prop · H00376 · 2013-02-26 00:00:00 — I ett yttrande som redovisas i promemorian anför att in- skrivningar av servitut avseende rätt att anlägga och bibehålla kraft- ledningar bör undantas från ett förnyelsekrav. Av promemorian framgår vidare att anför att ledningsägaren inte har kunnat räkna med och inte har anpassat sina register och administration efter att ett krav på förnyelse skulle ställas. Omkring 395 000 av de sammanlagt cirka 950 000 inskrivningar som gjorts är knutna till kraftledningar eller telefonanläggningar. Det råder ingen tvekan om att många av dessa inskrivningar är inaktuella och att de orsakar kostnader i lantmäteriförrättningar. Om sådana inskriv- ningar skulle undantas från förnyelsekravet, skulle syftet med åtgärden motverkas. Ett sådant undantag bör därför inte göras. Rättigheter för vatten- och avloppsledningar bör inte undantas När det gäller rättigheter för vatten- och avloppsledningar, i allmänhet servitut, kan det i vissa områden vara så att även äldre upplåtelser fort- farande har betydelse. I andra områden, t.ex. där nya ledningar har dragits fram, kan äldre upplåtelser ha tappat sin funktion. Antalet inak- tuella inskrivningar av detta slag uppskattas vara så många att de bör omfattas av förnyelseförfarandet. Den information som sprids om förnyelselagen bör särskilt upplysa om vikten av att fastighetsägarna undersöker behovet av att anmäla förnyelse av inskrivningar som skyddar vatten- och avloppsledningar. I många fall kan det vara så att fastighetsägaren inte känner till den rättsliga grunden för att en ledning till eller från fastigheten går över en eller flera grann- fastigheter. Tomträtt, som regleras i 13 kap. jordabalken, är en nyttjanderätt som till sin natur ligger nära äganderätten. Tomträtt upplåts i en fastighet mot år- lig avgäld i pengar. Nyttjanderätten gäller men kan sägas upp vid utgången av bestämda tidsperioder. Tomträtt får endast upplåtas i en hel fastighet som tillhör staten, en kommun eller, efter regeringens medgivande, i en fastighet som ägs av en stiftelse. Tomträtter skrivs in enligt särskilda regler i 21 kap. jordabalken vilka ersatte den tidigare gällande lagen (1907:36 s. 27) om inskrivning av tomträtt och vatten- fallsrätt samt av fång till sådan rätt. I lagstiftningsärendet har inte gjorts gällande att inskrivningar av tomt- rätt orsakar problem av de slag andra äldre inskrivningar gör. Inskriv- ningar av tomträtt bör undantas från kravet på förnyelse. Rättigheter för vattenkraft och vattenreglering bör undantas Den vattenrättsliga regleringen är särskilt komplicerad och svår att över- blicka för den som inte har specialkunskaper inom området. Om inskriv- ningar av rättigheter som avser rätt att utvinna vattenkraft skulle omfattas av kravet på förnyelse, skulle rättighetshavarna tvingas till mycket krä- vande utredningsåtgärder till hög kostnad. Då det dessutom, som anför, kan vara så att inskrivningar av vattenkraftsrättigheter i mindre utsträckning än andra inskrivningar har blivit inaktuella, framstår det som rimligt att undanta sådana rättigheter från förnyelsekravet. Det finns omkring 18 000 inskrivningar för vattenkraft som har gjorts . De dammar och andra anläggningar som har uppförts med stöd av rättigheterna är ofta mycket omfattande. Rättigheterna har bl.a. skrivits in som dämningsrätt, fallrätt, regleringsdamm, strömfall, upp- dämning, vattenfallsrätt, vattenkraft, vattenkraftverk och vattenreglering. Det är dock troligt att även andra beteckningar på rättigheterna har Ett särskilt gränsdragningsproblem uppstår mot inskrivningar av rättig- heter som avser vattenreglering för andra ändamål än vattenkraft. inskrivningsmyndigheten kan det i praktiken vara svårt att avgöra om en inskrivning avser vattenkraft eller vattenreglering för något För att undantaget ska bli tydligt och lätt att tillämpa bör det därför omfatta både inskrivningar som avser rätt till vattenkraft och inskrivningar som avser rätt till vattenreglering. och med det på det sätt Lagrådet föreslår. Innan inskrivningsmyndigheten tar bort en inskrivning som inte om- fattas av en anmälan om förnyelse måste myndigheten avgöra om in- skrivningen gäller en rättighet som avser vattenkraft eller vattenreglering. Frågan behandlas närmare i författningskommentaren (avsnitt 10.1). 