prop · H003174 · 2013-06-11 00:00:00 — Avsnittet innehåller bl.a. förslag om bemyndiganden som gör det möjligt att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om åtgärder vid brister eller avsaknad av sundhetsintyg och om åtgärder vid kontroll av Det föreslås även att fler företag ska kunna få möjlighet att utfärda sundhetsintyg. Förslaget innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om att avlägsna eller ogiltigförklara sundhetsintyg vid brister i sådant intyg 2012/13:174 samt om användning, behandling eller förstöring och andra liknande åtgärder avseende växt, växtprodukt eller annat föremål vid brister eller avsaknad av sådant intyg. Förslaget innebär att också de företag som reparerar eller återuppbygger träemballage, ska ha rätt att utfärda sundhetsintyg förutsatt att de uppfyller givna villkor. Ungefär 900 företag har rätt att utfärda sundhetsintyg för träemballage genom att märka dessa enligt ISPM 15. ca 200250 sågverk och hyvlerier, resten är företag som producerar eller reparerar träemballage. Det tillkommer ett 40-tal företag och ett 30-tal avanmäls , till detta kommer ett 40-tal uppdateringar och förändringar . Många av de stora exportföretagen har rätt att utfärda sundhetsintyg genom att ISPM 15-märka sitt träemballage, t.ex. ABB, , och . Förslaget bedöms inte få några eller endast marginella konsekvenser för de nu nämnda företagen eftersom dessa uppfyller de krav som ställs enligt ISPM 15. De företag som förslaget bedöms medföra konsekvenser för är de företag som reparerar träemballage men till vilka inte överlämnat uppgiften att utfärda sundhetsintyg, exempelvis genom märkning i enlighet med ISPM 15. har 46 stycken svenska företag som uppfyller reparationsstandarden för EUR-pall. Utav dessa företag är det 27 företag som inte har rätt att märka reparerat träemballage enligt ISPM 15. Eftersom reglerna inte är fastställda i detalj går det inte att skatta storleken på de kostnaderna för företagen. Detta får göras i samband med att föreskrifter på området tas fram. De reparatörer som inte har rätt att utfärda sundhetsintyg kan skaffa sig en sådan rätt alternativt arbeta enbart med sådana träemballage som inte har en ISPM 15-märkning eller utplåna märkningen från emballagen. avgifter för företag som ansöker om rätt att få utfärda sundhetsintyg är ; 1 000 i startavgift, vid beslut om överlämnande av uppgiften att utfärda sundhetsintyg samt i årlig avgift. Om företaget blir helt eller delvis underkänt vid kontroll tillkommer kostnader för kontrollen. För de företag som har rätt att utfärda sundhetsintyg så tillkommer även en arbetskostnad (0,) för att märka den träbit som tillförs det reparerade emballaget. Kostnader för spårbarhetssystem för virke till, inom och från företaget tillkommer för de företag som inte redan har lednings- eller kvalitetssäkringssystem som säkerställer detta. Därutöver tillkommer på företagen också vissa administrativa kostnader förknippade med att hantera en ansökan till och därtill knutna kontrollbesök. De företag som i stället för att skaffa sig rätt att utfärda sundhetsintyg väljer att utplåna märkningen kommer att få en kostnad för detta arbete. Konsekvenser för berörd myndighet Förslaget innebär att kommer att få ökade kostnader för kontroll av de företag som reparerar träemballage. Förslaget kan innebära visst ökat arbete för vid import från tredjeland, bl.a. avseende samverkan med för kontroll av varor med träemballage. Bedömningen är att den ökningen kommer att vara marginell, vilket gör Prop. 2012/13:174 att kostnaden med anledning av detta förslag bedöms vara försumbar. Egenkontroll (avsnitt 4.4) Förslaget innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för företag som för exportändamål använder, producerar eller behandlar växtprodukter av trä som kan hysa växtskadegörare, att utöva särskild kontroll, dvs. Företagets system för egenkontroll ska vara lämpligt med hän- syn till den aktuella typen av verksamhet. Med export avses försäljning till länder utanför EU, dvs. I begreppet växtprodukter av trä ingår även träemballage. av trä benämns nedan som träprodukter. Vid export är det viktigt att företagen följer mottagarlandets krav på kontroll av spridningen av växtskadegörare. För att underlätta den internationella handeln finns internationella normer för hur växtskydds- krav ska få ställas vid handelsutbyten. Om normerna följs ska mot- tagarlandet acceptera exportsändningarna utan ytterligare krav. bör ha hög transparens och tydlighet, med möjligheter till uppföljning av om företagen uppfyller gällande regler. Förslaget innebär att kraven på