prop · H00380 · 2013-03-15 00:00:00 — Den överklagade domen innebär således inte någon begränsning av kommissionens eller tribunalens behörighet i strid med artikel 260.2 FEUF och brister inte heller i motivering. C-295/11 (UDEUD2011/274) Republiken mot Europeiska unionens råd har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara rådets beslut av om bemyndigande av ett fördjupat samarbete på området skapande av ett enhetligt patentskydd (2011/167/EU) med stöd av följande grunder. För det första strider rådets beslut av om bemyndigande av ett fördjupat samarbete på området skapande av ett enhetligt patentskydd (2011/167/EU), nedan det omtvistade beslutet, mot artikel 20.1 första stycket FEU, enligt vilken ett sådant förfarande endast är tillåtet inom ramen för unionens icke-exklusiva befogenheter, eftersom unionen har exklusiv befogenhet att skapa europeiska rättigheter på grundval av artikel 118 FEUF. För det andra innebär det omtvistade beslutet maktmissbruk eftersom det får effekter som strider mot, eller i vart fall inte stämmer överens med, de syften som låg till grund för fördragens bestämmelser om fördjupat samarbete. I den mån det omtvistade beslutet står i strid med innebörden om inte lydelsen av artikel 118 FEUF, strider det mot artikel 326.1 FEUF som föreskriver att de fördjupade samarbetena ska respektera fördragen och unionsrätten. För det tredje har det omtvistade beslutet fattats utan att någon adekvat utredning företagits om kravet på att beslut om fördjupat samarbete ska fattas som en sista utväg enligt artikel 20.2 FEU varit uppfyllt och utan att ha motiverats i detta hänseende. För det fjärde strider det omtvistade beslutet mot artikel 326 FEUF eftersom det skadar den inre marknaden genom att medföra hinder för handeln mellan medlemsstaterna och diskriminering mellan företag, vilket leder till snedvridning av konkurrensen. Vidare bidrar inte beslutet till att stärka EU:s integrations- process och strider därmed mot artikel 20.1 andra stycket andra meningen FEU. Rådet har bestritt talan och tillbakavisat dess påståenden om att förutsättningarna för att inleda ett fördjupat samarbete inte varit upp- fyllda. har intervenerat till stöd för rådet och anslutit sig till de grunder och omständigheter som rådet anfört. För det första avser det omtvistade beslutet skyddet för immateriella rättigheter som är ett område där med- lemsstaterna och unionen har delad behörighet. Något hinder enligt artikel 20.1 första stycket FEU mot att anta beslutet har därmed inte förelegat. För det andra fattades det omtvistade beslutet först sedan det visat sig vara omöjligt att inom överskådlig tid hitta en lösning på frågan om språkanvändningen för ett EU-patent som medlemsstaterna enhälligt kunde ställa sig bakom. Syftet med det omtvistade beslutet var därför inte att undvika kravet på enhällighet enligt artikel 118 andra stycket FEUF eller att utesluta vissa medlemsstater från deltagande i en patent- reglering på unionsnivå; tvärtom var bristen på förutsättningar till enhällighet orsaken till att ett fördjupat samarbete framstod som den enda möjliga vägen och kommer därför inte i konflikt med artikel 326.1 För det tredje lade kommissionen fram sitt första förslag till en gemensam förordning om patent , vilket inbegrep regler om språkanvändning. Med hänsyn härtill råder det inte något tvivel om att en adekvat utredning förelegat om att kravet på att ett för- djupat samarbete får inledas som en sista utväg enligt artikel 20.2 FEU För det fjärde innebär en gemensam patentreglering för 25 medlemsstater stora fördelar för den inre marknadens funktion i för- hållande till den rådande situationen; att en ordning som inkluderat samtliga 27 medlemsstater hade inneburit än större fördelar utgör inte grund för att ifrågasätta det omtvistade beslutet med stöd av artikel 326 FEUF eller artikel 20.1 andra stycket FEU. (Se även mål