prop · H00398 · 2013-04-15 00:00:00 — Begreppen netto- och bruttoberäknade skatteutgifter har slopats till förmån för begreppen skatteutgift och utgiftsekvivalent. Utgiftsekvivalenterna redo- visas heller inte längre i kolumnerna i tabell 3. I stället anges, för varje skatteutgift, hur utgiftsekvivalenten kan beräknas utifrån motsvarande skatteutgift. Analysdelen, som innehåller en diskussion av skatteutgifter och samhällsekonomiskt effektivitet samt analyser av vissa enskilda skatteutgifter, har fått ett eget kapitel. I årets skrivelse analyseras även skatteutgifter relaterade till energiskatten på drivmedel avsedda för vägtransporter. En skattesanktion har upphört . Det gäller koldioxidskatten på fossila bränslen i kraftvärmeverk inom EU:s system för handel med utsläppsrätter. En skatteutgift, el som inte är skattepliktig, har lagts till i listan över skatteutgifter men är inte möjlig att beräkna. Slutligen redovisas jämställdhetsbonusen i årets skrivelse som en icke saldopåverkande skatteutgift (en skattefri transferering). För förväntas de totala saldopåverkande skatteutgifterna uppgå till (och motsvarande utgiftsekvivalenter till ). När det gäller skattesanktioner förväntas dessa uppgå till (och motsvarande utgiftsekvivalent till ). Uppgifter om den samlade omfattningen bör dock, av skäl som anförts i avsnitt 1.4 ovan, tolkas med försiktighet. Den största skatteutgiften inom tjänste- inkomstbeskattningen är avdrag för resor till och från arbetet, som för beräknas uppgå till ca . Den största skatteutgiften inom kapitalin- komstbeskattningen är avkastning på eget hem och bostadsrätt. För bedöms skatteutgiften uppgå till . Indirekt skatt på förvärvsinkomster Bland de skatteutgifter som rör socialavgifter är nedsättningen av arbetsgivaravgifter för personer som vid årets ingång inte har fyllt den största. beräknas skatteutgiften uppgå till . Den största skatteutgiften inom mervärdes- skatteområdet uppstår genom den reducerade skattesatsen för livsmedel. beräknas denna skatteutgift uppgå till . Inom punktskatteområdet ger nedsatt energi- skatt för elförbrukning inom industrin upphov till skatteutgifter motsvarande . En skattereduktion minskar den slutliga skatten genom avräkning mot statlig inkomst- skatt, inkomstskatt, inkomst av näringsverksamhet, statlig fastighetsskatt och fastighetsavgift. Skattereduk- tionerna beräknas sammanlagt uppgå till . Den enskilt största skatteutgiften är skatte- reduktion för ROT-arbeten som beräknas uppgå till . Det finns stöd som efter beviljande tillgodo- förs mottagaren genom kreditering på skattekontot. Den största skatteutgiften avser stöd för nystartsjobb vilken beräknas uppgå till . Den största enskilda skattesanktionen uppgår till och avser socialavgifter på icke förmånsgrundande ersättningar för arbete. De icke saldopåverkande skatteutgifter som redovisas här beräknas för uppgå till . 2 Skatteutgifter och samhällsekonomisk effektivitet om enhetlig beskattning innebär att ingen hänsyn tas till de motiv som ligger bakom en skatteutgift. Det kan medföra att alla avvikelser, oavsett syfte, tolkas som samhällsekonomiskt ineffektiva skatteutgifter. En del skatteutgifter kan emellertid bidra till en förbättrad samhällsekonomisk effektivitet. I avsnitt 2.2 beskrivs vad som menas med begreppet samhällsekonomisk effektivitet. Vidare diskuteras möjligheterna att bedöma olika skatteutgifter utifrån deras bidrag till samhällsekonomisk effektivitet. I avsnitt 2.3 ges en kort sammanfattning av tidigare års analyser av enskilda skatteutgifter. I avsnitt 2.4 analyseras skatteutgifter relaterade till energiskatten på drivmedel avsedda för vägtransporter. kunna leda till förbättrad samhällsekonomisk effektivitet. Det kan därför vara samhälls- ekonomiskt motiverat med avvikelser från enhetlig beskattning om de förbättrar effektiviteten och därmed välfärden i sam- hället. Enhetlig beskattning leder i dessa fall till en välfärdsförlust. En viktig fråga är således om en skatteutgift kan anses