prop · H10338 · 2013-11-19 00:00:00 — anledning av att modellen ansluter till PPP och system för kostnadstäckning av myndigheternas arbete. i stöder utredningens förslag med schablonavgifter för dammsäkerhetstillsyn och framhåller att det är viktigt att tillsynsavgifterna verkligen öronmärks för dammsäkerhets- tillsynen och kommer dammsäkerheten till del. vidare att schablonavgifter för tillsyn av vattenverksamheter bör införas. Även i anser att det är positivt att införa årliga tillsynsavgifter men anser att hanteringen av avgiften måste kunna skötas på ett administrativt effektivt sätt. i anser att tillsynsavgifternas storlek bör beslutas först när klassificeringen är genomförd. i anser att länsstyrelserna bör kunna få kostnadstäckning för de arbetsinsatser som en tillsynsavgift inte täcker i län anser att avgifternas storlek kan ifrågasättas när det gäller dammar som bedrivs utan kommersiellt syfte, exempelvis för att utestänga vatten. i , i län samt SveMin anser att tillsynsavgiften ska tas ut per dammanläggning och inte per damm och menar att en begränsning av tolkningsmöjligheterna vore och anser att de föreslagna schablon- avgifterna för dammsäkerhetstillsyn av dammar i klass A och B är för efterfrågar en närmare beskrivning av vilka kriterier som ska tillämpas för varje klass och vill se en redovisning av vad damm- ägaren kan förvänta sig att få i gengäld för den föreskrivna tillsyns- Skälen för regeringens bedömning: Som framgår i avsnitt 4.4 finns behov av en ambitionshöjning i arbetet med dammsäkerhet och därtill hörande frågor hos berörda myndigheter, länsstyrelser, kommuner och företag för att motsvara de säkerhetskrav som måste ställas på Detta arbete ska ske inom ramen för befintliga medel och nedan särskilt beskrivna avgifter. () har i uppdrag att löpande följa dammsäkerhetens utveckling och rapportera till regeringen. Enligt budgetpropositionen (prop. 2012/13:1) kan elberedskapsavgiften användas till dammsäkerhetsåtgärder. Regeringen föreslår att ambitions- höjningen av Svenska kraftnäts arbete med dammsäkerhetsåtgärder och tillsynsvägledning även i fortsättningen att finansieras av dessa medel. dag uppgår kostnaden för Svenska kraftnäts dammsäkerhetsarbete till Enligt utredningen bedöms den totala kost- naden för Svenska kraftnäts framtida arbete med tillsynsvägledning och främjande uppgå till 20–. Regeringen finner inte skäl att tillföra medel för ett nytt anslag avseende Svenska kraftnäts arbete med tillsynsvägledning, såsom utredningen har föreslagit. Regeringen föreslår att länsstyrelsernas arbete med klassificeringen av dammarna finansieras av elberedskapsanslaget. kostnaden till totalt ca . Upplysningsvis uppgår elberedskapsanslaget till som inhämtas genom fastställda avgifter från elnätskunder. Regeringen avser att ge i uppdrag att i samarbete med länsstyrelserna ta fram en fördelningsnyckel för dessa medel som ska överföras till länsstyrelserna. Utredningen har bedömt att den årliga tillsynsavgiften för dammsäkerhet bör utformas som en schablonavgift och bedöms uppgå till följande belopp per damm: Dammsäkerhetsklass A Dammsäkerhetsklass B Dammsäkerhetsklass C Tillsynsarbetet omfattar bl.a. granskning och uppföljning av dokumentation samt åtgärder som krävs för att verksamhetsutövarna ska följa föreslagna och redan gällande rutiner och krav. Det förutsätter både s.k. skrivbordsgranskning och tillsynsbesök. Tillsynsavgiften baseras på den uppskattade tid som kommer att läggas på tillsynsarbetet av länsstyrelserna avseende dammar i klasserna A–C. För dammar i klass A motsvarar avgiften en tillsynstid , för dammar i klass B en tillsynstid och för dammar i klass C en tillsynstid . Regeringen avser genom förordning att närmare reglera schablonavgifterna för länsstyrelsernas tillsynsarbete. Regeringen bedömer att de föreslagna schablonavgifterna för länsstyrelsernas tillsynsarbete står i rimlig proportion till de kostnader som tillsynen av dammsäkerhet ger upphov till. En avgift ska täcka statens kostnader