prop · H10325 · 2013-10-14 00:00:00 — i enlighet med artikel 7j.1 och 2 i Eurovinjettdirektivet. behandlas i avsnitt 5.4. Enligt paragrafens första stycke ska ett avgiftssystem utformas med begränsad påverkan på trafikflöde och trafiksäkerhet. Enligt andra stycket får ett avgiftssystem inte medföra omotiverade nackdelar, vare sig av ekonomisk eller av annan art, för användare som endast tillfälligt använder vägnätet. Vidare framgår vad som ska beaktas då viss fordonsutrustning, s.k. transpondrar, krävs för att använda ett avgiftssystem. Avgiftsupptagaren ska se till att alla användare, med rimliga administrativa och ekonomiska arrangemang, har möjlighet att få tillgång till den fordonsutrustning som krävs. I paragrafen regleras de kostnader och den avbetalningstid som ska beaktas vid beräkning av infrastrukturavgifternas storlek på allmän väg, i enlighet med artikel 7b och bilaga III 2–3 i Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.2 och har utformats i enlighet med I första stycket anges de kostnader som får beaktas vid beräkning av infrastrukturavgifternas storlek. Kostnader för drift och underhåll av ett vägavsnitt på allmän väg får inte tas med i kostnadsunderlaget eftersom sådana kostnader finansieras med skattemedel. Om kostnader för vägavsnittet och vägtullssystemet helt eller delvis har finansierats på annat sätt än genom lån som ska återbetalas med infrastrukturavgifter eller direkt med intäkter från infrastrukturavgifter, t.ex. genom skattemedel eller medfinansiering, får den delen av kostnaderna inte ingå i kostnadsunderlaget vid beräkning av avgifternas storlek. Den period som beräkningen av infrastrukturavgifterna ska grundas på regleras i andra stycket. Avgifterna ska beräknas på en period som motsvarar antingen infrastrukturens planerade livslängd eller en annan period som kan anses lämplig av finansieringsskäl och som inte understiger . Infrastrukturavgifter på allmänna vägar kan således tas ut som t.ex. motsvarar vägavsnittets ekonomiska livslängd om denna är . Avgiftssystemet på har införts före och omfattas därmed, enligt artikel 7e i Eurovinjettdirektivet, inte av beräkningsprinciperna i bilaga III till direktivet. Den tid under vilken infrastrukturavgifter får tas ut framgår av bilaga III 2.1 till Eurovinjettdirektivet och gäller därmed inte för så länge det ursprungliga avgiftssystemet för bron används och inte ändras i väsentlig omfattning. Paragrafen reglerar hur de kostnader som avses i 5 § första stycket ska fördelas mellan olika kategorier och typer av bilar i enlighet med bilaga III 2–4 till Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.3. Av första stycket framgår att varje kategori av bilar, t.ex. personbilar, lastbilar och bussar, endast ska stå för sin beräknade andel av kostnaderna. Även inom en kategori av bilar kan en fördelning av kostnaderna ske mellan olika typer av bilar, t.ex. indelade efter vikt eller antal axlar. Fördelningen ska även i dessa fall ske efter beräknade andelar av kostnaderna. Exempelvis kan således en viss typ av lastbil få bära en större andel av kostnaderna än andra lastbilar. I andra stycket anges hur de andelar av kostnaderna som respektive kategori eller typ av bil ska stå för ska beräknas. Den andel av kostnaderna som en viss kategori eller typ av bil ska bära, ska motsvara dess beräknade andel av trafiken på vägavsnittet. En andel får räknas upp om det kan motiveras med att högre kostnader orsakas av den fordons- 2013/14:25 gruppen. Således kan t.ex. lastbilar åläggas att betala en, i förhållande till sin andel av trafiken, större andel av kostnaderna för att uppföra eller underhålla ett vägavsnitt om kostnaderna blir högre till följd av lastbilstrafiken. Tredje stycket innehåller en bestämmelse om kontroll och justering av de beräknade andelar av kostnaderna som respektive kategori eller typ av fordon ska bära. Korrigeringsmekanismen är till för att justera under- eller övertäckning av kostnader som kan tillskrivas fel i prognoserna för beräknad