prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — 3Enligt artikel 23 i UCITS-direktivet kan medlemsstaterna tillåta andra förvaringsinstitut än de nämnda om förvaringsinstitutet står under tillsyn och har sitt säte i samma medlemsstat som fonden. 2012/13:155 Som förvaringsinstitut för vissa typer av slutna AIF:er får utses även någon som utför förvaringsinstitutsuppgifter som en del av sin yrkes- eller affärsverksamhet för vilken gäller registreringsskyldighet enligt lag, annan författning eller yrkesetiska regler under förutsättning att det finns finansiella och yrkesmässiga garantier för att relevanta förvaringsinstitutsuppgifter och därmed förenade åtaganden kan utföras på ett effektivt sätt (artikel 21.3 tredje stycket i AIFM-direktivet). I AIFM- direktivet anges som exempel notarier, jurister och registerförvaltare (skäl 34). I sak bör advokater vara en mer ändamålsenlig benämning än någon som enbart har en jur. kand.-examen. Revisorer nämns inte uttryckligen i AIFM-direktivet men borde kunna ingå i denna kategori. Denna typ av förvaringsinstitut får utses endast för AIF:er där investerarna saknar rätt att lösa in sina andelar från den första investeringen och AIF:en enligt sin investeringspolicy generellt investerar i andra tillgångar än sådana som kräver depåförvaring eller generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över sådana företag (artikel 21.3 tredje stycket i AIFM-direktivet). Banker och andra kreditinstitut får vara (1 kap. 1 § 14 LIF). Värdepappersbolag som uppfyller kraven i artikel 21.3 första stycket b i AIFM-direktivet får dock inte vara förvaringsinstitut enligt LIF om de inte också är kreditinstitut.4 Det innebär att kretsen företag som kan vara är något snävare än enligt AIFM-direktivet. För att avgöra om ett företag ska kunna vara förvaringsinstitut bör inte frågan om företaget är ett kreditinstitut eller inte vara ensamt avgörande. Det är viktigt att företaget är finansiellt stabilt, dvs. omfattas av tillräckliga kapitalkrav. Sådana krav uppställs i artikel 21.3 första stycket b i AIFM- direktivet. och har anfört att det saknas en analys av om kapitalkravet som uppställs för förvaringsinstitut enligt AIFM-direktivet är en skärpning eller tvärtom en mildring av gällande krav, t.ex. kapitalkrav för värdepappersbolag som har tillstånd för inlåning och därmed anses som kreditinstitut. har framhållit att det inte är helt klart vad kapitalkraven kan innebära för andra företag än kreditinstitut samt att det saknas en analys av vilka konsekvenser de ändrade reglerna om kapitalkrav för förvaringsinstitut kommer att få för investerarna. Regeringen konstaterar att de kapitalkrav som uppställs för värdepappersföretag i AIFM-direktivet motsvarar gällande kapitalkrav för värdepappersföretag enligt och rådets direktiv /48/EG (kreditinstitutsdirektivet) och och rådets direktiv /49/EG (kapitaltäckningsdirektivet). Det är således inte fråga om någon skärpning eller mildring av gällande kapitalkrav för värdepappersbolag som har tillstånd för inlåning och därmed anses som kreditinstitut. Dock för sådana värdepappersföretag som aves i artikel 21.3 första stycket 6 i AIFM-direktivet är kapitalkravet lägre än för kreditinstitut. Det innebär att det är lägre kapitalkrav för sådana förvaringsinstitut än vad som krävs enligt 4 Ett värdepappersbolag med tillstånd att ta emot medel på konto (inlåning) enligt 2 kap. 2 § första stycket 8 lagen om värdepappersmarknaden är EU-rättsligt att betrakta som kreditinstitut, se prop. 2006/07:115 s. 326 och prop. 1994/95:50 s. 97 ff. Regeringen anser att de kategorier av kreditinstitut och värdepappersbolag som får vara även bör få vara . Bestämmelser som motsvarar reglerna i artikel 21.1, 21.3 och 21.5 i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. I bestämmelserna bör det hänvisas till de aktuella EU-direktiven i stället för de lagar i vilka dessa har genomförts