prop · H003155 · 2013-05-13 00:00:00 — 15.2.2Förvaltning av AIF:er över gränserna Regeringens förslag: En svensk AIF-förvaltare som avser att förvalta en i ett annat land inom EES, ska skriftligen underrätta om den avsedda verksamheten. En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som i sitt hemland har tillstånd som AIF-förvaltare får, utan tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, förvalta en AIF i och inte är en specialfond. Efter tillstånd av får en sådan förvaltare förvalta en specialfond. Förvaltning av en AIF som inte är en specialfond över gränserna får påbörjas först när den behöriga myndigheten i förvaltarens hemland har bekräftat till AIF-förvaltaren att underrättelsen om gränsöverskridande verksamhet har vidarebefordrats till den behöriga myndigheten i värdlandet. Väsentliga ändringar av något som angetts i en underrättelse om förvaltning över gränserna ska anmälas av svenska AIF-förvaltare och, i en ansökan om tillstånd för förvaltning av en specialfond, till . En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som förvaltar AIF:er från en filial i ska tillämpa bestämmelserna om uppföranderegler och intressekonflikter i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och i förekommande fall, de särskilda bestämmelserna om specialfonder. För förvaringsinstitut för sådana AIF:er gäller bestämmelserna i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan om tillstånd eller underrättelse om förvaltning samt om innehållet i en anmälan om väsentliga ändringar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och Svenska Bankföre- ningen anser att möjligheten till gränsöverskridande förvaltning av AIF:er bör finnas även beträffande redan etablerade fonder, dvs. vara möjligt för en AIF-förvaltare att överta förvaltningen av en sådan Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget. Skälen för regeringens förslag: AIFM-direktivet reglerar förvaltning av AIF:er över gränserna (artikel 33). En EES-baserad AIF-förvaltare får förvalta en AIF som hör hemma i ett annat land inom EES antingen genom att AIF-förvaltaren förvaltar AIF:en genom en filial i värdlandet (filialverksamhet) eller direkt från förvaltarens hemland (gränsöver- skridande verksamhet). Innan förvaltningen av en AIF över gränserna får påbörjas ska AIF- förvaltaren underrätta den behöriga myndigheten i sitt hemland om i vilket land AIF:en ska förvaltas och om förvaltningen ska ske genom filial eller gränsöverskridande. Förvaltaren ska också presentera en verk- samhetsplan där det framgår vilken verksamhet som ska drivas i värd- landet och vilka AIF:er som ska förvaltas där (artikel 33.2). Om AIF- förvaltaren avser att etablera en filial ska förvaltaren därutöver informera om filialens organisatoriska struktur och adress samt namn och kontaktuppgifter för de personer som ansvarar för ledningen av filialen. Vilken information som ska lämnas i en underrättelse och utformningen av formulär för underrättelser får specificeras i tekniska standarder för tillsyn respektive genomförande (artikel 33.7 och 33.8 i AIFM-direktivet). Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland ska därefter inom en eller , beroende på om det är fråga om gränsöverskridande verksamhet eller filialverksamhet, från det att myndigheten har fått en komplett underrättelse överlämna underrättelsen till den behöriga myndigheten i förvaltarens värdland tillsammans med ett intyg om att förvaltaren har tillstånd som avses i AIFM-direktivet. En förutsättning för att överlämna underrättelsen är att den behöriga myndigheten i AIF- förvaltarens hemland anser att förvaltningen är och kommer att vara förenlig med reglerna i AIFM-direktivet. Därutöver krävs att förvaltarens verksamhetstillstånd omfattar förvaltning av en AIF av motsvarande slag som ska förvaltas i värdlandet. När den behöriga myndigheten har överlämnat underrättelsen ska myndigheten informera AIF-förvaltaren om detta. AIF-förvaltaren får då inleda verksamheten i värdlandet (artikel 33.4). Liksom vid verksamhet över gränserna enligt andra EU-direktiv på värdepappersmarknadsområdet får värdlandet inte ställa några ytterligare krav på verksamheten inom de områden som täcks av AIFM-direktivet (artikel 33.5). Även vid förvaltning över gränserna ska AIF-förvaltaren anmäla till den behöriga myndigheten i hemlandet om någon av de uppgifter som ingår i den information som har lämnats i underrättelsen har ändrats. Reglerna om skyldighet att anmäla ändringar vid förvaltning över gränserna motsvarar i huvudsak dem vid marknadsföring över gränserna (artiklarna 32.7 och 33.6). Reglerna om gränsöverskridande förvaltning i AIFM-direktivet omfattar dels svenska AIF-förvaltares förvaltning av AIF:er i andra länder inom EES, dels utländska EES-baserade AIF-förvaltares förvaltning av AIF:er i . Principen för sådan förvaltning är densamma som för gränsöverskridande marknadsföring, dvs. en AIF-förvaltare med tillstånd i ett land inom EES får förvalta AIF:er i ett annat land än förvaltarens hemland efter ett relativt enkelt underrättelseförfarande (artiklarna 32 och 