prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — 2012/13:111 står i proportion till det aktuella brottets svårhetsgrad. Av 35 kap. 4 § första stycket framgår att preskriptions- tiden som huvudregel ska beräknas från den dag brottet begicks. Av andra stycket samma paragraf framgår dock när det gäller brott mot personer enligt bl.a. 6 kap. 16§§, 8 § tredje stycket, 12 § eller försök till sådana brott att preskriptionstiden i stället ska beräknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . De sexualbrott som omfattas är således våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroende- ställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våld- täkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt ut- nyttjande av barn för sexuell posering, koppleri och grovt koppleri. Det handlande som avses i artikel 18 och 19.1.ab motsvaras i svensk rätt av brotten våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn och koppleri. Som framgår av redovisningen ovan omfattas dessa redan av förlängd preskriptionstid, på så sätt att den absoluta preskriptionstiden enligt 35 kap. 6 § ska räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Vad däremot gäller de gärningar som avses i artikel 21.1.ab och som i svensk rätt framförallt motsvaras av brottet utnyttjande av barn för sexu- ell posering (6 kap. 8 § BrB) är det endast det grova brottet som omfattas av förlängd preskriptionstid. För normalgraden av brottet föreligger således inte någon sådan förlängd tid. Detta utgör en brist i svensk rätt i förhållande till konventionen. I detta avseende krävs att lagstiftnings- åtgärder vidtas. Den frågan behandlas i avsnitt 8.4.2. Utredningar (artikel 34) Enligt artikel 34.1 ska varje part vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att personer, enheter eller andra organ som leder utredningar är specialiserade på att bekämpa sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn eller att personer är utbildade för detta ändamål samt att det finns adekvata finansiella resurser för detta. I sker samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott mellan främst socialtjänst, polis, åklagare, rättsmedicin samt hälso- och sjukvård antingen inom ramen för verksamheten med s.k. barnahus eller på orter där det saknas barnahus under andra former. I samman- hanget kan särskilt nämnas de nationella riktlinjer som i samverkan med , och Social- styrelsen har tagit fram och som finns kring samverkan. Enligt dessa rikt- linjer ska de samverkande myndigheterna säkerställa att de personer som handlägger ärendena har hög kompetens och god erfarenhet på området. Respektive myndighet bör därvid tillgodose kompetensbehoven genom utbildning och kompetensförsörjningsplaner samt inhämta speciell kompetens i ärenden som kräver särskild kunskap. Av förundersökningskungörelsen (1947:948) följer att förhör med någon som är bör hållas av en person med särskild kompe- tens för uppgiften (18 §) och att om en utsaga av ett barn är av avgörande 2012/13:111 betydelse för utredningen bör någon med särskild sakkunskap i barn- eller förhörspsykologi biträda vid förhöret eller yttra sig angående värdet av barnets utsaga (19 §). Enligt vad som tidigare angetts sker också utbildningsinsatser kontinu- erligt inom rättsväsendets myndigheter, se avsnitt 4 och vad som redo- visas nedan under artikel 36. Av artikel 34.2 följer vidare att varje part ska vidta nödvändiga lag- stiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att osäkerhet be- träffande ett brottsoffers verkliga ålder inte hindrar att en brottsutredning inleds. En förundersökning ska enligt svensk rätt inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 § RB). Under förundersökningen ska bl.a. utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal mot honom (23 kap. 2 § RB). Föreligger osäkerhet beträffande brottsoffrets verkliga ålder kan denna fråga komma att utredas inom ramen för förundersökningen. Detta utgör således inte något hinder för att inleda en förundersökning. Regeringen anser därför att uppfyller de åtaganden som upp- ställs i artikel 34. Förhör med barnet (artikel 35) Enligt artikel 35.