prop · H10361 · 2013-12-18 00:00:00 — Regeringen avser att med detta uppdrag vidareutveckla arbetet med att stärka ungdomar som medvetna medieanvändare och förebygga att antidemokratiska budskap som förmedlas via internet får genomslag. 3Redovisning av genomfört och pågående arbete inom demokratipolitiken 3.1Genomfört och pågående arbete för ett högt och mer jämlikt valdeltagande I följande avsnitt redovisas de åtgärder som regeringen har genomfört inom ramen för val och valdeltagandet. Åtgärder för att göra röstningsförfarandet enkelt och tillgängligt redovisas liksom andra åtgärder som genomförts i syfte att öka valdeltagandet. Valsystemets utformning har stor betydelse för valdeltagandet. Flera aspekter av det svenska valsystemets organisering är utformade för att röstningsförfarandet ska vara enkelt och tillgängligt för alla väljargrupper. Regeringen beslutade direktiv till en parlamentarisk kommitté som fick i uppdrag att se över flera delar av valsystemet (dir. 2011:97). vallagskommitté (Ju 2011:13) överlämnade delbetänkandet Proportionalitet i val samt förhandsanmälan av partier och kandidater (SOU 2012:94) och slutbetänkandet E-röstning och andra valfrågor (SOU 2013:24). I slutbetänkandet behandlas bl.a. frågor om e-röstning och förtidsröstning. Möjligheten för väljarna att avge sina röster före valdagen (förtidsröstning) är viktig för att göra röstningsförfarandet enkelt och tillgängligt. Förtidsröstning tillämpades första gången i kommunvalen 1942 och möjligheterna att förtidsrösta har därefter successivt utvidgats. Inför de allmänna valen 1982 genomfördes en reform som innebar att det numera står varje väljare fritt att förtidsrösta eller att rösta i en vallokal. Förtidsröstningen skedde fram års val på de permanenta eller tillfälliga postkontoren innan valdagen (poströstning). Omstruktureringen av medförde dock att det stora nät av postkontor som av tradition använts för förtidsröstning försvann. Röstning skedde därför även på de kontor som drevs av . Men denna ordning visade sig fungera mindre väl. Därför genomfördes års allmänna val en reform som innebar att ansvaret för förtidsröstningen överfördes till kommunerna (prop. 2004/05:163, bet. 2005/06:KU 9, rskr. 2005/06:33). Denna förändring har resulterat i att tillgången till lokaler för förtidsröstning förbättrats och resulterat i en påtaglig ökning av andelen förtidsröster i förhållande till valen 2002. Vid val fanns knappt 2 200 röstningsmottagningsställen öppna för allmänheten mot omkring 1 500 vid valet . Av statistik framgår att av väljarna valde att förtidsrösta vid valet . Detta var en ökning på jämfört med valen 2002. Av de som förtidsröstade valde 10 av 9 att rösta i hemkommunen. med utskrift av dubblettröstkort på plats i röstningslokalen har ytterligare Skr. 2013/14:61 förstärkt tillgängligheten. Ökningen av förtidsröster har inneburit vissa svårigheter vid röstmottagningen och rösträkningen. har i sin erfarenhetsrapport från valet (Rapport 2011:1 Erfarenheter från valen ) anfört att det behövs kompletterande föreskrifter när det t.ex. gäller röstningslokalernas utformning, hur valsedlarna ska hanteras, hur säkerheten ska följas och antalet röstmottagare. I rapporten lyfts även behoven av avgränsning till kringliggande aktiviteter. Liknande synpunkter har även förts fram av (Promemorian Erfarenheter av prövning av överklagande val, ). Även har framfört att det finns anledning att göra en genomgång av regelverket vid förtidsröstning och dess tillämpning för att se om det finns skäl till klargörande bestämmelser (bet. 2010/11:KU28). Mot den bakgrunden har vallagskommitté haft i uppdrag att se över behoven av kompletterande bestämmelser eller andra åtgärder för att säkerställa tillförlitligheten och effektiviteten i valprocessen vid förtidsröstning. Kommittén föreslår i sitt slutbetänkande E-röstning och andra valfrågor (SOU 2013:24) att det i vallagen ska införas bestämmelser som innebär att ett röstmottagningsställe ska vara tydligt avgränsat och att röstmottagningen inte ska få äga rum i lokaler som har anknytning till religiösa eller politiska sammanslutningar eller liknande och inte i lokaler med anknytning till ett visst företag. Kommittén föreslår även att vissa kompletterande föreskrifter tas in i vallagen om öppethållande och bemanning i röstningslokaler som används för förtidsröstning. Därutöver föreslås att det bl.a. införs krav på utbildning för valnämnder och dem som ska arbeta som röstmottagare och att valnämnderna ska ges möjlighet att fortsätta den preliminära rösträkningen efter valdagen. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Budröstning möjliggör röstning bl.a. för den som är intagen i häkte eller kriminalvårdsanstalt och som av säkerhetsskäl inte kan rösta i röstningslokal. Budröstningen ger också en möjlighet för väljare som på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller ålder inte själva kan ta sig till ett röstmottagningsställe. och har pekat på att det bl.a. finns behov av att klargöra budets roll och möjligheterna för budet att hjälpa en väljare att göra ordning sin röst och av att se över budkuvertets utformning. Mot den bakgrunden gavs vallagskommitté i uppdrag att utreda vissa frågor rörande budröstningen. Kommittén föreslår bl.a. att det införs en ordning med kommunala s.k. ambulerande röstmottagare för att göra röstningen mer tillgänglig och höja säkerheten vid förtidsröstning för personer som inte kan ta sig till en röstningslokal. Kommittén lämnar bl.a. också förslag till vissa ändringar av den information som ska lämnas på ytterkuvertet för budröster i samband med budröstning. Frågan om elektroniskt röstningsförfarande, e-röstning, har varit föremål för övervägande i flera utredningar, däribland (SOU 2000:1), Valtekniska utredningen (SOU 2000:125) och vallagskommitté (SOU 2004:111). Samtliga utredningar har lyft flera positiva effekter som e-röstning kan bidra med. Även vallagskommitté gavs i uppdrag att överväga möjligheterna att införa ett elektroniskt förfarande vid röstning i de allmänna valen i (dir. 2011:97). Kommittén har tagit ställning till ett system som bygger på att röstning sker i val- och röstningslokaler och ett system som innebär att röstning sker via internet från andra platser än val- och röstningslokaler. I sitt slutbetänkande E-röstning och andra valfrågor (SOU 2013:24) gör kommittén bedömningen att e-röstning via internet från andra platser än vallokaler och röstningslokaler kan vara ett enklare och mindre kostnadskrävande sätt för väljarna att utöva sina demokratiska rättigheter. Framför allt kan e-röstning förenkla möjligheterna för personer med olika former av funktionsnedsättningar och underlätta för de som förtidsröstar utanför den egna kommunen och utlandsboende att delta i val. Därutöver kan sammanräkningen av rösterna bli säkrare och valresultatet kan redovisas snabbare. bör också kostnaderna för val kunna minskas. Frågan om valdeltagandet skulle öka genom en möjlighet att rösta över internet finns det emellertid inte belägg för. Den internationella erfarenheten av internetröstning är inte entydigt positiv. En förutsättning för att e-röstning ska kunna genomföras är att de höga säkerhetskraven som ställs på valförfarandet måste vara uppfyllda. Systemet måste utformas så att det uppfyller kraven på tillförlitlighet och att det är möjligt att verifiera och kontrollera resultatet i efterhand. Den absoluta valhemligheten måste kunna garanteras. Det krävs dessutom att systemet är utformat så att ingen annan än den som har rösträtt röstar och att denna enbart utnyttjar sin röst en gång. Systemet måste garantera att väljare inte otillbörligen kan påverkas. Bristande transparens och svårigheter att förstå systemet kan också leda till att valet anses mindre tillförlitligt bland vissa väljargrupper. Säkerhetskraven för e-röstning måste därför sättas så högt att väljarnas förtroende för valsystemet inte riskeras. Kommittén anser att det finns