte helt uteslutas att nuvarande regler i någon situ- ation kan leda till ett annat resultat än vad de föreslagna reglerna gör. Av rättssäkerhetsskäl bör de nya reglerna därför endast gälla förrättningar som inleds efter ikraftträdandet. Det behövs därför en övergångsbe- stämmelse med detta innehåll. Upphävande av äldre lagar Både och förnyelselagar gäller fortfarande. Det saknas dock möjlighet att förnya inskrivningar med stöd av lagarna och de in- skrivningar som har förnyats med stöd av dem omfattas av den föreslag- na lagen om förnyelse av vissa inskrivningar i fastighetsregistret. Inskriv- ningarna måste alltså förnyas igen om de ska stå kvar i fastighetsregistret efter . Det kan möjligen fortfarande förekomma att inskrivningsmyndigheten upptäcker inskrivningar som inte har förnyats enligt de äldre lagarna men trots detta inte har tagits bort från fastighetsregistret. I de fallen kan de äldre lagarna fortfarande tillämpas. Att så sker måste dock vara mycket ovanligt och kan inte motivera att de äldre lagarna fortfarande ska gälla efter det att den nya förnyelselagen trätt i kraft. De äldre lagarna bör alltså upphävas i samband med ikraftträdandet. Konsekvenser av föreslagna åtgärder Regeringens bedömning: Förnyelselagen och lagändringarna leder till att fastighetsregistret befrias från ett stort antal missvisande upp- gifter och till att obehövliga ledningsrätter upphävs snabbare. derna minskar därmed för dem som berörs av Lantmäteriets förrätt- ningar och för de företag, myndigheter och privatpersoner som använ- Förnyelselagen kan leda till tillfälliga utred- ningskostnader för företag och myndigheter med stora rättighets- Bedömningarna i promemorian och rapporten överensstämmer i allt väsentligt med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser lämnar inga synpunkter på konsekvensutredningarna i promemorian och rapporten. verket påpekar att både promemorian och rapporten saknar en analys av konsekvenserna för Domstolar. mentspromemorians konsekvensutredning har brister, bl.a. att den saknar uppgifter om hur många företag som berörs av skyldigheten att anmäla förnyelse och om det handlar om stora eller små företag. även konsekvensutredningen i Lantmäteriets rapport är bristfällig. pekar särskilt på att det saknas en närmare analys av de ekonomiska konsekvenserna för berörda ledningsrättshavare. förnyelseförfarandet kommer att innebära ökade arbetsinsatser för myn- Skälen för regeringens bedömning Problemen och vad regeringen vill uppnå Som framgår av redogörelsen i avsnitt 4 belastas fastighetsregistrets in- skrivningsdel av ett stort antal missvisande uppgifter. skrivningar avser rättigheter som inte längre gäller eller aldrig har gällt i de fastigheter i vilka de är inskrivna. Missvisande uppgifter leder till en osäkerhet som exempelvis kan påverka priset vid en försäljning, fram- tvinga utredningsarbete och påverka den allmänna tilltron till fastighets- De merkostnader som uppkommer för enskilda och myndig- heter är betydande. Kostnaderna för extra utredningsarbete bara i den statliga lantmäteriverksamheten beräknas till per Det är i regel de fastighetsägare som deltar i förrättningen som får De åtgärder som föreslås i avsnitt 5 och 6 ska rensa fastighetsregistrets inskrivningsdel från ett stort antal inaktuella uppgifter och motverka att nya felaktigheter uppstår. Åtgärderna som föreslås i avsnitt 7 ska under- lätta för fastighetsägare att ansöka om upphävande av ledningsrätter som inte längre behövs. Om åtgärderna inte genomförs fortsätter det att uppkomma sådana olägenheter och kostnader som närmare beskrivs i avsnitt 4 och 7. Ett tänkbart alternativ till en lag om förnyelse är att man nöjer sig med åtgärder av det slag som förordas i promemorian, dvs. att införa en skyl- dighet för rättighetshavaren att ansöka om dödning av inskrivningen när rättigheten upphör och att i högre grad utnyttja möjligheten för