prop · H003150 · 2013-04-11 00:00:00 — Det första fallet gällde sådana situationer där en patient vid tiden då förhandsbeskedet beslutas tillhör den personkrets som är berättigad till ersättning enligt den nya ersättningslagen, men vid tiden för vårdens utförande är det. Det andra fallet avsåg sådana situationer när beskedet har lämnats på grund av oriktiga eller vilseledande uppgifter och dessa har haft betydelse för ärendets avgörande. Det tredje och sista fallet avsåg situationer där utförandet av den vård som omfattas av beskedet i någon del skulle strida mot svensk lag. Kammarrätten i anser att ett förhandsbesked i olika avseenden bör kunna begränsas t.ex. tidsmässigt eller göras beroende av att vissa förutsättningar är uppfyllda. Kammarrätten i konstaterar vidare att om sådana begränsningar ska kunna ske måste lagstiftningen tydliggöras. De ovan angivna undantagen från huvudregeln att ett förhandsbesked är bindande, framstår enligt Lagrådet som tämligen uppenbara och det är enligt Lagrådets mening bl.a. tveksamt att reglera dem just när det gäller förhandsbesked, vilket kan leda till felaktiga motsatsslut. Lagrådet anser även att det vore bättre i fall frågor om när ett förhandsbesked inte bör binda upp en senare prövning av ersättningsfrågan, löstes i rätts- tillämpningen. Någon motsvarighet till den bestämmelsen i lagråds- remissens som anger när ett förhandsbesked inte är bindande bör därför 2012/13:150 enligt Lagrådets mening inte tas in i den nya ersättningslagen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. Det får därför överlämnas åt rättstillämpningen att avgöra i vilka fall ett förhandsbesked inte ska vara bindande. De förslag som lämnas innebär sammantaget med övriga förslag och bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 att allmänheten erbjuds tre möjliga tillvägagångssätt att erhålla ersättning från för planerad gränsöverskridande vård. För det första kan en patient ansöka om förhandstillstånd för planerad vård i enlighet med nämnda förordning. Vidare kan en patient ansöka om förhandsbesked för planerad vård i enlighet med den nya ersättnings- lagen eller så kan patienten ansöka om ersättning i efterhand enligt samma lag. till en patient i vissa fall ska ersättas med ett belopp som motsvarar den Prop. 2012/13:150 kostnadsreducering som han eller hon haft rätt till om lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. varit tillämplig för exempelvis ett visst läkemedel. Även beträffande ersättningar som anknyter till lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd beräknas dessa på ett sätt som ska motsvara vad som hade gällt om vården utförts i . Enligt förslag som lämnas i avsnitt 10.14 ska vissa kostnader som beaktats vid be- stämmande av en ersättning enligt den nya ersättningslagen även beaktas vid tillämpningen av vissa andra lagar. Mot denna bakgrund finns således även behov av att i samtliga fall kunna se hur en ersättning har bestämts. Kammarrätten i och anser att en särskild reglering om återkrav för felaktigt utbetalad ersättning bör övervägas. Det kommer att vara möjligt att återkräva felaktigt utbetalda ersätt- ningar även utan en särskild reglering. Antalet ersättningsärenden där frågan om återkrav kan bli aktuell bedöms vara få och det bedöms därför inte vara motiverat att införa en särskild reglering för återkrav. Om det senare visar sig finnas skäl för det kommer regeringen att över- väga en reglering om återkrav. har framfört önskemål om ett förtydligande kring vilken preskriptionstid som ska gälla i ersättningsärenden för gränsöver- skridande vård. Några särskilda bestämmelser om preskription föreslås inte för fordringar som rör ersättning enligt den nya ersättningslagen. Det är således bestämmelserna i preskriptionslagen (1981:130) som gäller. Om ett tydligt behov uppstår i frågan om preskriptionsregel, får rege- ringen återkomma i den frågan. Regeringens förslag: Beslut om ersättning eller förhandsbesked ska fattas så snart det är möjligt och senast från det att en full- ständig ansökan har kommit in till . Om det finns särskilda skäl ska få överskridas. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorians förslag angavs inte att beslut om ersättning eller förhandsbesked ska fattas så snart det är möjligt. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i menar att det finns en risk att den angivna tidsgränsen blir ett riktmärke snarare än en bortre gräns. Förvaltningsrätten anser därför att det i lagen bör föras in ett allmänt krav på att ärenden ska handläggas skyndsamt. landsting, läns landsting, samt anser att enklare ärenden borde kunna hand- läggas . Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 9.3 i patientrörlighets- direktivet ska medlemsstaterna fastställa rimliga tidsfrister inom vilka ansökningar om gränsöverskridande hälso- och sjukvård ska handläggas och offentliggöra dem på förhand. Medlemsstaterna ska vid behandling av ansökan om gränsöverskridande hälso- och sjukvård beakta sjuk- 2012/13:150 domen i fråga, hur brådskande fallet är och de individuella om- ständig ansökan för att den som begärt ersättning på egen begäran begärt Prop. 2012/13:150 anstånd med att yttra sig eller ge in nya uppgifter. Även i en sådan situation får det anses finnas särskilda skäl att överskrida tiden. Vad som ovan anförts innebär bl.a. att så snart det är möjligt bör inhämta yttranden från landstingen. Beslutet om sådana yttranden och de övriga handlingar som ett landsting behöver i ett ärende bör översändas så snart beslutet har fattats. 10.10Frågor om utredning, sekretess och uppgiftsskyldighet m.m. Regeringens förslag: ska, om det inte är uppenbart obehövligt, i ett ärende om ersättning eller förhandsbesked enligt den nya ersättningslagen inhämta ett yttrande från det landsting som enligt hälso- och sjukvårdslagen har ansvar för patientens vård i . Om ett landsting ska yttra sig i ett ärende som avser ersättning för hjälp- medel som berör en kommun som ingår i , ska inför yttrandet samråda med kommunen. Myndigheter ska inom ramen för ovan föreslagna yttrande och sam- rådsförfaranden eller på begäran lämna , landsting och kommuner sådana uppgifter som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att på en patients begäran till lämna de uppgifter som är nödvändiga för att bolaget ska kunna registrera de uppgifter som behövs för tillämpning av 5 a § lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Enligt promemorian skulle myndig- heter lämna , landsting och kommuner de uppgifter om förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. I promemorian föreslogs i lagen en skyldighet för att på en patients begäran lämna vissa uppgifter till . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slaget om ett samrådsförfarande mellan och berört hemlandsting eller lämnar det utan erinran. vill uppmärksamma regeringen på att det inte alltid kommer finnas ett ansvarigt landsting. Det behöver därför klargöras vilket landsting som ska yttra sig i sådana ärenden. Flera landsting och kommuner t.ex. Västra och framhåller vikten av att samrådsförfarandet möjliggör ett reellt beslutsinflytande samt att förfarandet även måste omfatta den vård som ersätts med stöd i förordning (EG) nr 883/2004. anser att en landstingsgemensam sam- verkansgrupp med representanter från några landsting som kan besluta om principer kring vad som ska ersättas bör inrättas. 2012/13:150 farande med enskilda landsting skulle riskera att leda till oenighet och till att missgynna patienten. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Beslutsansvaret i ärenden om ersättning för gränsöverskridande vård föreslås, som framgår av avsnitt 10.6 ovan, vara samlat hos . Landstingen och kommunerna föreslås i avsnitt 10.13 nedan överta kostnadsansvaret för en del av den gränsöverskridande vården. Det behov av inflytande i beslutsprocessen som landstingen och kommunerna därmed har bör till- godoses. Landstingen har också tillgång till bl.a. sådan medicinsk kompetens och kunskap om vårdkostnader som behöver få del av vid handläggning av ersättningsärenden. Mot denna bakgrund är det lämpligt om i ärenden om ersättning eller förhandsbesked enligt den nya ersättningslagen som regel inhämtade yttrande från det landsting som skulle ha ansvarat för patientens vård om den tillhandahållits i . Undantag från denna huvudregel bör kunna göras i de fall det är uppenbart obehövligt att inhämta yttrande. Regeringen föreslår därför att , om det inte är uppenbart obehövligt, i ett ärende om ersättning eller förhandsbesked enligt den nya ersättningslagen ska inhämta yttrande från det landsting som enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) har ansvar för patientens vård i . I lagrådsremissens lagförslag uttrycktes detta så att , om det inte är uppenbart obehövligt, i ett ersättningsärende ska inhämta yttrande. Regeringen anser dock att ordet ersättningsärende av tydlighetsskäl bör bytas ut mot ärende om ersättning eller förhandsbesked. Endast i de fall det är uppenbart obehövligt, ska kunna underlåta att inhämta sådant yttrande. Ett exempel på en situation där det kan vara uppenbart obehövligt att inhämta ett yttrande är ärenden i vilka klart kan konstatera att en ansökan om ersättning inte kommer kunna bifallas. Ett annat sådant exempel är ärenden där det inte råder någon tvekan om att ersättningskravet avser tandvård som hade berättigat till stöd enligt lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd om den tillhandahållits i . påpekar att det i enlighet med personkretsen i den nya ersättningslagen, finns personer som inte är folkbokförda eller är kvarskrivna och stadigvarande vistas inom ett landsting, men som ändå har som försäkringsmedlemsstat. I dessa fall finns det därför inget hemlandsting att samråda med. I enlighet med de rutiner som redan finns upparbetade hos och landstingen för just sådana situationer, föreslår regeringen att ska samråda med det landsting som personen var folkbokförd i vid utflyttningen från , alternativt det landsting inom vilket personens arbete ligger. Samma princip avses även för familjemedlemmar. Flera landsting har önskat att detta samrådskrav även ska gälla vård som ersätts med stöd i förordning (EG) nr 883/2004. samråder med berört hemlandsting i ärenden som avser förhandstillstånd för planerad vård med stöd i förordning (EG) nr 883/2004 i enlighet med förordning (1994:2053) om vissa ersättningar i internationella förhållanden till landsting och kommuner. Regeringen bedömer inte att det finns någon anledning att ändra på denna rutin. Det finns vissa skäl som talar för att i ersättnings- ärenden som rör hjälpmedel behöver inhämta yttrande från en kommun som ingår i ett landsting. Även kommunerna föreslås ha kostnadsansvar för hjälpmedel som införskaffats vid gränsöverskridande vård. För- säkringskassan bör dock som sägs i avsnitt 10.13 inte avgöra vem som ska bära kostnadsansvaret för ett visst hjälpmedel. Det är vidare svårt för att veta i vilka fall ett landsting eller en kommun som ingår i det ska bära kostnadsansvaret för ett hjälpmedel och därmed vem som ska yttra sig. Landstingen vet till skillnad från bl.a. vilka avtal om ansvar för hjälpmedel som lands- tinget träffat med kommunerna. En ordning som innebär att det an- kommer på att inhämta yttrande från kommuner bedöms därför inte som lämplig. I stället föreslås att om ett landsting ska yttra sig i ett ärende som avser ersättning för hjälpmedel som berör en kommun som ingår i , ska inför yttrandet samråda med kommunen. Vid samrådet får kommunen tillfälle att lämna syn- punkter i frågor som rör en patients behov av ett hjälpmedel och kost- naderna för detta. Vidare kommer kommunen och att kunna diskutera frågor som rör själva kostnadsansvaret. Den föreslagna ord- ningen