5.3 Ett enkelt förnyelseförfarande Regeringens förslag: Både rättighetshavaren och andra vars rätt berörs ska kunna anmäla förnyelse av en inskrivning eller vilandeför- klarad ansökan om inskrivning. En anmälan ska göras skriftligt hos inskrivningsmyndigheten. Den ska innehålla uppgifter om den inskriv- ning eller ansökan om inskrivning som avses och om den eller de fastigheter där inskrivningen eller ansökan ska stå kvar. En anmälan som inte uppfyller kraven ska avvisas. När en godtagbar anmälan har getts in, antecknas det i fastighetsregistret att inskrivningen eller ansökan om inskrivning förnyas. Om någon godtagbar anmälan om förnyelse inte har gjorts i rätt tid, tas inskrivningen bort respektive förlorar den vilandeförklarade ansökan sin verkan. Promemorians alternativa förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att anmälan om förnyelse en- dast ska kunna göras av rättighetshavaren. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrar sig över promemorians förslag till förnyelseförfarande tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. framhåller att förfarandet ska vara enkelt. föreslår att inskrivningsmyn- digheten ska åläggas att meddela fastighetsägaren och rättighetshavaren, om denna är känd, när förnyelse av en inskrivning inte har skett. Därigenom skulle rättighetshavaren enligt ges en möjlighet att reagera och begära inskrivning på nytt om rättigheten trots allt är gällande. Skälen för regeringens förslag Förfarandet ska vara snabbt, enkelt och billigt Utgångspunkten bör vara att det ska vara enkelt att anmäla förnyelse av en inskrivning eller ansökan om inskrivning och att inskrivningsmyn- dighetens hantering av anmälningarna ska kräva så liten arbetsinsats som möjligt. Att anmälningsförfarandet är okomplicerat är viktigt ur rättssäkerhets- synpunkt. Förfarandet får inte utformas på ett sådant sätt att det i sig hindrar eller försvårar att anmälan om förnyelse av inskrivningar av bestående rättigheter görs. Särskilt för de rättighetshavare som har många inskrivningar att förnya är det av vikt att anmälningsförfarandet orsakar så lite kostnader som möjligt. Hanteringen kan underlättas genom att Lantmäteriet tar fram enkla och ändamålsenliga formulär för anmälan. Lantmäteriet och andra berörda myndigheter bör inom ramen för sin serviceskyldighet kunna ge betydande bistånd till rättighetshavare och andra. Anmälan ska kunna göras av rättighetshavaren och annan vars rätt berörs Det är troligt att rättighetshavaren själv i de allra flesta fall kommer att anmäla förnyelse när detta är aktuellt. Det finns dock skäl att låta även andra, som kan ha intresse av att förnyelse av en inskrivning sker, göra en anmälan. En sådan anmälan kan inte leda till någon rättsförlust för rättighetshavaren. pekar på kan ett borttagande av inskrivningar leda till att stora fastighetsägare får svårare att bevaka äldre rättigheter som belastar fastigheterna, vilket kan orsaka problem vid överlåtelser. Det är bl.a. därför tydligt att även en fastighetsägare kan ha skäl att anmäla förnyelse. Vidare kan t.ex. en bank som har panträtt i en härskande fastighet vara intresserad av att inskrivningen av ett servitut består. Det är inte uteslutet att det i vissa situationer är lättare för banken att vända sig direkt till inskrivningsmyndigheten än att uppmana rättighetshavaren att göra an- mälan om förnyelse. Anmälan ska vara skriftlig En ansökan respektive anmälan enligt de äldre förnyelselagarna kunde göras både skriftligt och muntligt. Det var vid lagarnas tillkomst även möjligt att göra muntliga ansökningar i de flesta andra ärenden hos in- skrivningsmyndigheten. Den möjligheten togs bort . I förarbetena till den ändringen uttalades att det så gott som undantagslöst förhöll sig så att ansökningarna gjordes skriftligen och att en möjlighet att an- hängiggöra ett ärende muntligen inte längre tjänade något praktiskt syfte. Vidare konstaterades att personer med dåliga kunskaper i svenska språket framför allt var i behov av hjälp från ett ombud eller god service från in- skrivningsmyndigheten samt att kravet på skriftlighet torde minska risken för missförstånd (prop. 1999/2000:39 s. 113). Det saknas anledning att göra en annan bedömning avseende anmäl- ningar om förnyelse av inskrivningar. Sådana anmälningar bör därför en- dast få göras skriftligen. Regleringen bör dock vara teknikneutral och inte utesluta att anmälningar görs elektroniskt. Det finns inte någon särskild anledning till oro för missbruk och reglerna bör därför inte hindra att inskrivningsmyndigheten använder ett enkelt system för elektronisk anmälan, t.ex. via internet. Anmälan ska innehålla uppgift om inskrivning och fastighet Även om utgångspunkten är att det ska vara enkelt att anmäla förnyelse av en inskrivning måste vissa minimikrav ställas på anmälan. Det bör inte vara tillåtet med allmänt hållna anmälningar, som t.ex. avser förnyel- se av samtliga rättighetshavarens inskrivningar inom ett visst geografiskt område. Inte heller bör det vara tillåtet med en anmälan som gäller för- nyelse i samtliga fastigheter som kan beröras av en viss inskriven rättig- het. Om sådana anmälningar skulle accepteras, finns det en risk att mer generella anmälningar görs i syfte att undvika kostnader för att utreda vilka inskrivningar som faktiskt behöver bestå. Syftet med förnyelse- förfarandet skulle då motverkas. Det är således nödvändigt att anmälan innehåller en tydlig uppgift om vilken inskrivning eller ansökan om inskrivning som anmälan avser och om den eller de fastigheter där inskrivningen eller ansökan ska stå kvar. Däremot behöver anmälaren inte ge in upplåtelseavtalet. Om anmälaren inte känner till exakt under vilken beteckning en rättighet har skrivits in, måste han eller hon beskriva rättigheten på ett sådant sätt att inskriv- ningsmyndigheten kan identifiera vilken inskrivning det handlar om. Om en anmälan inte uppfyller de angivna kraven, bör den avvisas av inskrivningsmyndigheten. Avvisning bör också ske av anmäl- ningar som inte avser inskrivningar som omfattas av lagen och anmäl- ningar som inte har gjorts i rätt tid eller av behörig person. När en anmälan som inte ska avvisas har getts in till inskrivningsmyn- digheten, bör det åligga myndigheten att anteckna i fastighetsregistrets inskrivningsdel att inskrivningen eller ansökan om inskrivning förnyas. Anteckningarna underlättar för rättighetshavare och andra att se om en anmälan redan har getts in. Anteckningarna kan dessutom senare ligga till grund för inskrivningsmyndighetens arbete med att ta bort de inskriv- ningar som inte har förnyats. Om anmälan om förnyelse inte sker tas inskrivningen bort Enligt förslaget ska anmälan göras . Om någon anmälan inte görs eller om en gjord anmälan avvisas, ska inskriv- ningen därefter tas bort från fastighetsregistret. bör inte vara skyldig att underrätta rättighetshavaren eller någon annan om att ett borttagande har skett. Eftersom det i fastighetsregistret i all- mänhet inte finns uppgift om vem som är rättighetshavare skulle det inte vara möjligt att nå annat än ett begränsat antal rättighetshavare med en sådan underrättelse. En vilandeförklarad ansökan om inskrivning som inte har förnyats ska anses ha förlorat sin verkan efter . Inte heller i detta fall bör inskrivningsmyndigheten vara skyldig att underrätta någon om de åtgärder det föranleder. Lättare ta bort inaktuella inskrivningar i Skärpta krav på dödning av inaktuella Regeringens förslag: När en inskriven rättighet har upphört helt eller till viss del, ska rättighetshavaren vara skyldig att ansöka om dödning av inskrivningen till motsvarande del. Ansökan ska ges in till inskriv- ningsmyndigheten från det att rättigheten upphörde. Om inskrivningsmyndigheten får uppgift om att en rättighet har upp- hört, ska myndigheten få förelägga rättighetshavaren vid vite att ansöka om dödning eller visa att rättigheten inte har upphört. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- ens. I promemorian föreslås att tidsfristen för ansökan om dödning ska vara en månad. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inget att erinra mot promemorians förslag. Ett antal remissinstanser, däribland , och , menar att den i prome- föreslagna tidsfristen för ansökan om dödning är för kort. Skälen för regeringens förslag Det behövs åtgärder som kompletterar förnyelselagen Den föreslagna lagen om förnyelse av inskrivningar kan antas medföra att huvuddelen av de inaktuella inskrivningar som omfattas av lagen tas bort från fastighetsregistret. Lagen har dock inte någon framåtsyftande verkan och motverkar inte att det uppstår nya brister i fastighetsregistret. Det är därför av vikt att möjligheterna att hålla fastighetsregistret upp- daterat stärks. I detta och följande avsnitt lämnar regeringen förslag till åtgärder med den inriktningen. I promemorian och av några remissinstanser pekas på andra möjlighe- ter att förändra arbetet med att ta bort inaktuella inskrivningar. Exempel- vis föreslås att inskrivningsmyndigheten oftare ska använda sig av möj- ligheten att avföra inaktuella eller felaktiga inskrivningar med stöd av 23 kap. 6 § andra stycket jordabalken och att rättighetshavaren inte ska be- höva ge in upplåtelseavtalet när han eller hon ansöker om dödning. Dessa förslag kräver inte lagändringar och behandlas inte i propositionen. Rättighetshavaren ska ansöka om dödning när rättigheten upphör Det har inte funnits en skyldighet för rättighetshavaren att ansöka om dödning av en inskrivning när rättigheten har upphört. En inskrivning får dödas helt eller delvis på ansökan av rättighetshavaren. Har rättig- heten upphört får inskrivningen dessutom dödas på ansökan av fastig- hetsägaren. Endast i de fall det är uppenbart att den inskrivna rättigheten inte gäller i fastigheten får inskrivningsmyndigheten avföra en inskriv- ning utan ansökan från rättighetshavaren eller fastighetsägaren (23 kap. 6§ jordabalken). En skyldighet för rättighetshavaren att ansöka om dödning av en inskrivning när den inskrivna rättigheten har upphört skulle bidra till att hålla fastighetsregistret uppdaterat. Tydligare krav på rättighetshavarna skulle också stärka medvetenheten hos dem om regelsystemets utform- ning. En skyldighet att ansöka om dödning kan därför också antas bidra till att rättighetshavarna självmant ser över och förstärker det rättsliga skyddet för sina rättigheter. I de flesta fall är det, som påpekar, fastighets- ägaren som har störst intresse av att en inskrivning dödas. Dock är det rättighetshavaren som har störst nytta av att ha rättigheten inskriven. Det är därför motiverat att rättighetshavaren ska hålla inskrivningsmyndig- heten underrättad om förändringar i rättigheten. Även om en skyldighet att ansöka om dödning ställer krav på viss arbetsinsats kan en sådan skyl- dighet inte anses oskäligt betungande. I allmänhet ligger det även i rättighetshavarens intresse att se till att inaktuella inskrivningar dödas. Så länge inskrivningen finns kvar i fastig- hetsregistret riskerar rättighetshavaren t.ex. att i onödan dras in i förrätt- ningar enligt fastighetsbildningslagen. Rättighetshavarens skyldighet att ansöka om dödning bör omfatta alla inskrivningar av nyttjanderätt, servitut och rätt till elektrisk kraft, med undantag av inskrivningar av tomträtt. Den bör även omfatta avkomst- rätter. Skyldigheten att ansöka om dödning bör inte omfatta inskrivningar där rättigheten redan har upphört vid ikraftträdandet, framför allt eftersom detta skulle tvinga många rättighetshavare till ett omfattande och kost- samt utredningsarbete. En så utformad reglering skulle medföra ännu mer arbete än den