eftersom en svensk AIF-förvaltare kan förvalta AIF:er etablerade i andra länder inom EES. De regler i UCITS-direktivet som anges i artikel 21.3 första stycket c i AIFM-direktivet har genomförts i svensk rätt på så sätt att enbart banker och andra kreditinstitut får vara (UCITS-fonder). Det innebär att det inte är möjligt att genomföra artikel 21.3 första stycket c i AIFM-direktivet i fråga om . En svensk AIF-förvaltare kan dock förvalta en utländsk AIF där det i AIF:ens hemland kan finnas regler om att andra enheter får vara . Därför bör en bestämmelse som motsvarar artikel 21.3 första stycket c i AIFM-direk- tivet tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Enligt AIFM-direktivet får som typer av slutna AIF:er utses även en enhet som utför förvaringsinstitutsuppgifter som en del av sin yrkes- eller affärsverksamhet för vilken gäller registreringsskyldighet enligt lag, annan författning eller yrkesetiska regler under förutsättning att det finns finansiella och yrkesmässiga garantier för att relevanta förvaringsinstitutsuppgifter och därmed förenade åtaganden kan utföras på ett effektivt sätt (artikel 21.3 tredje stycket). Den aktuella regeln är fakultativ, dvs. länderna inom EES kan välja om de ska tillåta sådana förvaringsinstitut. Denna typ av förvaringsinstitut får utses enbart för AIF:er där investerarna saknar rätt att lösa in sina andelar från den första investeringen och AIF:en enligt sin investeringspolicy generellt investerar i andra tillgångar än sådana som kräver depåförvaring eller generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över sådana företag. Huvudregeln i artikel 21.3 första stycket i AIFM-direktivet om att förvaringsinstitutet ska vara ett finansiellt institut av visst slag är utformad för att passa AIF:er som investerar i finansiella tillgångar, t.ex. finansiella instrument som kan depåförvaras. I de fallen utgör förvaringen av de finansiella instrumenten förvaringsinstitutets huvuduppgift. Det är då relevant att ställa krav på specifika tillstånd och eget kapital. För AIF:er som investerar i andra tillgångar, t.ex. fastigheter eller ägarandelar som inte är finansiella instrument eller aktier i onoterade företag, är dock förvaringsinstitutets kontroll av äganderätten oftast viktigare än själva förvaringen av tillgångarna. AIF:er som investerar i sådana tillgångar har tidigare vanligtvis inte behövt utse ett förvaringsinstitut enligt de nationella regler som har gällt för deras verksamhet. Någon utbredd marknad för förvaringsinstitutstjänster för denna typ av tillgångar existerar knappast , och för att underlätta utvecklingen av en sådan marknad bör olika typer av aktörer tillåtas. Regeringen anser att möjligheten att tillåta fler kategorier av typ av AIF:er därför bör utnyttjas. och har ifrågasatt om det 2012/13:155 finns aktörer på den svenska marknaden med erfarenhet av riskkapitalverksamhet som är beredda att på ett kostnadseffektivt sätt agera som och har efterlyst en belysning av denna fråga och förslag till åtgärder för det fall inte några kommer att finnas i . Regeringen konstaterar att är skyldigt att genomföra AIFM-direktivets regler om förvaringsinstitut. AIFM-direktivet uppställer krav på att förvaringsinstitutet ska vara etablerat i samma land som AIF:en. Med hänsyn till det kravet kan tillgången på förvaringsinstitut i praktiken bli avgörande för var riskkapitalfonder kan etableras när reglerna i AIFM-direktivet har börjat tillämpas. Som ovan anförts finns det inte någon utbredd marknad i för förvaringsinstitutstjänster för AIF:er som investerar i andra tillgångar än finansiella instrument. För att underlätta utvecklingen av en sådan marknad anser regeringen att möjligheten att tillåta fler kategorier av förvaringsinstitut bör utnyttjas. Förslagets konsekvenser på riskkapitalområdet behandlas även i avsnitt 19.3. 