prop · H00365 · 2013-02-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2012/13:65 Förkortad tid för styrelseledamöters personliga Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att det personliga betalningsansvar som ett aktie- bolags företrädare och aktieägare i vissa situationer kan få för bolagets förpliktelser, inte ska kunna göras gällande som . Enligt förslaget måste talan om personligt betalningsansvar väckas från förpliktelsens uppkomst, men får alltid väckas från det att förpliktelsen senast skulle ha fullgjorts. Om talan inte väcks inom dessa tidsfrister, upphör det personliga betalningsansvaret för förpliktelsen. Syftet med förslaget är att underlätta för företagare vars aktiebolag har gått i konkurs eller likvidation att återgå till att driva näringsverksamhet. På det sättet främjas entreprenörsanda och vilja att starta nya företag. Lagändringen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551)................ Ärendet och dess beredning .............................................................. Kortare tid för personligt betalningsansvar....................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Preskription av betalningsansvar för styrelseledamöter m.fl. (Ds 2011:45) ......................................................................... Förteckning över remissinstanserna...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551). 2012/13:65 2 Förslag till lag om ändring i aktiebolags- lagen (2005:551) Härigenom föreskrivs att det i aktiebolagslagen (2005:551) ska införas en ny paragraf, 25 kap. 20 a §, samt närmast före 25 kap. 20 a § en ny rubrik av följande lydelse. Upphörande av det personliga betalningsansvaret Ansvaret enligt 18 och 19 §§ upphör, om inte en talan om sådant ansvar väcks från upp- komsten av den förpliktelse som ansvaret avser eller från det att förpliktelsen senast skulle ha fullgjorts. Första stycket gäller inte det regressansvar som kan uppkomma genom att någon som är betal- ningsansvarig fullgör mer än sin andel av en förpliktelse som flera är betalningsansvariga för. Preskriptionslagen (1981:130) gäller inte för ansvaret enligt 18 och 19 §§, utom i det fall som avses i andra stycket. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om förpliktelser som uppkommit före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser till och med . Ärendet och dess beredning gav en sakkunnig på området i uppdrag att utreda frågan om preskription av styrelseledamöters m.fl. personliga betalningsansvar enligt aktiebolagslagen (2005:551). Uppdraget har redo- visats i departementspromemorian Preskription av betalningsansvar för styrelseledamöter m.fl. (Ds 2011:45). En sammanfattning av promemo- rian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans- erna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns tillgäng- lig i lagstiftningsärendet (Ju2011/8921/L1). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 4 och i författnings- kommentaren. 4Kortare tid för personligt betalnings- ansvar Regeringens förslag: Det införs en tidsfrist för väckande av talan mot ett aktiebolags företrädare och aktieägare i fråga om personligt betal- ningsansvar för bolagets förpliktelser. Borgenären ska väcka talan från det att förpliktelsen uppkom eller från det att förpliktelsen senast skulle ha fullgjorts. Om borgenären inte väcker någon talan inom fristen, upphör ansvaret att gälla. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås att talefristen ska vara från ford- ringens tillkomst eller från dess förfallodag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Enligt bl.a. FAR, FöretagarFörbundet, Företagarna och bör talefristen förkortas. avstyrker förslaget; verket delar bedömningen att det är otillfredsställande att en talan om betalningsansvar kan väckas efter mycket , men anser att promemorian inte har beaktat vad som gäller för skattefordringar mot bolaget. Svensk Inkasso anser att de rätts- liga motiven för förslaget är mycket svaga. Skälen för regeringens förslag Det ska vara enkelt och lönsamt att starta och driva företag. Åtgärder som på olika sätt kan underlätta för små företag att driva sin verksamhet 2012/13:65 eller för nya företag att etablera sig är ett viktigt inslag i en strategi för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. För den som vill driva näringsverksamhet finns det flera företagsform- er att välja bland, t.ex. aktiebolag, handelsbolag och enskild firma. Ett av aktiebolagets främsta kännetecken är att delägarna inte är personligt ansvariga för bolagets skulder. Normalt har inte heller bolag- ets företrädare något sådant