förbättra den samhällsekonomiska effektiviteten och därmed välfärden. Hur en skatteutgift påverkar välfärden är beroende på vilken värdegrund t.ex. vilken vikt som läggs på fördelningen av tillgångar bedömningen utgår från. En vanligt förekommande för- enkling är att en åtgärd antas leda till ökad välfärd om vinsterna för dem som vinner på en regelförändring kan kompensera förlusterna för dem som förlorar på den. Vinnarna av en skatteutgift är typiskt de som agerar på den aktuella marknaden, tillhör målgruppen för åtgärden eller påverkas av den externa effekt som internaliseras. Förlorarna kan vara svåra 2.2Samhällsekonomisk effektivitet att identifiera då effekterna av en förändrad Samhällsekonomisk effektivitet innebär att samhällets resurser används för att skapa så hög välfärd i samhället som möjligt. Marknadsmisslyckanden, i form av exempelvis externa effekter när en ekonomisk transak- tion påverkar en tredje part och skattekilar mellan konsument- och producentpriser, snedvrider resursallokeringen i samhället. Snedvridningen leder till en ineffektiv resursallokering så kallade dödviktsförluster uppstår. En annan resursallokering skulle resursallokering kan vara vitt spridda i ekonomin. Förutom den offentliga sektorn, som förlorar skatteintäkter, är de troliga förlorarna de som agerar på närliggande mark- nader, tillhör en likartad eller konkurrerande målgrupp eller bidrar till den externa effekten. Det demokratiska beslutssystemet måste värdera förändringen och anse att den nya för- delningen är acceptabel. Utifrån ekonomisk teori identifieras ett antal indikatorer på hur en skatteutgift kan förbättra den samhällsekonomiska effekt- iviteten. Dessa indikatorer är att: dödviktsförluster, dvs. snedvridning av resursallokeringen, minskar, eller negativa (positiva) externa effekter minskar (ökar). Även om det vore önskvärt att göra en kvantitativ bedömning av en skatteutgifts bidrag till förbättrad samhällsekonomisk effektivitet är detta oftast inte praktiskt möjligt då det ställer stora krav på data och metod. En kvalitativ bedömning går dock ofta att göra. 2.3Tidigare års analyser av enskilda skatteutgifter Tidigare års redovisning av skatteutgifter har innehållit analyser av nedsättningen av socialavgifter för unga (2010) samt olika nedsättningar av koldioxidskatten (2010 och 2011). Dessa sammanfattas nedan. 2.3.1Nedsättning av socialavgifter för unga Socialavgifter skapar en skattekil som utgörs av skillnaden mellan det som arbetsgivaren betalar för arbete och den ersättning som arbetstagaren får. Detta medför dödvikts- förluster och därmed uppstår en välfärds- förlust. Det medför också att färre personer arbetar än som skulle vara fallet utan avgifter. En nedsättning av socialavgifter för unga minskar skattekilen på ungas arbete. På kort sikt leder detta sannolikt till att fler ungdomar anställs och att resurser överförs till arbetsgivarna då de betalar mindre sociala avgifter. På lång sikt kan det antas att resurserna förs över till ungdomarna då nedsättningen leder till att ungas löner justeras upp. Unga är ofta mer känsliga för löneförändringar än en genomsnittlig arbets- tagare. Detta medför att arbetsutbudet kan förväntas öka mer bland unga än för andra åldersgrupper vid lika stora löneökningar. Nedsättningen av socialavgifter för unga kan således förbättra den samhällsekonomiska Det finns dock även motverkande effekter. Till exempel minskar den offentliga sektorns skatteintäkter och de möjliga mottagarna av dessa skatteintäkter i form av exempelvis transfereringar förlorar på nedsättningen. Vidare ökar kostnaden för äldre arbetskraft relativt ung arbetskraft, vilket kan leda till undanträngning av äldre arbetskraft. Sammantaget kan nedsättningen av social- avgifter för unga öka den samhällsekonomiska effektiviteten. Indikatorer på detta är att dödviktsförlusterna på arbetsmarknaden för unga minskar och att sysselsättning och realinkomst kan öka om undanträngningen av äldre arbetskraft inte är för stor. 