12.2Begränsningar på grund av intressekonflikter Regeringens förslag: En AIF-förvaltare får inte utses som förvaringsinstitut. En primärmäklare som agerar som motpart till en AIF får inte utses som , om inte verksamheten som förvaringsinstitut hålls åtskild från tillhandahållandet av tjänster i egenskap av primärmäklare. En sådan primärmäklare ska dessutom ha rutiner för att kunna identifiera, hantera, övervaka och redovisa eventuella intressekonflikter för AIF:ens investerare. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Artikel 21.4 i AIFM-direktivet innehåller regler som syftar till att undvika intressekonflikter mellan förvaringsinstitutet, AIF-förvaltaren och AIF:en och dess investerare. Av artikel 21.4 a i AIFM-direktivet framgår att en AIF-förvaltare inte får utses som förvaringsinstitut. Inte heller en primärmäklare5 som verkar som motpart till en AIF får utses som , om inte utförandet av förvaringsinstitutsfunktionerna hålls funktionellt och hierarkiskt åtskild från uppgifterna som primärmäklare. Det uppställs även krav på att eventuella intressekonflikter korrekt identifieras, hanteras, övervakas och redovisas för AIF:ens investerare (artikel 21.4 b). För att genomföra artikel 21.4 i AIFM-direktivet bör det i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder tas in en bestämmelse som anger att en AIF-förvaltare inte får utses som förvaringsinstitut. Det har ingen betydelse hur AIF-förvaltaren har organiserat sin 5 En primärmäklare (prime broker) är ett kredit- eller värdepappersinstitut som går in som motpart i de värdepapperstransaktioner som AIF:en genomför. Se vidare avsnitt 10.2.3 och definitionen i artikel 4.1 a f. verksamhet eller hur väl olika verksamheter hålls åtskilda; samma Prop. 2012/13:155 juridiska person kan inte vara både AIF-förvaltare och förvaringsinstitut för en AIF. Detta följer även av kravet på att en AIF-förvaltare inte får ägna sig åt någon annan verksamhet än förvaltning av AIF:er (artikel 6.2 och 6.3 i AIFM-direktivet). Det bör även framgå av den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder att en primärmäklare som agerar som motpart till en AIF inte får utses som , om inte verksamheten som förvaringsinstitut hålls åtskild från tillhandahållandet av tjänster i egenskap av primärmäklare. En sådan primärmäklare ska dessutom ha rutiner för att kunna identifiera, hantera, övervaka och redovisa eventuella intressekonflikter för AIF:ens investerare. Särskilda krav på förvaringsinstitut utanför Regeringens förslag: Ett förvaringsinstitut som är etablerat utanför 1. omfattas av effektiv reglering, inbegripet minimikapitalkrav, och effektiv tillsyn av verksamheten med samma verkan som EU- 2. enligt avtal vara ansvarigt gentemot AIF:en eller dess investe- rare för skador till följd av att finansiella instrument som det förvarar bl.a. har gått förlorade. Det ska finnas en skriftlig överenskommelse om samarbete och informationsutbyte mellan förvaringsinstitutets behöriga myndig- heter och de behöriga myndigheterna i de länder inom EES där andelar eller aktier i en icke avses att marknads- föras samt, om den inte är en av dessa myndigheter, den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland. Det ska finnas en skriftlig överenskommelse som uppfyller kraven i artikel 26 i modellavtal för skatter på inkomst och för- mögenhet och som säkerställer ett effektivt informationsutbyte i skatteärenden mellan det land där förvaringsinstitutet är etablerat och de länder inom EES där andelar eller aktier i en icke EES-baserade AIF avses att marknadsföras samt, om det inte är ett av dessa länder, Landet där förvaringsinstitutet är etablerat ska också ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att motverka penningtvätt och finansiering Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: I de fall det krävs ett förvarings- institut i ett land utanför EES, dvs. när det är fråga om en icke EES- baserad AIF (artikel 21.3 andra stycket i AIFM-direktivet), ställs