flera skäl för att genomföra omfattande försök innan man generellt öppnar för en möjlighet till e-röstning i okontrollerade miljöer, dvs. från andra platser än ett röstmottagningsställe. Syftet med att införa e-röstning ska dock inte vara att den nuvarande traditionella röstningen i vallokaler och röstningslokaler ska upphöra. E-röstningen ses som ett komplement till det nuvarande systemet. Det innebär att väljare som känner sig främmande inför tekniken även fortsättningsvis ska kunna rösta på det traditionella sättet med pappersvalsedlar i sin vallokal på valdagen eller i en röstningslokal för förtidsröstning. Kommittén föreslår att en utredning tillsätts med uppdrag att närmare överväga förutsättningarna för att införa ett e-röstningssystem. Kommittén förordar i första hand att försöken gäller e-röstning via internet i okontrollerade miljöer, men den tekniska lösningen bör utformas så att den även kan tillämpas i vallokaler och röstningslokaler. Inriktningen för utredningens arbete bör vara att försök med e-röstning Skr. 2013/14:61 ska avse samtliga tre val och genomföras i ett representativt urval av kommuner vid de allmänna valen 2018. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . har enligt vallagen ett allmänt informationsansvar inför de allmänna valen. Informationsansvaret omfattar information till allmänheten om när, var och hur röstning sker. Detta innebär emellertid inte att myndigheten uttryckligen ska uppmana väljarna att rösta eller att specifikt verka för ett högt valdeltagande. Målet för myndighetens informationsinsatser är att ingen ska behöva avstå från att rösta för att den inte vet hur röstningsförfarandet går till. information till väljarna inför valen 2010 avsåg i huvudsak information om röstkortet, förtidsröstning och personröstning (Årsredovisning 2010, , 2011). En del av informationen var även riktad till ungdomar och invandrargrupper. Information om röstning översattes till 25 språk, inklusive de nationella minoritetsspråken. Information om valet producerades även på teckenspråk och punktskrift, i lättläst broschyr och inläst på cd-skiva. påpekar i sin erfarenhetsrapport från valen 2010 att det framöver finns ett behov av att genomföra behovs- och kvalitetsanalyser av informationsmaterialet som är riktat till särskilda målgrupper (Erfarenheter från valen , ). 3.1.2 Demokratifrämjande insatser för ett ökat valdeltagande Erfarenheter från demokratifrämjande arbete Det minskade valdeltagandet i de nationella och lokala valen under 1980- och 90-talen föranledde regeringen att sätta igång ett omfattande I samband med att demokratipropositionen antogs påbörjade den dåvarande regeringen ett utvecklingsarbete som benämndes Tid för demokrati. Arbetet syftade till att utveckla demokratin på lång sikt och skapa förutsättningar för att öka medborgarnas deltagande i de politiska beslutsprocesserna och i samhällslivet i övrigt. Ett demokratifrämjande arbete genomfördes även Det riktade sig delvis till storstadskommuner i syfte att stimulera ett ökat valdeltagande i väljargrupper där det tidigare varit lågt. En något mer begränsad demokratisatsning genomfördes även års val, vilken Insatserna bestod i huvudsak av statsbidrag och stöd som fördelades till myndigheter, kommuner och organisationer inom det civila samhället för att genomföra demokratiutvecklande projekt på lokal nivå. Inför valen , 2004 och 2006 fördelade den dåvarande regeringen även stöd till riksdagspartierna för att genomföra informationsinsatser med avsikt att öka valdeltagandet. var dessa informationsinsatser riktade till invandrare. 