prop · H003111 · 2013-03-12 00:00:00 — Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller förebyggande eller behandlande program eller åtgärder. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömning eller lämnar den utan invändning. tillgången till behandling för dömda förövare måste förbättras och att det är angeläget att evidensbaserade behandlingsinsatser utvecklas och görs tillgängliga i hela landet. Enligt är det även av vikt att inte påföljden fängelse utgör en förutsättning för att behandlingsinsatser ECPAT anser att det krävs lagstiftning för att tillgodose kravet på att förebyggande och behandlande program eller åtgärder ska finnas tillgängliga som helst, inom eller utom Vidare anser ECPAT att personer som döms till strafföreläg- gande per automatik och genom lagreglering bör erbjudas möjlighet till Skälen för regeringens bedömning: Artikel 1517 gäller allmänna förebyggande eller behandlande program eller åtgärder som riktar sig till förövare av sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. Syftet med åtgärderna ska vara att förhindra och reducera riskerna för att förövaren återfaller i sådan brottslighet. Genom att artiklarna genom- gående föreskriver att de krav som ställs upp däri ska säkerställas eller främjas av parterna i enlighet med nationell rätt ges parterna en hand- lingsfrihet när det gäller genomförandet. behöver inte vara en del av påföljdssystemet utan kan i stället vara en del av hälso- och sjukvården och välfärdssystemet i stort. Enligt artikel 15.1 ska varje part säkerställa eller främja effektiva före- byggande eller behandlande program eller åtgärder för de personer som avses i artikel 16.1 och 16.2 i syfte att förhindra och reducera riskerna för upprepade sexualbrott mot barn. Sådana program eller åtgärder ska vara tillgängliga när som helst under förfarandet, i eller utanför fängelse, enligt vad som föreskrivs i nationell rätt. Enligt artikel 15.2 ska varje part säkerställa eller främja utveckling av partnerskap eller andra former för samarbete mellan behöriga myndigheter på området, framför allt mellan hälso- och sjukvården, , rättsliga myndigheter och andra organ som har ansvar för att följa personer som avses i artikel 16.1 och 16.2. Av artikel 15.3 följer att varje part ska göra en bedömning av återfallsrisken för brott enligt konventionen hos personer som avses i artikel 16.1 och 16.2 i syfte att identifiera lämpliga program eller åtgärder. Enligt artikel 15.4 ska parterna utvärdera genomförda program och åtgärder på området. Enligt artikel 16.1 ska varje part säkerställa att personer som är före- mål för straffrättsliga förfaranden för något av de brott som avses i konventionen har tillgång till program eller åtgärder på villkor som varken skadar eller strider mot rätten till försvar och kraven på en rättvis och opartisk rättegång. Därvid ska särskild hänsyn tas till den s.k. oskyldighetspresumtionen. Med personer som är föremål för straffrätt- sliga förfaranden avses personer som åtalats för brott enligt konventionen (förklaranderapporten p. Enligt artikel 16.2 ska även de som dömts för sådana brott ha tillgång till förebyggande eller behandlande program eller åtgärder. Av artikel 16.3 framgår att parterna även ska säkerställa att sådana program eller åtgärder utvecklas eller anpassas så att de uppfyller utvecklingsbehoven hos barn som begår sexualbrott. Därvid ska även barn som inte är straffmyndiga omfattas. I artikel 17.1 föreskrivs att varje part ska säkerställa att de personer som avses i artikel 16, för vilka förebyggande eller behandlande program eller åtgärder har föreslagits, får fullständig information om skälen för för- slaget och att de samtycker till programmet eller åtgärden med full kän- nedom om omständigheterna. Vidare ska varje part enligt artikel 17.2 säkerställa att personer som fått förslag om att delta i förebyggande eller behandlande program eller åtgärder får avböja dessa. I fråga om dömda personer ska