prop · H003182 · 2013-07-03 00:00:00 — Däremot anser att elbolag och andra större företag på egen hand torde klara av delgivning utomlands. har påpekat att problem kan uppkomma om det utländska rättssystemet kräver medverkan av svensk myndighet för delgivning i landet. I sådana fall skulle en enskild utan möjlighet till bistånd kunna lida rättsförlust. avstyrker förslaget och menar att deras företag har fortsatt behov av hjälp med delgivning i utlandet. har pekat på att vad som föreslås är betydande och att någon vägledning bör lämnas till enskilda. har också ifrågasatt om inte 2012/13:182 partsdelgivning av enskild i ett annat land skulle kunna ses som otillåten myndighetsutövning av många stater. Regeringen gör följande bedömning. Utgångspunkten bör vara att en enskild, precis som domstolar och myndigheter, försöker delge själv innan det kan bli aktuellt att begära bistånd. Regeringen kan inte se något som hindrar att t.ex. ett elbolag eller en borgenär försöker delge någon i ett annat land t.ex. genom brev med mottagningsbevis. ningsområdet för de avtal som finns för internationellt delgivnings- samarbete är myndighetssamarbete inom ramen för mål eller ärenden. skäl till att ha ett avtalsreglerat samarbete är att vissa länder betraktar en myndighets delgivning i ett annat land som myndighetsutövning. enskild ska delge någon i utlandet torde det inte vara fråga om myndighetsutövning och sådan delgivning faller i princip utanför det I förhållande till vissa stater kommer det inte heller att finnas några hinder för en part i ett mål eller ärende att delge personer i den staten, t.ex. med vanlig post eller anlitande av privata delgivningsföretag. Möjligen kan vissa stater se partsdelgivning som myndighetsutövning, såsom Kronofogdemyn- digheten påpekat, då det i dessa fall är fråga om delgivning i ett hos myndighet eller domstol anhängiggjort mål eller ärende. andra staten sådan delgivning kommer det inte heller enligt svenska regler vara tillåtet att delge i enlighet med vad som föreslås ovan (se I dessa situationer är partsdelgivning alltså inte något alternativ utan ansvaret för att delge någon kommer att åvila domstolen I vissa fall kommer delgivning direkt med post inte att lyckas och den enskilde kommer att behöva någon form av bistånd med delgivningen. Visserligen kan det, såsom anges i promemorian, tänkas att enskilda kan vända sig direkt till myndighet i den andra staten med en begäran om bistånd med delgivningen. I vilken omfattning det är möjligt är dock I likhet med vad anfört anser regeringen att det därför är angeläget att den föreslagna centralmyndigheten för delgivningssamarbetet, i , bör se till att så långt det är möjligt inhämta information om vilka länder som accepterar att en framställning om bistånd med delgivning görs direkt till myndighet i den staten samt vilka villkor som ställs upp. Regeringen inser dock att sådan information kan vara svår och ta tid att inhämta och den kan också förändras . Vidare kan det vara så att den andra staten, såsom påpekat, kräver att en begäran om bistånd med delgivning kommer från en svensk En enskild ska, som samfundet påpekat, inte behöva lida Regeringen anser därför att när den enskilde själv inte lyckats delge och det inte är möjligt för en enskild att begära bistånd med delgivning direkt hos en myndighet i den andra staten eller när sådan information saknas bör liksom bistånd med delgivningen kunna Detta bör framgå av lag. Regeringen har ovan bedömt att i princip alla övriga uppgifter som rör internationell delgivning och som ligger på ska överföras till i Promemorian har också haft som utgångspunkt att inte längre ska handha ärenden utan att dessa ska läggas ut på annan myndighet. I promemorian ansågs dock att bistånd till Prop. 2012/13:182 enskilda inte längre skulle ges. Regeringen gör i likhet med flera remissinstanser en annan bedömning. Vid en sådan bedömning är det naturligt att även uppgiften att lämna bistånd till enskilda överförs till den nya centralmyndigheten. i får därmed ett sammanhållet ansvar för frågor rörande internationell delgivning. Med hänsyn till att lagstiftningsärendet bl.a. syftar till att se över förfarandet i sin helhet när det gäller internationell delgivning gör regeringen vidare bedömningen att förslaget ryms inom beredningsunderlaget. Regeringen anser inte att någon avgränsning bör göras av vilka enskilda som ska kunna erhålla bistånd. En sådan avgränsning skapar enbart tillämpningsproblem. En ansökningsavgift bör tas ut när bistånd söks i likhet med den möjlighet som följer av kungörelse. Sammanfattningsvis anser regeringen att enskild sökande ska få vända sig till i för bistånd med delgivning utomlands. Detta bör dock inte ske förbehållslöst utan den enskilde måste ha uttömt sina egna möjligheter att delge innan bistånd kan begäras. Dessa närmare förutsättningar kan meddelas genom förordning. Regeringens bedömning: Delgivningslagen gäller när bistånd med delgivning lämnas i och i utlandet. Detta kan meddelas genom förordning. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att det skulle införas en bestämmelse i delgivningslagen som klargör att den lagen även är tillämplig vid bistånd med delgivning i på utländsk begäran. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. universitet ställer sig positiv till förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Delgivningslagen gäller när delgivning ska ske i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet eller när delgivning i annat fall ska ske enligt lag eller annan författning (1 § första stycket delgivningslagen). Lagen ska tillämpas när det i annan lag eller författning framgår att en handling ska eller får delges (prop. 2009/10:237 s. 228). Det krävs alltså inte att det uttryckligen anges att delgivningslagen är tillämplig i respektive lag eller författning som avser att reglera delgivningsfrågor även om så sker i normalfallet (se t.ex. 13 § i lagen [1990:314] om ömsesidig handräckning i skatteärenden). Mot den bakgrunden anser regeringen att det står klart att delgivningslagen är tillämplig när en utländsk domstol eller annan myndighet begär bistånd med delgivning i med stöd av exempelvis EG:s delgivningsförordning. Om det i lag eller annan författning finns bestämmelser som avviker från delgivningslagen så gäller de i stället (1 § andra stycket De avvikande bestämmelserna i andra författningar 2012/13:182 kan exempelvis ha den innebörden att vissa bestämmelser i delgivningslagen inte får tillämpas över huvud taget vid delgivning av en viss slags handling eller att vissa bestämmelser endast får tillämpas om särskilda omständigheter föreligger (se t.ex. 2 § 2 mom. kungörelse eller artikel 7 i EG:s delgivningsförordning). I promemorian föreslås att det ska införas en bestämmelse i delgivningslagen som klargör att delgivningslagen även gäller vid delgivning i på utländsk begäran. Enligt regeringens mening är delgivningslagen redan under nuvarande ordning tillämplig vid bistånd med internationell delgivning, dvs. både vid bistånd med delgivning i och i utlandet. Det finns inte något skäl att i delgivningslagen särskilt ange lagens tillämpning vid bistånd med delgivning i . En sådan reglering kan leda till oklarhet, bland annat i fråga om huruvida delgivningslagen är tillämplig vid bistånd med delgivning i utlandet. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att delgivningslagen som huvudregel är tillämplig vid internationell delgivning. Att delgivningslagen är tillämplig meddelas genom den tänkta förordning som redogörs för i avsnitt 5.2. Om det i lag eller annan författning finns bestämmelser som avviker från delgivningslagen så gäller de i stället. En del avvikelser från huvudregeln kommer framgå av förordningen och några direkt av delgivningslagen (se t.ex. avsnitt 6.3.2 och 6.3.3). 6.3.2Delgivning enligt förfaranden som avviker från delgivningslagen Regeringens förslag: Om en ansökan om delgivning i innehåller en begäran om att ett visst förfarande som avviker från delgivningslagen ska användas, ska det förfarandet tillämpas, om det inte skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inte haft något att invända mot promemorians förslag. vid och ställer sig positiva till förslaget men anser att förslaget riskerar att ge alltför stora öppningar för olika tolkningar av på vilket sätt avvikelser från delgivningslagen får ske när bistånd med delgivning lämnas i . anser att sökanden bör visa att det avvikande förfarandet uppfyller svenska allmänna rättsprinciper. Skälen för regeringens förslag: Det internationella samarbetet innebär att en stats myndighet bistår en annan stats myndighet med en Utgångspunkten måste vara att den åtgärd som vidtas också blir användbar i den stat som begärt bistånd. I annat fall fyller biståndet inte något syfte. När det gäller rättslig hjälp i brottmål framgår detta synsätt av 2 kap. 11 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i När länder bistår varandra med delgivning bör samma utgångspunkt gälla, dvs. de delgivningsåtgärder som vidtas efter en begäran om bistånd från en annan stats myndighet ska vara användbara för den myndigheten. Flera av de internationella avtalen föreskriver också att delgivning ska ske antingen enligt lagen i det land där åtgärden ska vidtas eller enligt ett särskilt förfarande som det ansökande landet begär (se bl.a. artikel 7.1 konvention om rättslig hjälp och artikel 5 i ). kan en stat i vissa fall