2.3.2Skatteutgifter relaterade till koldioxidskatten Den svenska koldioxidskatten utgår från en generell nivå som bestäms av värdering av minskade koldioxidutsläpp från den svenska hushålls- och servicesektorn. Koldioxidskatten bör, ur kostnadseffekt- ivitetssynpunkt, vara neutral mellan olika fossila bränslen och i allt väsentligt heltäckande, så att varje kilogram koldioxid kostar lika mycket att släppa ut oberoende av bränsle och hur bränslet används. Skillnader i koldioxidskatt mellan olika användare kan dock vara samhällsekonomiskt motiverat. Ett första motiv är om det finns risk för koldioxidläckage. Koldioxidläckage uppstår när utsläppen flyttar till länder som inte är bundna av utsläppsreduktioner genom internationella åtaganden. Grovt sett kan bränsleförbrukning från hushålls- och servicesektorn inte flytta, medan bränsle- förbrukning inom industrin riskerar att flytta på ett sådant sätt att koldioxidläckage kan uppstå. Ett andra motiv är om koldioxidutsläppen prissätts via andra styrmedel såsom EU:s system för handel med utsläppsrätter. Utsläpp av koldioxid från svenska anläggningar som ingår i handelssystemet regleras på EU-nivå och bör därför i princip inte bli föremål för tillkommande nationella ekonomiska styr- medel avseende koldioxidutsläpp. Den slopade koldioxidskatten för industrianläggningar inom handelssystemet och för kraft- värmeanläggningar 2013 betraktas därför inte som en skatteutgift. av de totala koldioxid- utsläppen utanför handelssystemet är helt befriade från koldioxidskatt. Bland de koldioxidskattebefriade utsläppen återfinns de som kommer från bandrift, inrikes sjöfart och råvarubränslen samt avfallsförbränning. Skälen till att inte beskatta dessa är en kombination av samhällsekonomiska och EU-rättsliga motiv. Enligt energiskattedirektivet, dvs. den lagstiftning på EU-nivå som reglerar medlemsstaternas beskattning av energi- produkter, är huvudlinjen att yrkesmässig inrikes sjöfart och fiske inte beskattas. Dessutom riskerar en beskattning i ett land medföra att skattefri bunkerolja tankas i andra länder, vilket minskar möjligheten till en samhällsekonomiskt effektiv beskattning av dieselolja inom sjöfarten. Unionsrätten medger skattebefrielse för bandrift (tåg eller annat spårbundet färdmedel). Råvarubränslen omfattas redan till en övervägande del av handelssystemet. När koldioxidutsläpp från avfallsförbränning till största delen omfattas av handelssystemet innebär det att dessa koldioxidutsläpp prissätts där. Det finns därmed inget samhällsekonomiskt skäl till att därutöver ha koldioxidskatt på dessa utsläpp. Sammanfattningsvis kan vissa skatteutgifter på koldioxidskatteområdet vara samhälls- ekonomiskt motiverade. Så länge som den generella och internationellt sett höga koldioxidskattenivån i används som norm bör viss försiktighet beträffande ytterligare minskade nedsättningar iakttas i syfte att inte riskera ett stort koldioxidläckage. 2.4Skatteutgifter relaterade till energiskatten på drivmedel avsedda för vägtransporter Energiskatten tar sikte på att beskatta energianvändningen och utgångspunkten är därför att all energianvändning ska beskattas. Energiskatten har historiskt sett varit fiskal men har gradvis fått en allt mer resurs- styrande karaktär. Vid fiskal beskattning bör en skattebas som är robust, dvs. inte flyttar, beskattas högre än en skattebas som är Syftet med fiskal beskattning är att generera skatteintäkter till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. Det är önskvärt att energiskatten får en i allt högre grad resursstyrande karaktär för att målen för andel förnybar energi och effektivare energianvändning ska kunna nås till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. Om energiskatten ska främja målet för effektivare energianvändning bör energi- skatten i princip tas ut på all energi på ett likformigt sätt (prop. 2009/10:41; bet. 2009/10:SkU21, rskr. 2009/10:122). Eftersom mål om effektivare energianvändning är formulerade i energitermer är det