prop · H003132 · 2013-03-26 00:00:00 — Det bör vara tillräckligt att regler- ingen anger när ett behov av översättning ska anses föreligga. Det blir då rätten eller, under brottsutredningen, förundersökningsledaren som får ansvaret för att översättning sker i de fall det finns ett sådant behov. och framhåller är det ange- läget att ett behov av översättning uppmärksammas för att undvika att målets handläggning fördröjs i onödan. Nästa fråga är vilka handlingar eller delar av handlingar som ska över- sättas. Regeringen uppfattar att direktivet, sakligt sett, kräver att den misstänkte eller tilltalade ska få en översättning av de handlingar som är väsentliga för att han eller hon ska kunna bemöta anklagelserna. Till väsentliga handlingar hör enligt direktivet beslut om frihetsberövande, åtal och domar. Det kan även finnas andra handlingar som kan vara nöd- vändiga att översätta för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna bemöta de anklagelser som riktas mot honom eller henne. Vad som utgör en väsentlig handling får avgöras i varje enskilt fall. 2012/13:132 vara, som regeringen redan konstaterat, att översättningen är av väsentlig betydelse för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna ta tillvara sin rätt i målet. Direktivet uppställer vidare krav på att misstänkta eller tilltalade som avsäger sig rätten till översättning ska ha fått juridisk råd- givning eller på annat sätt fått full insikt om konsekvenserna av en av- sägelse samt att en sådan avsägelse ska vara entydig och frivillig. Som utredningen konstaterar framstår det från svensk synpunkt som mycket ovanligt att en misstänkt eller tilltalad uttryckligen skulle avsäga sig möjligheten att få en skriftlig eller muntlig översättning. Innebörden av regeringens förslag är att behovet av översättning ska prövas av rätten självmant och att rätten vid den prövningen inte ska vara bunden av den misstänktes eller tilltalades inställning. I likhet med utredningen anser regeringen därför att några särskilda regler om vilken information som ska föregå en avsägelse inte behövs. , vars uppgifter numera har överförts till , efterlyser i en framställning till reg- eringen en förtydligad och förstärkt lagstiftning angående möjligheten att få information från domstolar i alternativa format för personer med funktionsnedsättning (dnr Ju2005/8495/DOM). Av ingressen till dir- ektivet (skäl 27) framgår att berörda myndigheter bör vidta lämpliga åt- gärder för att se till att personer med fysiska funktionsnedsättningar kan utöva de rättigheter som anges i direktivet. Regeringen konstaterar att det följer av 1 § förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken att myndigheterna ska verka för att bl.a. verksamhet och information är tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. Regler om överföring till och från punktskrift finns i . Det nya förstärkta regelverket kommer att om- fatta även överföring till och från punktskrift. Det innebär att den tidigare fakultativa regeln om punktskrift blir obligatorisk i vissa situationer. Som berörs nedan torde ofta information om innehållet i en handling i dessa situationer kunna ges muntligen, vilket också efterfrågas i framställ- ningen. Regeringen erinrar om att det även finns andra alternativa format för att ge information till personer med funktionsnedsättningar. Muntlig eller skriftlig översättning? De föreslagna reglerna innebär alltså att domstolar och vissa andra myndigheter under vissa förutsättningar kommer att vara skyldiga att till- handahålla en översättning av handlingar i brottmål. Detta innebär dock inte att det alltid måste vara fråga om skriftlig översättning. Direktivet medger under vissa förutsättningar att en muntlig översättning eller en sammanfattning av väsentliga handlingar får tillhandahållas i stället för en skriftlig översättning. En förutsättning är dock att en sådan muntlig översättning eller sammanfattning inte förhindrar att förfarandet går rätt- vist