de i det sammanhanget informeras om vilka konsekvenser ett avböjande eventuellt kan få. Insatser av det slag som avses i artikel 1517 tillhandahålls för dömda vuxna förövare inom ramen för Kriminalvårdens verksamhet samt för dömda unga förövare inom (). Såvitt avser personer som står under åtal för brott enligt konventionen finns behandling för vuxna att tillgå inom hälso- och sjukvården och för unga inom och . Programverksamheten inom bedrivs såväl vid anstalt som i frivård. För samtliga personer som verkställer ett fängelsestraff upprättas en verkställighetsplan. I samband med att en sådan plan ut- formas görs en risk- och behovsbedömning. Bland de program som till- handahålls kan särskilt nämnas behandlingsprogrammet Relation Och Samlevnad (), vars målgrupp är män dömda för alla typer av sexual- brott. Behandlingsmetoden har en kognitiv inriktning och sker i form av gruppsamtal eller som ett individuellt program. Behandlingen, som har använts , finns tillgänglig såväl i frivården över hela landet som i anstalt. Den syftar till att identifiera den dömdes riskfaktorer för att 2012/13:111 återfalla i brott. Kriminalvården utvärderar regelbundet sina behandlings- metoder. Därvid sker dels en uppföljning av varje klient som tagit del av behandling, dels en övergripande utvärdering av effekten av behand- lingsmetoderna. Samtliga behandlingar inom bygger på samtycke. har ett övergripande ansvar för att barn och unga får det skydd och stöd de behöver. Behandlingsinsatser för barn och unga som begått sexualbrott finns huvudsakligen att tillgå inom hälso- och sjukvården. SIS ansvarar för behandling av ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård och har ett par låsta avdelningar på sina institutioner som tillhandahåller behandling av förövare av sexualbrott. Inom SIS används strukturerade riskbedömningar för ungdomar som begått sexuella övergrepp eller som dömts till sluten ungdomsvård för allvarliga våldsbrott. Riskbedömningarna görs inför beslut om vård i öppnare former eller permissioner. Inom den rättspsykiatriska vården finns även särskilda avdelningar för sexualbrottslingar och även särskilda behandlingsprogram för dessa. Frågor om behandling avgörs ytterst av chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas (se 8 § lagen [1991:1129] om rättspsykiatrisk vård). Inför permissioner eller utskrivning från rättspsykiatrisk vård med sär- skild utskrivningsprövning sker en prövning av risken för återfall i brottslighet av allvarligt slag. I övrigt finns inte lagstadgade regler om farlighets- och riskbedömningar i hälso- och sjukvården. har dock rekommenderat att det av patientsäkerhetsskäl bör finnas rutiner inom den specialiserade psykiatriska vården avseende självskade- beteende, självmordsbenägna personer och farlighet för annan. Ett utvecklingsarbete pågår också med stöd av för att för- bättra vårdgivarnas möjligheter att göra riskbedömningar. Behandling utanför påföljdssystemet finns framförallt att tillgå för vux- na inom hälso- och sjukvården och, för unga förövare, inom socialtjänst- en och SIS (vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU). Enligt 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) ska vården och behandlingen så långt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Av 2 b § samma lag framgår att patienten ska ges individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd och om de metoder för undersökning, vård och behandling som finns. In- formationsskyldigheten avser innehållet i behandlingen samt eventuella risker och biverkningar. Här kan också nämnas att det finns ett privat be- handlingshem i som arbetar specialiserat i öppenvård och sluten- vård med ungdomar i åldern med sexuell övergrepps- problematik. Kliniken arbetar företrädesvis med uppdrag från offentliga förvaltningar såsom socialtjänst, psykiatri och kriminalvård. Vidare kan när det gäller behandling utanför påföljdssystemet även nämnas det uppdrag som