logiskt att skatter som syftar och bidrar till att nå energi- effektiviseringsmålet i större utsträckning tas ut i proportion till bränslenas energiinnehåll. Energiskatten för uppvärmningsändamål tas också ut på ett sådant sätt, dock med en procentuellt lägre nivå för bränsleförbrukning inom industrin, jordbruks- skogsbruks- och vattenbruksverksamheter samt för framställning av värme i kraftvärme- anläggningar. för energiskatt skiljer sig åt mellan el, uppvärmningsbränslen och drivmedel, se tabell 1, s. 14. (knappt ) av den totala energiförbrukningen används i vägtransportsektorn. Energi- skattenormen för drivmedel är högre än den för uppvärmning eftersom den också fångar upp vissa samhällsekonomiska kostnader av vägtrafiken såsom slitage på väg, buller- störningar och olyckor. Energiskatten på bensin (miljöklass 1) motsvarar 2013 till per kWh (3,per liter) och utgör för drivmedel. I redovisningen av skatteutgifter återfinns tre skatteutgifter för drivmedel där bensin utgör jämförelsenorm och som används för vägtransporter1: Energiskatt på diesel i motordrivna fordon (I1), som uppgår till 7,83 mdkr 2013. 1 Ytterligare skatteutgifter som har bensin som jämförelsenorm är Energiskattebefrielse för elförbrukning vid bandrift (I4); Energi- skattebefrielse för bränsleförbrukning vid bandrift (I5); Energi- skattebefrielse på bränsle för inrikes sjöfart (I6); Energiskattebefrielse på bränsle för inrikes luftfart (I7). Skattebasen för dessa uppgår till drygt . Energiskattebefrielse för naturgas och gasol som drivmedel (I2), som uppgår till 0,22 mdkr 2013. Energiskattebefrielse för biodrivmedel (I3), som uppgår till 1,99 mdkr 2013. Energiskatten på diesel motsvarar per kWh (1,per liter) 2013. På grund av den lägre beskattningen av diesel jämfört med bensin beskattas dieseldrivna fordon med en högre fordonsskatt. För personbilar, lätta lastbilar, lätta bussar och personbil klass II i det koldioxidrelaterade systemet för fordonsskatt avspeglas detta genom den så kallade bränslefaktorn. Även fordonsskatten för dieseldrivna lätta fordon i det viktbaserade systemet är högre än den för bensindrivna fordon. Energiskatten för diesel har höjts i flera omgångar. beslut (prop. 2009/10:41, bet. 2009/10:SkU21, rskr. 2009/10:122) innebar höjningar med per liter och ytterligares per liter (0,per liter diesel motsvarar per kWh). I samband med dessa skatte- höjningar för diesel har även bränslefaktorn i fordonsskatten sänkts för dieseldrivna lätta fordon. Regeringen har i prop. 2009/10:41 uttalat att det är önskvärt att utvecklingen går i riktningen mot att lägga om beskattningen av drivmedel till en energiskatt efter energiinnehåll. Regeringen bedömde dock i denna proposition att det inte var rimligt att höja energiskatten på diesel till energiskattenivån för bensin. Med en sådan skattehöjning skulle incitamenten för den tunga trafiken att tanka diesel i andra länder med lägre skatt, s.k. ekonomitankning, bli betydande (prop. 2009/10:41, s. 157). För naturgas och gasol som drivmedel innebär skatteutgiften att energiskatten, liksom för biogas, är nedsatt till noll. beslut innebar dock att skatteskillnaden mellan naturgas och biogas ökade genom att koldioxidskatten höjdes för naturgas och gasol i tre steg för att 2015 uppgå till den generella nivån. Biodrivmedel har befriats från energiskatt och koldioxidskatt . Genom skattebefrielsen har prisskillnader mellan biodrivmedel och fossila drivmedel jämnats ut, vilket har stimulerat användandet av biodrivmedel. Skattebefrielsen innebär ett statligt stöd, vilket enligt endast får ges om det är nödvändigt och proportionerligt i förhållande till ändamålet med skattebefrielsen. innebär alltså att skattebefrielse för biodrivmedel inte får medföra över- kompensation. antog riktlinjer för skattepolitiken i form av ett antal hållpunkter och ett antal krav (prop. 2007/08:100, s. 75ff, bet. 2007/08:FiU20, rskr. 2007/08:259). Ett av kraven är att reglerna ska vara hållbara och försvarbara i ett EU-rättsligt