företagen vid utfärdande av sundhets- certifikat vid export av träprodukter kommer att förtydligas genom Förtydligandet avser bl.a. kraven på företagens hantering av träprodukter inklusive dokumentation av flödet av trä- produkter till och från företagets anläggningar men även inom en anläggning samt träproduktens ursprung. Genom egenkontrollen, kon- trolleras företagens rutiner och dokumentation kring beställning, kontrol- ler i produktionen, kontroller av märkning samt åtgärder vid felleverans och konstaterade avvikelser. En viktig del av egenkontrollen är rutiner för dokumentation som gör de möjligt att spåra produkter i det fall Egenkontroll kan ge såväl företagen som den berörda myndigheten bättre förutsättningar att uppfylla växtskyddskonventionens krav vid export av träprodukter. Alternativa lösningar eller inte reglera alls Att inte reglera alls, innebär att dagens situation bibehålls. de företag som ansöker om sundhetscertifikat för att exportera träprodukter med krav på sundhetscertifikat. internationella regler för de krav som ställs på företagen. Det är upp till myndigheten att göra bedömningen utifrån kraven på rutiner för hante- ring och spårbarhet som finns i internationella normer. länder inte har förtroende för det svenska kontrollsystemet kan exporten från till länder utanför EU påverkas. En sådan situation skulle på sikt kunna få konsekvenser för export av träprodukter. 2012/13:174 Alternativet att istället för krav på egenkontroll utöka kontroller för att upprätthålla förtroendet för kontrollsystemet skulle innebära orimligt stor arbetsbelastning för myndigheten, men även för de kontrollerade företagen. Varje kontroll kräver resurser av företagen genom tid för förberedelse och genomförande. Till exempel skulle fler fysiska kontroller behöva göras av träprodukter, inkl. träemballage, vid export till ett land utanför EU. I praktiken skulle det kunna innebära att det skulle behövas en fast stationerad kontrollant på varje anläggning som använder, producerar eller behandlar träprodukter för export till tredjeland men även hos företag som använder träemballage vid export till tredjeland. Detta är en uppgift som har svårt att utföra inom ramen för de resurser som verket har . De företag som skulle bli berörda av föreskrifter om egenkontroll är främst företag som är beroende av sundhetscertifikat enligt växtskyddskonventionen för export av träprodukter. Det är fråga om företag som producerar eller behandlar träprodukter, t.ex. sågverk och hyvlerier. Ungefär 7080 sågverksföretag ansöker om sundhetscertifikat vid export av träprodukter till tredjeland. Totalt utfärdas 4 0004 500 sundhetscertifikat kopplade till export av sågade trävaror. Förslaget innebär att företagen genom egenkontroll ska se till att föreskrivna krav inom det fytosanitära området efterlevs. Företagen måste ha kontroll över rutiner för hanteringen och flödet av träprodukter. Det innebär att företagen ska ha ett system för dokumentation som visar hur träprodukten har hanterats och dess ursprung (spårbarhet). Företagen måste kunna beskriva sitt produktionssystem och sina interna kontroller och även förbinda sig att upprätthålla systemen, för att motsvara dessa krav. Många av de stora företagen uppfyller kraven på system för kvalitets- och miljöledning eftersom de är anslutna till olika certifieringssystem, t.ex. PEFC (Programme for the Endorsement of schemes), FSC () och CoC (of Custody). Kvalitets- och miljöledningssystem av nämnda slag baseras emellertid på andra syften än den fytosanitära lagstiftningen. Konsekvenserna av förslaget kan dock bli mindre för företag som redan har ett kvalitets- eller miljöledningssystem eftersom företaget kan samordna sina aktiviteter avseende de olika systemen och därigenom få lägre kostnader för genomförande av ett egenkontrollsystem än annars. Förslaget innebär endast ett bemyndigande att meddela föreskrifter om kraven för företagens rutiner och dokumentation. är dessa föreskrifter inte fastställda men kraven kommer att anpassas till verksamhetens typ och omfattning samt till storleken på företaget. Detta gör att det inte är möjligt att skatta tidsåtgången eller kostnaden för företag, som inte skulle ha godkända rutiner eller dokumentation, att skapa sådana så att de uppfyller de kommande kraven. Förslaget innebär initialt en tillkommande administrativ engångskostnad för de företag som inte uppfyller de kommande kraven för egenkontroll, men den bedöms som liten eftersom merparten av de företag som troligen kommer att bli berörda redan följer dessa regler. Nya tillkommande företag skulle oberoende