C-274/11 ovan) Generaladvokatens förslag till avgörande : Dom- stolen föreslås ogilla respektive talan i de båda målen. C-301/11(UDEUD 2011/313) Europeiska kommissionen mot Konunga- Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 49 FEUF genom vissa bestämmelser enligt vilka orealiserade kapitalvinster beskattas när ett bolag eller en enskild näringsidkare flyttar sitt säte eller platsen för den verkliga ledningen från till en annan stat eller när det flyttar enskilda tillgångar till ett fast driftsställe i en annan medlemsstat, medan en liknande flytt av säte i eller över- föring av tillgångar från sätet till en filial i samma medlemsstat inte med- för några omedelbara skattekonsekvenser. har intervenerat till stöd för men har inte lämnat in någon skriftlig interventionsinlaga. C-514/11 P (UDEUD2012/53), para Protecção da Natureza (LPN) mot Europeiska kommissionen, och C-605/11 P (UDEUD2012/54), Republiken mot Europeiska kommissionen LPN och har var och en för sig överklagat tribunalens dom i mål T-29/08 (LPN mot kommissionen) och yrkat att domstolen med upp- hävande av domen ska bifalla LPN:s begäran om tillgång till handlingar i har i svarsskrivelse anfört i huvudsak följande. något som motiverar en tillämpning av en allmän presumtionsregel för sekretess i överträdelseärenden. Kommissionen borde därför ha gjort en konkret och individuell prövning av innehållet i var och en av hand- lingarna i det aktuella överträdelseärendet. Även om en allmän presumtionsregel skulle anses tillämplig borde kommissionen ex officio ha prövat huruvida denna presumtion faktiskt var tillämplig i detta fall. Åberops- och bevisbördan för om presumtionen i det enskilda fallet är tillämplig eller inte kan under inga omständigheter anses åligga sökan- Vidare borde kommissionen genom en restriktiv tolkning av undantagen i artikel 4.2 i öppenhetsförordningen, inklusive en bedöm- ning av huruvida det fanns ett övervägande allmänintresse av att få till- gång till handlingarna, ha analyserat huruvida informationen i de berörda handlingarna rörde utsläpp i miljön. Även på denna punkt har kommissionen gjort en felaktig rättstillämpning genom att ha lagt åberops- och bevisbördan för om det finns ett övervägande allmän- intresse på sökanden. C-658/11 (UDEUD2012/129) mot Europeiska unionens råd har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara rådets beslut /640/Gusp av om undertecknande och ingående av avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken om villkoren för att överföra misstänkta pirater och egendom som i detta sammanhang har beslagtagits av den EU-ledda styrkan till Republiken och om villkoren för misstänkta pirater efter en sådan överföring. För det första gör Europarlamentet gällande att avtalet inte uteslutande gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) på det sätt som avses i artikel 218.6 andra stycket FEUF, eftersom dess syfte och innehåll även har samband med straffrättsligt samarbete, polis- samarbete och utvecklingssamarbete och på dessa områden är det ordinarie lagstiftningsförfarandet tillämpligt. Beslutet att ingå avtalet hade därför krävt godkännande enligt artikel 218.6 a v FEUF. För det andra anser att rådet inte fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 218.10 FEUF genom att Europaparla- mentet inte informerats och fullständigt i alla skeden av för- farandet för avtalets ingående. Den har intervenerat till stöd för rådet och anfört följande. När det gäller den första grunden för Europarlamentets talan saknas det anledning att ifrågasätta giltigheten av beslutet att ingå avtalet eftersom avtalet uteslutande gäller GUSP i den mening som avses i artikel 218.6 andra stycket FEUF. Det förhåller sig så eftersom avtalet rätteligen har kunnat ingås av unionen enbart med stöd av unionens befogenheter som gäller GUSP. Avtalet varken syftar till eller innehåller element av straffrättsligt, polisiärt