regeringen gett till universitets- sjukhuset i syfte att utveckla den del av verksamheten vid och Sexualmedicin (CASM) som tar emot personer som ut- övar eller riskerar att begå sexuella övergrepp, se ovan under artikel 7. En del av detta uppdrag är att utveckla manualbaserad kognitiv beteende- terapeutisk behandling samt att utveckla och evidensbasera de behandlingsmetoder och arbetssätt som används vid CASM. har också fått i uppdrag att utveckla metoder och väg- Prop. 2012/13:111 ledning för arbete med personer som utövar våld mot närstående och som inte är föremål för instatser inom . Samarbete mellan myndigheter såvitt avser förebyggande eller behand- lande program eller åtgärder sker . Här kan framhållas ett nära samarbete mellan Kriminalvården och . Kriminalvården samverkar vidare med och hälso- och sjukvården, t.ex. genom ett etablerat samarbete med CASM. Kriminal- vården samarbetar också i allt högre utsträckning, främst i storstäderna, i s.k. multikompetenta samlokaliserade team med personal från olika verksamheter, en samarbetsform som kan anpassas utifrån olika klienters behov. Dessutom kan nämnas de former för samverkan som anvisas i de av i samverkan med , Rätts- medicinalverket och 2009 framtagna gemensamma nation- ella riktlinjerna kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Sam- verkan i s.k. Barnahus, eller samverkan på orter där sådana saknas, kan enligt de riktlinjerna även ske beträffande barn som är förövare, när så bedöms vara lämpligt. Sammantaget gör regeringen bedömningen att uppfyller de åtaganden som följer av artikel 1517 i konventionen. 8.2.6Materiell straffrätt (artikel 1829) Regeringens bedömning: För att ska kunna tillträda konven- tionen krävs en lagändring i syfte att det inte längre ska uppställas något krav på dubbel straffbarhet för att svensk domstol ska kunna döma för utnyttjande av barn för sexuell posering och köp av sexuell handling av barn när de har begåtts utomlands. I övrigt uppfyller konventionens åtaganden när det gäller materiell straffrätt. bör dock avge en förklaring dels enligt artikel 20.3 av inne- börden att förbehåller sig rätten att inte tillämpa artikel 20.1.a och e beträffande framställning och innehav av pornografiskt material där barn, som uppnått åldern för sexuellt självbestämmande, deltar och där dessa bilder framställts och innehas av dem med deras samtycke och enbart för deras privata bruk, dels enligt artikel 24.3 av inne- börden att förbehåller sig rätten att inte kriminalisera försök till de brott som avses i artikel 22 och 23 om barns bevittnande av sexuella övergrepp eller sexuella handlingar respektive om kontakt- sökning med barn i sexuellt syfte. Utredningens förslag till ändring i straffbestämmelsen om sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § första stycket bör inte genom- föras. Utredningens bedömning och förslag överensstämmer i huvudsak Beträffande artikel 18 (18.1.b IIIII) om sexuella över- grepp anser dock utredningen att den nuvarande lagstiftningen inte fullt ut svarar mot konventionens krav såvitt avser begreppen erkänd förtro- endeställning och särskilt utsatt situation. emellertid inte något hinder mot att tillträda konventionen i denna del förutsatt att den av utredningen föreslagna ändringen i 6 kap. 1 § andra stycket genomförs. Såvitt avser artikel 22 anser utredningen att det är tveksamt om svensk lagstiftning uppfyller de krav som ställs i konventionen när det gäller barns bevittnande av sexuella övergrepp eller sexuella handlingar. Utredningen föreslår därför att straffbestämmelsen om sexuellt ofredande (6 kap. 10 § första stycket BrB) utvidgas till att ut- tryckligen omfatta gärningar där ett barn i ett sexuellt syfte förmås att be- vittna en sexuell handling. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar utredningens be- dömningar och förslag eller lämnar dem utan invändningar. När det gäller artikel 18 ifrågasätter dock några remissinstanser, bl.a. BO, vid och , om svensk lagstiftning även med den av utredningen föreslagna ändringen av våldtäktsbestämmelsen uppfyller konventionens krav såvitt avser skyddet för barn i ålderskategorin . Såvitt avser artikel 20 anför ECPAT och Kvinnofronten att gällande lagstiftning mot barnpornografi med fokus på pubertetsutveckling inte ger ett fullgott skydd för barn mot sexuell exploatering. Vidare anser Kvinnofronten att inte bör reservera sig enligt artikel 20.3 II utan att den svenska lagstiftningen i stället bör ändras så att ansvarsfrihet inte ska föreligga vid innehav av barnpornografi före- ställande någon annan än en själv. () anser, mot bakgrund av den rättspolitiska diskussion som pågår i om det är lämpligt att straffbelägga innehav av tecknad barnpor- nografi, att bör göra ett förbehåll enligt konventionens artikel 20.3 I såvitt avser produktion och innehav av pornografiskt material som uteslutande består av bilder på fiktiva barn. anser att lagstiftningen om barnpornografi bör ses över såvitt avser förbudet mot innehav av tecknad barnpornografi. När det gäller artikel 21 anser Kvinnofronten att det ska vara brottsligt att utnyttja alla barn för sexuell posering och att det därför krävs lagänd- ringar för att även barn mellan ska få ett fullgott skydd enligt svensk lag. Majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig såvitt avser artikel 22, bl.a. Hovrätten över och , , Åklagar- myndigheten, , , , Kvinno- fronten, , , bisexuellas och transpersoners rättigheter (RFSL), och , tillstyrker eller har inget att erinra mot utredningens förslag. menar dock att införandet av i ett sexuellt syfte i viss mån kan komma att inskränka bestämmelsens tillämpningsområde. Även ifråga- sätter förslaget att införa i ett sexuellt syfte eftersom det inte är säkert att gärningsmannen själv har ett sexuellt syfte med den aktuella hand- lingen. Tingsrätten förordar i stället att ordet otillbörligt läggs in före förmår. När det gäller artikel 24 anser att utredningen inte an- fört tillräckliga skäl för bedömningen att det saknas skäl att föreslå en kriminalisering av försök till sexuellt ofredande. Såvitt avser artikel 25 anser ECPAT och Kvinnofronten att kravet på dubbel straffbarhet även bör tas bort för brotten sexuellt ofredande och kontakt med barn i sexuellt syfte (6 kap. 1010 a §§ BrB). fakulteten vid (det kompletterande yttrandet) ställer sig undrade till om konventionen verkligen kräver att kravet på dubbel straffbarhet måste tas bort för ett brotts samtliga gradindelningar. När det gäller artikel 26 och 27.2 anser ECPAT bl.a. att även andra sanktioner och påföljder än företagsbot bör övervägas för juridiska per- soner, att när storleken av företagsbot bestäms bör också beaktas om åt- gärder vidtagits för att förebygga sådan brottslighet samt att åtal alltid måste anses påkallat från allmän synpunkt då det är fråga om sexuell ex- ploatering av barn (jfr 36 kap. 10 a § BrB). Såvitt avser artikel 27 anser ECPAT att straffskalorna för sexualbrott mot barn och barnpornografibrott med böter i straffskalan inte uppfyller konventionens krav om effektiva och avskräckande påföljder. Skälen för regeringens bedömning Sexuella övergrepp (artikel 18) Enligt artikel 18.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att de handlingar som anges i punkterna ab är straffbelagda som uppsåtliga brott. Enligt punkten a ska det vara straffbart att genomföra sexuella handlingar med barn som, enligt gällande bestämmelser i nationell rätt, inte har uppnått åldern för Vidare ska det enligt punkten b vara straff- bart att genomföra sexuella handlingar med barn där tvång, våld eller hot används (I), eller där en erkänd förtroendeställning, makt eller inflytande över barnet missbrukas, även när så sker inom familjen (), eller där en för barnet särskilt utsatt situation missbrukas, främst på grund av ett intellektuellt eller fysiskt funktionshinder eller en beroendesituation (III). Vad som ska förstås med begreppet sexuella