trafikmängd. I paragrafen regleras de kostnader och den avbetalningstid som ska beaktas vid beräkning av infrastrukturavgifter för tunga godsfordon på enskilda vägar som ingår i TEN-T-vägnätet i eller som är motorvägar, i enlighet med artikel 7b och bilaga III 2–3 i Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.2. I första stycket anges de kostnader som får beaktas vid beräkning av infrastrukturavgifternas storlek. Kostnadsunderlaget får omfatta kostnader för uppförande, underhåll, drift och utveckling av ett vägavsnitt och tillhörande vägtullssystem. Endast den andel av kostnaderna som är hänförlig till tunga godsfordon får dock tas med i beräkningen av avgifternas storlek. Även avkastning på kapital och en vinstmarginal får ingå i kostnadsunderlaget och ska vara rimlig mot bakgrund av marknadsförhållandena. Den period som beräkningen av infrastrukturavgifterna ska grundas på regleras i andra stycket. Avgifterna ska beräknas på en period som motsvarar antingen infrastrukturens planerade livslängd eller en annan period som kan anses lämplig av finansieringsskäl och som inte understiger . Paragrafen reglerar hur de tunga godsfordonens andel av de kostnader som avses i 7 § första stycket ska beräknas i enlighet med bilaga III 2–4 till Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.3. Av första stycket framgår att de tunga godsfordonens andel av kostnaderna ska motsvara deras beräknade andel av trafiken på vägavsnittet. Denna andel av kostnaderna kan i sin tur fördelas utifrån beräknade andelar av kostnaderna mellan olika typer av tunga godsfordon, t.ex. indelade efter vikt eller antal axlar. En andel får räknas upp om det kan motiveras med att högre kostnader orsakas av den fordonsgruppen. Således kan lastbilar eller en viss typ av lastbilar åläggas att betala en, i förhållande till sin andel av trafiken, större andel av kostnaderna för infrastrukturen än andra fordon eller typer av lastbilar om kostnaderna blir högre till följd av lastbilstrafiken eller en viss typ av lastbilar. Andra stycket innehåller en bestämmelse om kontroll och justering av de beräknade andelar av kostnaderna som tunga godsfordon eller en viss typ av sådana fordon ska bära. Korrigeringsmekanismen är till för att justera under- eller övertäckning av kostnader som kan tillskrivas fel i prognoserna för beräknad trafikmängd. I enlighet med artikel 7e i Eurovinjettdirektivet görs i paragrafen undantag från vissa av lagens bestämmelser för avgiftssystemet på . Avgiftssystemet på har införts före och omfattas därmed, enligt artikel 7e i Eurovinjettdirektivet, inte av beräkningsprinciperna i bilaga III till direktivet så länge det ursprungliga avgiftssystemet för bron används och inte ändras i väsentlig omfattning. Bestämmelserna i 7 § andra stycket om den tid under vilken infrastrukturavgifter får tas ut och i 8 § om beräkning av tunga godsfordons andel av kostnaderna för ett vägavsnitt och tillhörande vägtullssystem motsvarar bestämmelserna i bilaga III 2–4 till Eurovinjettdirektivet och gäller därmed inte för så länge det ursprungliga avgiftssystemet för bron används och inte ändras i väsentlig omfattning. Däremot gäller bestämmelsen i 7 § första stycket om hur kostnadsunderlaget för avgifterna ska fastställas även för , jfr artikel 7b i Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.2 och 5.5.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om differentiering av infrastrukturavgifter utifrån de utsläppskrav som fordonens motorer uppfyller, i enlighet med artikel 7g.1 i Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.4. Enligt första stycket är huvudregeln att infrastrukturavgifter ska differentieras i enlighet med fordonens EURO-utsläppsklass, dvs. utifrån de utsläppskrav som fordonens motorer uppfyller. De fordon som har mer miljövänliga motorer ska inte påföras en lika hög avgift som de fordon som är mindre miljövänliga. Kravet på differentiering gäller endast avgifter för tunga godsfordon och endast på motorvägar eller andra