för motprestationen. En viss schablonisering vid utformningen av avgifterna i detta sammanhang är nödvändig för att ge en större förutsebarhet för såväl dammägarna som staten och för att uppnå en enklare effektivare hantering av tillsynsavgiften. En möjlighet till jämkning av avgiften bör finnas om en dammanläggning med flera dammar ägs av en och samma ägare eftersom tidsåtgången per damm bedöms bli lägre då tillsynen av flera dammar vid samma dammanläggning utförs . Regeringen finner att tillsynsavgiften ska disponeras av den länsstyrelse som utför tillsynen. Verksamheten styrs av efterfrågan då dammarna är ojämnt fördelade över landet och länsstyrelser. Om avgiften disponeras av myndigheten och särredovisas i länsstyrelsernas årsredovisning innebär detta en säkerställd styrning och kontroll av verksamheten. Länsstyrelserna har redan enligt gällande regelverk möjlighet att debitera verksamhetsutövarna för tillsynsarbete. De föreslagna schablonavgifterna är en grundavgift som avser tillsynen som normalt utförs. Därutöver finns således även möjlighet till tilläggsavgift enligt gällande bestämmelser. De avgifter som med stöd av bestämmelserna i 27 kap. 1 § och förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt debiterar en verksamhetsutövarare tillfaller staten. För att möjliggöra den specialdestinering av avgiftsintäkterna som är nödvändig för att säkerställa styrning och kontroll av tillsynen föreslås därför att bemyndigar regeringen att disponera de avgifter som tas ut med stöd av för tillsyn av dammsäkerhet. Bemyndigandet tar sikte på såväl de avgifter som kan tas ut för dammsäkerhetstillsyn enligt gällande bestämmelser som de föreslagna schablonavgifterna. 2013/14:38 Regeringen avser att i den aviserade kontrollstationen följa upp hur tillsynsarbetet bedrivs och hur väl avgifterna motsvarar motprestationen samt nivån på schablonavgifterna. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Utredningens bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna har inte berört frågan särskilt. Skälen för regeringens bedömning: En lämplig tidpunkt för lagändringarna att träda i kraft är . Om ett dammhaveri inträffar kan det medföra konsekvenser av olika art och omfattning för samhället och omgivningen samt människors liv och hälsa. Brister någon av de större dammarna i landet kan konsekvenserna bli mycket allvarliga. Dessa konsekvenser kan uppkomma direkt av det utströmmande vattnet eller som en följd av andra skador, såsom ras och skred omfattande byggnader, vägar och järnvägar. Skador på vägar, järnvägar, el-, tele-, vatten- och avloppssystem kan ge allvarliga störningar i samhällsviktiga funktioner. I vissa fall kan ett dammhaveri leda till omfattande och långvarig utslagning av infrastruktur längs en hel älvdal. Det kan även avse avbrott i elförsörjningen i stora delar av landet. Miljöskador av olika slag kan också uppkomma. Det kan vara dels miljöskador till följd av att vattnet orsakar utströmning eller urlakning av miljöfarliga ämnen, dels direkta skador på värdefull naturmiljö. Även värdefulla kulturmiljöer kan skadas av ett dammhaveri. För majoriteten av cirka 10 000 dammar skulle ett dammhaveri enbart få mindre konsekvenser. För drygt 500 dammanläggningar skulle ett dammhaveri däremot kunna medföra betydande nationella, regionala eller lokala konsekvenser. För drygt tjugo dammanläggningar skulle ett dammhaveri innebära en svår påfrestning på samhället . Regeringen föreslår att det i införs en skyldighet att klassificera dammar efter de konsekvenser ett dammbrott skulle kunna orsaka. En författningsreglerad dammsäkerhetsklassificering är en förutsättning för att kunna ställa differentierade krav på verksamhetsutövarnas egenkontroll utifrån dammars konsekvenser i händelse av ett haveri. Klassificeringen ger också en möjlighet att differentiera tillsynens omfattning utifrån dammsäkerhetsklass. Klassificeringssystemet föreslås innehålla tre dammsäkerhetsklasser, A, B och C, där dammsäkerhetsklass A skulle ge störst konsekvenser för samhället. En damm där dammhaveri inte bedöms ha mer än små lokala konsekvenser ska inte klassificeras. 