det i artikel 21.6 första stycket i AIFM-direktivet ytterligare villkor för att ett sådant förvaringsinstitut ska få utses. De behöriga myndigheterna i de 2012/13:155 länder inom EES där andelarna eller aktierna i den icke EES-baserade AIF:en är avsedda att marknadsföras och de behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens hemland ska ha undertecknat ett arrangemang för samarbete och informationsutbyte med förvaringsinstitutets behöriga myndigheter (artikel 21.6 första stycket a). Vidare ska de länder inom EES där andelarna eller aktierna i den icke EES-baserade AIF:en är avsedda att marknadsföras och AIF-förvaltarens hemland ha undertecknat en överenskommelse med det land utanför EES där förvaringsinstitutet är etablerat som uppfyller normerna i artikel 26 i modellavtal för skatter på inkomst och förmögenhet och säkerställer ett effektivt informationsutbyte i skatteärenden, inklusive eventuella multilaterala skatteavtal (artikel 21.6 första stycket d). Det ställs även upp krav på att förvaringsinstitutet ska omfattas av effektiv reglering, inklusive minimikapitalkrav, och tillsyn av verksamheten som har samma verkan som och som tillämpas effektivt (artikel 21.6 första stycket b). Detaljerade regler om kraven i artikel 21.6 första stycket b i AIFM-direk- tivet finns i kommissionens delegerade förordning (se artikel 84). Enligt AIFM-direktivet ska kommissionen i genomförandeakter ange vilka regleringar m.m. som ska anses motsvara (artikel 21.6 tredje stycket). Vidare får det land där förvaringsinstitutet är etablerat inte vara uppfört på förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier som upprättas av den internationella arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt, Financial Action Task Force (FATF) (artikel 21.6 första stycket c). Slutligen ska förvaringsinstitutet enligt avtal vara ansvarigt gentemot AIF:en eller AIF:ens investerare i enlighet med artikel 21.12 och 21.13 i AIFM-direktivet samt uttryckligen utfästa sig att följa artikel 21.11 i AIFM-direktivet (artikel 21.6 första stycket e). Av AIFM-direktivet framgår vidare att om en behörig myndighet i ett annat land inom EES har en avvikande åsikt om den bedömning som de behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens hemland har gjort beträffande tillämpningen av artikel 21.6 första stycket a, c eller e får de berörda behöriga myndigheterna hänskjuta frågan till (artikel 21.6 andra stycket). kan då, efter att ha försökt få myndigheterna att komma överens, fatta beslut i frågan som är bindande för myndigheterna och marknadsaktörerna (se artikel 19 i Europarlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet6). Bestämmelser som motsvarar reglerna i artikel 21.6 första stycket i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. När det gäller kravet på att förvaringsinstitutet enligt avtal ska vara ansvarigt gentemot AIF:en eller dess investerare i enlighet med artikel 21.12 och 21.13 i AIFM-direktivet kan ett sådant avtal, beroende på AIF:ens juridiska konstruktion, slutas direkt mellan AIF:en och förvaringsinstitutet eller mellan AIF-förvaltaren och förvaringsinstitutet till förmån för investerarna. I båda fallen är det dock en förutsättning att de rättsregler som ska tillämpas på avtalet innebär att avtalet faktiskt innefattar en rätt till ersättning för AIF:en eller investerarna enligt de villkor som anges i artikel 21.12 och 21.13 i AIFM-direktivet. 6 EUT L 331, 15.12.2010, s. 84, (Celex 32010R1095). En svensk AIF-förvaltare som avser att förvalta en AIF i land utanför Prop. 2012/13:155 EES bör därför till sin tillståndsansökan enligt 6 kap. den nya lagen foga ett rättsutlåtande eller motsvarande som klargör detta. 