till. Utredningen har förklarat att en muntlig översättning av handlingar av en tolk sker förhållandevis ofta . Exempelvis sker, enligt ut- redningen, ofta slutdelgivningen av förundersökningen på detta sätt när den misstänkte inte behärskar svenska. Enligt vad utredningen har erfarit fungerar systemet med muntliga översättningar i huvudsak bra. borgs tingsrätt anser att muntlig översättning i många fall mycket väl kan ersätta skriftlig utan att det förhindrar att förfarandet går rättvist till, men anför att det såvitt är känt för tingsrätten inte förekommer att muntliga översättningar sker vid domstolarna annat än i samband med ett sammanträde där handlingar läses upp eller en dom eller ett beslut avkunnas. instämmer i utredningens bedömning att nuvarande system med muntliga översättningar i det stora hela fungerar bra. anser att en skriftlig översättning från rättssäkerhetssynpunkt normalt är att föredra. Det är regeringens bedömning, i likhet med vad anser, att en muntlig översättning i många fall kan ersätta en skriftlig översättning utan att detta förhindrar att förfarandet går rättvist till. Hur bör då regleringen utformas? anser att en översättning i normala fall ska ske muntligen. Regeringen anser dock, i likhet med vad anför, att en regel med sådan innebörd vore oförenlig med direktivet. Valet mellan skriftlig och muntlig översättning måste göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Exempelvis kan en muntlig översättning som sker i närvaro av för- svarare möjliggöra att den misstänkte eller tilltalade i större utsträckning får möjlighet att ställa frågor och få förklarat för sig vad innehållet inne- bär, vilket kan innebära vinster från rättssäkerhetssynpunkt. I vissa fall kan en skriftlig översättning ta så att utföra att den inte blir användbar för den misstänkte eller tilltalade. Det kan t.ex. röra sig om situationer då tiden för ett överklagande skulle hinna gå ut. I andra fall kan intresset av en skriftlig översättning vara så starkt att det väger upp en fördröjning av målets handläggning. anser att direktivet ger större utrymme att välja en muntlig översättning än vad utredningen gett uttryck för. anför att i många av de ärenden som myndigheten handlägger finns rättssäkerhetsaspekter som talar mer för en muntlig översättning än en skriftlig sådan, just på grund av ärendenas omfattning och komplicerade innehåll. De förunder- sökningsprotokoll som myndigheten producerar är ofta mycket om- fattande och uppgår ibland till flera tusen sidor. Även om en skriftlig översättning av hela materialet sällan torde vara nödvändig innebär dock en skriftlig översättning, enligt myndigheten, att handläggningstiden för- längs . är mycket tveksam till om en utökad användning av skriftlig översättning i förhållande till vad som gäller skulle leda till en ökad rättssäkerhet för den enskilde. Det är enligt myndigheten viktigt att det, även när det gäller handlingar med ett komplicerat innehåll, finns en möjlighet i det enskilda fallet att välja den metod för översättning som är mest rättssäker och ändamålsenlig. Regeringen bedömer att intresset av att en förundersökning eller handläggning i domstol bedrivs skyndsamt i vissa fall kan motivera en muntlig översättning, trots att handlingarna innehåller omfattande och komplicerade uppgifter. Det kan dock finnas omständigheter som med tanke på vad målet eller handlingen rör eller någon annan omständighet gör att en muntlig översättning är olämplig och att en skriftlig över- sättning därför bör göras. Regeringen anser att det ibland kan vara motiverat med en skriftlig översättning när handlingen innehåller upp- gifter om detaljerade eller komplicerade förhållanden som är svåra att tillgodogöra sig genom en muntlig översättning. 