innebär även att en kommun kan dra nytta av den medicinska kompetens och sakkunskap som ett landsting har. Landstingen och kommunerna har vidare ett gemensamt intresse av att frågor om ersätt- ning för hjälpmedel blir korrekt bedömda hos . Regeringen anser att för landstingen skulle en effektiv hantering av yttranden kunna skapas genom någon form av landstingsgemensam stöd- funktion som har att svara för medicinska och eventuellt också eko- nomiska bedömningar i ärenden som rör utlandsvård. Om en sådan funktion bör inrättas och hur den i sådana fall bör utformas är dock landstingens sak att bestämma. Det står klart att i ärenden om ersättning enligt den föreslagna lagen kommer att få in uppgifter om enskildas hälsotillstånd och andra personliga förhållanden. behöver även få del av uppgifter från landstingen och vice versa. kan dessutom ha behov av vissa uppgifter från kommuner. I vissa fall kan det också finnas behov av att inhämta uppgifter från andra myndigheter såsom exempelvis , eller . Hos kommer ersättningsärenden enligt den nya lagen att utgöra sådana ärenden om annan ekonomisk förmån för enskild som omfattas av sekretess enligt 28 kap. 1 § första stycket 9 offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Sekretess enligt 28 kap. 1 § OSL gäller för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Hos landstingen och kommunerna om- fattas uppgifter om enskildas hälsotillstånd och andra personliga för- hållanden av sekretess enligt 25 kap. 1 § OSL (se RÅ 1983 2:4). Enligt 8 kap. 1 § OSL får en uppgift för vilken sekretess gäller, inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till. Vad gäller Försäkrings- kassans möjlighet i nu aktuella situationer att lämna ut uppgifter som 2012/13:150 omfattas av sekretess enligt 28 kap. 1 § OSL, är de sekretessbrytande de uppgifter som är nödvändiga för att bolaget ska kunna registrera de Prop. 2012/13:150 uppgifter som behövs för tillämpning av den nya 5 a § lagen om läke- medelsförmåner m.m. För att de nödvändiga uppgifterna ska få registre- ras i högkostnadsdatabasen krävs patientens samtycke (6 § andra stycket lagen om receptregister). Det finns inte av sekretesskäl behov att före- skriva om uppgiftsskyldighet för uppgifter som patienten själv vill ska lämnas ut till för att bolaget ska kunna föra in uppgifterna i högkostnadsdatabasen. Det finns dock skäl att ge i uppdrag att, i de fall en patient begär det, skicka nödvändiga uppgifter till . Ett sådant upp- drag behöver inte ges i lag. Regeringen anser således inte att en sådan bestämmelse som föreslogs i promemorian behövs i den nya ersättnings- lagen. För patienter som redan finns registrerade i högkostnadsdatabasen kommer att behöva lämna ut uppgifter om patientens namn, personnummer, inköpsdag samt aktuellt kostnadsbelopp. För patienter som inte redan är registrerade, men som till lämnat samtycke för sådan registrering behöver utöver uppgifter om namn, personnummer, inköpsdag och kostnadsbelopp även lämna uppgift om det inhämtade samtycket. Aktie- bolag har efterfrågat ett klarläggande av vilken tidpunkt en sådan hög- kostnadsuppgift kommer att avse. Som ovan framhållits är det endast tiden för inköpet av läkemedlet som kan utgöra utgångspunkt för be- stämmandet av rätten till ersättning och ersättningens storlek. Uppgiften i högkostnadsdatabasen kan givetvis inte heller avse någon annan tid- punkt. bör inför beslut i sådana ersättningsärenden där det är aktuellt utreda om samtycke till registrering i högkostnadsdatabasen finns eller om patienten önskar lämna sådant samtycke. 10.10.1 Frågor om personuppgiftsbehandling Regeringens bedömning: I den nya ersättningslagen föreslås att myndigheter ska lämna , landsting och kommuner de uppgifter om förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av lagen. Utöver denna bestämmelse behövs inga lagändringar för att , landsting, kommuner eller ska kunna utföra den personuppgiftsbehandling som är nödvändig i samband med ersättningsärenden som avser vård i andra EES-länder. 