eller utvecklingssamarbete på ett sådant sätt att det inte uteslutande gäller GUSP. Någon ytterligare rättslig grund utöver de bestämmelser på området för GUSP som har tillämpats, har därmed inte behövts för att unionen på ett korrekt sätt ska ha kunnat ingå avtalet. Såvitt gäller den andra grunden för talan som avser överträdelse av artikel 218.10 FEUF har regeringen anslutit sig till vad rådet har anfört. Rådet anser bl.a. att Europaparla- mentets talan ska avvisas eftersom beslutet och avtalet hänför sig till området för GUSP och domstolen således inte har jurisdiktion att pröva frågan om huruvida rådet har agerat i strid med artikel 218.10 FEUF. C-28/12 (UDEUD2012/140) Europeiska kommissionen mot Europeiska unionens råd Kommissionen har yrkat att rådets och medlemsstaternas regeringars beslut /708/EU av om undertecknande för unionens räkning och provisorisk tillämpning av dels luftfartsavtalet mellan , Europeiska unionen och dess medlemsstater samt och , dels biavtalet mellan samma parter (beslutet i det följande), ska ogiltigförklaras med stöd av tre grunder. För det första strider beslutet enligt kommissionen mot artiklarna 13.2 FEU, 218.2 och 218.5 FEUF eftersom rådet ensamt borde ha fattat beslutet och inte tillsammans med medlemsstaternas regeringar. För det andra anser kommissionen att beslutet strider mot omröstningsreglerna i artiklarna 218.8 och 100.2 FEUF enligt vilka rådet ska fatta beslut med kvalificerad majoritet, medan medlemsstaternas regeringar medverkan inneburit ett krav på För det tredje gör kommissionen gällande att beslutet strider mot fördragens syften och principen om lojalt samarbete enligt artikel Den har intervenerat till stöd för rådet och anfört Det är förenligt med artiklarna 13.2 FEU, 218.2 och 218.5 FEUF att medlemsstaternas regeringar deltar vid sidan av rådet i beslut om undertecknande och provisorisk tillämpning av internationella avtal i vilka såväl unionen som medlemsstaterna är parter. reglerar förfarandet för unionens ingående av internationella avtal. Artikelns tillämpning på ingåendet av ett visst avtal förutsätter att den läses tillsammans med de bestämmelser i fördragen som reglerar unionens befogenheter på det politikområde som avtalet gäller. heterna på transportområdet enligt artikel FEUF delas av unionen Att det förhåller sig så vad gäller det aktuella luft- fartsavtalet och biavtalet har kommissionen inte ifrågasatt. fullt möjligt för unionen och medlemsstaterna att tillsammans och gemensamt utöva sina befogenheter i samband med ingående av inter- Detta förfarande har vidare inte inneburit att omröstningsreglerna i artiklarna 218.8 och 100.2 FEUF inte skulle ha respekterats. dragen reglerar inte medlemsstaternas förfarande för ingående av internationella avtal, varför någon oförenlighet mellan medlemsstaternas förfarande och unionens förfarande för ingående av internationella avtal knappast kan uppstå. På motsvarande sätt har domstolen accepterat att kravet på enhällighet enligt artikel 308 EG, numera artikel 352 FEUF, kan kombineras med andra bestämmelser i fördragen med andra röst- ningsregler när så behövs vid valet av rättslig grund för en rättsakt då den nödvändiga behörigheten inte fullt ut omfattats av särskilda bestämmel- ser i fördragen. Eftersom artikel 308 EG och artikel 352 FEUF reglerar utövandet av befogenheter för vilka det saknas särskilda bestämmelser i fördragen synes någon konflikt inte uppkomma i för- hållande till de förfarandekrav som föreskrivs i fördragen för utövande av där fastlagda befogenheterna. Inte heller strider förfarandet mot fördragens syften eller principen om lojalt samarbete enligt artikel 13.2 FEU. Beslutet är en intern unions- åtgärd och torde redan av den anledningen inte kunna leda till effekter i fråga om suddighet i unionens personlighet och representation utåt som Beslutet ger tydligt besked om dels enigheten mellan