2012/13:132 som kan påverka valet av översättningsform är den misstänktes eller tilltalades personliga förutsättningar att tillgodogöra sig innehållet i handlingen. Om den misstänkte företräds av en försvarare torde det som regel finnas större förutsättningar att välja muntlig översättning. De fall när fråga om översättning aktualiseras kommer framför allt att röra beslut om häktning, åtal och domar, men det kan också röra sig om viss skriftlig bevisning och vissa förhörsutsagor. Slutdelgivning av för- undersökningen sker vid behov med biträde av tolk. Beslut i häktnings- frågor avkunnas oftast i samband med en förhandling. Detsamma gäller i vissa fall domar. Om det finns en tolk närvarande vid förhandlingen tolkas också rättens avgörande vid avkunnandet. Den tolkning som således sker i dessa fall torde normalt sett kunna anses tillgodose behovet av översättning. Åtalet, dvs. stämningsansökningen, bör som regel kunna översättas muntligt när den tilltalade sammanträffar med sin försvarare inför huvudförhandlingen. När det gäller s.k. kanslidomar ifrågasätter om det är lämpligt med uppläsning och tolkning i stället för skriftlig översättning när ett behov av översättning finns. Tingsrätten anser vidare att det bör undersökas vilka möjligheter som finns att inom ramen för verksamhetsstöden för mål- och ärendehantering skapa översättningar av de standardiserade delarna av dokument som produceras vid bland annat domstolarna och som omfattas av rätten till översättning. understryker att det vid meddelande av kanslidomar kan vara svårt för domstolen att få tag på en kompetent översättare så att den tilltalade får del av översättningen i rimlig tid i för- hållande till fristen för överklagande. framhåller dock att de praktiska problem som kan uppstå vid ett eventuellt behov av att över- sätta en s.k. kanslidom bör kunna hanteras genom respektive domstols handläggningsrutiner. Regeringen konstaterar att möjligheten till en muntlig översättning bör gälla även en kanslidom, eller en samman- fattning av den. Valet av översättningsform får göras med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Regeringen delar tingsrätternas uppfattning att de praktiska problemen bör kunna övervinnas genom för- ändrade handläggningsrutiner och ett utökat verksamhetsstöd. Det är en uppgift för att ge domstolarna erforderligt stöd i detta arbete. I de fall endast en sammanfattning av handlingen ska översättas, oavsett om detta ska ske muntligen eller skriftligen, är det en uppgift för en tjänsteman vid myndigheten att avgöra vad som ska översättas. En sådan uppgift bör, som påtalas av translatorer, inte läggas på tolken eller översättaren. Sammanfattningsvis föreslår regeringen mot den angivna bakgrunden att en översättning får ske muntligen om det inte är olämpligt med hän- syn till vad målet eller handlingen rör eller någon annan omständighet. Vem ska ansvara för översättningen? Om det finns ett behov av att översätta en handling bör det som utgångspunkt vara den myndighet där utredningen pågår när översättningsbehovet aktualiseras som också ansvarar för en eventuell översättning. Normalt ansvarar alltså polismyndigheten för översättning av material från förundersökningen. Om däremot en begäran om över- sättning av en handling som finns i förundersökningsprotokollet kommer in till domstolen efter att åtal väckts, blir det domstolen som ansvarar för Prop. 2012/13:132 att en översättning görs. Det bör också vara domstolen som har att an- svara för översättning av stämningsansökningen när åtal har väckts. undrar om rätten eller åklagaren ska svara för över- sättningen i sådana situationer då rätten enligt 23 kap. 19 § RB beslutat att utredningen ska kompletteras med en översättning. Enligt regeringens uppfattning ska en begäran om översättning på förundersökningsstadiet prövas av förundersökningsledaren och inte av rätten. I de sällsynta situationer där rätten enligt 23 kap. 19 § RB har ålagt en brottsutredande myndighet att vidta ytterligare utredningsåtgärder bör det ankomma på den brottsutredande myndigheten att även ansvara för en eventuell över- sättning. Som framhåller är det viktigt att en myndighet tar ställning till översättningsfrågan när ett mål eller ärende hanteras där och inte lämnar över frågan till nästa myndighet i rätts- kedjan. 