16.2.1Konsekvenser för berörda företag Förslaget om konsekvensutredning innebär att ägarna till berörda anläggningar ska ta fram en konsekvensutredning som beskriver de konsekvenser ett haveri vid anläggningen kan medföra. Konsekvenserna av ett dammhaveri samt omfattningen av ägarnas befintliga utredningar av konsekvenser varierar stort. Tidsåtgången och de administrativa kostnaderna för upprättande av konsekvensutredningen kommer därför att variera. De dammsäkerhetsklasser som regeringen föreslår överensstämmer i stort med de konsekvensklasser som anges i branschens riktlinjer RIDAS 1+, 1 och 2 respektive GruvRIDAS 1A, 1B och 2. För de ägare som redan har klassificerat sina dammar enligt RIDAS och GruvRIDAS bedömer regeringen att förslaget om dammsäkerhetsklassificering inte kommer att medföra några större administrativa åtgärder eller kostnader. Utredningen har uppskattat att kostnaden för att upprätta en konsekvensutredning kan uppgå till 4 000–per anläggning om ägaren har genomfört konsekvensklassificering enligt branschriktlinjerna RIDAS eller GruvRIDAS. De ägare som har fler anläggningar kan enligt utredningen uppnå s.k. stordriftsfördelar. Ju fler konsekvensutredningar som behöver upprättas desto mer effektivt kan de genomföras. För de större dammägarna kan den sammanlagda kostnaden för att ställa samman konsekvensutredningarna uppgå till 0,2–0,per företag. För de mindre ägarna som bara har en eller ett fåtal anläggningar uppgår kostnaderna till i storleksordningen . För de dammanläggningar där konsekvenserna inte har utretts kan, utöver själva upprättandet av konsekvensutredningen, bedömningar eller beräkningar avseende tänkbara dammhaverier, översvämmade områden och skadeobjekt behöva göras som underlag för denna. Om flodvågsberäkningar och identifiering av skadeobjekt behöver göras kan en konsult anlitas av dammägaren för att göra detta. Flodvågsberäkningar och identifiering av skadeobjekt som finns i översvämningsområdet kan kosta från några till några beroende på omfattning och detaljeringsgrad. För dammar i de stora kraftverksälvarna kommer underlag för utveckling av samordnad beredskapsplanering för dammhaverier och 2013/14:38 höga flöden och framväxande kunskaper om konsekvenser av dammhaverier kunna nyttiggöras även i dammägarnas arbete med konsekvensutredningar. Regeringen uppskattar att det främst är dammanläggningar med mindre konsekvenser i händelser av dammhaveri där konsekvenserna inte har utretts. För de flesta av dessa dammanläggningar räcker det att göra en sakkunnigbedömning av tänkbara dammhaverier, översvämmade områden och skadeobjekt. Regeringen bedömer att det endast är få ägare som kommer att behöva göra nya flodvågsberäkningar för att klassificera sin dammanläggning. Den sammanlagda kostnaden för att upprätta konsekvensutredningar för ett tusental dammanläggningar uppskattas till . Vid uträkningen av summan har det beaktats att det för den större delen av anläggningarna redan finns ett tillräckligt underlag för konsekvensutredningen. Förslaget innebär att berörda länsstyrelser kommer att behöva fatta ett stort antal klassificeringsbeslut. Efter att den initiala prövningen är utförd kommer endast beslut att behöva fattas vid nyanläggning eller om klassificeringsbeslutet behöver omprövas. Regeringen uppskattar att tidsåtgången för en länsstyrelse att granska konsekvensutredningarna och därefter fatta beslut uppgår till 0,5–per anläggning beroende på konsekvensutredningarnas omfattning. För en hantering av cirka 1 000 dammanläggningar kommer det hos att krävas tre årsarbetskrafter. Tidsåtgången för varje länsstyrelse beror på antalet dammanläggningar i länet. Riktade medel som klassificeringen pågår möjliggör en kompetensuppbyggnad på . kommer även att tillsammans med () behöva utföra informationsinsatser riktade till berörda dammägare. 