perspektiv. Mot bakgrund av risken för överkompensation infördes, i syfte att minska risken för att skattebefrielsen innebär otillåtet statsstöd, en låg energiskatt på låginblandad etanol i bensin och låginblandad FAME (samlingsnamn för fettsyrametyl- estrar) i diesel. Begränsningen av omfattningen av skattebefrielserna för vissa hållbara biodrivmedel innebär att risken för otillåtet statsstöd minskar. Detta innebär också en breddning av basen för när energiskatt tas ut. För skillnad i energiskatt mellan biodrivmedel och det fossila bränsle det ersätter krävs EU- kommissionens statsstödsgodkännande av åtgärden. I figur 1 är FAME som blandas in i diesel därför placerad bredvid diesel och illustrerar hur energiskatteskillnaden minskar. Av samma skäl är den etanol som blandas in i bensin i figur 1 placerad bredvid bensin. I budgetpropositionen (prop. 2012/13:1) bedömde regeringen att ett kvotpliktssystem bör införas för att säkerställa låginblandade volymer av biodrivmedel på marknaden. En framtida beskattning av biodrivmedel bör utformas så att den följer beskattningssystemets natur och logik och därigenom är förenlig med unionsrätten då den inte anses utgöra statsstöd. Detta innebär att energiskatt bör tas ut efter energiinnehåll på de biodrivmedel som ingår i bensin och diesel, så kallad låginblandning. Det gäller etanol, FAME och HVO (hydrerade vegeta- biliska och animaliska oljor). Regeringen ansåg att när energiskatt införs på biodrivmedel för låginblandning bör skatten i största möjliga utsträckning baseras på energiinnehåll (prop. 2012/13:1, volym 1, s. 284). En promemoria med ett förslag om ett kvotpliktssystem där energiskatt efter energiinnehåll införs för låginblandade biodrivmedel har remitterats av . Det kan i figur 1 noteras att skillnaderna i energiskatt bedöms upphöra 2014, givet att förslaget i promemorian realiseras. I sådant fall bedöms långsiktigt hållbara skatteregler gentemot unionsrätten för biodrivmedel som blandas in i bensin och diesel uppnås. I figur 1 framgår att av förbrukningen av drivmedel för vägtransporter räknat per energiinnehåll är diesel och är bensin. Energiskattesatsen på bensin utgör vid beräkning av skatteutgifterna för transporter. Ändringarna som trädde i kraft medförde att skatteutgifterna totalt sett minskar. I figur 1 illustreras detta genom att linjerna för diesel, låginblandad etanol och låginblandad FAME närmar sig bensinskattenivån: Energiskatten på diesel höjdes med motsvarande kWh. Höjningen illustreras genom ett parallellt skift uppåt för diesel. En låg energiskatt på låginblandad FAME i diesel infördes motsvarande per kWh. Detta illustreras i figuren som både en breddning av skattebasen och en minskad skatteutgift. En låg energiskatt på låginblandad etanol i bensin infördes motsvarande per kWh. Även i detta fall är det fråga om en breddning av skatte- basen och en minskad skatteutgift. Sammanfattningsvis finns det samhälls- ekonomiska skäl till att ha skatteutgifter när skattebasen är rörlig. Det gäller t.ex. driv- medelsanvändning i konkurrensutsatta sekt- orer, eftersom den skattebasen typiskt sett är rörligare än drivmedelsanvändning i hushålls- sektorer. Skatteutgifter relaterade till använd- ning av förnybar energi i transportsektorn kan motiveras av behovet av att nå målet om förnybar energi i transportsektorn så länge det inte finns andra styrmedel som kan säkerställa måluppfyllelse. Energiskatt på drivmedel avsedda för vägtransporter, baserad på energianvändningen 2013 3 Redovisning av skatteutgifter I tabell 3 redovisas skatteutgifterna (tidigare kallade netto) uppdelade på skatteslag för inkomståren 20122015. Uppräkningsfaktorer för att få fram utgiftsekvivalenter (tidigare brutto) anges också för respektive skatteslag. Tabellen inleds med saldo- påverkande skatteutgifter och avslutas med icke saldopåverkande skatteutgifter. De saldo- påverkande skatteutgifterna har fördelats på utgiftsområden (UO) eller klassats som skattetekniskt motiverade (ST), vilket