6.3Kompetenskrav för tolkar och översättare 6.3.1Direktivets krav på tolkningens och översättningens kvalitet I direktivet finns det bestämmelser som avser kvaliteten när det gäller tolkning respektive översättning. Enligt artikel 5 ska medlemsstaterna vidta konkreta åtgärder för att se till att den tolkning och översättning som tillhandahålls håller den kvalitet som krävs. 6.3.2 Tolkar och översättare i 2012/13:132 Kammarkollegiet för tillsyn av de auktoriserade tolkarnas verksamhet. En auktoriserad tolk ska följa god tolksed, som sammanställs av Kammarkollegiet. Enligt dessa regler ska en tolk vara opartisk, följa reglerna om tystnadsplikt och återge all information så korrekt som möjligt. Den som bryter mot tolkseden eller på annat sätt agerar otillbör- ligt kan få sin auktorisation indragen. Kammarkollegiet för ett register över auktoriserade tolkar. Registret finns tillgängligt för allmänheten på kollegiets hemsida. Av 6 § förordningen om auktorisation av tolkar och översättare fram- går att efter särskild prövning och i den ordning som Kammarkollegiet bestämmer kan en auktoriserad tolk av kollegiet få bevis om speciell kompetens för tolkning inom ett visst verksamhetsområde. Ett exempel är auktoriserade tolkar som har särskild kompetens för tolkning inom rättsväsendet, s.k. rättstolkar. Kammarkollegiet anordnar särskilda prov för den som redan är auktoriserad på det språk som det är fråga om och som vill få ett sådant bevis. En tolk med utbildningsbevis från en sammanhållen grundutbildning har genomgått en grundutbildning för kontakttolkar som anordnas av folkhögskolor eller studieförbund. För utbildningen finns det nationella kursmål och nationella prov. Utbildningen innehåller de moment som prövas vid Kammarkollegiets auktorisationsprov. Utbildningsbevis ges efter genomgången utbildning med godkänt resultat. Kollegiet har upp- rättat ett register över tolkar som med godkänt resultat genomgått den sammanhållna kontakttolkutbildning som anordnas av vissa folkhög- skolor och studieförbund och som Myndigheten för har tillsyn över. Kollegiet har inget ansvar för dessa tolkars kunskapsnivå och utövar heller ingen tillsyn över dem. Till kategorin annan tolk räknas alla andra personer som lämnar bi- stånd som tolk. Dessa personer kan i princip sakna tolkutbildning eller i vart fall ha en annan utbildning än de kategorier av tolkar som anges ovan. I talas det över 150 språk, men det går bara att bli auktoriserad tolk i 40 av dem. I de 20 vanligaste tolkspråken, som svarade för av antalet tolkade timmar , är det dock möjligt att auktorisera sig. fanns det drygt 1 000 tolkauktorisationer. Bland de auktoriserade tolkarna fanns det drygt 200 personer med bevis om speciell kompetens som rättstolk. Översättarna kan delas in i två kategorier: översättare som är auktori- serade (s.k. auktoriserad translator) och personer som utför över- sättningsuppgifter utan att vara auktoriserade. En auktoriserad translator är en översättare som har fått auktorisation efter fullgörande av Kammarkollegiets kunskapsprov. För att kunna bli auktoriserad ska översättaren uppfylla motsvarande villkor som gäller för en auktoriserad tolk. Auktorisationsprovet för översättare består av tre texter en allmän, en juridisk och en ekonomisk. En auktorisation gäller från svenska till ett annat språk eller till svenska från ett annat språk. På samma sätt som för de auktoriserade tolkarna är det Kammarkollegiet som utövar tillsyn över de auktoriserade translatorernas verksamhet. translatorsauktorisation gäller och kan därefter förnyas. 