2012/13:150 såsom angavs i promemorian, kan utgöra laglig grund för den behandling av patientuppgifter som i sammanhanget kan bli aktuell exempelvis hos landstingen. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 4.2 e i patientrörlig- hetsdirektivet anges att den behandlande medlemsstaten ska säkerställa att den grundläggande rätten till personlig integritet vid behandling av personuppgifter skyddas i överensstämmelse med nationella åtgärder som genomför gemenskapens bestämmelser om skydd av person- uppgifter, särskilt direktiven /46/EG och 2002/58/EG. , landsting, kommuner och kommer i samband med bl.a. handläggning av ärenden, yttranden och samråd att behöva behandla personuppgifter. Försäkrings- kassan kommer att kunna utföra den personuppgiftsbehandling som är nödvändig med stöd av bestämmelserna i 114 kap. socialförsäkrings- balken, detta följer av 114 kap. 2 och 7 §§. Landstingen kommer enligt den föreslagna ersättningslagen vara skyl- diga att yttra sig och lämna uppgifter till . Landstingen och kommuner kommer i vissa fall att behöva samråda och lämna upp- gifter till varandra. Datainspektionen anser att det vore önskvärt med en tydlig laglig grund för den personuppgiftsbehandling hos landstingen som förslaget innebär. Datainspektionen anser att det är tveksamt om patientdatalagens ändamålsbestämmelse kan anses omfatta landstingens personuppgifts- behandling när dessa avger yttranden till och ifråga- sätter även om 18 § personuppgiftslagen (1998:204), förkortad PuL, såsom angavs i promemorian, kan utgöra laglig grund för den behandling av patientuppgifter som i sammanhanget kan bli aktuell exempelvis hos landstingen. Den uppgiftsskyldighet för bl.a. landsting som föreslås införd i den föreslagna ersättningslagen, innebär att den personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att fullgöra skyldigheten är en sådan reglering som gäller i stället för PuL (se 2 § nämnda lag). Det finns därigenom rättsligt stöd för sådan behandling av personuppgifter hos bl.a. landsting och kommuner som är nödvändig för att de ska kunna fullgöra sina uppgifts- skyldigheter. Den personuppgiftsbehandling som blir nödvändig med anledning av förslaget till ändring i 26 a § hälso- och sjukvårdslagen bedöms kunna ske med stöd av patientdatalagen (2008:355), förkortad PDL. Detta följer av 1 kap. 1 och 3 §§ samt 2 kap. 4 § 2 PDL. Med administration i 2 kap. 4 § 2 avses enligt förarbetena till PDL (prop. 2007/08:126 s.228) såväl patientrelaterad ekonomiadministration som annan administration som behövs för eller föranleds av vård i enskilda fall. Om det i något annat avseende än som ovan nämnts är nödvändigt att utföra annan personuppgiftsbehandling för att hantera ett ersättnings- ärende hos , bedöms PuL vara tillämplig. I 10 § PuL finns en uttömmande uppräkning av i vilka fall behandling av person- uppgifter är tillåten. Om behandlingen avser känsliga personuppgifter, uppgifter om lagöverträdelser m.m. eller personnummer eller samord- ningsnummer, måste behandlingen dessutom vara tillåten enligt bestäm- melserna i 1322 §§ PuL. Av 16 § PuL följer att känsliga personupp- gifter får behandlas om det är nödvändigt för att rättsliga anspråk ska Prop. 2012/13:150 kunna fastställas, göras gällande eller försvaras. Vad slutligen avser kommer bolaget med anledning av förslaget om införande av en ny 5 a § i lagen (2002:260) om läkemedelsförmåner m.m. att behöva registrera person- uppgifter som är nödvändiga för tillämpningen av bestämmelserna om dessa förmåner. Enligt 6 § 2 lagen (1996:1156) om receptregister får personuppgifterna i receptregistret behandlas om det är nödvändigt för registrering av underlaget för tillämpningen av bestämmelserna om läke- medelsförmåner vid köp av läkemedel. Bestämmelserna i 1, 34 och 6 §§ lagen om receptregister innebär att