föreslagna förnyelselagen. De inskrivningar som gjorts före kommer dessutom att täckas av förnyelselagen sam- tidigt som det finns skäl att anta att bristerna i fastighetsregistret är färre när det gäller inskrivningar som gjorts efter det datumet. Skyldigheten att ansöka om dödning bör därför endast träffa sådana inskrivningar där rättigheten upphör att gälla efter lagändringens ikraftträdande. Skyldigheten bör gälla både när rättigheten helt har upphört och när den har upphört till viss del. Ansökan om dödning ska ske I promemorian föreslås att rättighetshavaren ska vara skyldig att ansöka om dödning inom en månad från det att rättigheten upphört. Som flera remissinstanser anför framstår denna tidsfrist som något kort. För rättig- hetshavare med stora rättighetsinnehav kan det vara svårt att hinna han- tera ett ärende inom en månad från det att rättigheten upphört. Detsamma kan gälla för privatpersoner som inte är insatta i hur inskrivningssystemet fungerar. En tidsfrist från det att rättigheten upphört, helt eller till viss del, framstår som rimlig. En tremånadersfrist knyter också an till flera gällande frister i jordabalken, t.ex. tidsfristen för lagfartsansökan och tidsfristen för ansökan om inskrivning av tomträtt (20 kap. 2 § och 21 kap. 1 §). 2012/13:76 Regeringens förslag innebär inte någon ändring av hur en ansökan om dödning ska utformas och vad den ska innehålla. Något särskilt skydd mot obehöriga ansökningar, som föreslås av ett antal remissinstanser, be- döms inte behövas. Om inskrivningsmyndigheten får uppgift om att en rättighet har upphört, bör inskrivningsmyndigheten kunna förelägga rättighetshavaren vid vite att ansöka om dödning. Det kan, som några remissinstanser påpekar, antas att inskrivningsmyndigheten sällan kommer att ha underlag för att bedöma om en inskriven rättighet har upphört, om inte rättighetshavaren själv har underrättat myndigheten om detta. Det är dock inte uteslutet att inskrivningsmyndigheten får uppgifter om upphörda rättigheter på något annat sätt. I dessa fall kan en rätt till vitesföreläggande komma att fylla en funktion, på samma sätt som möjligheten till vitesföreläggande för fullgörande av skyldigheten att ansöka om lagfart (20 kap. 3 § jorda- balken) ibland kan vara av praktisk betydelse. Det finns anledning att, som Lagrådet föreslår, förtydliga att den som får ett vitesföreläggande som ett alternativ till att ansöka om dödning kan visa att rättigheten inte har upphört. Det finns inte skäl att införa en generell påminnelserutin, vilket före- slås av . Det kan även utan en sådan rutin för- väntas att inskrivningsmyndigheten som regel kontaktar rättighets- havaren och uppmanar honom eller henne att ansöka om dödning innan ett vitesföreläggande tillgrips. Först om en sådan kontakt inte ger något resultat, eller om den på förhand kan bedömas vara utsiktslös, bör det bli aktuellt med ett vitesföreläggande. Det är inskrivningsmyndigheten som själv prövar frågor om ut- dömande av viten som har förelagts av myndigheten. Det saknas anled- ning att behandla den nya typen av vitesförelägganden på annat sätt. Inskrivningar tas bort efter information från en Regeringens förslag: I samband med förrättningar ska lantmäteri- myndigheten undersöka om det i en fastighet som berörs av förrätt- ningen finns ett inskrivet servitut eller en inskriven nyttjanderätt som uppenbart inte gäller i fastigheten. Åtgärden ska inte vidtas om den medför en olägenhet i förrättningen. antecknas i förrättningshandlingarna. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att lantmäterimyndighetens bedömning ska komma till uttryck i fastighetsbildningsbeslutet samt att förfarandet ska kunna leda till att rättigheten förklaras ha upphört. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrar sig i frågan är genomgående positiva till att lantmäterimyndigheterna får större möjlig- heter att utreda förekomsten av inaktuella inskrivningar. instanser, däribland Lantmäteriet och , anser dock att lantmäterimyndigheten inte ska kunna besluta att en rättighet ska anses ha upphört. De anser att myndighetens åtgärder endast bör riktas mot inskrivningen. Fastighetsägarna anser tvärtom, mot bak- grund av att lantmäterimyndighetens prövning får förutsättas vara adek- vat, att promemorians förslag i denna del kan godtas. Både Lantmäteriet och i anser att den före- slagna hanteringen av inaktuella inskrivningar ska gälla även vid förrätt- ningar enligt ledningsrättslagen och anläggningslagen. och anser att lantmäterimyndigheten ska vara skyldig att kontrollera med rättighetshavaren om rättigheten har upphört, när så är möjligt. Skälen för regeringens förslag Undersökning ger ytterligare information Förutsättningarna för att i samband med förrättningar enligt fastighets- bildningslagen samla in information om rättigheter som inte längre gäller är goda. I lantmäterimyndigheternas uppgifter ingår att utreda vilka som är sakägare vid en förrättning och att ta reda på om det finns servitut och nyttjanderätter som belastar de fastigheter som berörs av förrättningen (4 kap. 11 § fastighetsbildningslagen). Lantmäterimyndigheterna får på detta sätt uppgifter om inaktuella inskrivningar, men det är bara vid avstyckning och klyvning som det finns en författningsreglerad möjlighet att använda uppgifterna som stöd för att avföra inaktuella in- skrivningar från fastighetsregistret. Lantmäterimyndigheterna använder sig i dessa situationer av det för- farande som kallas bortintygande. Förfarandet grundar sig ytterst på 7 kap. 27 § jordabalken som anger att en rättighet som genom upplåtelse- avtalet är begränsad till visst område upphör att besvära, dvs. gälla i, en fastighet som efter delning inte omfattar någon del av det området. I de fall lantmäterimyndigheten bedömer att det är uppenbart att en inskriven rättighet inte gäller i en eller flera av stycknings- eller klyvningslotterna skriver myndigheten ett intyg om detta. Intyget tas in i den fastighets- rättsliga beskrivning som ska upprättas enligt 4 kap. 28 § fastighets- bildningslagen, men inte i beslutet. Intyget skickas sedan till inskriv- ningsmyndigheten, som med stöd av 23 kap. 6 § andra stycket jorda- balken kan avföra inskrivningen. Förfarandet är relativt enkelt och billigt. Normalt sett har lantmäteri- myndigheten inte någon kontakt med rättighetshavaren och denne under- rättas oftast inte heller om att inskrivningsmyndigheten har avfört in- skrivningen. I tveksamma fall kan dock rättighetshavaren tillfrågas om rättighetens lokalisering. Det nuvarande förfarandet har vissa begränsningar. Som nämnts kan det bara användas vid avstyckning och klyvning, inte vid fastighetsreg- lering, fastighetsbestämning, sammanläggning eller andra förrättningar som genomförs av lantmäterimyndigheterna. Vidare kan förfarandet inte användas för att ta bort inskrivningar av rättigheter som är olokaliserade, alltså rättigheter som inte är begränsade till en viss del av fastigheten. Dessutom kan förfarandet inte tillämpas så att inskrivningen av en loka- liserad rättighet helt tas bort från fastighetsregistret. Det är endast be- 2012/13:76 träffande de delar av den gamla fastigheten som uppenbart inte berörs av rättigheten som det är möjligt att ta bort inskrivningen. Det finns goda skäl att vidga möjligheten att använda den information om inaktuella inskrivningar som lantmäterimyndigheterna får vid sina förrättningar. En sådan möjlighet bör finnas i alla förrättningar som hanteras av lantmäterimyndigheterna. Den bör omfatta alla inskrivningar av nyttjanderätter och servitut där den inskrivna rättigheten helt eller delvis inte gäller, oavsett orsaken till att rättigheten har upphört. Därmed kan förfarandet användas inte enbart till att fördela inskrivna rättigheter mellan fastigheter, utan även till att helt ta bort inskrivningar från fastig- hetsregistret. Ändringen ökar möjligheten att motverka uppkomsten av nya brister i fastighetsregistret. En enkel och snabb åtgärd