16.3 Rutiner för egenkontroll Det finns bestämmelser om egenkontroll i och i förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll. melserna är emellertid allmänt hållna. Regeringen föreslår att rutiner för och dokumentation av egenkontroll preciseras för de anläggningar som klassificeras i dammsäkerhets- klasserna A–C. Regeringen uppskattar att drygt 500 dammanläggningar har dammar som kommer att omfattas av klassificeringssystemet. redan nämnts ägs dessa 500 dammanläggningar av cirka 70 företag. Cirka 350 av dammanläggningarna ägs av sex stora vattenkrafts- Cirka 40 av dammägarna äger enbart en eller ett fåtal Däremellan finns ett 20-tal medelstora företag som äger något fler anläggningar. Förslaget innebär att en ägare ska upprätta och följa ett säkerhetsled- ningssystem som beskriver strukturer, ansvarsområden och rutiner, med lämpliga resurser och tillgängliga tekniska lösningar. Syftet med säker- Prop. 2013/14:38 hetsledningssystemet är att det ska hjälpa verksamhetsutövaren att bygga upp och förvalta kunskap om dammen samt vara ett stöd till ett systematiskt dammsäkerhetsarbete. På samma sätt blir det klarare för tillsynsmyndigheten vilka krav som ska ställas på verksamhetsutövaren. Vidare föreslår regeringen att ägare av en dammanläggning med dammar i dammsäkerhetsklass A–C ska utföra periodiska helhetsbedömningar av dammanläggningens säkerhet. Bedömningen ska utföras eller oftare om särskilda skäl föreligger. Regeringen föreslår även att det införs krav på årlig dammsäkerhetsrapportering för samtliga dammanläggningar med dammar som klassificerats i dammsäkerhetsklasserna A–C. Omfattningen och det exakta innehållet i rapporteringen ska enligt regeringens förslag differentieras utifrån dammsäkerhetsklass och meddelas genom föreskrifter meddelade av . 16.3.1Konsekvenser för berörda företag Regeringen anser att förslaget avseende rutiner för egenkontroll inte innebär mer långtgående krav än . En stor del av det som förslaget avser utförs av ägarna. Det innebär att det nya regelverket i praktiken inte medför någon större ökning av tidsåtgång eller administrativa kostnader. Att upprätta rutiner för samt genomföra och dokumentera egenkontrollåtgärderna innebär ett ständigt pågående arbete som det är svårt att uppskatta kostnader för. Tydligare och mer sammanhållna regler är en fördel för företagen. Det ger ägarna en större förutsägbarhet vad gäller de krav tillsynsmyndigheten kan ställa. Tydliga regler ger även förutsättningar för att bestämmelserna kommer att tillämpas på samma sätt över hela landet. Den dokumentation som kommer att behöva tas fram inom ramen för de föreslagna egenkontrollåtgärderna kan även användas som underlag för krav enligt annan lagstiftning. Det är cirka 70 företag som berörs av kravet på årsrapportering. Tidsåtgången för den årliga dammsäkerhetsrapporten beräknas uppgå till 0,5–per anläggning. Rapporteringens omfattning differentieras och för dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass A beräknas tidsåtgången per anläggning. Kostnaderna per dammägare för att upprätta årsrapporteringen beror på antalet dammanläggningar och de ingående dammarnas dammsäkerhetsklass. För de stora vattenkraftsproducenterna uppskattas den årliga administrativa kostnaden till mellan 0,2 och per företag. För de mindre dammägarna som äger en eller några få dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass C uppskattas den årliga administrativa kostnaden i storleksordningen . Den totala administrativa kostnaden för den årliga rapporteringen för alla dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklasserna A, B och C uppskattas till . 