2012/13:132 melser om vilka regler en auktoriserad translator har att iaktta finns i förordningen om auktorisation av tolkar och översättare och i Kammar- kollegiets translatorsföreskrifter (KAMFS 1994:2). Auktoriserade translatorer ska följa god translatorssed, som har stora likheter med god tolksed. Om en translator inte gör det eller på annat sätt agerar oredligt, kan auktorisationen upphävas. I likhet med de auktoriserade tolkarna förs register över alla auktoriserade translatorer. Via Kammarkollegiets hemsida går det att söka i detta register. Till kategorin inte auktoriserade översättare räknas samtliga personer som utför översättningar men som inte har Kammarkollegiets auktori- sation. Dessa kan ha genomgått översättarutbildning, men de kan också i princip helt sakna sådan utbildning. Det finns olika översättar- utbildningar som ges på högskolenivå, bl.a. ett kandidatprogram i språk och översättning och ett masterprogram i översättningsvetenskap. Det går också att läsa enskilda kurser inom olika områden av översättning. fanns det drygt 400 auktoriserade translatorer. Det fanns ca 250 auktorisationer i språkriktning från svenska till ett annat språk. 6.3.3Skärpta kompetenskrav vid anlitande av tolkar och översättare Regeringens förslag: Kompetenskraven skärps när det gäller tolkar och översättare som anlitas av domstolar och brottsutredande myndig- heter. Om det är möjligt, ska en tolk eller en översättare som är auktoriserad anlitas. I annat fall ska en annan lämplig person anlitas. utredningen , som överlämnade sitt slutbetänkande . Utredningens förslag behandlar bl.a. gränserna för direktupphandling. Frågan är hur det skärpta kompetenskravet bör utformas. Beteck- ningarna auktoriserad tolk och auktoriserad translator har sin grund i för- ordningen om auktorisation av tolkar och översättare. Beteckningen rätts- tolk är inte någon i lag eller förordning definierad yrkestitel utan endast en beteckning på en auktoriserad tolk som har en specialistkompetens när det gäller tolkning inom rättsväsendet. Regeringen instämmer i syn- punkten från Hovrätten över och i så måtto att det inte är lämpligt att i lagtext använda en beteckning som får sitt innehåll genom ett beslut av en förvaltningsmyndighet. Något underlag för att, som Rättstolkarna föreslår, ta ställning till om rättstolk bör göras till en skyddad titel finns inte. Regeringen anser att det vid utformandet av kompetenskravet i stället är lämpligare att föreskriva att den tolk eller översättare som anlitas ska vara auktoriserad. Regeringen föreslår därför att domstolar och brottsutredande myndigheter, om det är möjligt, ska anlita en tolk som är auktoriserad eller, i fråga om översättning, en över- sättare som är auktoriserad. Den föreslagna ordningen förhindrar givetvis inte att den auktoriserade tolk som anlitas har specialistkompetens för tolkning inom rättsväsendet. Tvärtom bör detta eftersträvas. En konsekvens av förslaget är att ett skärpt kompetenskrav kommer att gälla även för tolkar som anlitas i andra mål och ärenden i allmän domstol. anser att kompetenskravet för tolkar ska gälla även för tolkar som anlitas i allmän förvaltningsdomstol. Regeringen konstaterar att det naturligtvis är angeläget att även de tolkar som anlitas i förvaltningsdomstol tillhandahåller tolkning av hög kvalitet. Det saknas dock beredningsunderlag i detta lagstiftningsärende för att ta ställning till den ändring som föreslår. Regeringen avser i stället att återkomma till frågan i ett annat sammanhang. En fråga som tas upp av och Föreningen auktori- serade translatorer är vilket kompetenskrav som ska uppställas när en handling översätts muntligen i enlighet med det förslag som regeringen nu lägger fram. Kammarkollegiet upplyser i sitt remissvar att auktori- sationsprovet för tolkar inte omfattar färdigheten att översätta hand- lingar muntligen. Kollegiet har dock för avsikt att se över förutsättning- arna att införa ett sådant moment i proven. Med hänsyn till vad Kammar- kollegiet uttalar är det inte lämpligt att i lag ange några närmare kompetenskriterier för dessa fall. I avvaktan på att Kammarkollegiet anpassar auktorisationsproven bör en för uppdraget så kvalificerad person som möjligt anlitas. En avslutande fråga är vad som ska gälla om det inte är möjligt att anlita en tolk som är auktoriserad respektive en översättare som är auktoriserad. Förslaget från Myndigheten för och Rätts- tolkarna innebär att i ett sådant fall ska annan lämplig tolk respektive Regeringen anser att eftersom beteckningarna tolk respektive översättare inte är definierade i författning tillför det inte något att använda dem i lagtexten i syfte att precisera vilka kvali- fikationer den som anlitas bör ha. Regeringen anser att i sådana fall ska en annan lämplig person anlitas. 