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att; förhör med barnet sker utan obefogad försening (a), förhör med barnet vid behov sker i lokaler som är avsedda och anpassade för ändamålet (b), förhör med barnet genomförs av yrkesmän som är utbildade för ändamålet (c), samma person om möjligt och där det är lämpligt genomför alla förhör med barnet (d), antalet förhör är så få som möjligt (e), samt att barnet får åtföljas av sitt juridiska ombud eller annan vuxen (f). Även på detta område har den samverkan som generellt ska ske vid brott mot barn, främst i barnahusen, en stor betydelse. Samverkan ska präglas av ett konsekvent barnperspektiv och styrs av riktlinjer som är förenliga med kraven enligt artikeln. Som nämns under artikel 34 har i samverkan med , Rätts- medicinalverket och tagit fram nationella riktlinjer kring barn som misstänks vara utsatta för brott och kriterier för landets barna- hus. Ett av huvudsyftena med samverkan inom barnahusverksamheterna är enligt riktlinjerna att barnet inte ska behöva lämna sin berättelse och till flera olika personer eftersom det kan medföra sekundär traumatisering för barnet. Av samma skäl spelas också förhören in på video. Förhören hålls av särskilt utbildad personal, s.k. barnförhörs- ledare, i barnahus eller speciellt inredda förhörsrum. En effektiv lösning som tar hänsyn till barnets behov är s.k. medhörning. Medhörning inne- bär att yrkesföreträdare som behöver få ta del av barnets berättelse följer förhöret via monitor från ett angränsande rum (ett medhörningsrum). Detta arbetssätt ger också samtliga företrädare möjlighet att få komplet- terande frågor ställda till barnet, vilket underlättar bedömningen av deras respektive insatser, t.ex. i fråga om stödåtgärder. Barnet behöver då inte berätta om händelserna för olika personer vid olika tillfällen. närvaro leder också till snabbare handläggning genom att direktiv och beslut kan lämnas i direkt anslutning till förhöret. Enligt artikel 35.2 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa, i enlighet med nationell rätt, att alla förhör med barn såväl brottsoffer som vittnen får spelas in på video och att dessa förhör godtas som bevis under domstolsförhandlingarna. Det är, som tidigare nämnts, en utgångspunkt att barn så långt möjligt inte ska höras i domstol. Förhör under förundersökningen med barn dokumenteras därför på video. Under rättegången i dom- stolen läggs sedan barnets uppgifter fram genom en uppspelning av videoförhöret. Denna ordning innebär att barn normalt inte behöver när- vara och lämna sin berättelse i domstol. Av 35 kap. 14 § rättegångs- balken följer att videoinspelningar får åberopas som bevis under huvud- förhandlingen. Av artikel 35.3 följer att när brottsoffrets ålder är osäker och det finns anledning att tro att offret är ett barn ska de åtgärder som fastställs i punkterna 1 och 2 tillämpas i avvaktan på att åldern bekräftas. Det kan förutsättas att personer som misstänks vara underåriga behandlas som sådana till dess att identifiering är genomförd. Sammantaget anser regeringen att uppfyller de krav som uppställs i artikel 35. Straffrättsliga förfaranden (artikel 36) Av artikel 36.1 följer att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att utbildning om barns rättigheter och sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn finns tillgänglig för alla som deltar i straffrättsliga förfaranden särskilt domare, åklagare och advokater. Behovet av utbildning för personer som arbetar inom rättsväsendet ses ständigt över och kvalitetssäkras. Utbildningsinsatser tillhandahålls dels inom rättsväsendet, dels av privata aktörer. Särskilt kan pekas på att det i kurserna för nyutnämnda domare finns inslag om och om barnet i rättsprocessen. Även inom åklagarmyndigheten genom- förs utbildningsinsatser. utvecklingscentrum i har spetskompetens och ansvarar bl.a. för sexualbrott mot barn. Utvecklingscentrumens uppgift är att bedriva metod- och rättsutveckling inom olika brottsområden och svara för den samlade kunskapen inom sina ansvarsområden. Vidare har haft ett särskilt uppdrag att utföra utbildningsinsatser för bl.a. poliser, åklagare och domare beträffande bemötande av sexualbrottsoffer. På intranät finns även interaktiva utbildning Bemötande av sexualbrottsoffer. Utbildningen riktar sig till alla inom Åklagarmyndig- heten som kommer i kontakt med sexualbrottsoffer. Utbildningens bud- skap är dock allmängiltigt och tar sikte på även andra brottsoffer. Enligt advokatsamfunds stadgar är alla advokater skyldiga att upprätthålla och vidareutveckla sin yrkeskompetens. erbjuder advokater kurser om bl.a. uppdraget som målsägandebiträde vari ingår utbildningsmoment om misshandel och sexuella övergrepp mot 2012/13:111 barn. erbjuder även advokater särskilda kurser om att företräda