vara förhindrad att fullt ut tillmötesgå en annan stats önskemål om delgivningssätt. I de internationella avtalen om delgivningssamarbete brukar det formuleras så att om ett särskilt förfarande begärs behöver det inte iakttas om ett sådant förfarande är oförenligt med lagen i den stat som lämnar bistånd (se t.ex. artikel 5 i och artikel 7.1 i EG:s delgivningsförordning). I 2 § kungörelse föreskrivs att delgivning i på utländsk begäran verkställs enligt delgivningslagen (1 mom.) eller enligt visst annat förfarande, där så kan ske (2 mom.). Vad som avgör om del- givning kan ske enligt visst annat förfarande eller inte framgår inte av kungörelsen eller någon känd praxis. Bestämmelsen i 2 § 2 mom. har haft denna lydelse och ger mer intryck av att gränsen går om det särskilda önskemålet av praktiska skäl går att genomföra eller inte. Regeringen anser att delgivningssamarbetet bör präglas av att så långt det är möjligt ska bistå en annan stat. Om den utländska myndig- heten begär att delgivningen ska ske på ett visst sätt bör utgångspunkten vara att den begäran ska efterkommas. Delgivningslagen ska enligt vad som föreslås ovan tillämpas som utgångspunkt när delgivning ska ske på en utländsk begäran. Lagen innehåller en uttömmande uppräkning av de delgivningssätt som kan förekomma (2 § tredje stycket). I lagen regleras vad de olika delgivningssätten innebär och förutsättningarna för deras tillämpning. Lagen innehåller även allmänna bestämmelser för delgivning. De svenska myndigheterna som bistår en annan stat har med stöd av lagen ett flertal möjligheter att anpassa sig efter de önskemål en annan stat må ha. I de fall det begärda förfarandet ändå avviker från delgivningslagen bör enligt regeringens mening delgivning kunna ske. Det måste dock finnas en gräns för när ett begärt förfarande inte kan accepteras. Den gränsen bör gå när det begärda förfarandet är oförenligt med svenska allmänna rättsprinciper, exempelvis att delgivning inte får ske på ett sätt som skulle anses utgöra en kränkning av en parts rätt till en rättvis rättegång (jfr artikel 6 i ). Därigenom åstadkoms en flexibel och rättssäker ordning. Bestämmelsen bör införas i delgivningslagen. vid och tillstyrker att en regel av aktuellt slag införs, men anser att den föreslagna regeln i viss mån är otydlig mot bakgrund av att den är mer frikostig att acceptera ett avvikande förfarande i förhållande till aktuella internationella delgivningsöverenskommelser och kungörelse. De anser vidare att det inte anges hur tydligt den utländska myndigheten behöver ange avvikelser. Regeringen kan delvis instämma i detta. En stat som vill att ett visst förfarande ska iakttas har ju ett intresse av att klargöra det så noga som möjligt för att de svenska myndigheterna ska ha en rimlig chans att efterkomma detta förfarande. För tydlighetens skull bör därmed bestämmelsen preciseras på så sätt att den inte endast talar om ett förfarande som avviker från delgivningslagen rent allmänt. I stället bör det framgå att ett av ansökningslandet specifikt angett förfarande som avviker från delgivningslagen får tillämpas om det inte strider mot svenska allmänna rättsprinciper. 2012/13:182 har ansett att sökanden ska visa att för- farandet uppfyller svenska allmänna rättsprinciper. Regeringen anser att bedömningen huruvida ett visst förfarande står i strid med svenska allmänna rättsprinciper bör göras av den svenska myndighet som har att vidta delgivningen. Att lägga detta ansvar på den utländska myndigheten vore inte lämpligt. 6.3.3Krav på översättning av delgivningshandlingar Regeringens förslag: Vid bistånd med delgivning i får delgivning av en handling som är skriven på eller översatt till annat språk än svenska eller ett språk som följer av en internationell överenskommelse som är bindande för , endast ske med delgivningsmottagarens samtycke om det inte står klart att han eller hon förstår detta språk. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslogs ett krav på översättning endast i relation till de internationella överenskommelser som innehöll ett sådant krav. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget. vid tillstyrker att en bestämmelse om krav på översättning införs i lag men uppger att det är svårt att ta ställning till om promemorians förslag fullt ut motsvarar internationella åtaganden på detta område samt bestämmelsens räckvidd i relation till EG:s delgivningsförordning. har också vissa lagtekniska synpunkter. har föreslagit att det införs ett generellt krav i delgivningslagen på att handlingar som ska delges ska vara författade på eller översatta till svenska, danska eller norska, såvida annat inte följer av en internationell överenskommelse som tillträtt. Tingsrätten och har även lyft frågan om en generell möjlighet att avslå en begäran om delgivning bör införas i delgivningslagen. Skälen för regeringens förslag: Det internationella delgivningssamarbetet innebär att den handling som ska delges ofta är skriven på ett annat språk än det officiella språket i det land där delgivning ska ske. Regeringen delar den bedömning som Juridiska fakultetsnämnden vid gör, nämligen att det är av stor vikt att den som delges förstår innehållet i de delgivna handlingarna. Detta gör sig särskilt gällande vid internationell delgivning. De internationella överenskommelserna ger också stater en möjlighet att ställa krav på att de handlingar som ska delges är skrivna på eller översatta till ett visst språk. Denna möjlighet har utnyttjat genom olika förklaringar eller underrättelser till avtalen. När delgivning ska ske med stöd av EG:s delgivningsförordning ska handlingen vara skriven på eller översatt till svenska eller annat språk som mottagaren förstår (artikel Handlingar som ska delges enligt ska vara över- satta till svenska. Av det nordiska avtalet om rättslig hjälp och 1959 års konvention om rättslig hjälp följer att handlingarna ska vara skrivna på eller översatta till svenska, danska eller norska. konvention ställs kraven än högre. Om den avsändande myndigheten känner till att mottagaren bara behärskar ett annat språk gäller mot- svarande krav på översättning (artikel 5.3) till detta andra språk. Även i relation till andra internationella överenskommelser som innehåller regler om delgivning har ställt upp krav på översättning till svenska. I 6 § kungörelse föreskrivs att delgivning av en handling som inte är avfattad på eller översatt till svenska, danska eller norska inte får ske med någon som inte frivilligt tar emot handlingen, om inte delgivning är försvarligt från rättssäkerhetssynpunkt. Bestämmelsen får i huvudsak anses motsvara de förklaringar eller underrättelser som lämnat till de olika internationella överenskommelserna. Den utgör ett skydd för den enskilde mot att behöva delges handlingar som han eller hon inte förstår. En bestämmelse med motsvarande krav bör införas i delgivningslagen. När det gäller det närmare innehållet i bestämmelsen delar regeringen den synpunkt som framfört, dvs. att tillämpningsområdet för bestämmelsen utvidgas. Enligt regeringens bedömning bör bestämmelsen omfatta samtliga situationer då en stat begär bistånd med delgivning, oavsett avtal eller inte. Det får anses vara fullt rimligt att i de fall bistånd begärs utan stöd av något avtal ställa upp ett krav på översättning av de handlingar som ska delges. En bestämmelse bör därför införas som innebär att vid bistånd med delgiv- ning ska den handling som ska delges vara skriven på eller översatt till svenska. De avvikelser som förekommer i olika internationella överenskommelser som är bindande för och som vid lyft fram kan meddelas i förordning (jfr 1 § andra stycket delgivningslagen). Gentemot vissa avtal har t.ex. även att acceptera att de handlingar som ska delges är skrivna på eller översatta till danska eller norska (bl.a. konvention om rättslig hjälp). Om handlingen inte är skriven på eller översatt till svenska får den delges endast med mottagarens samtycke. Regeringen delar vidare den synpunkt som vid framfört att det i lag även bör anges att den mot- tagande personens samtycke till att ta emot handlingen inte krävs om det står klart att mottagaren förstår det språk som handlingen är skriven på eller översatt till. har också ställt sig frågan om inte den s.k. ånger- veckan som gäller enligt EG:s delgivningsförordning också bör återspeglas i lagförslaget. Möjligheten för en mottagare att antingen vägra att ta emot en handling direkt eller återsända den till det mottagande organet inom är en ordning som gäller enligt artikel 8 i EG:s delgivningsförordning men som är främmande för andra internationella överenskommelser som tillträtt på detta område. Mot den bakgrunden anser inte regeringen att det finns skäl att införa en liknande bestämmelse i delgivningslagen. Bestämmelser som avviker från delgivningslagen såsom exempelvis artikel 8 i EG:s delgivningsförordning ska tillämpas i stället (1 § andra stycket delgivningslagen). och har lyft frågan om en generell möjlighet att avslå en begäran om bistånd med delgivning bör införas i delgivningslagen. En sådan bestämmelse finns inte i svensk rätt. 2012/13:182 Det har heller inte i praktiken uppstått behov av en sådan avslagsmöjlighet. Mot den bakgrunden finner regeringen därför inte anledning att införa en sådan bestämmelse. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det i delgivningslagen införs en bestämmelse som innebär att vid bistånd med delgivning i ska den handling som ska delges vara skriven på eller översatt till svenska eller annat språk som följer av internationella överenskommelser som är bindande för . Om handlingen inte är skriven på eller översatt till ett språk som accepteras av får delgivning endast ske om delgivningsmottagaren samtycker eller det står klart att han eller hon förstår det aktuella språket. 6.4Sekretess vid bistånd med delgivning Regeringens förslag: Sekretess ska gälla vid bistånd med delgivning. Sekretess ska inte hindra en myndighet som bistår med delgivning att få ut personuppgifter som krävs för att delgivningsuppdraget ska kunna genomföras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Förvaltningsrätten i konstaterar att det ofta i bl.a. migrationsmål kan röra sig om känsliga personuppgifter som inte bör delges de utländska behöriga myndigheterna. Förvaltningsrätten anser inte att frågan om hur delgivning bör ske så att känsliga personuppgifter inte kommer till de utländska myndigheternas kännedom är tillräckligt utredd. Skälen för regeringens förslag: Enligt 22 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess i verksamhet som avser delgivning enligt delgivningslagen för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. I enlighet med vad som föreslås i det föregående kommer i och svenska utlandsmyndigheter att bistå domstolar och myndigheter samt enskilda med delgivning utomlands. I en del fall kommer myndigheternas verksamhet bestå i att förmedla delgivningsframställningar från till utländska myndigheter. Det kan uppstå tveksamhet om en sådan verksamhet utgör en verksamhet som avser delgivning enligt delgivningslagen enligt de förutsättningar som anges i 22 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen. Samma tveksamheter torde uppstå vid delgivning i på utländsk begäran. Enligt regeringens mening bör det förtydligas att den sekretess som avses i 22 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen även omfattar verksamhet som avser bistånd med delgivning. Visserligen får bestämmelserna anses täcka sådan verksamhet. För att det inte ska råda något tvivel om att uppgifter om enskilds personliga förhållanden som förekommer i ärenden om bistånd med delgivning i utlandet eller i verkligen omfattas av sekretessbestämmelsen i 22 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen bör bestämmelsen Prop. 2012/13:182 förtydligas. Även den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 26 § offentlighets- och sekretesslagen, som gäller en myndighets möjlighet att för delgivningsändamål få ut uppgifter om enskilds adress, telefonnummer, arbetsplats eller fotografi, bör ändras på motsvarande sätt. Med dessa ändringar kommer sekretesskyddet att vara utformat på ett ändamålsenligt sätt för hela handläggningskedjan när bistånd lämnas med delgivning, såväl vid delgivning i utlandet som vid delgivning i . Förvaltningsrätten i menar att frågor om vilka uppgifter som bör lämnas ut från myndigheter till andra länder i samband med delgivning inte är tillräckligt utredd. Bestämmelserna som reglerar detta har dock inte varit föremål för översyn i detta sammanhang och påverkas därför inte av förslaget. 6.5Förklaringar och underrättelser till internationella avtal Regeringens förslag: ska lämna nya förklaringar eller underrättelser till internationella avtal som innehåller bestämmelser om delgivning som anger att i är mottagande organ för bistånd med delgivning i tillika för internationellt delgivningssamarbete. Promemorians förslag går ut på att i ska utses till mottagande myndighet för samtliga internationella delgivningsärenden, dvs. även beträffande de nordiska ärendena och de föreslagna förklaringarna och underrättelserna bygger på detta. I övrigt överensstämmer promemorians förslag med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: En överflyttning av centralmyndighetsfunktionen och rollen som mottagande organ till i förutsätter att domstolar och andra myndigheter i och i andra länder får kännedom om detta. När samarbete sker med stöd av internationella avtal tillkännager avtalsstaterna vilka myndigheter i det egna landet som är behöriga mottagande respektive sändande organ samt centralmyndighet. bör därför till de internationella avtal som innehåller delgivningsbestämmelser, och där det för avtalets tillämpning krävs att anger vilka myndigheter som är behöriga, lämna förklaringar av innebörd att i är centralmyndighet i fråga om internationell delgivning och därtill behörig mottagande myndighet för framställningar till . I egenskap av centralmyndighet kommer i att i förekommande fall vara behörig att göra sådana framställningar som uteslutande tillkommer ett lands Sådan exklusiv behörighet föreligger bl.a. enligt några