2013/14:61 Demokratisatsningarna har utvärderats av oberoende utredare för att klargöra åtgärdernas effekt och spridning. beställde en forsknings- och kunskapsöversikt över demokratisatsningar av olika slag. Rapporten, Demokratipolitikens metoder, sammanställdes av vid och överlämnades till (2008/09:RFR15). I stora drag bygger rapporten på de utvärderingar som genomförts på uppdrag av regeringen inom ramen för de ovan nämnda satsningarna. Den ger en samlad bedömning av värdet och effekterna av demokratiutvecklingsarbetet. Fem av sex åtgärder inom det demokratiutvecklingsarbete som genomfördes till 2006 syftade till att öka valdeltagandet. Ett mindre antal insatser avsåg att öka deltagandet i sin helhet i samhället och att stärka medvetenheten om demokratin. De flesta åtgärder riktades till väljargrupper som deltar i lägre utsträckning, såsom arbetslösa, ungdomar och utrikes födda. Enligt rapporten visar utvärderingarna av demokratisatsningarna att det fanns svårigheter när det gällde att dra slutsatser om insatsernas samlade påverkan på valdeltagandet. Det finns däremot stöd för att valdeltagandet kan påverkas i positiv riktning, i synnerhet med metoder som innebär sociala möten med enskilda väljare. Exempel på sådana metoder var användandet av s.k. demokratiambassadörer som samtalade direkt med röstberättigande i områden med en låg nivå av valdeltagande. Detta har visat sig mer effektivt än masskommunikation och andra traditionella metoder för att öka valdeltagandet. Rapporten visar dessutom att en bieffekt av satsningarna är att den allmänna kunskapen om politik och demokrati har ökat. Utvärderingarna visar vidare att riktade insatser mot särskilda väljargrupper är mer effektiva än allmänna informationsinsatser. Däremot finns det en potentiell risk i att rikta insatser mot de som är mest påverkbara och som deltar i minst utsträckning. Insatser som är riktade mot väljargrupper som deltar i mindre utsträckning, såsom utrikes födda, kan förstärka en upplevelse av utanförskap istället för att bidra till ökad delaktighet. I rapporten förs dessutom ett resonemang om huruvida insatser för att höja valdeltagandet kan bli missriktade om det grundläggande problemet bakom det låga valdeltagandet är en ojämn fördelning av politiska resurser i samhället. Arbetslösa och sjuka upplever t.ex. att de saknar politiska resurser för att påverka sin egen situation. Om orsaken till ett lågt valdeltagande är en ojämn fördelning av politiska resurser blir insatser för att främja valdeltagandet verkningslösa. Åtgärder för att öka valdeltagandet inför valen 2009 och 2010 Utvärderingen av demokratisatsningarna har delvis varit vägledande för de satsningar som genomfördes inför Europaparlamentsvalet och de allmänna valen 2010. Mot bakgrund av slutsatserna i rapporten till och den faktiska uppgången av valdeltagandet bedömde regeringen att det inte fanns skäl till ett bredare demokratifrämjande arbete. Vid dessa val begränsades insatserna till stödet till riksdagspartierna för informationsinsatser och ett stöd till genomförandet av skolval. När det gäller stöd till riksdagspartierna för informationsinsatser fanns det inför valen 2009 och 2010 inga krav på att partierna skulle rikta insatserna mot några särskilda väljargrupper. De politiska partierna var fria att utforma insatserna utefter eget intresse. Stödet inför Europaparlamentsvalet uppgick till och inför de allmänna valen 2010 till . Ett begränsat stöd på ca fördelades även inför omvalen i och till vissa valdistrikt i . Enligt den utvärdering som på uppdrag av regeringen genomfördes av är det svårt att visa om insatserna fick någon effekt eftersom partierna inte behövde särredovisa hur dessa medel hade använts (Från dörrknackning till gröna pajasnäsor - En studie av riksdagspartiernas informationsinsatser inför valet , Jendel, Nord, 2011). Flera partier angav att dessa medel bekostat projekt som inbegrep personliga möten med väljarna och två partier hävdade att de observerat lokala effekter i form av höjt valdeltagande i de områden där partiet bedrivit ett aktivt arbete. Flera insatser med avsikt att öka valdeltagandet inför valen 2010 bedrevs på lokal nivå i flera delar av landet, först och främst av kommunerna, men även av organisationer inom det civila samhället. Skolval har genomförts i flera grund- och gymnasieskolor sedan 1960- talet, men