lagen kommer att vara tillämplig på den personuppgiftsbehandling som behöver utföra. Mot ovanstående bakgrund finns det enligt regeringens bedömning rättsligt stöd för sådan personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att hantera ersättningsärenden enligt den nya ersättningslagen. Regeringens förslag: Beslut ska få överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i anser inte att målen enligt den nya ersättningslagen är av sådan karaktär att de behöver samlas till en förvaltningsrätt. Eftersom det inte finns någon forum- bestämmelse kommer samtliga ärenden att prövas av Förvaltningsrätten i . Förvaltningsrätten i anser istället att det är personens folkbokföring som ska styra vilken förvaltningsrätt som prövar ärendet. vill få förtydligat vilken roll landstingen exempelvis förväntas ha då beslut går emot berört landstings yttrande. Skälen för regeringens förslag: I artikel 9.4 i patientrörlighetsdirek- tivet anges att medlemsstaterna ska se till att alla enskilda beslut angående gränsöverskridande hälso- och sjukvård och ersättning för kostnader för hälso- och sjukvård i en annan medlemsstat, efter bedöm- ning från fall till fall, får överklagas och att de också kan bli föremål för rättsliga åtgärder, t.ex. interimistiska åtgärder. Det föreslås därför en uttrycklig bestämmelse i den nya ersättningslagen som anger att beslut enligt lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Vidare före- slås att det ska krävas prövningstillstånd vid överklagande till kammar- rätten. Av den föreslagna bestämmelsen om överklagbarhet följer inte vem som har klagorätt. Någon bestämmelse som anger vem som får överklaga ett beslut förslås inte heller i den nya lagen. vill få förtydligat vilken roll ett landsting förväntas ha då Försäkrings- kassans beslut går emot yttrande. 2012/13:150 Frågan om klagorätt följer av vad som redan gäller enligt 22 § förvalt- ningslagen (1986:223) dvs. beslutet ska få överklagas av den som beslutet angår, om det gått honom emot. Av praxis följer att det i fråga om klagorätt som huvudregel krävs att beslutet antingen påverkar en persons rättsliga ställning eller rör ett intresse som på något sätt erkänts av rättsordningen. Förutom enskilda parter torde även en kommun eller ett landsting som har kostnadsansvar för viss vård ha talerätt i fråga om ersättning. Enligt 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltnings- domstolar ska ett beslut överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats, om det inte för ett visst slag av mål före- skrivs annat i lag eller förordning. handläggs samtliga ärenden som rör vård i andra länder än av Nationella Försäkringscenter i . Detta innebär, vilket Förvaltnings- rätten i har framhållit, att målen utifrån hur har organiserat sin verksamhet även fortsättningsvis kommer att prövas av Förvaltningsrätten i . Regeringen anser inte att det i detta fall är tillräckligt motiverat med en särskild forumbestämmelse som avviker från den i nämnda lagrum. Slutligen kan konstateras att det av 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291), genom en lagändring som träder ikraft kommer att få en ny lydelse (lagen [2013:86] om ändring i förvaltnings- processlagen [1971:291]), följer att en domstol, som har att pröva ett beslut, kan förordna att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla (inhibition) och även i övrigt förordna rörande saken (annat interimistiskt förordnande). Patientrörlighetsdirektivets krav om interimistiska åtgärder i artikel 9.4 är således uppfyllda. Regeringens förslag: Lagen ska träda i kraft , men tillämpas inte för vårdkostnader som har uppkommit före lagens ikraftträdande. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslogs en övergångsbestämmelsen som utgick från när en behandling påbörjats. Remissinstanserna: anser att det finns behov av förtydligande av begreppet behandling i punkt två i övergångsbestäm- melserna.