2012/13:132 6.4 Kostnader för tolkning och översättning 6.4.1Regler i direktivet och enligt nuvarande ordning om kostnader för tolkning och översättning I artikel 4 i direktivet föreskrivs att det är medlemsstaterna som ska stå för tolknings- och översättningskostnaderna oavsett resultatet av för- farandena. Den misstänkte eller tilltalade ska alltså inte kunna åläggas att svara för kostnader för tolkning eller översättning eller att betala tillbaka sådana kostnader, även om han eller hon döms för brottet. Vid tolkning i domstol har en tolk rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Ersättningen betalas av all- männa medel (5 kap. 8 § RB). Även den som har biträtt rätten med över- sättning har rätt till skälig ersättning som betalas av staten (33 kap. 9 § tredje stycket RB). Tolkning och översättning under förundersökningen är, som redovisas i avsnitten 6.1.2 och 6.2.2, inte föremål för någon uttrycklig reglering. Kostnader för tolkning och översättning som utförs under förundersökningen betalas dock regelmässigt av staten. Av 21 kap. 10 § RB framgår att en offentlig försvarare har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för bl.a. de utlägg som uppdraget krävt. Kostnad för tolkning kan vara ett ersättningsgillt utlägg. Det finns bestämmelser i 31 kap. 1 § RB om återbetalningsskyldighet för en till- talad som döms för ett brott i ett mål där åklagaren för talan. Den till- talade ska ersätta staten för vad som av allmänna medel betalats i ersättning till försvarare. Även en försvarares utlägg kan omfattas av återbetalningsskyldigheten. Det finns i paragrafen vissa begränsningar i återbetalningsskyldigheten. I de fall en misstänkt eller tilltalad har en försvarare som inte har utsetts av staten, en s.k. privat försvarare, finns inte någon uttrycklig rätt till ersättning för kostnader för tolkning av t.ex. överläggningar med försvararen. En tilltalad kan i vissa situationer få ersättning av allmänna medel för sina kostnader för försvarare, för rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619) och för bevisning under förundersökningen eller i rättegången (31 kap. 2 § första stycket och 8 §§ RB). Det gäller vid bl.a. en frikännande dom eller en avvisning eller en avskrivning av ett åtal, om kostnaderna varit motiverade för att den tilltalade skulle kunna tillvarata sin rätt. Ersättningsrätten torde omfatta även kostnader för tolkning. Någon lagfäst rätt att, även vid en fällande dom, få ersättning för utlägg för tolkkostnader finns inte. I 33 kap. 9 § RB sägs att rätten vid behov får låta översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten. har uttalat att i de fall som regleras i bestämmelsen, bestämmelsen är exklusivt tillämplig (se NJA 1992 s. 186). Det sagda innebär bl.a. att en kostnad för en översättning som hade kunnat utföras genom rättens för- sorg, inte kan utgöra ett ersättningsgillt utlägg. 6.4.2Återbetalningsskyldighet och rätt till ersättning för kostnader för tolkning Regeringens förslag: Den tilltalade ska inte vara återbetalnings- skyldig för det som staten betalat till försvararen för utlägg för tolkning av överläggning med den tilltalade. Även om den tilltalade döms för brottet, ska han eller hon kunna få ersättning av allmänna medel för kostnader för tolkning av överlägg- ning med försvararen som skäligen varit motiverade för att han eller hon skulle kunna ta tillvara sin rätt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.