inskriv- ningsmyndigheten att ta bort inskrivningar när det är uppenbart att den inskrivna rättigheten inte gäller i fastigheten, främst genom att använda information om inaktuella inskrivningar som erhålls i lantmäteriförrätt- ningar. Bedömningen som redovisas i avsnitt 5 är att dessa åtgärder är otillräckliga. För bedömningen när det gäller användande av information från lant- mäteriförrättningar kan följande vara värt att notera. Enligt Lantmäteriet genomförs omkring 23 000 lantmäteriförrättningar och i varje ärende berörs i genomsnitt tre fastigheter. Upp till 69 000 fastigheter kan alltså vara berörda av en lantmäteriförrättning. Ungefär en fjärdedel av fastigheter är belastade med inskrivningar. Om andelen är densamma för fastigheter som berörs av en lantmäteriförrätt- ning, kan det finnas tillfälle att granska inskrivningsförhållandena för rättigheter i närmare 18 000 fastigheter . Om det antas att det finns förutsättningar att ta bort en inskrivning i var fjärde granskad fastighet, skulle cirka 4 500 inaktuella inskrivningar kunna tas bort. Om det, som nämns i avsnitt 4, finns 500 000 inaktuella inskrivningar, skulle det då ta att uppdatera fastighetsregistret med denna metod. Ett alternativ till det förnyelseförfarande som föreslås är ett förfarande som omfattar ett mer begränsat antal inskrivningar. En sådan åtgärd be- döms inte vara tillräckligt effektiv. I avsnitt 5 finns överväganden om de avgränsningar som kan göras. I fråga om ledningsrätter kan ett alternativ till att förtydliga kostnads- ansvaret vara att reglera ledningsrättshavarens skyldighet att se till att ledningsrätten upphävs (se avsnitt 7). De som berörs av förslagen Förslagen berör en stor del av fastighetsägarna, alla som innehar rättig- heter i fast egendom grundade på avtal, borgenärer med säkerhet i fast egendom och alla som använder fastighetsregistret. Registret används av i princip alla som sysslar med markutnyttjande och samhällsbyggande eller med överlåtelser och belåning av fastigheter. Många företag och myndigheter har via dator direktåtkomst till registret. Allmänheten och den enskilde fastighetsägaren kan också enkelt via internet få del av uppgifter ur registret. Det finns därmed tusentals användare av fastighets- registret. Ett förnyelseförfarande ställer krav på agerande från åtskilliga tusen av rättighetshavarna. För den grupp av rättighetshavare som innehar ett stort antal rättigheter kan förfarandet ge anledning till betydande arbete. denna grupp finns såväl små som stora företag i t.ex. energi- och telesek- torerna, men också statliga myndigheter och kommuner. Fastighets- registret innehåller i allmänhet inte uppgifter om vem som innehar en viss inskriven rättighet. Det är därför inte möjligt att närmare beräkna hur många företag som berörs av förslagen. En uppfattning ges dock av medlemsantalet i de branschorganisationer som organiserar företag i några av de berörda branscherna. Exempelvis har IT & Telekomföre- tagen cirka 1 000, cirka 170, Energigas cirka 100 och Svensk Fjärrvärme cirka 70 medlemmar. Konsekvenser av förnyelselagen m.m. Borttagandet av missvisande inskrivningar bidrar till att göra förrätt- ningarna i lantmäteriverksamheten effektivare och mindre kostsamma. Kostnadsbesparingen kan uppgå till . Det är främst de fastighetsägare som deltar i förrättningen som gynnas av detta. Mindre tid behöver läggas på att utreda rättigheter som inte berörs av förrättningen. Det nya kravet på att lantmäteriet ska undersöka om det finns inaktuella inskrivningar i de berörda fastigheterna belastar å andra sidan förrättningarna, men i betydligt mindre grad. Sakägarna kan räkna med snabbare och mer koncentrerade förrättningar. Så gott som varje lantmäteriförrättning medför någon kostnad eller olägenhet för den som berörs av den. Det kan röra sig om förlorad arbetsinkomst för deltagande i ett sammanträde, resekostnader till en förrättningsplats, eget