12.4Förvaringsinstitutets uppgifter beträffande AIF:ens penningflöden Regeringens förslag: ska övervaka AIF:ens penningflöden. ska särskilt se till att alla betalningar från investerare har mottagits och att alla likvida medel i AIF:en har bokförts på likvidkonton som har öppnats i AIF:ens namn eller i AIF- förvaltarens eller förvaringsinstitutets namn för AIF:ens räkning. Likvidkonton ska öppnas hos en centralbank, ett kreditinstitut i ett land inom EES eller en bank i ett land utanför EES. Likvidkonton får även öppnas hos någon annan enhet av samma slag, på marknader där sådana konton krävs, om enheten är föremål för effektiv reglering av och tillsyn över verksamheten som har samma verkan som . Om likvidkontot har öppnats i förvaringsinstitutets namn för AIF:ens räkning får medel som tillhör förvaringsinstitutet eller nämnda enheter inte finnas på samma konto. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Artikel 21.7 i AIFM-direktivet reglerar förvaringsinstitutets uppgifter avseende AIF:ens penningflöden. ska i allmänhet se till att AIF:ens penningflöden övervakas korrekt. ska särskilt se till att alla betalningar som har mottagits från investerare och alla likvida medel i AIF:en har bokförts på likvidkonton som har öppnats i AIF:ens namn eller i AIF- förvaltarens eller förvaringsinstitutets namn för AIF:ens räkning. Likvidkonton ska öppnas hos sådana enheter som avses i artikel 18.1 ac i kommissionens direktiv /73/EG7. Likvidkonton får även öppnas hos någon annan enhet av samma slag, på relevanta marknader där sådana konton krävs, förutsatt att enheten är föremål för effektiv reglering av och tillsyn över verksamheten som har samma verkan som och som genomdrivs effektivt och i enlighet med principerna i artikel 16 i det direktivet. Reglerna i artikel 18.1 ac i nämnda direktiv har genomförts i svensk rätt i 10 kap. 6 § första stycket 13 föreskrifter (FFFS 2007:16) om värdepappersrörelse och artikel 16 har genomförts i 10 kap. 2 § samma föreskrifter. Om likvidkontot har öppnats i förvaringsinstitutets namn för AIF:ens räkning får medel som tillhör förvaringsinstitutet eller sådana enheter inte finnas på samma 7 Kommissionens direktiv /73/EG av om genomförandet av och rådets direktiv /39/EG vad gäller organisatoriska krav och villkor för verksamheten i värdepappersföretag, och definitioner för tillämpning av det direktivet (EUT L 241, , s. 26, Celex 32006L0073). 2012/13:155 konto (artikel 21.7 andra stycket). Detaljerade regler om förvaringsinstitutets uppgifter avseende AIF:ens penningflöden finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 8587). Bestämmelser som motsvarar reglerna i artikel 21.7 i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Reglerna i artikel 21.7 i AIFM-direktivet innebär att konton för AIF:er bara får öppnas hos en centralbank, ett kreditinstitut i ett land inom EES som har tillstånd i enlighet med direktiv /48/EG, en bank som har tillstånd i ett land utanför EES eller en annan enhet av samma slag i det land där kontot krävs, förutsatt att den enheten är föremål för effektiv reglering och tillsyn som motsvarar den i och som upprätthålls i enlighet med principerna i artikel 16 i kommissionens direktiv /73/EG. Artikel 16 i det direktivet uppställer krav på värdepappersföretag som syftar till att skydda kunders finansiella instrument och medel, bl.a. att en kunds tillgångar ska hållas åtskilda från andra kunders tillgångar och från värdepappersföretagets egna tillgångar. uppgifter avseende AIF:ernas penningflöden är en del av institutets skyldigheter att förvara eller säkerställa äganderätten till AIF:ernas tillgångar och övervaka verksamheten i AIF:erna (se artikel 21.8 och 21.9 i AIFM-direktivet). Om AIF:ens likvidkonto öppnas hos förvaringsinstitutet kan institutet självt övervaka AIF:ens penningflöden. Om AIF:ens likvidkonto öppnas hos någon annan måste förvaringsinstitutet säkerställa att det har tillgång till regelbunden information om kontorörelser på likvidkontot, t.ex. insättningar och uttag. För svenska AIF:er kan det förekomma att det krävs konton i ett land utanför EES för handel