ansvar. Ett aktiebolags borgenärer är alltså som regel hänvisade till att söka få betalning för sina fordringar ur bolag- ets tillgångar (1 kap. 3 § aktiebolagslagen). Principen är emellertid inte undantagslös. Ett personligt betalningsansvar kan sålunda komma i fråga för en styr- elseledamot som inte vidtar de åtgärder som lagen föreskriver vid kap- italbrist i bolaget; bl.a. ska det upprättas en kontrollbalansräkning när det finns skäl att anta att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet (25 kap. 1820 §§ aktiebolagslagen). I den situationen kan även andra företrädare för bolaget, t.ex. den verk- ställande direktören, och bolagets aktieägare under vissa förutsättningar drabbas av det personliga ansvaret. Ansvaret är solidariskt och gäller de förpliktelser som uppkommer för bolaget som företrädarnas underlåtenhet att vidta föreskriv- na åtgärder består. Företrädaren kan undgå ansvar, om han eller hon visar att han eller hon inte har varit försumlig. Några särskilda bestämmelser om preskription av det personliga betal- ningsansvaret finns inte. En fordran mot bolagets företrädare kvarstår, i likhet med fordran mot bolaget, därför efter fordrans till- komst (2 § preskriptionslagen [1981:130]). Preskriptionen kan avbrytas, t.ex. genom att borgenären framställer ett krav mot bolaget eller företräd- aren (5 § preskriptionslagen). Det personliga betalningsansvaret aktualiseras i praktiken främst sedan bolaget har gått i konkurs. Regler om skyldighet för styrelsen att ingripa i händelse av kapitalbrist finns även i och . Däremot finns det i dessa länder inte något personligt betalningsansvar för styrelsen om föreskrivna åtgärder försummas. I stället gäller allmänna regler om styrelseledamöters ansvar, vilket innebär att ansvaret mot bolagets borgenärer preskriberas . I norsk rätt saknas regler om handlingsplikt vid kapitalbrist. Förbättrade förutsättningar för företagande Som framgår ovan kan en företagare som har lämnat en misslyckad näringsverksamhet bakom sig, i vissa situationer krävas på betalning för aktiebolagets skulder under . Den otrygghet och bristande förutsebarhet detta för med sig kan leda till en ovilja att starta företag på nytt med en ny affärsidé. Till skillnad från skulder som hänför sig till t.ex. borgensåtaganden kommer betalningskravet ibland också som en överraskning för företagaren, vilket kan slå undan benen för en ny och lönsam verksamhet. Den långa preskriptionstiden för fordringar på grund av personligt betalningsansvar, som saknar motsvarighet i de övriga nordiska länderna, försämrar på så vis förutsättningarna för företagande. Som flera remissinstanser påtalar framstår den tioåriga preskriptionen i vissa situationer som mycket sträng mot bolagets företrädare. krav på betalning framställs åtskilliga år efter det att en konkurs avslutats kan det i praktiken vara omöjligt för företrädaren att skaffa fram den utredning som behövs för att han eller hon ska kunna freda sig från ansvar, t.ex. genom att visa att han eller hon inte har varit försumlig (jfr 25 kap. 18 § tredje stycket aktiebolagslagen). Vid det laget kan bolagets räkenskapshandlingar rent av vara förstörda; arkiveringstiden är (7 kap. 2 § bokföringslagen [1999:1078]). I sammanhanget kan anmärkas att det i fråga om styrelseledamöternas skadeståndsansvar finns särskilda regler som begränsar ansvaret i tiden (29 kap. 1014 §§ aktiebolagslagen). Reglerna innebär, förenklat, att en skadeståndstalan för bolagets räkning mot en styrelseledamot grundad på beslut eller åtgärd under ett räkenskapsår ska väckas senast från det att årsredovisningen för räkenskapsåret lades fram på bolagsstämman. Vidare finns det en yttersta frist för talans väckande . Visserlig- en gäller dessa tidsfrister inte skadeståndsansvar mot bolagets borgenärer utan mot bolaget, men det torde vara ansvaret mot bolaget som är det praktiskt viktigaste. Även om en styrelseledamot har försummat sitt upp- drag, kan han eller hon normalt känna sig trygg mot skadeståndsanspråk förflutit, ofta . Det är bara vid en skadeståndstalan som grundas på brott som betalningsansvaret kvarstår . Väsentligt i sammanhanget är vidare att det numera finns företag som med ledning av uttalanden i konkursförvaltarnas förvaltarberättelser systematiskt förvärvar fordringar på grund av personligt betalnings- ansvar, eller åtar sig att driva in sådana fordringar. Detta förfarande ger anledning att se bestämmelserna i ett nytt ljus. Mot de skäl som sålunda talar för att det införs begränsningar när det gäller det personliga betalningsansvaret ska kunna gör- as gällande ska vägas intresset av att reglernas syfte upprätthålls. Det kan då konstateras att syftet med det personliga betalningsansvaret inte är att i största möjliga mån tillförsäkra bolagets borgenärer betalning för deras fordringar mot bolaget. Syftet är i stället i första hand att sätta press på styrelsen att vidta de åtgärder som lagen föreskriver vid misstänkt kapitalbrist (prop. 2000/01:150 s. 44 och 47). Enligt reger- ingens mening upprätthålls denna funktion väl även om styrelseledamöt- ernas personliga betalningsansvar upphör betydligt snabbare än vad som följer av preskriptionslagens allmänna regler. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är ändamålsenligt att mildra det personliga betalningsansvaret för bl.a. styrelseledamöter med avseende på hur länge ansvaret kan göras gällande. Det bör alltså införas särskilda bestämmelser om detta. Enligt regeringens bedömning kan sådana bestämmelser bidra till att fler personer med en avslutad konkurs bakom sig vill och vågar starta nya företag. En lämplig modell för att åstadkomma ett mindre långtgående personligt betalningsansvar är att införa en särskild talefrist inom vilken en talan mot bolagets företrädare måste väckas och att föreskriva att ansvaret annars, dvs. om talan inte väcks , upphör att gälla. Som framgår ovan finns redan tidsfrister som begränsar styrelseledamöternas skadestånds- Det blir med en sådan ordning inte möjligt att vidta preskriptions- brytande åtgärder, exempelvis att framställa krav om betalningsförplikt- elsen, och därigenom hålla förpliktelsen vid liv . Detta skapar en ökad förutsebarhet för bolagets företrädare och begränsar den tid under vilken de kan hållas ansvariga. Enligt promemorians lagförslag ska fristen räknas från tidpunkten för fordringens tillkomst. Rättsföljden av att talan inte väcks anges i promemorian vara preskription av borgenärens fordran mot bolagets företrädare. I lagrådsremissen gjordes emellertid bedömningen att det i konsekvens med terminologin och systematiken i regelverket i övrigt får anses lämpligare att knyta fristen till tidpunkten för förpliktelsens upp- komst samt att föreskriva att det personliga betalningsansvaret upphör att gälla, om talan inte väcks , snarare än att fordran preskriberas. På så sätt tydliggörs enligt lagrådsremissen också att bestämmelserna inte är begränsade till ansvaret för betalningsförpliktelser utan omfattar även andra typer av förpliktelser för bolaget. Lagrådet anför att det bör övervägas om inte det avsedda syftet med lagändringen skulle uppnås bättre genom en uttrycklig lagbestämmelse om att borgenärens fordran går förlorad om talan inte väcks inom den angivna tiden samt om att preskriptionslagen inte är tillämplig. Enligt regeringens mening framgår den föreslagna talefristens innebörd tillräck- ligt klart; betalningsansvaret upphör om talan inte väcks . Regeringen anser dock, efter Lagrådets påpekande, att det för att undanröja eventu- ella oklarheter kring preskriptionslagens tillämplighet finns skäl att i lag- texten uttryckligen ange att den lagen inte är tillämplig på betalnings- ansvaret (om regresskrav, se nedan). Regeringen föreslår därför en sådan bestämmelse. Hur lång ska talefristen vara? Enligt regeringens mening, som delas av många av remissinstanserna, bör den, om den ska tjäna syftet att åstad- komma en tydlig lättnad för bolagets företrädare, vara så kort som möj- ligt utan att det hotar reglernas effektivitet som påtryckningsmedel mot styrelsen att agera vid kapitalbrist i bolaget. Bolagets borgenärer vänder sig i första hand mot bolaget för att få betalt för sina fordringar. Det personliga betalningsansvaret aktualiseras framför allt sedan bolaget har gått i konkurs eller likvidation. Hur som går från det att bolagets förpliktelse uppkommer till dess att det slutligen visar sig att bolaget inte förmår uppfylla förpliktelsen varierar självfallet. Likaså kan det gå innan det kan kon- stateras om det före konkursen uppkommit någon skyldighet för styrelsen att upprätta en kontrollbalansräkning. Konkursförvaltaren ska efter edgångssammanträdet upprätta en skriftlig berättelse där det bl.a. ska anges om, och i så fall när, en skyldighet uppstått för styrelsen att upprätta en kontrollbalansräkning. Senast bör en borgenär kunna bilda sig en preliminär uppfattning om den kan räkna med någon utdelning i konkursen och om det föreligger något personligt betalningsnsvar för skulden. Det finns också goda möj- ligheter för borgenären att göra en egen bedömning av bolagets situation och agera utifrån denna. Enligt promemorian bör talefristen bestämmas till från det att fordringen tillkom. Flera remissinstanser förordar