arbete för att ta del av handlingar eller arvode till ett ombud eller en expert. Att en förrättning drar ut kan alltså medföra kostnader för sakägare utöver förrättningskostnaden. Missvisande inskrivningar påverkar även rättighetshavare och fastighetsägare som inte är sakägare. En inskrivning av t.ex. en nyttjanderätt som har upphört kan få till följd att den tidigare rättighetshavaren behöver agera vid en förrättning. Motsvarande gäller vid andra åtgärder som rör en fastighet. Den utpekade rättighetshavaren besväras alltså i onödan och kan behöva lägga ned tid och kostnader för att få saken utredd. För den som berörs av många missvisande inskriv- ningar, t.ex. en nätägare, kan det orsaka betydande kostnader. Även för flera andra myndigheter får förnyelseförfarandet positiva konsekvenser. I plan- och byggärenden behöver t.ex. kommunala myn- digheter tillgång till korrekt information över fastigheter. Med mer aktu- ella uppgifter i registret får myndigheterna ett bättre underlag för att bedöma vilka rättighetshavare som påverkas av ett ärende. Vidare använ- der fastighetsförteckningar från Lantmäteriet i samband med att nya vägar och järnvägar planeras. Ett uppdaterat register besparar och rättighetshavare det merarbete som uppkommer på grund av missvisande uppgifter. När registerkvaliteten höjs innebär det förenklingar för många företag. Kostnaderna vid fastighetsöverlåtelser minskar och kreditgivarna får ett säkrare underlag när de bedömer om en fastighet kan godtas som säker- het för ett lån. De företag som är fastighetsägare får väsentligt säkrare underlag för sin planering, liksom de företag som är innehavare av servi- tut och nyttjanderätter. De företag som innehar stora mängder servitut och nyttjanderätter för ledningar eller teleanläggningar är sannolikt de som berörs mest av kra- 2012/13:76 vet att anmäla förnyelse. Rättigheterna är en förutsättning för företagens verksamhet och inskrivningarna skyddar ofta stora ekonomiska värden. Skulle ett företag av misstag underlåta att anmäla förnyelse av en in- skrivning för t.ex. en kraftledning som är i bruk, kan det uppstå en risk för stora förluster (se bedömningen i avsnitt 5 om risken för rättsför- luster). Företag med stora innehav av rättigheter behöver lägga ned ett betyd- ande arbete på att utreda vilka inskrivningar de vill bevara. I vissa fall kan detta arbete bli kostsamt. Genom att använda sig av den hjälp Lant- mäteriet kan erbjuda finns det goda möjligheter att hålla kostnaderna nere. Med den förhållandevis långa anmälningsperioden kan kostnaderna spridas över . För den mycket stora grupp som innehar endast en eller några få rättig- heter är olägenheten av att behöva hantera frågan om anmälan försumbar. För inskrivningsmyndigheten medför förnyelseförfarandet engångs- kostnader i ärendehanteringen i anslutning till anmälningsperioden. Det finns ungefär 950 000 inskrivningar som har tillkommit före . Den genomsnittliga handläggningstiden för ett inskrivnings- ärende är enligt Lantmäteriet . En anmälan om förnyelse är av enkel beskaffenhet och bör kunna hanteras snabbare. Om det antas att av inskrivningarna förnyas, kan tidsåtgången för arbetet hos Lantmäteriet uppskattas till drygt två årsarbetskrafter och kostnaden till . Kostnaden för borttagande av register- uppgifter när anmälningstiden löpt ut beräknas till högst . Kostnaden för lantmäterimyndigheterna att informera om för- nyelseförfarandet och övriga ändringar beräknas uppgå till högst . Några nya arbetsrutiner eller tekniska förändringar krävs inte för att hantera ett ökat antal ansökningar om dödning av in- skrivningar, utöver det som föranleds av möjligheten att förelägga vite. De begränsade engångskostnaderna med anledning av ett förnyelse- förfarande kan fördelas över den femåriga anmälningsperioden. De kan, liksom kostnaderna för dödningar, finansieras inom ramen för Lant- mäteriets befintliga anslag.