sammanställdes nationellt först . Inför valet gav regeringen i uppdrag att genomföra projektet skolval för elever i årskurs sju till nio och i gymnasieskolorna. Kostnaderna för uppdraget uppgick till och i uppdragets genomförande samrådde med och . I genomförandet av valet deltog även elevråds centralorganisation () och ungdomsråd. Enligt utvärdering av skolvalet inrapporterade sammanlagt 1383 skolor sina valreslutat till den nationella sammanställningen (Ett val i sig – Utvärdering av skolvalet , , 2011). På dessa skolor hade drygt 440 000 elever fått möjlighet att delta i valet. Valdeltagandet var , vilket var lägre än . Anledningen till minskningen var delvis att deltagandet på vissa skolor var obligatoriskt vid val, medan det års skolval vidtogs åtgärder för att säkerställa att valet var frivilligt. En kontrollant utsågs vid varje skola som skulle se till att valet genomfördes enligt de kriterier som satts upp. Resultatet offentliggjordes efter att vallokalerna stängt och redovisades på webbplatsen . Utöver samordningen av skolvalet tog i samarbete med flera andra aktörer fram den s.k. valboxen, vilken bestod av ett pedagogiskt material som var avsett för att användas av lärare och elever i undervisning. Därutöver förmedlade ett stöd till elevråd (), Rädda barnens ungdomsförbund och för att utveckla en pedagogisk metod för att arbeta med 2013/14:61 engagemang och politik samt för att genomföra en seminarieserie som gick under namnet Interaktiv demokrati. Detta delprojekt hade elever i förorts- och storstadsområden som målgrupper. Erfarenheterna från skolvalen är i stora drag positiva. Arrangemanget når ut till en mycket stor grupp unga och är ett sätt för skolan att både uppfylla sitt demokrati- och kunskapsuppdrag och att lära eleverna om inflytande och delaktighet. Utvärderingarna av skolvalen 2006 och 2010 visar att en majoritet av eleverna ansåg att valen var en bra förberedelse för riksdagsvalen och att de erbjöd en möjlighet att ta ställning till nya perspektiv. Enligt lärarna bidrog också skolvalen till att öka elevernas engagemang och samhällsintresse. 3.2Genomfört och pågående arbete för ett breddat och jämlikt deltagande i de folkvalda församlingarna I följande avsnitt redovisas de åtgärder som regeringen har genomfört för att förbättra villkoren för de förtroendevalda och för att säkerställa social representativitet bland de förtroendevalda i förhållande till befolkningssammansättningen i stort. I avsnittet redovisas frågor rörande ersättnings- och arbetsvillkor samt åtgärder för att möjliggöra för förtroendevalda med funktionsnedsättning att delta på lika villkor, för att motverka hot och våld mot förtroendevalda och för att förbättra de politiska partiernas ställning i den representativa demokratin. Slutligen berörs frågor om personvalssystemet. Regeringen har verkat för att underlätta de förtroendevaldas arbetssituation och för att undanröja hinder som eventuellt kan försvåra rekryteringen till förtroendeuppdrag. En anledning till att individer inte väljer att engagera sig i politiken är svårigheterna att förutse de ekonomiska konsekvenser som ett förtroendeuppdrag innebär. Osäkerheten kan röra frågor såsom ersättningsnivån och rätten till ledighet från anställning. Bortsett från riksdagsledamöterna är det enbart ett fåtal förtroendevalda som erhåller ett grundarvode. inom fullmäktige ersätts med hel- och deltidsarvoden. omfattningen av ersättningen skiljer sig mellan olika delar av landet. stora flertalet förtroendevalda är fritidspolitiker. För att minimera det ekonomiska risktagande som ett förtroendeuppdrag innebär har regeringen genomfört ett antal åtgärder. På grundval av förslagen i demokratipropositionen Demokrati för det nya seklet genomfördes ett flertal reformer för att förbättra de förtroendevaldas arbetsvillkor (prop. 2001/02:80, bet. 2001/2002:KU14, 2001/02:190). Reformerna innebar ändringar av kommunallagen i fråga om de förtroendevaldas rätt till ledighet från sina