barn och ungdomar. Enligt artikel 36.2 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att, i enlighet med nationell rätt, säkerställa att domaren får besluta om att förhandlingen ska äga rum utan att allmän- heten är närvarande (a) och att brottsoffret får höras i rättegången utan att vara närvarande, främst med användande av lämplig kommunikations- teknik (b). Förutsättningarna för att hålla förhandling inom stängda dörrar anges i 5 kap. 1 § . Rätten får besluta om stängda dörrar bl.a. i sexualbrottmål (35 kap. 12 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]) och i situationer där den som ska höras är . När det gäller barn i åldersgruppen ställs något högre krav för att en förhandling ska få hållas inom stängda dörrar. En part eller förhörsperson är som regel inte personligen närvarande under rättegången. Av 36 kap. 4 § följer bl.a. att om den som åberopas som vittne är ska rätten med hänsyn till omständigheterna pröva om han eller hon får höras som vittne. Av 35 kap. 14 § följer att videoinspelade förhör med barn under förundersökningen kan läggas fram som bevis under huvudförhandling i domstol. finns dessutom goda möjligheter för förhörspersoner att delta i en rättegång genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring (5 kap. 10 § RB). Om det t.ex. finns anledning att anta att ett vittne av rädsla eller annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av en parts eller åhörares när- varo, får rätten besluta att parten eller åhöraren inte får vara närvarande vid förhöret (36 kap. 18 § RB). Parten eller åhöraren ska i sådana fall, om möjligt, få följa förhöret genom en ljudöverföring eller en ljud- och bild- överföring. En part ska också beredas möjlighet att ställa frågor till vittnet. Bestämmelserna ska enligt 37 kap. 3 § tillämpas också vid förhör med en målsägande. Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller åtagandena i artikel 36. 8.2.8Registrering och lagring av nationella data om dömda sexualbrottslingar (artikel 37) Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller registrering och lagring av nationella data om dömda sexualbrotts- lingar. bör lämna underrättelse om att är den myndighet som ansvarar för . Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 37.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder, i enlighet med gällande nationella bestämmelser och garantier, för att samla in och lagra data om identiteten och den genetiska profilen () hos personer dömda för brott enligt konventionen. Tagande av DNA-prov omfattas av bestämmelserna om kroppsbesiktning i 28 kap. . 2012/13:111 Kroppsbesiktning genom tagande av salivprov får enligt 12 a § samma kapitel ske på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en DNA-analys av provet och registrera uppgifter om resultatet av analysen i det DNA-register eller utredningsregister som förs enligt polisdatalagen (2010:361). DNA- registret innehåller DNA-profiler från prov som har tagits med stöd av 28 kap. och som avser personer som genom lagakraft- vunnen dom har dömts till annan påföljd än böter eller har godkänt ett strafföreläggande som avser villkorlig dom (4 kap. 2 § polisdatalagen). Enligt artikel 37.2 ska varje part till generalsekreterare lämna uppgift om den myndighet som ansvarar för ett sådant DNA- register som avses i punkt 1. I är det som ansvarar för (4 kap. 1 § polisdatalagen). bör genom regeringens försorg underrätta generalsekreterare om detta. Artikel 37.3 föreskriver att varje part ska vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att informationen som avses i punkt 1 kan överföras till behörig myndighet hos en annan part. Uppgifter från det får, om det är förenligt med svenska intressen, lämnas till , Europol eller till en polis- myndighet eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till om det behövs för att myndigheten eller organisationen ska kunna före- bygga, förhindra, upptäcka, utreda eller beivra brott, eller till utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst. Uppgifter får vidare lämnas till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt (2 kap. 15 § polisdatalagen). Sammantaget gör regeringen bedömningen att uppfyller åtagandena i artikel 37. 8.2.9Internationellt samarbete (artikel 38) Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller allmänna principer och åtgärder gällande internationellt samarbete. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömning eller lämnar den utan invändning. ECPAT anser att det inter- nationella samarbetet måste utvecklas och förbättras för att ska kunna leva upp till konventionens krav. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 38.1 ska parterna så långt möjligt samarbeta med varandra enligt bestämmelserna i konventionen och med användande av de internationella och regionala instrument som överenskommits på grundval av enhetlig eller ömsesidig lagstiftning och nationell rätt i syfte att förebygga och bekämpa sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn, skydda och hjälpa brottsoffer, samt utreda eller inleda förfaranden om brott som fastställts i enlighet med denna konvention. 2012/13:111 I fråga om internationell rättslig hjälp finns både en Europarådskon- vention och en . Dessa instrument har genomförts i svensk rätt, bl.a. genom lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Enligt denna lag kan , som huvudregel, lämna hjälp även om inte har ett avtal om rättslig hjälp i brottmål med den andra staten, dvs. det uppställs inget krav på reciprocitet (ömsesidighet). Enligt artikel 38.2 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att offer för ett brott enligt konven- tionen som begåtts inom en annan parts territorium än det där brottsoffret är bosatt får klaga till behöriga myndigheter i bosättningsstaten. En svensk polismyndighet är skyldig att ta emot brottsanmälningar. Detta följer av myndigheternas allmänna serviceskyldighet i 4 § förvaltnings- lagen (1986:223). Var brottet är begånget saknar betydelse för skyldig- heten att ta emot anmälan. Om en anmälan gäller en händelse utomlands så ska polismyndigheten, i de fall det bedöms som ändamålsenligt att ut- ländsk myndighet underrättas om brottet, kontakta Interpolsektionen vid för samråd och beslut om hur underrättelse ska ske (följer bl.a. av ICPO-Interpols stadga). Det finns rutiner för hur anmäl- ningar som görs i olika länder ska hanteras och vidarebefordras. Om en svensk medborgare utsätts för brott utomlands kan en anmälan göras där och en anmälan göras till svensk polis vid hemkomsten. Anmälan skickas till , , där den översätts och vidarebefordras till Inter- pol i det berörda landet för åtgärd som överensstämmer med det landets lagstiftning. Artikel 38.3 innebär att parterna har rätt att beakta konventionen som rättslig grund för ömsesidig rättslig hjälp i brottmål eller utlämning med avseende på de brott som fastställts i enlighet med den. Artikel 38.4 är en målsättningsbestämmelse innebärande att varje part ska sträva efter att införliva, där så är lämpligt, förebyggande och bekämpande av sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn i biståndsprogram till förmån för tredje stat. Bestämmelserna kräver inte några lagstiftnings- åtgärder. Sammantaget anser regeringen att uppfyller kraven i artikel 38. 8.2.10Övervakningsmekanism m.m. (artikel 3950) Regeringens bedömning: Konventionens bestämmelser om övervak- ningsmekanism, samband med andra internationella instrument, änd- ringar i konventionen samt slutbestämmelser föranleder inga lagstiftningsåtgärder. Utredningen gör ingen bedömning i denna del. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 3941 innehåller bestämmelser om en partskommitté och det utvärderingsförfarande som Artikel 42 och 43 reglerar sambandet med andra Artikel 44 innehåller bestämmelse om ändringar i konventionen. Artikel 4550 upptar slutbestämmelser om bl.a. undertecknande och ikraftträdande. Regeringen gör bedömningen att dessa artiklar inte föranleder några lagstiftningsåtgärder. 8.3Sveriges tillträde till konventionen Regeringens förslag: godkänner konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. -dels enligt artikel 20.3 av innebörden att förbehåller sig rätten att inte tillämpa artikel 20.1.a och e beträffande framställ- ning och innehav av pornografiskt material där barn, som uppnått åldern för sexuellt självbestämmande, deltar och där dessa bilder framställts och innehas av dem med deras samtycke och enbart för deras privata bruk, -dels enligt artikel 24.3 av innebörden att förbehåller sig rätten att inte kriminalisera försök till gärningar som avses i artikel 22 och 23 om barns bevittnande av sexuella övergrepp eller sexuella handlingar respektive om kontaktsökning med barn i sexuellt syfte. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot att Skälen för regeringens förslag: Många barn lever i en utsatt situation och riskerar att bli offer för sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp genom att t.ex. utnyttjas i prostitution eller för framställning av pornografi. Sexuellt utnyttjande av och sexuella övergrepp mot barn har fått allt mer gränsöverskridande inslag, inte minst genom det ökande användandet av internet samt det ökande resandet mellan länder inom och utom . Ett internationellt samarbete är därför en förutsättning för att effektivt kunna bekämpa denna brottslig- het. har också i olika internationella sammanhang bedrivit ett aktivt arbete mot sexuellt utnyttjande av och sexuella övergrepp mot barn. har tidigare tillträtt (prop. 1989/90:107, bet. 1989/90:SoU28) och dess fakultativa protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi (prop. 2005/06:68, bet. 2005/06:JuU20, rskr. 2005/06:194). har också godkänt EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barn- pornografi (prop. 2003/04:12, bet. 2003/04:JuU9, rskr. 2003/04:108). Vidare kommer att genomföra och rådets direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barn- pornografi samt om ersättande av rådets rambeslut /68/RIF. bör fortsätta att aktivt främja och delta i det internationella samarbetet mot sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp kompletterar övriga internationella instrument bl.a. genom sitt breda anslag, genom att stärka offrens rättigheter samt genom åtgärder mot barnsexturism. Genom att tillträda konventionen kan bidra till att ytterligare synliggöra fenomenen och med samlade åtgärder på europeisk nivå förbättra skyddet för barn mot att utsättas för sexuell exploatering och sexuella övergrepp. 2012/13:111 Mot denna bakgrund anser regeringen att det finns starka skäl för att tillträda konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. Regeringen får inte ingå för riket bindande överenskommelser utan godkännande om överenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket ska besluta (10 kap. 3 § regeringsformen). Av genomgången i avsnitt 8.2 följer att tillträde till konventionen föranleder ändringar i . Regeringen föreslår därför att ska godkänna konventionen. En naturlig utgångspunkt vid tillträdet till konventionen är att vara restriktiv när det gäller att utnyttja möjligheterna till reservationer. Av de skäl som anges i avsnitt 8.2.6 bör dock avge en förklaring om att förbehåller sig rätten att inte tillämpa artikel 20.1.a och e beträffande framställning och innehav av pornografiskt material där barn, som uppnått åldern för sexuellt självbestämmande, deltar och där dessa bilder framställts och innehas av dem med deras samtycke och enbart för deras privata bruk (artikel 20.3 II). Vidare bör av de skäl som anges i avsnitt 8.2.6 avge en förklaring av den innebörden att förbehåller sig rätten att inte kriminalisera försök till brott som avses i artikel 22 och 23 om barns bevittnande av sexuella övergrepp eller sexuella handlingar respektive om kontaktsökning med barn i sexuellt syfte (artikel 24.3). 8.4Genomförande av konventionen i svensk rätt 8.4.1Kravet på dubbel straffbarhet tas bort Regeringens förslag: Det ska inte längre uppställas något krav på dubbel straffbarhet för att svensk domstol ska kunna döma för utnytt- jande av barn för sexuell posering och köp av sexuell handling av barn begångna utomlands. Detsamma ska gälla vid försök till sådana brott. Inte heller ska svensk domstol för dessa brott vara förhindrad att döma till påföljd som är strängare än vad som är föreskrivet enligt lagen på gärningsorten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. ECPAT och Kvinnofronten anser att kravet på dubbel straffbarhet bör tas bort även avseende brotten sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § brotts- balken och kontakt med barn i sexuellt syfte i 6 kap. 10 a § . Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 8.2.6 krävs för att ska kunna tillträda konventionen en lagändring i syfte att det inte längre ska uppställas något krav på dubbel straffbarhet för att svensk domstol ska kunna döma för utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, och köp av sexuell handling av barn när brotten har begåtts utomlands av en svensk medborgare. Frågan om svensk domstols behörighet regleras i huvudsak i 2 kap. Av dessa bestämmelser framgår att det finns en vidsträckt behörighet att döma över brott som har begåtts utomlands. domsrätten omfattar t.ex. i princip alla brott som i utlandet har begåtts av svenska medborgare eller av utlänningar med hemvist i (2 § första stycket 1).