framgår av kolumn 2 i tabellen. I efterföljande avsnitt finns en sammanställning av samtliga utgiftsområden . I redovisningen av skatteutgifter beaktas endast beslutade regelförändringar. Ett - i kolumnen betyder att utgiften inte kunnat kvantifieras. En del skatteutgifter har upphört. Dessa redovisas om de fortfarande har en offentligfinansiell effekt något av de redo- visade åren. Ett u i tabellen innebär att skatteutgiften har upphört. Ett f innebär att redovisningen har flyttats till statsbudgetens utgiftssida. De icke saldopåverkande skatteutgifterna har inte fördelats på utgiftsområden då de inte påverkar statsbudgetens saldo. För dessa skatteutgifter beräknas endast ett belopp, som visar hur mycket utgifterna för den ifrågavarande transfereringen skulle behöva öka om transfereringen var föremål för inkomstbeskattning. 3.2Utgiftsområden (UO) 2013 09Hälsovård, sjukvård och social omsorg 10Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning 11Ekonomisk trygghet vid ålderdom 12Ekonomisk trygghet för familjer och barn 17Kultur, medier, trossamfund och fritid 18Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande samt konsumentpolitik 20Allmän miljö- och naturvård 23Areella näringar, landsbygd och livsmedel 25Allmänna bidrag till kommuner 27Avgiften till Europeiska unionen Utgiftsekvivalenten för skatteutgifter under A. Inkomst av tjänst och allmänna avdrag, beräknas enligt följande för (övriga år kan uppräkningsfaktorerna vara något lägre eller högre beroende på aktuell skattesats). Skatteutgiften A5 multipliceras med 1,56 (=1/(1-0,36)), vilket motsvarar en Skatteutgift (mdkr) uppräkning med vägd marginalskattesats för aktiv enskild näringsverksamhet. Skatteutgifterna A7 samt A9 och A10 multipliceras med 1,64 (=1/(1-0,39)), vilket motsvarar en uppräkning med marginalskatten på förvärvsinkomster. Skatteutgiften A13 multipliceras med 2 (=1/(1-0,5)), vilket motsvarar en sammanvägning av marginalskatten för arbetstagare och arbetsgivare. Skatteutgiften A16 multipliceras med 1,94 (=1/(1-0,48)), vilket motsvarar marginalskattesatsen för personer med löneförmåner. Skatteutgiften A32 multipliceras med 1,89 (=1/(1-0,47)), vilket motsvarar marginalinkomstskatt plus särskild löneskatt. Utgiftsekvivalenten för skatteutgifter under B. Intäkter i näringsverksamhet, beräknas enligt följande för (övriga år kan uppräkningsfaktorerna vara något lägre eller högre beroende på aktuell skattesats). Skatteutgiften multipliceras med 1,59 (=1/(1-0,372)), vilket motsvarar en uppräkning med vägd marginalskattesats för aktiv och passiv enskild näringsverksamhet. Utgiftsekvivalenten för skatteutgifter under C. Kostnader i näringsverksamhet, beräknas enligt följande för (övriga år kan uppräkningsfaktorerna vara något lägre eller högre beroende på aktuell skattesats). Skatteutgifterna C5 och C14 multipliceras med 1,59 (=1/(1-0,372)), vilket motsvarar en uppräkning med vägd marginalskattesats för aktiv och passiv enskild näringsverksamhet. Övriga skatteutgifter multipliceras med 1,28 (=1/(1-0,22)), vilket motsvarar en uppräkning med bolagsskattesatsen. Utgiftsekvivalenten för skatteutgifter under D. Intäkter i kapital, beräknas enligt följande för (övriga år kan uppräkningsfaktorerna vara något lägre eller högre beroende på aktuell skattesats). Skatteutgiften D13 multipliceras med 1,59 (=1/(1-0,372)), vilket motsvarar en uppräkning med vägd marginalskattesats för aktiv och passiv enskild näringsverksamhet. Övriga skatteutgifter multipliceras med 1,43 (=1/(1-0,3)), vilket motsvarar en uppräkning med kapitalskattesatsen. Utgiftsekvivalenten för skatteutgifter under F. Socialavgifter, beräknas enligt följande för (övriga år kan uppräkningsfaktorerna vara något lägre eller högre beroende på aktuell skattesats). Skatteutgifterna F1-F3 multipliceras med 1,43 (=1/(1-0,3)), vilket motsvarar en uppräkning med kapitalskattesatsen. Skatteutgiften F4 multipliceras med 1,28 (=1/(1-0,22)), vilket motsvarar en uppräkning med bolagsskattesatsen.