handlingar (sexual activities) är inte definierat i konventionen utan har överlämnats till parterna att tolka vad som ska avses härmed. som överensstämmer med utredningens, är att med sexuella handlingar ska avses detsamma som med begreppet sexuell handling enligt 6 kap. (jfr förklaranderapporten p. För en närmare beskriv- ning av begreppets innebörd se prop. 2004/05:45 s. 33 ff. Såvitt avser barn gäller enligt svensk rätt som huvudregel att den som har samlag eller genomför en med samlag jämförlig sexuell handling med ett sådant barn ska dömas för våldtäkt mot barn (6 kap. 4 § BrB) eller i mindre allvarliga fall för sexuellt utnyttjande av barn (6 kap. 5 § BrB). Om det är fråga om en annan sexuell handling än som avses i bestämmelserna om våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn döms istället för sexuellt övergrepp mot barn (6 kap. 6 § BrB). krav på att våld eller hot eller utnyttjande har använts vid övergreppet uppställs inte för dessa brott. Det handlande som beskrivs i artikel 18.1.a motsvaras således av det kriminaliserade området i 6 kap. 46 §§ brotts- Detsamma gäller även för de handlingar mot barn som beskrivs i artikel 18.1.b. Bestämmelserna i 6 kap. 46 §§ omfattar också fall där barn i ålderskategorin utnyttjas av vissa närstående eller andra personer med ett särskilt ansvar för dem. Även för dessa fall är förbudet absolut så till vida att det för straffansvar inte förutsätts att gärningsman- nen använt sig av något särskilt tillvägagångssätt. 2012/13:111 gorin gäller i övriga fall bestämmelserna om våldtäkt (6 kap. 1 § BrB), sexuellt tvång (6 kap. 2 § BrB) och sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning (6 kap. 3 § BrB) med krav på tvång, utnyttjan- de av ett hjälplöst tillstånd eller allvarligt missbruk av en beroendeställ- ning. Utredningen har vid en jämförelse mellan konventionens tillämpnings- område och kriminaliseringens omfattning enligt svensk rätt funnit att det kan ifrågasättas om inte konventionens uttryck om missbruk av erkänd förtroendeställning, makt och inflytande i den del den enligt svensk rätt motsvaras av bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av person i bero- endeställning i 6 kap. 3 § är något vidare än vad som avses med den svenska motsvarigheten missbruk av beroendeställning. Enligt utredningen anges inte i förklaranderapporten till konventionen, så som i förarbetena till 6 kap. 3 § (prop. 2004/05:45 s. 141), att det ska vara fråga om ett avhängighetsförhållande. I stället krävs enligt kon- ventionen att det är fråga om en möjlighet att kontrollera, bestraffa eller belöna barnet känslomässigt, ekonomiskt eller t.o.m. kroppsligt. En viss diskrepans kan därmed enligt utredningen finnas i förhållande till kon- ventionen. Denna bedömning delas inte av regeringen. Regeringen är i stället av uppfattningen att de exempel på situationer av förtroendeställ- ning, makt och inflytande som konventionen avser att omfatta i denna del i allt väsentligt motsvaras av tillämpningsområdet för bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Dessutom kan tilläggas att uttrycket missbruk av erkänd förtroendeställning, makt och inflytande även återfinns i EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi (artikel 2 c iii). I samband med genomförandet av rambeslutet gjordes bedömningen att i aktuell del uppfyllde rambeslutet (se prop. 2003/04:12 s. 31 f.). I det sammanhanget uttalades också att den svenska regleringen med uttrycket missbruk av beroendeställning, även om uttryckssätten skiljer sig åt, i sak torde ligga väl i linje med rambeslutets krav. Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller åtagandena i denna del. Det handlande som beskrivs i artikel 18.1.b III där en för barnet sär- skilt utsatt situation missbrukas, främst på grund av ett intellektuellt eller fysiskt funktionshinder eller en beroendesituation, motsvaras i svensk rätt av främst regleringen om hjälplöst tillstånd i 6 kap. 1 § andra stycket och 2 § andra stycket . Regeringen delar i denna del utredningens bedömning att den gällande regleringen om hjälplöst tillstånd, så som den uttolkats i praxis, inte täcker alla de situationer som konventionen tar sikte på. Mot bakgrund av den av regeringen nu föreslagna utvidgningen av 6 kap. 1 § andra stycket kan det emellertid inte råda någon tvekan om att den svenska sexualbrottslagstiftningen lever upp till åtagandet i denna del, jfr avsnitt 5.3.1. Av artikel 18.2 följer att det är upp till varje part att fastställa vid vilken ålder den sexuella självbestämmanderätten ska inträda. I inträder den vid . Enligt artikel 18.3 medges undantag från artikel 18.1.a för frivilliga sexuella handlingar mellan underåriga. Bestämmelsen motsvaras i svensk rätt av den s.k. ansvarsfrihetsregeln i 6 kap. 14 § . Sammantaget gör regeringen bedömningen att den svenska sexual- Prop. 2012/13:111 brottslagstiftningen i vart fall enligt nu föreslagen lydelse uppfyller de krav som uppställs i artikel 18. Brott som avser barnprostitution (artikel 19) Enligt artikel 19.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att de handlingar som anges i punkterna ac är straffbelagda som uppsåtliga brott. Av dessa följer att det ska vara straffbart att rekrytera ett barn till prostitution eller förmå ett barn att delta i prostitution (punkten a), att tvinga ett barn till prostitution eller dra av eller på annat sätt exploatera ett barn för sådant ända- mål (punkten b) samt att nyttja prostituerade barn (punkten c). Enligt artikel 19.2 ska med barnprostitution avses det förhållandet att ett barn används för sexuella handlingar när pengar eller någon annan slags kompensation eller vederlag lämnas eller utlovas som betalning, obero- ende av om betalningen, löftet eller vederlaget lämnas till barnet eller till tredje man. Kravet på kriminalisering enligt artikel 19 överensstämmer i huvudsak med artikel 2 a, b och c (ii) i EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. Inför antagande av ram- beslutet gjordes bedömningen med hänvisning till straffbestäm- melserna om bl.a. koppleri, förförelse av ungdom (numera köp av sexuell handling av barn) och sexuellt utnyttjande av underårig (numera våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och sexuellt övergrepp mot barn) att uppfyllde åtagandena enligt rambeslutet (prop. s. 29 ff.). Motsvarande bedömning bör gälla även i fråga om förevarande I förhållande till rambeslutet inkluderar emellertid den nu aktuella be- stämmelsen även sådant handlande som att uppsåtligen förmå ett barn att delta i prostitution (artikel 19.1.a). Vidare inkluderas även fall där ersätt- ning eller vederlag lämnats eller utlovats till en tredje person (artikel Beträffande det första ledet får sådant handlande anses väl uppfyllt genom straffbestämmelsen om koppleri (6 kap. 12 § BrB) som omfattar allt främjande av att en person har tillfälliga sexuella förbindelser mot er- Även det andra ledet omfattas av svensk lagstiftning. straffbestämmelsen om köp av sexuell handling av barn (6 kap. 9 § BrB) gäller att ersättning kan men inte behöver ha getts ut till den underårige, utan kan ha getts ut helt eller delvis till någon annan. gälla i fråga om ersättning som utlovats (se prop. 2004/05:45 s. 148). Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller åtagandena enligt artikel 19. Brott som avser barnpornografi (artikel 20) Enligt artikel 20.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att uppsåtliga handlingar enligt punkterna (af) är straffbara när de begås olovligen. avses är att framställa barnpornografi (punken a), erbjuda eller tillhanda- hålla barnpornografi (punkten b), distribuera eller sprida barnpornografi (punkten c), anskaffa barnpornografi för sin egen eller för någon annans räkning (punkten d), inneha barnpornografi (punkten e) samt att medvetet skaffa sig tillgång till barnpornografi med hjälp av informations- eller kommunikationsteknik (punkten f).