med finansiella instrument i det landet. Det kan t.ex. behövas ett konto för att ställa marginalsäkerheter vid handel med derivatinstrument. Ett sådant konto kan öppnas direkt i AIF:ens namn. 12.5Förvaring av AIF:ens tillgångar Regeringens förslag: ska 1. depåförvara a)alla finansiella instrument som kan registreras på ett konto för finansiella instrument som har öppnats hos förvaringsinstitutet, och b)alla finansiella instrument som fysiskt kan levereras till förvaringsinstitutet, samt 2. kontrollera AIF-förvaltarens, för AIF:ens räkning, eller AIF:ens äganderätt till övriga tillgångar samt föra och hålla ett uppdaterat register över dem. För att fullgöra sina uppgifter vid depåförvaring ska förvaringsinstitutet se till att alla finansiella instrument registreras på ett separat konto hos institutet i AIF:ens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF:ens räkning. För att fullgöra sina uppgifter att kontrollera äganderätten ska förvaringsinstitutet lägga uppgifter eller handlingar från AIF-förvaltaren eller AIF:en samt andra tillgängliga handlingar till grund för sin bedömning av äganderätten till tillgångarna. får inte utan förhandsgodkännande av AIF- förvaltaren eller AIF:en förfoga över tillgångarna för egen räkning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför att när det gäller förvaringsinstitutets skyldighet att kontrollera att AIF:en innehar äganderätten till övriga tillgångar ska denna bedömning grundas på uppgifter från AIF:en eller AIF-förvaltaren och externa bevis. Föreningen anser att det bör förtydligas att med externa bevis avses dokument som styrker äganderätten, t.ex. lagfartshandlingar och liknande, och inte fråga om t.ex. rättsutlåtanden. Det bör även förtydligas att denna kontroll får göras ex post, dvs. efter det att en transaktion har genomförts. anför att innebörden av kravet att förvaringsinstitutet inte utan förhandsgodkännande av AIF-förvaltaren eller AIF:en får förfoga över AIF:ens tillgångar bör belysas. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt AIFM-direktivet ska AIF:ens tillgångar, eller tillgångarna hos den AIF-förvaltare som agerar för AIF:ens räkning, anförtros artikel 21.8). När det gäller finansiella instrument som kan depåförvaras ska förvaringsinstitutet depåförvara alla finansiella instrument som kan registreras på ett konto för finansiella instrument som har öppnats hos förvaringsinstitutet och alla finansiella instrument som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet (artikel 21.8 a i). Sådana finansiella instrument ska registreras på separata konton hos institutet i AIF:ens namn, eller i AIF- förvaltarens namn för AIF:ens räkning, och i enlighet med principerna i artikel 16 i kommissionens direktiv /73/EG, så att de tydligt kan identifieras som tillhörande AIF:en i enlighet med tillämplig lagstiftning (artikel 21.8 a ii). Det rör sig främst om sådana finansiella instrument som kan registreras på ett konto för finansiella instrument, t.ex. värdepapper som kontoförs i avstämningsregister hos en central värdepappersförvarare enligt lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. Det kan också vara fråga om sådana instrument som fysiskt kan levereras till förvaringsinstitutet. När det gäller övriga tillgångar ska förvaringsinstitutet kontrollera att AIF:en, eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF:ens räkning, äger dessa tillgångar (artikel 21.8 b i). ska även föra ett register över tillgångarna och hålla registret uppdaterat (artikel 21.8 b i och iii). Bedömningen av om AIF:en eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF:ens räkning äger dessa tillgångar ska bygga på uppgifter eller handlingar från AIF:en eller AIF-förvaltaren eller externa bevis, om sådana finns (artikel 21.8 b ii). Detaljerade regler för tillämpningen av artikel 21.8 i AIFM-direktivet finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 8890).