unionen och dess medlemsstater om ingående och provisorisk tillämpning av de aktuella avtalen, dels att det är rådets ordförande eller den han eller hon utser som ska underteckna avtalen. Genom beslutet tydliggörs således hur unionen företräds utåt i detta fall. C-43/12 (UDEUD2012/151) Europeiska kommissionen mot Europapar- lamentet och Europeiska unionens råd Kommissionen har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara Europaparla- mentets och rådets direktiv /82/EU av om underlättande av ett gränsöverskridande informationsutbyte om trafik- säkerhetsrelaterade brott. Kommissionen har vidare yrkat att domstolen ska förordna om att verkningarna av direktivet ska anses vara definitiva. Kommissionen har gjort gällande att artikel 87.2 FEUF inte är korrekt rättslig grund för direktivet, eftersom direktivet avser att införa ett system för utbyte av information mellan medlemsstaterna, vilket omfattar trafik- förseelser, oavsett om de är administrativa eller straffrättsliga. Kommissionen har vidare anfört att bestämmelsen endast avser polis- samarbete mellan de organ som är specialiserade på att förebygga, upp- täcka och utreda brott. Kommissionen har hävdat att den korrekta rätts- liga grunden istället är artikel 91.1 FEUF eftersom direktivet syftar till att förbättra trafiksäkerheten, vilket är ett av områdena för den gemensamma transportpolitiken och som uttryckligen föreskrivs i punkten c i denna bestämmelse. Den har intervenerat till stöd för och rådet och anfört i huvudsak följande. Det var korrekt av Europa- parlamentet och rådet att anta direktivet med stöd av artikel 87.2 FEUF. Detta eftersom det huvudsakliga syftet med direktivet är att förenkla identifieringen av personer som misstänks för trafiksäkerhetsrelaterade brott genom att inrätta ett effektivt system för utbyte av information i medlemsstaternas fordonsregister. För att möjliggöra ett sådant informationsutbyte krävs ett polissamarbete mellan myndigheter i enlighet med artikel 87.2 FEUF som inte är avhängigt av hur trafikför- seelserna klassificeras i medlemsstaterna (administrativa, straffrättsliga eller en kombination av båda). C-137/12 (UDEUD2012/230) Europeiska kommissionen mot Europeiska unionens råd Kommissionen har yrkat att rådets beslut /853/EU av om undertecknande för unionens räkning av den europeiska konventionen om rättsligt skydd för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång (hädanefter beslutet) ska ogiltigförklaras med stöd av två grunder. För det första anser kommissionen att artikel 114 FEUF inte är korrekt rättslig grund för beslutet. Den europeiska konventionen om rättsligt skydd för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång (hädanefter konventionen), som beslutet avser, syftar inte till att förbättra villkoren för den inre marknaden och dess funktion, utan till att underlätta och främja tillhandahållandet av tjänster som bygger på villkorad tillgång mellan unionen och andra europeiska länder. Beslutet borde följaktligen ha antagits med stöd av artikel 207.4 FEUF som reglerar den gemensamma handelspolitiken. För det andra hävdar kommissionen att unionens exklusiva externa befogenheter enligt 2012/13:80 artiklarna 2.1, 3.1 och 3.2 FEUF har åsidosatts, såtillvida att rådet inte Bilaga 1 har ansett att konventionens ingående omfattas av unionens exklusiva befogenheter, trots att konventionen faller inom den gemensamma handelspolitikens område eller, i vart fall, att konventionens ingående kan påverka de gemensamma reglerna eller påverka deras räckvidd. Den har intervenerat till stöd för rådet och anfört i huvudsak följande. Det var korrekt av rådet att anta beslutet med stöd av artikel 114 FEUF. Det huvudsakliga syftet med konventionen är nämligen att förbjuda ett antal aktiviteter på parternas territorier som ger otillåten tillgång till villkorade tjänster och att tillnärma parternas lag- stiftning på