vägar som ingår i TEN-T-vägnätet i . Av andra stycket framgår att kravet på differentiering utifrån EURO- utsläppsklass inte gäller under vissa förutsättningar. Om någon av de angivna förutsättningarna är uppfyllda kan således infrastrukturavgifter tas ut även för tunga godsfordon på allmänna vägar, jfr 1 § andra stycket. För tunga godsfordon med en totalvikt på får dock infrastrukturavgifter tas ut på vägar som ingår i TEN-T-vägnätet eller som är motorvägar endast för användandet av vägavsnitt i form av en bro, tunnel eller en väg genom ett bergspass, jfr 2 §. Europeiska kommissionen ska underrättas innan en avgiftsstruktur införs som innefattar undantag från kravet på EURO-klassdifferentiering. I paragrafen anges det högsta belopp som en infrastrukturavgift får bestämmas till när uppgift om ett fordons EURO-utsläppsklass inte finns tillgänglig. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.4. I enlighet med artikel 7g.2 i Eurovinjettdirektivet får beloppet bestämmas till högst det belopp som gäller för fordon som har de minst miljövänliga motorerna, dvs. hör till utsläppsklass EURO 0. Uppgift om ett fordons utsläppsklass kan t.ex. finnas i fordonsdokument, i vägtrafik- 2013/14:25 registret eller motsvarande register i andra länder eller lagrat i ett fordons transponder. Bestämmelsen är inte tillämplig på infrastrukturavgifter på allmän väg, eftersom lagen inte är tillämplig på sådana avgifter om de måste differentieras utifrån EURO-utsläppsklass, jfr 1 § andra stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser för differentiering av infrastrukturavgifter i enlighet med artikel 7g.3 och 7g.4 i Eurovinjettdirektivet. Bestämmelsen är endast tillämplig på avgifter på enskilda vägar och behandlas i avsnitt 5.5.4. Enligt första stycket får infrastrukturavgifter differentieras beroende på tidpunkt eller typ av dag eller årstid. Olika avgiftsnivåer kan t.ex. tillämpas i rusningstid jämfört med andra tider eller på vardagar jämfört med helgdagar. Differentieringen ska ske i styrande syfte, dvs. i syfte att minska trängsel, minimera slitage på infrastrukturen eller för att optimera användningen av eller främja trafiksäkerheten på det vägavsnitt där avgifter tas ut. De förutsättningar som anges i punkterna 1–4 ska vara uppfyllda för att differentiering ska få ske. Av andra stycket framgår att syftet med differentieringen inte får vara att öka de totala avgiftsintäkterna. Om avgifter som är högre än den genomsnittliga avgiften tas ut måste således motsvarande lägre avgifter tas ut . Bestämmelsen innehåller även en korrigeringsmekanism för det fall en total intäktsökning ändå skulle uppstå. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om differentiering av infrastrukturavgifter för vissa särskilt utpekade projekt av stort europeiskt intresse i enlighet med artikel 7i.3 i Eurovinjettdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5.4. Av första stycket framgår att infrastrukturavgifter på s.k. prioriterade projekt av europeiskt intresse får differentieras på annat sätt än som anges i 10 § och 12 § första stycket. En förutsättning är dock att det på grund av en konkurrenssituation, i förhållande till exempelvis färjetrafik, finns ett behov av att differentiera avgifterna på ett annat sätt för att säkra projektets lönsamhet. är bestämmelsen endast tillämplig på . Avgiftsstrukturen ska vara öppen och tydlig och inte leda till höjda avgifter för användare som inte omfattas av differentieringen. Liksom enligt 12 § ska, enligt andra stycket, en differentiering som sker i styrande syfte baseras på tidpunkt , typ av dag eller årstid. Typ av dag kan t.ex. avse vardag jämfört med helgdag. Enligt tredje stycket får differentieringen inte leda till att de totala avgiftsintäkterna ökar. Om så ändå skulle ske ska differentieringens struktur ändras efter utgången av det kalenderår under vilket intäktsökningen uppstod. I paragrafen regleras personuppgiftsansvaret för den behandling av personuppgifter som aktualiseras vid uttag av infrastrukturavgifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.7. Enligt första stycket gäller för uttag av infrastrukturavgifter på enskilda vägar att avgiftsupptagaren är personuppgiftsansvarig enligt personuppgiftslagen (1998:204) för den behandling av personuppgifter som verksamheten innebär. Andra stycket innehåller en upplysning om att bestämmelser om personuppgiftsansvar för uttag av infrastrukturavgifter på allmän väg finns i lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Behandlingen av personuppgifter sker i dessa fall inom ramen för vägtrafikregistret. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställighet av infrastrukturavgifter på allmän väg och behandlas i avsnitt 5.9. Av paragrafens första stycke framgår att en infrastrukturavgift ska lämnas för indrivning om den inte betalas i rätt tid. Bestämmelsen gäller infrastrukturavgifter på allmän väg, således även avgifterna på Svinesundsförbindelsen. Första stycket innehåller också ett bemyndigande för regeringen att föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp. Andra stycket innehåller en upplysning om att bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vidare framgår att verkställighet enligt utsökningsbalken får ske vid indrivning. Av tredje stycket följer att ett beslut enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen gäller , om inte något annat anges i beslutet. Bestämmelsen innebär att en infrastrukturavgift ska betalas även om avgiftsbeslutet överklagas. Regeringen kan med stöd av 16 § första stycket 5 meddela föreskrifter om anstånd med betalning av en avgift. I paragrafen ges bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter i vissa avseenden i fråga om infrastrukturavgifter på väg. Regeringen får även överlåta åt en förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter i dessa avseenden. Ett bemyndigande som omfattar motsvarande föreskriftsrätt som den som avses i första stycket finns i nuvarande 29 § väglagen (1971:948). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket gäller endast infrastrukturavgifter på allmän väg. Enligt punkterna 1 och 2 ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigande att meddela föreskrifter om vilka vägavsnitt på allmän väg som ska avgiftsbeläggas och vilka fordon som ska omfattas av avgiftsplikt. Vid meddelande av sådana föreskrifter måste bestämmelserna i 1 och 2 §§ beaktas. Bemyndigandet i punkten 3 avser föreskrifter om med vilket belopp infrastrukturavgift ska tas ut. Av avsnitt 5.6.3 framgår att regeringen har för avsikt att delegera uppgiften att bestämma infrastrukturavgifternas 2013/14:25 storlek till en förvaltningsmyndighet. De beräkningsprinciper som anges i 5 och 6 §§ ska tillämpas då avgiftsnivån fastställs. Punkten 4 avser föreskrifter om när avgiftsplikt ska inträda. Punkten 5 rör föreskrifter om beslut om och betalning av infrastrukturavgift. Med föreskrifter om beslut om infrastrukturavgift avses t.ex. föreskrifter om hur och när beslut ska fattas samt föreskrifter om omprövning av beslut. Med föreskrifter om betalning av infrastrukturavgift avses föreskrifter om vem som är betalningsskyldig för en avgift och hur och när betalning ska ske. Även föreskrifter om anstånd med betalning av en avgift och befrielse från avgift omfattas av bemyndigandet. I paragrafens andra stycke bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om rapportering. Bemyndigandet avser den rapportering till Europeiska kommissionen som följer av artikel 7h, 7g.1, 7g.3, 7i.3 och 11.1 i Eurovinjettdirektivet och gäller i fråga om avgiftssystem på vägar som ingår i TEN-T-vägnätet i eller som är motorvägar. Kommissionen ska underrättas om införandet av ett nytt avgiftssystem innan systemet införs. Underrättelse ska även ske innan en avgiftsstruktur införs som innefattar undantag från kravet på differentiering utifrån ett fordons EURO-utsläppsklass enligt 10 § andra stycket eller som innefattar differentiering enligt 12 eller 13 §. Vidare ska kommissionen underrättas när en befintlig differentieringsstruktur ändras, Kommissionen ska också underrättas om samtliga infrastrukturavgifter som har tagits ut på vägar som ingår i TEN-T-vägnätet i eller som är motorvägar och därefter. 