2013/14:38 16.3.2 Konsekvenser för meddelar föreskrifter inom ramen för sitt utökade uppdrag. Regeringen föreslår att tillsynen över dammsäkerhet ska ligga kvar på . Regeringen anser dock att dammsäkerhetstillsynen såsom den utövats inte har varit tillfredsställande. För att uppnå en effektivare och mer likriktad tillsyn krävs att tillsynen utförs av handläggare med dammsäkerhetskompetens och enligt en utarbetad tillsynsrutin. En särskild tidrapporteringskod för tillsyn av dammsäkerhet bör användas. I och med att en sådan kod finns tillgänglig möjliggörs planering och uppföljning av dammsäkerhet som ett eget tillsynsområde. Dammsäkerhetstillsynen avseende anläggningar i dammsäkerhetsklass A–C ska bedrivas av dammsäkerhetshandläggare med dammsäkerhetskompetens i de län som har dammanläggningar i dammsäkerhetsklass A. I län utan dammanläggningar i dammsäkerhetsklass A bedrivs dammsäkerhetstillsynen av vattenhandläggare. Regeringen menar att det är lämpligt att bygga upp dammsäkerhetskompetens på de länsstyrelser som har tillsynsansvar för dammarna som skulle innebära särskilt stora konsekvenser i händelse av ett dammbrott, dvs. dammar i dammsäkerhetsklass A. Dessa län är , , , , , och . Dessa län har dessutom relativt sett många dammar i dammsäkerhetsklass B och C inom sina geografiska områden vilket möjliggör för minst en dammsäkerhetshandläggare per länsstyrelse att arbeta med dammsäkerhetsfrågor som huvudsyssla. Regeringen anser att dammsäkerhetstillsynen bör genomföras enligt tydliga rutiner och följas upp. Tillsynen ska utgå från årsrapporteringen. Tiden för att planera tillsynen, granska och analysera den årliga dammsäkerhetsrapporteringen, utföra tillsynsbesök och återkoppla till ägaren beräknas uppgå till i genomsnitt 0,2–per anläggning och år. Tidsåtgången antas variera beroende på vilken dammsäkerhetsklass dammarna inom anläggningen i fråga har. Med anledning av regeringens ovanstående förslag kommer såsom redan nämnts ytterligare rekrytering att behöva ske till . För att finansiera den mer omfattande dammsäkerhetstillsynen har utredningen föreslagit att ägare av anläggningar i dammsäkerhetsklass A–C ska betala en fast årlig tillsynsavgift. Avgiften ska utformas som en schablonavgift och motsvara den tillsyn som utför. De årliga schablonavgifterna för dammsäkerhetstillsynen uppskattas till för dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass A, för dammanläggningar med dammar i damm- säkerhetsklass B samt för dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass C. Schablonavgifterna beräknas utifrån uppskattad Prop. 2013/14:38 tid för tillsyn per dammanläggning. Tillsynen ska följas upp för att säkerställa att utförd tillsyn motsvarar den avgift som betalas. Det finns en möjlighet att debitera tillsynen med timavgifter, men det görs sällan. En avgift på för utförd tillsyn kan debiteras. 16.4.2Konsekvenser för berörda företag En fast årlig avgift för dammsäkerhetstillsyn innebär att företagen påförs en kostnad. Förslaget ligger i linje med den centrala principen inom miljörätten om att förorenaren ska betala. En fast årlig avgift innebär även en större förutsägbarhet för ägaren och mindre administrationskostnader. För de större vattenkraftsproducenterna uppskattas den årliga kostnaden för avgift för dammsäkerhetstillsyn uppgå till 0,8–2,. För de mindre dammägarna uppskattas den årliga tillsynsavgiften uppgå till 6 400–, beroende på antal dammanläggningar och de ingående dammarnas dammsäkerhetsklass. De fasta avgifterna för finansiering av tillsynen gör att länsstyrelserna kan utveckla sin kompetens inom dammsäkerhet genom både vidareutbildning och anställning av ny personal. Det är lättare att administrera en fast årlig avgift än en timavgift. Det innebär att avgiften kommer att debiteras i större utsträckning än . Regeringen föreslår att som central myndighetsfunktion för dammsäkerhet även fortsättningsvis ska utföra tillsynsvägledande och främjande arbetsuppgifter. Instruktionen för affärsverket kommer att kompletteras med ett antal arbetsuppgifter. Att Svenska kraftnäts uppdrag avseende dammsäkerhet utökas medför att den totala arbetsbördan för dammsäkerhetsfrågorna uppskattats till sex årsarbetskrafter. Det innebär att måste anställa personal, utveckla sin tillsynsvägledning och utfärda föreskrifter m.m. 2013/14:38 16.6 Förstärkt beredskap för dammhaveri Regeringen föreslår inte någon