området. Dessutom omfattar unionens befogenhet på den gemensamma handelspolitikens område inte sådana åtgärder som avses i artiklarna 6 och 8 i konventionen. Inte heller påverkar det förhållandet att medlemsstaterna undertecknar och ingår konventionen i dessa delar några gemensamma regler inom unionen. Beslutet strider således inte mot bestämmelserna om unionens exklusiva befogenheter enligt artiklarna 2.1, 3.1 och 3.2 FEUF, utan innehållet i konventionen omfattas av både unionens och medlemsstaternas befogenheter och ska således undertecknas och ingås av både unionen och dess medlemsstater. C-365/12 P (UDEUD2012/264) Europeiska kommissionen mot Genom dom i mål T-344/08 mot Europeiska kommissionen ogiltigförklarade tribu- nalen kommissionens beslut att neka EnBW tillgång till handlingar i ett konkurrensärende rörande gasisolerade ställverk. Kommissionen har överklagat tribunalens dom och yrkat att domstolen med upphävande av domen ska ogilla den talan om ogiltighetsförklaring som EnBW väckte i mål T- 344/08. , som i målet vid tribunalen intervenerade till stöd för EnBW, har i svarsskrivelse yrkat att domstolen ska fastställa tribu- nalens dom och ogilla kommissionens överklagande. har i huvudsak anfört följande. Regeringen ställer sig bakom tribunalens slutsats att kommissionen, med undantag för handlingar som erhållits i samband med inspektioner, var skyldig att göra en konkret och individuell prövning av de i målet aktuella handlingarna. Vidare är regeringen av uppfattningen att även om en allmän presumtionsregel skulle anses tillämplig måste det åligga kommissionen att ex officio pröva huruvida denna presumtion faktiskt var tillämplig i detta fall. Eftersom det endast är kommissionen som har kännedom om innehållet i handlingarna är det självfallet endast den som har en reell möjlighet att göra skadeprövningen. Att lägga åberops- och bevisbördan för denna på sökanden faller på sin egen orimlighet. C-417/12 P (UDEUD2012/383) mot Europeiska kommissionen har överklagat tribunalens dom i mål T-212/09 i vilken tribu- nalen ogillade yrkande om att helt eller delvis ogiltigförklara kommissionens beslut om att dra tillbaka rätten för till visst jordbruksstöd som hade finansierats inom ramen för två av EU:s utvecklings- och garantifonder för jordbruket. har ansökt om intervention till stöd för . T-403/05 RENV (UDEUD 2011/326) plc mot plc yrkade i tribunalen (mål T-403/05) att tribunalen skulle ogiltigförklara kommissionens beslut att avslå MyTravels begäran om att få del av handlingar i en företagskoncentration. ogillat MyTravels talan överklagande tribunalens dom till EU- domstolen (mål C-506/08). biföll dels talan, dels återförvisade en del av målet till tribunalen för förnyad prövning. aktuellt mål handlar om de delar av mål C-506/08 som återförvisat till tribunalen. har anfört i huvudsak följande. Det framgår inte av kommissionens båda beslut att det funnits tillräckliga skäl för att neka MyTravel tillgång till de aktuella handlingarna med stöd av skyddet för rättsliga förfaranden och skyddet för syftet med utredningar och Den tolkning och tillämpning av öppenhetsförordningen som kommissionens båda beslut ger uttryck för innebär ett alltför långtgående sekretesskydd med hänsyn framför allt till att begäran om utlämnande avser handlingar i ett avslutat ärende. T-188/12 (UDEUD2012/253) mot Europeiska har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge honom tillgång till inlagor i mål C-189/09 vilka överlämnats till kommissionen av domstolen. har intervenerat till stöd för och anfört följande. Kommissionen har vid sin tolkning av öppenhetsförordningen i ljuset av artikel 15 FEUF felaktigt kommit till slutsatsen att öppenhetsförord- ningen inte är tillämplig. Det är i och för sig riktigt att domstolen enligt artikel 15.3 fjärde stycket FEUF endast omfattas av skyldigheten att ge tillgång till handlingar när den utövar sina