9.2Förslaget till lag om elektroniska vägtullssystem I paragrafen, som behandlas i avsnitt 6.2, anges lagens övergripande syfte. Genom lagen ska det göras möjligt att använda standardiserad utrustning som installeras i ett fordon, en transponder, för betalning av vägtullar i alla europeiska system där elektronisk betalning av vägtullar med stöd av fordonsutrustning tillämpas. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 6.2, anges lagens tillämpningsområde. Lagen är enligt första stycket endast tillämplig på elektroniska vägtullssystem där fordonsutrustning, transpondrar, används. Enligt andra stycket gäller lagen endast sådana betalningsförmedlare som är registrerade i enlighet med denna lag eller annars i enlighet med EETS-beslutet. Andra betaltjänster, t.ex. BroBizz som används på , omfattas inte av lagens bestämmelser så länge betalningsförmedlaren inte är registrerad i enlighet med EETS-beslutet. I tredje stycket anges att lagen endast ska tillämpas på väganvändare som har träffat avtal med en betalningsförmedlare som är registrerad i enlighet med EETS-beslutet. En väganvändare som abonnerar på en betalbricka från en annan betalningsförmedlare omfattas således inte av lagens tillämpningsområde. Paragrafens första stycke innehåller ett undantag från bestämmelsen i 2 § om lagens tillämpningsområde. I andra stycket finns en anmälningsplikt för den som avser att inrätta ett system som omfattas av undantagsbestämmelsen i första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Paragrafen innehåller definitioner av vissa centrala begrepp och behandlas i avsnitt 6.2 och 6.3. Anmält organ definieras i punkten 1 med en hänvisning till bestämmelserna om organ för bedömning av överensstämmelse i lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. Även organ som har anmälts enligt motsvarande föreskrifter i en annan stat inom EES eller omfattas av definitionen. Med avgiftsupptagare avses enligt punkten 2 den som tar upp vägtull för användandet av en väg. Som huvudregel är det den som tillhandahåller och driver infrastrukturen, dvs. väghållaren såvitt avser vägar och gator, som också tar ut eventuella vägtullar. En avgiftsupptagare kan vara en enskild juridisk person, exempelvis Öresundsbrokonsortiet, eller en statlig myndighet. Av 5 § väglagen (1971:948) framgår att staten är väghållare för allmänna vägar. Enligt 6 § samma lag har hand om väghållningen för statens räkning. Av avsnitt 6.5.1 framgår att regeringen har för avsikt att utse till avgiftsupptagare på de nya broarna i och i samband med att transpondersystem införs där. Punkten 3 innehåller en definition av betalningsförmedlare. Av 2 § andra stycket följer att lagens bestämmelser endast omfattar betalningsförmedlare som är registrerade i enlighet med lagen eller annars i enlighet med EETS-beslutet i den stat inom EES där förmedlaren är etablerad. För att anses som ett elektroniskt vägtullssystem enligt definitionen i punkten 4 ska vägtullar tas upp med stöd av fordonsutrustning, dvs. med stöd av en transponder som är installerad i fordonet. Den tekniska delen av systemet omfattar t.ex. den utrustning vid betalstationerna som behövs för att registrera fordonspassager. Systemets administrativa del avser bl.a. den hantering som sker för att fatta beslut om infrastrukturavgifter och för att skicka fakturor avseende sådana avgifter. Med fordonsutrustning avses enligt punkten 5 all utrustning som behöver installeras i ett fordon för att fordonets passage av en betalstation och all annan nödvändig data för att kunna ta ut en vägtull ska kunna registreras i ett elektroniskt vägtullssystem. I praktiken avses en transponder. En färdvägsdeklaration enligt punkten 6 ska skickas till avgiftsupptagaren i ett format som överenskommits mellan denne