en kortare frist. Enligt regeringens bedömning bör det i de allra flesta fall vara tillräckligt med en tidsfrist för att borgenären ska ges möjlighet att ta ställning till om talan ska väckas på grund av det personliga betalningsansvaret. Härigenom uppfyller ansvarsreglerna sitt huvudsyfte även framöver. Som redan har konstaterats bör fristen knytas till tidpunkten för förplikt- elsens uppkomst. Det finns dock situationer i vilka en förpliktelse ska fullgöras senare än efter att den uppkom. En sådan situation, som lyfter fram, uppkommer i de fall verket får kännedom om att det finns en skattefordran mot bolaget först efter genomförd skattekontroll. Det kan då fordran slås fast ha gått från det att skatte- fordringen uppkom. För att möjligheten att göra gällande det personliga betalningsansvaret inte ska gå förlorad i situationer av detta slag bör det, som önskar, alltid vara möjligt att väcka talan från det att fordringen förföll till betalning (eller, i konsekvens med den terminologi som förordas ovan, från det att förpliktelsen senast skulle ha fullgjorts). Vid sidan om aktiebolagslagens ansvarsregler spelar reglerna om före- trädaransvar i skattelagstiftningen en viktig roll för statens möjligheter att ta tillvara sin rätt i fråga om skattefordringar. Dessa regler berörs inte av förslaget. Det personliga betalningsansvaret kan åvila flera personer, som då svarar solidariskt för de förpliktelser för bolaget som ansvaret omfattar. En medansvarig som har uppfyllt en sådan förpliktelse kan i sin tur vända sig mot övriga medansvariga och rikta regresskrav mot dem. Van- liga principer för preskription gäller för sådana krav. När det nu föreslås en begränsning av den tid under vilken bolagets fordringsägare kan göra det personliga betalningsansvaret gällande, finns det skäl att överväga om också den tid under vilken regressansvaret kan göras gällande bör begränsas. För en sådan förändring talar att det annars även fortsättningsvis kan dröja längre än innan ansvaret blir slutligt reglerat mellan de med- ansvariga. Såvitt känt har regresskrav med anledning av det personliga betalningsansvaret dock inte vållat några problem av det slag som för- slaget om en talefrist avser att komma till rätta med. I praktiken torde det även vara ovanligt att en medansvarig som stått för mer än sin andel av bolagets förpliktelse dröjer med att rikta anspråk mot övriga medansvar- iga. Mot bakgrund av detta anser regeringen att den tidsmässiga begräns- ningen av medansvaret inte bör tillämpas på regresskrav. Inte heller finns det tillräckligt starka skäl för att föreskriva en särskild tidsfrist för möj- ligheten att lägga fram sådana krav. Bestämmelserna om personligt betalningsansvar för styrelseledamöter m.fl. är tillämpliga också i fråga om aktiebolag som driver finansiell verksamhet, t.ex. bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag. Den kortare ansvarstiden bör gälla även i sådana bolag. Det behövs därmed inte några ändringar i den finansiella lagstiftningen inom ramen för detta lagstift- ningsärende. 2012/13:65 5 Regeringens förslag: Lagändringen ska träda i kraft . I fråga om förpliktelser som uppkommit före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser gälla till och med . Promemorians förslag: I promemorian föreslås att lagändringen ska träda i kraft . Vidare föreslås att en talan om personligt betalningsansvar mot en företrädare av bolaget alltid ska få väckas före . Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. FAR, () och anser att övergångsperioden bör vara kort- are än vad som föreslås i promemorian. Enligt behövs det inte några övergångsbestämmelser alls. Skälen för regeringens förslag: Talefristen i fråga om anspråk på grund av personligt betalningsansvar bör börja gälla . Med hänsyn till den tid som de återstående leden i lagstiftningsprocessen kan väntas ta föreslår regeringen att den nya bestämmelsen träder i kraft . Den nya talefristen bör tillämpas även på förpliktelser som har upp- kommit innan lagändringen träder i kraft. Av rättssäkerhetsskäl bör det dock finnas en övergångsperiod, så att inte betalningsansvaret för några förpliktelser upphör vid ikraftträdandet. En sådan ordning skulle kunna leda till oförutsebara rättsförluster för vissa borgenärer. Mot bakgrund av att talefristens längd föreslås bli , bör borgenärer som vid ikraftträdandet kan göra gällande en förpliktelse mot bolaget alltid ha på sig att väcka talan om det personliga betalningsansvaret, såvida inte bolagets förpliktelse upphör tidigare enligt preskriptionslag- en. Lagändringen bör alltså inte omfatta äldre förpliktelser förrän . Regeringens bedömning: Förutsättningarna för att styrelseledamöter och aktieägare som har ådragit sig ett personligt betalningsansvar snabbare ska få ordning på sin ekonomi förbättras. Konsekvenserna för borgenärerna är knappast kännbara. Förslaget har ingen effekt på den administrativa börda som statliga regelverk lägger på företagen. En eventuell tillfälligt ökad måltillströmning till domstolarna kan hanteras inom ramen för befintliga anslag. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna har inga invändningar mot konsekvensutredning- Prop. 2012/13:65 en. Skälen för regeringens bedömning: Det är svårt att överblicka hur vanligt förekommande det är att aktiebolagens borgenärer gör gällande det personliga betalningsansvaret. I vart fall torde det vara sällan som borgenärerna själva dröjer med att framställa eventuella krav. Det får i stället antas att den förkortade preskriptionstiden framför allt får betydel- se när fordringen överlåtits till något företag som specialiserat sig på att driva in fordringar på grund av personligt betalningsansvar. En följd av förslaget blir att kraven mot bolagets företrädare i dessa fall kommer att framställas i ett tidigare skede, sannolikt i tämligen nära anslutning till en avslutad konkurs. Lagändringen utgör dock inte något hinder mot att borgenärerna överlåter sina fordringar till annan. Några kännbara kon- sekvenser för borgenärerna lär det knappast bli fråga om. Den förkortade tiden under vilken ansvar kan göras gällande leder till att krav grundade på det personliga betalningsansvaret måste framställas avsevärt tidigare än . Bolagets företrädare riskerar alltså inte att få krav riktade mot sig efter en avslutad konkurs eller likvidation. Det blir därmed lättare för företrädaren att försvara sig mot ogrundade anspråk. Förutsättningarna för att han eller hon snabbare får ordning på sin ekonomi förbättras. Förslaget har ingen effekt på den administrativa börda som statliga regelverk lägger på företagen. För domstolarna bedöms förslaget inte innebära några större kon- sekvenser. Den kortare ansvarstiden förändrar inte regelverket i sig, men innebär sannolikt att färre tvister når domstolarna. Möjligheten att i fråga om äldre fordringar väcka talan till kan dock leda till en viss ökad måltillströmning inför . Denna bör kunna hanteras inom ramen för befintliga anslag. Upphörande av det personliga betalningsansvaret 20 a § Ansvaret enligt 18 och 19 §§ upphör, om inte en talan om sådant ansvar väcks från uppkomsten av den förpliktelse som ansvaret avser eller från det att förpliktelsen senast skulle ha Första stycket gäller inte det regressansvar som kan uppkomma genom att någon som är betalningsansvarig fullgör mer än sin andel av en för- pliktelse som flera är betalningsansvariga för. Preskriptionslagen (1981:130) gäller inte för ansvaret enligt 18 och 19 §§, utom i det fall som avses i andra stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om en begränsning i tid- en av det personliga betalningsansvar som enligt 18 och 19 §§ vid kapitalbrist i bolaget kan uppkomma för bolagets styrelseledamöter, vissa andra företrädare och aktieägare. Enligt första stycket upphör det personliga betalningsansvaret att gälla, om inte talan om sådant ansvar mot en styrelseledamot, annan företrädare för bolaget eller aktieägare väcks . Talan kan avse fastställ- else eller fullgörelse. En talan anses väckt när en ansökan om stämning ges in till domstol eller en ansökan om betalningsföreläggande ges in till . Det krävs inte att ansökan delges före talefrist- ens utgång. Det är inte det personliga betalningsansvaret i sin helhet för en viss ansvarsperiod som upphör; bestämmelsen tar sikte på en specifik för- pliktelse som borgenären gör gällande att bolagets företrädare eller aktie- ägare är medansvariga för enligt 18 respektive 19 §. Företrädaren eller aktieägaren kan alltså fortfarande vara betalningsansvarig för andra för- pliktelser för bolaget som uppkommit , så länge talefristen i fråga om de förpliktelserna inte har löpt ut. Bestämmelsen omfattar även företrädarens eller aktieägarens betal- ningsansvar på grund av att bolaget inte har fullgjort en naturaförpliktel- se. Borgenärens möjlighet att göra gällande förpliktelsen för bolaget påverkas inte av att det personliga betalningsansvaret upphör. Men om förpliktelsen för bolaget upphör, t.ex. genom att den preskriberas, upphör även det personliga betalningsansvaret för förpliktelsen. Den primära talefristen, som normalt är den mest förmånliga för borg- enären, är bestämd till . Utgångspunkten för fristen är tidpunkten för förpliktelsens uppkomst.