anställningar samt rätt till skälig ersättning för arbetsinkomst och Skr. 2013/14:61 ekonomiska förmåner som förlorats på grund av uppdraget. trädde i kraft och en utvärdering av det nya regelverket avseende ekonomiska ersättningar genomfördes och redovisades delvis i skrivelsen Demokratipolitik (skr. 2003/4:110). I denna konstateras att förtroendevaldas villkor förbättrades som ett resultat av lagändringarna, men även att regeringen bör följa upp kommunernas och landstingens tillämpning av ersättningsbestämmelserna. tillsatte regeringen en utredning för att se över hur de förtroendevaldas ersättningsrätt ska regleras till arbetslöshetsförsäkringen (dir. 2011:131). I betänkandet Större trygghet för förtroendevalda som överlämnades till regeringen föreslås att arbetslöshetsförsäkringen ska omfatta förtroendevalda som har ett uppdrag som enligt lag ger dem rätt till ledighet från anställning eller förtroendevalda som annars har ett offentligt uppdrag som regleras i lag eller annan författning (SOU 2011:54). För att en förtroendevald som inte har förtroendeuppdrag på heltid eller som förvärvsarbetar vid sidan av sitt förtroendeuppdrag av ekonomiska skäl inte ska tvingas lämna sitt uppdrag föreslås att förtroendevalda ska undantas från deltidsbegränsningen i arbetslöshetsförsäkringen. beslutade regeringen att ytterligare analysera de förtroendevaldas ställning i arbetslöshetsförsäkringen i relation till deltidsbegränsningen och att analysera konsekvenserna av att förtroendevalda hänförs till gruppen arbetstagare i alla delar av arbetslöshetsförsäkringen. Uppdraget formulerades i ett tilläggsdirektiv till Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet (dir. 2012:90). I delbetänkandet Pensionärers och förtroendevaldas ersättningsrätt i arbetslöshetsförsäkringen (SOU 2013:64), som överlämnats till regeringen , föreslås att förtroendeuppdrag inte kan jämställas med förvärvsarbete och därmed inte kan ligga till grund för rätt till arbetslöshetsersättning. De förtroendeuppdrag som i lag ger rätt till ledighet från anställning ska dock ges en särställning i arbetslöshetsförsäkringen. Det föreslås bl.a. att det ska vara möjligt att i vissa fall hoppa över tiden med sådana förtroendeuppdrag vid prövning och fastställande av arbetslöshetsersättning (s.k. överhoppningsbar tid). När det gäller riksdagsledamöterna åtnjuter de rätt till inkomstgaranti och till pension. Detta gäller i första hand riksdagsledamöter som avgår sammanhängande tjänstgöring. Syftet är att skapa en ekonomisk trygghet i den omställningssituation som uppstår då de lämnar . Riksdagsstyrelsen beslutade att tillsätta en parlamentarisk kommitté för att se över riksdagsledamöternas inkomstpensioner. Kommittén har lämnat förslag om nya och stramare bestämmelser som ska tillämpas för de ledamöter som väljs in i vid valet . Kommunerna och landstingen betalar även ut pension och avgångsersättning för vissa förtroendevalda. De flesta kommuner och landsting betalar ut ersättningarna i enlighet med de rekommendationer som sätts av Kommuner och Landsting (SKL). Ersättning som betalas ut genom partistödet beskrivs i avsnitt 3.2.5. 2013/14:61 Beslutsfattande på distans Flera förtroendevalda upplever svårigheter i att kombinera ett förtroendeuppdrag med annan sysselsättning. Den ökade rörligheten i samhället innebär att allt fler pendlar långa sträckor eller arbetar på annan ort än bostadsorten. Regeringen gav i uppdrag att utreda vilka kommunalrättsliga hinder som kan identifieras vid beslutsfattande på distans (IJ2008/927/DEM). Frågan om beslutsfattande på distans utreddes vidare av kommittén för förstärkning av den kommunala demokratins funktionssätt som regeringen tillsatte (dir. 2010:53). I kommitténs betänkande, vilket överlämnades till regeringen , konstateras att teknologi som möjliggör bild- och ljudöverföring numera måste anses vara allmäntillgänglig teknologi (SOU 2012:30). Detta har medfört att begreppen om närvaro och plats har förändrats.