och en betalningsförmedlare. Vanligtvis torde det vara fråga om en elektronisk signal från en transponder som är installerad i ett fordon. Med teknisk utrustning enligt punkten 7 avses all teknisk utrustning som behövs för att säkerställa att alla elektroniska vägtullssystem som 2013/14:25 omfattas av EETS-beslutet är kompatibla med varandra. En och samma transponder ska kunna användas i alla elektroniska vägtullssystem som omfattas av EETS-beslutet. Med mjukvara avses t.ex. programvara. För att anses som väganvändare enligt punkten 8 ska den fysiska eller juridiska personen ha träffat avtal med en betalningsförmedlare som är registrerad i enlighet med EETS-beslutet, jfr 2 § andra och tredje styckena. En vägtull kan enligt definitionen i punkten 9 vara antingen en avgift eller en skatt. En förutsättning för att pålagan ska omfattas av lagen är dock att den tas ut med stöd av utrustning som är installerad i fordonet, dvs. I punkten 10 definieras vägtullsområde. Begränsningen till platser där ett elektroniskt vägtullssystem används innebär att endast platser där vägtullar tas ut med stöd av transpondrar omfattas. Om vägtullar tas ut på en plats enbart med stöd av någon annan teknik, t.ex. fotografering av registreringsskyltar så som sker i trängselskattesystemen, anses denna plats alltså inte vara ett vägtullsområde. Endast färjor som är att anse som väg omfattas av definitionen av ett vägtullsområde. Det gäller exempelvis sådana färjor som är att anse som väganordningar enligt 2 § väglagen (1971:948). I övrigt får en bedömning göras i varje enskilt fall. Vid bedömningen kan exempelvis beaktas om färjan har ett vägnummer, en väghållare, en tidtabell eller kapacitet som medför ett fritt trafikflöde i EFC-direktivets mening. I fråga om definitioner av övriga termer hänvisas till lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner och förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner, som innehåller definitioner av de viktigaste termerna inom vägtrafikområdet. I paragrafen anges de krav som ska vara uppfyllda för att registreras som betalningsförmedlare i enlighet med artikel 3 i EETS-beslutet. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.4.1. Bestämmelsen gäller endast juridiska personer som är etablerade i . Med begreppet etablerad avses företag, organisationer och näringsverksamheter samt filialer som är registrerade enligt svensk lagstiftning, liksom utländska företag som i har en effektiv och faktisk verksamhet med hjälp av en stabil struktur. Att ett utländskt företag har en webbplats som riktar sig till allmänheten i är inte tillräckligt för att anse att företaget är etablerat här. De krav som ska uppfyllas i fråga om certifiering och teknisk utrustning enligt punkterna 1 och 2 framgår av artikel 3 i EETS-beslutet. Avsikten är att närmare föreskrifter om kraven ska meddelas på myndighetsnivå med stöd av bemyndigandet i 33 § 1. Kravet på kompetens rörande elektroniska vägtullssystem enligt punkten 3 avser i första hand kompetens i fråga om elektronisk betalning av vägtullar med stöd av en transponder. Med motsvarande system avses t.ex. motsvarande finansiella system eller tjänster inom andra områden med omfattande volymer av datatransaktioner. Sådana områden kan t.ex. vara bankverksamhet, försäkringsverksamhet, tillhandahållande av tjänster inom finanssektorn och telekommunikation. Om sökanden har lämplig finansiell ställning enligt punkten 4 får bedömas i varje enskilt fall. Föreskrifter om innehållet i den riskhanteringsplan som ska upprättas enligt punkten 5 är tänkt att meddelas på myndighetsnivå. Vid bedömningen av om sökanden har gott anseende enligt punkten 6 ska en helhetsbedömning göras av sökandens lämplighet, bl.a. om sökanden kan förväntas följa de regler som gäller för näringen. Bristande laglydnad i olika avseenden ska påverka bedömningen. Sökanden bör inte vara försatt i konkurs och bör ha fullgjort sina skyldigheter gentemot det allmänna såvitt avser betalning av skatter och avgifter.