av förslaget behövt ansöka om sundhetscertifikat för sina produkter och de skulle i denna ansökan behöva beskriva sina rutiner, system och dokumentation. Företagen förbinder sig att tillhandahålla rutiner för egenkontrollen och hålla dessa uppdaterade. Det innebär en viss ökning i de årliga administrativa kostnaderna för de företag som inte har kvalitets- och miljöledningssystem. För övriga företag innebär förslaget inga extra administrativa kostnader eftersom de redan har system som kan användas vid egenkontrollen. För att undvika extra administrativa kostnader är det viktigt att företagen samordnar systemet för egenkontrollen med övriga kvalitets- och miljöledningssystem. Eftersom reglerna inte är fastställda i detalj går det inte att skatta storleken på de administrativa kostnaderna för företagen. Förslaget innebär att det svenska systemet för kontroll avseende växtskadegörare förbättras och görs mer transparent och tydligt. Det innebär att företag med export till tredjeland enklare kan informera potentiella importländer om gällande svenska regler för träprodukter och att produkter från inte utgör någon risk avseende spridning av växtskadegörare. Det innebär att dessa företag kan ha en konkurrensfördel gentemot företag från länder med sämre system för förhindrande av spridning av växtskadegörare. Den föreslagna bestämmelsen om egenkontroll innebär att det ska finnas ett för verksamheten lämpligt program. Kraven på hantering och spårbarhet ska därmed vara anpassade till den typ och omfattning av verksamhet som utförs. Det innebär att kraven på små företag inte kommer att vara lika omfattande som för medelstora och stora företag. Ett exempel på hur en sådan anpassning kan se ut är spårbarhetsstandarden CoC (of Custody) inom skogsbruket och skogsindustrierna som innehåller minimikrav på ledningssystem som är anpassade till den typ och omfattning av verksamhet som utförs. Det gör att konsekvenserna av förslaget för små företag bedöms komma att stå i proportion till verksamhetens omfattning. Konsekvenser för berörd myndighet Förslaget innebär att den berörda myndigheten initialt måste utarbeta kraven på företagen avseende egenkontrollen. Det kan handla om företagens rutiner och dokumentation kring beställning, kontroll i produktionen, kontroll av märkning, åtgärder vid felleverans och konstaterade avvikelser. 2012/13:174 Dessutom måste en bedömning göras av alla företag som ska använda sig av systemet med egenkontroll. Eftersom myndigheten gör en liknande bedömning vid utfärdande av sundhetscertifikat avseende sågade trävaror kommer bedömningen av om företagen uppfyller kraven för egenkontroll inte att vara särskilt omfattande. På kommer förslaget att innebära att den berörda myndigheten kommer att få tydligare riktlinjer att arbeta utifrån och ökade befogenheter att kontrollera att företagens rutiner uppfyller kraven. Det i sin tur innebär att myndighetens kunskap om företagens arbete för att förhindra spridningen av växtskadegörare ökar. Resurserna kan då koncentreras till områden och företag med störst risk för spridning av växtskadegörare. Hela systemet för kontroll av växtskadegörare kommer att bli mer effektivt. 6.5Straffbestämmelser (avsnitt 4.5) Förslaget innebär att det blir straffbart att utfärda sundhetsintyg utan att utfärdaren fått uppgiften överlämnad till sig. Vidare innebär förslaget att det straffbara området utökas något genom att överträdelse av föreskrifter om åtgärder vid brister eller avsaknad av sundhetsintyg samt överträdelse av föreskrifter om villkor för överlämnande av uppgiften att utfärda sundhetsintyg är straffbelagda. Straffskalan är böter. Förslaget kommer att innebära visst ökat arbete för de rättsvårdande myndigheterna. Bedömningen är att den ökningen kommer att vara marginell, vilket gör att kostnaden med anledning av detta förslag bedöms vara försumbar. Paragrafens andra stycke har ändrats. Ändringen innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om vad som avses med växtprodukt. Bemyndigandet ger möjlighet att på en annan nivå än lag precisera och anpassa begreppet växtprodukt till ändringar i eller andra internationella åtaganden. I paragrafen har vissa redaktionella ändringar gjorts. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1. Ändringen i bestämmelsens första stycke innebär att det förtydligas att åtgärder som avses i såväl 5 § som 5 a § får vidtas mot de växtskadegörare som bestämmelsen omfattar. Det är således fråga om åtgärder för att bekämpa, hindra spridning av, kartlägga förekomst av, fastställa frihet från och kontrollera spridning av växtskadegörare. Vidare ändras bestämmelsen på så sätt att uttrycket lager av växter eller växtprodukter stryks från uppräkningen av föremål som kan åsamkas allvarlig skada och ersätts av växter och växtprodukter. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. I andra stycket finns bestämmelser som gör det möjligt, om det finns synnerliga skäl, för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela beslut om åtgärder för att bekämpa och hindra spridning av sådana växtskadegörare som inte finns angivna i föreskrifter som meddelats med stöd av första stycket. Ändringen av bestämmelsen innebär att utrymmet för att vidta åtgärder mot växtskadegörare av detta slag utökas genom att kravet för att vidta åtgärder anges till särskilda skäl. Sådana särskilda skäl kan exempelvis vara att det föreligger ett brådskande behov av att vidta förebyggande åtgärder beträffande en nyupptäckt växtskadegörare eller växtskadegörare som inte tidigare förekommit i landet och som inte är reglerad med stöd av första stycket . Ändringen innebär också, genom hänvisningen till 5 a §, att det blir möjligt att vidta fler typer av åtgärder. Således blir det möjligt att, förutom bekämpa och hindra spridning av växtskadegörare, kartlägga förekomst av, fastställa frihet från och kontrollera spridning av sådana. Vidare innebär ändringen att den uttryckliga tidsgränsen tas bort. Varaktigheten av beslut eller föreskrifter om åtgärder av det nu aktuella slaget bör emellertid inte vara längre än nödvändigt för att uppnå det mål från växtskyddssynpunkt som åtgärden avser. Detta gäller naturligtvis särskilt om åtgärden är ingripande för den enskilde. Vidare har i paragrafen förtydligats att bemyndigandet, förutom beslut, även avser att meddela sådana föreskrifter som anges i 5 och 5 a §§. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.2. Den har utformats i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit. Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att en hänvisning görs till båda styckena i 3 §. Ändringen tydliggör att åtgärder enligt paragrafen kan vidtas såväl mot växtskadegörare som finns angivna i föreskrifter som meddelats med stöd av 3 § första stycket som mot andra växtskadegörare, under förutsättning att det finns särskilda skäl. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit. Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att en hänvisning görs till 3 §. Ändringen tydliggör att åtgärder enligt paragrafen kan vidtas såväl mot växtskadegörare som finns angivna i föreskrifter som meddelats med stöd av 3 § första stycket som mot andra växtskadegörare, under förutsättning att det finns särskilda skäl enligt 3 § andra stycket. Vidare har i punkten 2 gjorts ett tillägg som innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet får besluta om undersökning av sundhetsintyg. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3. Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit. 2012/13:174 6 b § Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för företag att utöva egenkontroll över verksamheten. För att omfattas av bestämmelsen ska det vara fråga om företag som för exportändamål använder, producerar eller behandlar växtprodukter av trä. Uttrycket exportändamål innebär att både företag som själva exporterar och företag som levererar produkter till det exporterande företaget omfattas av bestämmelsen. Med export avses försäljning eller annan leverans till tredje land. Produktion inbegriper även reparation av växtprodukter såsom exempelvis träemballage. Med uttrycket behandla avses att produkten behandlas mot växtskadegörare, exempelvis värmebehandling genom att produkten upphettas till viss temperatur. I bestämmelsen ställs även krav på att egenkontrollen ska vara lämplig i förhållande till verksamhetens art. Typen av verksamhet och dess omfattning ska således beaktas när skyldigheten att utöva egenkontroll bestäms. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.4. Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att en hänvisning görs till 7 a § andra stycket. Ändringen innebär att en myndighet kan låta verkställa de åtgärder som har beslutats med stöd av 7 a § på en enskilds bekostnad. Vidare förtydligas att det är förelägganden som en myndighet gjort med stöd av 5 § som kan verkställas på den enskildes bekostnad. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3. Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit. Paragrafens andra stycke är nytt och innebär att det införs nya bemyndiganden som ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om åtgärder om det finns brister i eller om det saknas sundhetsintyg. Sådana brister kan exempelvis bestå i att sundhetsintyget har felaktig utformning eller placering, att det innehåller felaktiga uppgifter, att det saknar uppgifter eller att sundhetsintyget inte överensstämmer med det föremål intyget åtföljer. Enligt andra stycket 1 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i det enskilda fallet avlägsna eller ogiltigförklara ett sundhetsintyg. Möjlighet att meddela föreskrifter om sådana åtgärder finns med stöd av bemyndigandet i första stycket. Att avlägsna sundhetsintyg kan bl.a. komma ifråga när intyget är märkt på ett föremål och avlägsnandet kan då ske genom att det exempelvis slipas bort eller målas över. Åtgärderna i andra stycket 2 avser växter eller föremål som kan hysa växtskadegörare. De åtgärder som kan komma ifråga är användning, behandling och förstöring eller liknande av växt, växtprodukt eller annat föremål som kan hysa växtskadegörare. Med behandling avses att föremålet behandlas mot växtskadegörare, exempelvis kan detta ske genom värmebehandling där produkten upphettas till viss temperatur. Med liknande åtgärd avses andra åtgärder för att hindra spridning av växtskadegörare såsom exempelvis att kvarhålla en sändning på viss plats, att kräva övertäckning, förvaring på säker plats eller deponering genom nedgrävning på säker plats. Tredje stycket motsvaras till viss del av andra stycket i den nuvarande paragrafen. Ändringen i tredje stycket innebär att det blir möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att överlämna till en juridisk person att utfärda sundhetsintyg vid alla typer av förflyttning av växter och växtprodukter inom EU där sådant intyg krävs. Vidare innebär ändringen att det tydliggörs att bemyndigandet omfattar sundhetsintyg som krävs vid export till tredje land. Det blir således möjligt att överlämna till företag att utfärda sundhetsintyg som kan krävas vid alla förflyttningar inom landet och inom EU samt vid export till tredje land av växter och växtprodukter. Fjärde stycket är nytt och har inte någon motsvarighet i nuvarande växtskyddslag. Bestämmelsen innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkor för att i enlighet med tredje stycket överlämna till en juridisk person att utfärda sundhetsintyg. Sådana villkor kan exempelvis vara krav på att företaget ska vara godkänt och ha viss utrustning och kompetens. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3. Paragrafen innehåller straffbestämmelser och ändras på så sätt att en fjärde punkt införs. Genom bestämmelsen i fjärde punkten straffbeläggs att uppsåtligen eller av oaktsamhet utfärda sundhetsintyg utan att utfärdaren fått uppgiften överlämnad till sig enligt den föreslagna bestämmelsen i 7 a § tredje stycket. Straffskalan är böter. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.5. Paragrafen ändras på så sätt att det i fjärde stycket (tidigare femte stycket) anges att beslut som meddelats med stöd av 7 a § andra stycket ska gälla om inte annat bestämts. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3. . . 0 0 0 0 0 0 Sammanfattning av promemorian Ändringar i växtskyddslagen (Ds 2012:38) Promemorian innehåller förslag som syftar till ett förbättrat genomförande av rådets direktiv /29/EG av om skyddsåtgärder mot att växtskadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen (EGT L 169, 10.7.2000, s. 1, Celex 32000L0029) och ett förbättrat genomförande de regler som följer av internationella åtaganden genom FAO:s internationella norm för växtskyddsåtgärder nr 15 (ISPM 15) och internationella växtskyddskonventionen (International Plant Protection Convention, IPPC). I promemorian föreslås vissa ändringar i växtskyddslagen (1972:318) för att uppnå det ovan nämnda syftet. Ändringarna utgörs i huvudsak av att nya bemyndiganden införs i lagen. Ändringarna i växtskyddslagen innebär således bl.a. att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vad som avses med växtprodukt enligt växtskyddslagen. Det föreslås att den myndighet som regeringen bestämmer ska, om det finns särskilda skäl, få meddela föreskrifter och beslut om åtgärder för att kartlägga förekomst av, fastställa frihet från och kontrollera spridning av växtskadegörare ska få vidtas även avseende andra växtskadegörare än sådana som anges i föreskrifter. Om det finns synnerliga skäl, ska den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter och beslut om åtgärder för att hindra spridning av växtskadegörare ska få vidtas även avseende andra växtskadegörare än de som anges i föreskrifter. Sådana föreskrifter och beslut ska vara tidsbegränsade.