författningsändring utan bedömer att det redan framgår av befintlig reglering att det är som har ansvaret att utveckla och samordna beredskapen för dammhaveri inom länet. Regeringen understryker vikten av att såväl kommuner som länsstyrelser ska planera räddningstjänsten på ett sådant sätt att dammhaverier kan hanteras på ett effektivt sätt. Dammägarens deltagande i en sådan planering är en förutsättning för att planeringen ska fungera. Däremot bedömer regeringen att det behövs mer vägledning om hur planeringen av räddningstjänst och krisberedskap bör ske för dammhaveri och att det bör tas fram goda exempel. Sådan vägledning bör enligt regeringen tas fram av och . Regeringen anser att den pågående utvecklingen av beredskapen längs de större reglerade vattendragen bör fortsätta i enlighet med Svenska kraftnäts övergripande plan för detta. Skyldigheten att komplettera kommunernas beredskap föreligger i enlighet 2 kap. 4 § LSO. Det gäller dock endast ägare av de anläggningar vars verksamhet har bedömts farlig enligt angiven bestämmelse. omfattas drygt 100 dammanläggningar av bestämmelsen. Det är rimligt att ägare till dessa dammanläggningar står för kostnaden för upprättande och underhåll av varningssystem om man bedömer att det behövs. 16.6.1Konsekvenser för berörda företag Kravet på delaktighet i planeringen av räddningstjänst och krisberedskap för dammhaveri innebär ingen ny skyldighet. Däremot innebär det faktum att man genomför planering per vattendrag en omfattande arbetsinsats för berörda ägare. Arbetet genomgår en ständig utveckling och är därför svår att kostnadsuppskatta. Kostnaden för att upprätta och driva system för varning av allmänheten uppskattas till några per älv för de stora reglerade älvarna. Systemet bör enligt regeringen finansieras av ägare till de dammar som omfattas av bestämmelserna om farlig verksamhet. Antalet sådana dammar och ägarförhållandena skiljer sig åt mellan vattendragen. Det går därför inte att ange en kostnad per ägare. 16.6.2Konsekvenser för länsstyrelser och kommuner En mer omfattande planering av räddningstjänst och krisberedskap för dammhaveri än kommer att innebära en större arbetsinsats för berörda länsstyrelser och kommuner. Vissa länsstyrelser och kommuner har redan framtagna beredskapsplaner. Länsstyrelserna bör enligt regeringen verka för att älvgruppernas funktion som forum för samordning och initiering av planering av räddningstjänst och krisberedskap för dammhaveri förstärks. Konsekvenser för MSB och Att utarbeta en vägledning för planering av räddningstjänst och kris- beredskap för dammhaverier innebär en kostnad för och för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. dock inrymmas i myndigheternas befintliga medel. 16.7 Skydd och säkerhet Om verksamheten vid en damm omfattas av bestämmelserna i säkerhetsskyddslagen (1996:627) men damminnehavaren inte har vidtagit de åtgärder som krävs enligt den lagen är det angeläget att dessa åtgärder vidtas. För att säkerställa att så sker är det lämpligt att vägledning och goda exempel tas fram avseende hur det fysiska skyddet för dammar kan utformas. Sådan vägledning bör tas fram av i samråd med branschen. Regeringen anser att allmänheten har ett befogat intresse av att vissa dammanläggningar omfattas av det mer långtgående skydd som skyddslagen ger. Det finns ett behov av att tydliggöra vilka dammar som bör utgöra skyddsobjekt enligt skyddslagen (2010:305). vägledning bör därför hållas uppdaterad. Det är angeläget att ansvariga aktörer, för varje enskild anläggning i de av utredningen föreslagna dammsäkerhetsklasserna A och B, noga överväger om det finns anledning att ansöka hos om att anläggningen ska beslutas vara ett skyddsobjekt. 16.7.1 Konsekvenser för berörda företag Det är främst de företag inom elförsörjningen som äger dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass A som kan beröras av säkerhetsskyddslagen och skyddslagen. med dammanläggningar med dammar i dammsäkerhetsklass B kan också komma att beröras.