administrativa funktioner. Detta betyder att om en begäran om tillgång till handlingar som rör dom- stolens dömande verksamhet skulle ställas till domstolen skulle öppen- hetsförordningen inte vara tillämplig. Den nu aktuella situationen är emellertid helt annorlunda då sökandens begäran avser handlingar som kommissionen mottagit från domstolen i egenskap av part i ett mål vid Eftersom handlingarna finns hos kommissionen och har ett klart samband med åtgärder som omfattas av kommissionens ansvarsområde omfattas de enligt artikel 2.3 i öppenhetsförordningen av förordningens T-306/12 (UDEUD2012/313) Spirlea mot Europeiska kommissionen Spirlea har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge tillgång till två handlingar inom ramen för ett ärende i EU- har ansökt om intervention till stöd för Spirlea. T-402/12 (UDEUD2012/372) mot Europeiska kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge honom tillgång till ett utlåtande som kommissionen har lämnat rörande ett utkast till föreskrifter som har anmält enligt det s.k. 98/34-förfarandet, enligt vilket förfarande medlemsstaterna är skyldiga att anmäla alla utkast till tekniska föreskrifter i fråga om produkter och informationstjänster innan de får antas i den nationella lagstiftningen. har ansökt om intervention till stöd för . 3.2 Mål om förhandsavgörande C-617/10 (UDEUD2011/55) Åklagaren mot från , Den nationella domstolens fråga: Om ett upptagande till prövning av ett åtal om skattebrott omfattas av förbudet mot dubbelbestraffning i artikel 4 i det sjunde tilläggsprotokollet till och artikel 50 i EU-stadgan, när den åtalade tidigare påförts en i ett administrativt för- farande bestämd ekonomisk påföljd (skattetillägg) i anledning av samma oriktiga uppgiftslämnande och om ett villkor om klart stöd i Europa- konventionen eller praxis för att en nationell domstol ska kunna åsidosätta nationella bestämmelser som kan misstänkas strida mot nämnda förbud mot dubbelbestraffning är förenligt med och särskilt dess allmänna principer om företräde och direkta effekt? har anfört att eftersom målet i den nationella domstolen avser en tillämpning av svenska skatte- och straffrättsliga bestämmelser som inte aktualiserar någon tillämpning av unionsrätten, är det uppenbart att den unionsrättsliga bestämmelse som domstolen har ombetts att tolka inte är tillämplig i förevarande mål. Förutsättningar saknas därmed för dom- stolen att ge den nationella domstolen vägledning i frågan om den nationella lagstiftningen är förenlig med stadgan för de mänskliga rättig- heterna eller . Regeringen har därför föreslagit att domstolen inte ska meddela förhandsavgörande i målet. Generaladvokatens förslag till avgörande : Enligt gene- raladvokaten bör domstolen förklara sig obehörig att besvara tingsrättens Detta eftersom de svenska bestämmelserna om skattetillägg och skattebrott inte utgör en tillämpning av unionsrätten och att den bestämmelse i stadgan som domstolen ombetts att tolka således inte är Om domstolen trots allt anser sig behörig att avgöra målet i sak föreslår generaladvokaten att artikel 50 i stadgan inte ska tolkas så att den hindrar en medlemsstat från att tillåta straffrättsliga förfaranden avseende samma gärning som redan lett till en lagakraftvunnen administrativ sanktion under förutsättning att den domstol som hand- lägger brottmålet tar hänsyn till den administrativa sanktionen i syfte att lindra påföljden i brottmålet. Vidare anser generaladvokaten att unions- rätten ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att en nationell domstol, innan den åsidosätter en nationell bestämmelse, bedömer huruvida en bestämmelse i stadgan är klar, under förutsättning att detta krav inte försvårar utövandet av de befogenheter som de nationella domstolarna har enligt unionsrätten när det gäller tolkning och åsidosättande. C-123/11 (UDEUD2011/120) A Oy mot av skattetagarnas rätt,