33). Det är den behöriga myndigheten i förvaltarens hemland som ska underrättas om verksamheten och överlämna underrättelsen till den behöriga myndigheten i förvaltarens värdland. Det är alltså inte fråga om något nytt tillståndsförfarande. Bestämmelser motsvarande reglerna i artikel 33 i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. De bör utformas efter förebild av motsvarande bestämmelser i om förvaltning över gränserna (2 kap. 1515 c §§ LIF). Bestämmelserna bör gälla för såväl svenska AIF-förvaltare som övriga EES-baserade AIF- förvaltare. och har påpekat bör möjligheten för en AIF-förvaltare att förvalta en AIF i ett annat land inom EES även omfatta redan etablerade AIF:er. 2012/13:155 blir bestämmelsen om överlåtelse i 12 kap. 18 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder tillämplig. Såvitt avser förvaltning av en specialfond bör dock särskilda regler gälla. Som påpekats i avsnitt 9.3 omfattas specialfonder av AIFM- direktivets definition av en AIF. De detaljerade bestämmelser om specialfonder som finns i LIF tar dock främst sikte på fonden och gäller bl.a. riskspridning och tillåtna tillgångar. AIFM-direktivet, som i huvudsak innehåller reglering av AIF-förvaltare, tillåter att länderna inom EES behåller eller inför nationella bestämmelser för AIF:er som sådana (se skäl 10). Regeringen anser att framför allt konsumentskyddsskäl talar för att behålla nuvarande regelverk för specialfonder i princip oförändrat i sak. Detta innebär att en svensk AIF-förvaltare behöver ha tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder för att förvalta en specialfond. Liksom för svenska AIF-förvaltare bör det krävas tillstånd också för utländska EES-baserade AIF-förvaltare som avser att förvalta en specialfond. Tillstånd ges genom att specialfondens fondbestämmelser godkänns av . När förvaltning av en AIF sker genom en filial är det enligt AIFM- direktivet de behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens värdland som ska övervaka efterlevnaden av artiklarna 12 och 14 (enligt artikel 45.2). Det bör av den nya lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder framgå att för en AIF-förvaltare som är etablerad i ett annat land inom EES än och driver filialverksamhet här i landet ska 8 kap. 1, 19 21 och 23 §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Regeln i artikel 21.5 a om att förvaringsinstitutet ska vara etablerat i samma land som AIF:en innebär att också de svenska bestämmelserna om förvaringsinstitut blir tillämpliga. Ett förvaringsinstitut för en svensk AIF ska således tillämpa lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, oavsett i vilket land AIF-förvaltaren är etablerad. En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som förvaltar en specialfond eller en annan AIF i får marknadsföra andelar eller aktier i dessa AIF:er i . Då gäller de bestämmelser för marknadsföring som föreslås i avsnitt 15.2.1, se även avsnitt 9.4. Marknadsföring i strid med dessa bestämmelser får förbjudas av , se avsnitt 16.2. 15.3AIF-förvaltare och AIF:er från tredjeland 15.3.1AIF-förvaltares förvaltning av AIF:er från tredjeland Regeringens förslag: En svensk AIF-förvaltare får, efter tillstånd av , förvalta en icke som inte marknadsförs inom EES. Tillstånd för sådan förvaltning får ges om AIF-förvaltaren uppfyller samtliga villkor som gäller enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder med undantag av kraven avseende förvaringsinstitut, kraven att tillhandahålla årsredovisning samt behörighetsvillkoren för AIF:ens revisorer, och det finns lämpliga samarbetsarrangemang mellan Finansinspek- tionen och tillsynsmyndigheten i det land där AIF:en är etablerad. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan om tillstånd för Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 34 i AIFM-direktivet får en AIF-förvaltare förvalta en icke om förvaltaren uppfyller samtliga krav i direktivet, utom kraven avseende förvarings- institut (artikel 21) och årsredovisning (artikel 22). Det ska också finnas lämpliga arrangemang för samarbete mellan den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland och tillsynsmyndigheten i det land där den icke EES-baserade AIF:en är etablerad, för att säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för de den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland att utföra sina uppgifter (artikel 34.1). Kommissionen ska i delegerade akter specificera en gemensam ram för att underlätta inrättandet av sådana samarbetsarrangemang med tredje- länder och ska utarbeta riktlinjer på samma tema (artikel 34.2 och En bestämmelse som motsvarar artikel 34.1 i AIFM-direktivet bör tas in i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Det framgår inte uttryckligen av artikel 34 i AIFM-direktivet att det ska vara fråga om ett tillståndsförfarande. För att kunna avgöra om förut- sättningarna i artikel 34.1 är uppfyllda krävs dock att AIF-förvaltaren lämnar information om AIF:en och i vilket land den hör hemma, och att på grundval av dessa uppgifter gör en bedömning av om förvaltningen ska tillåtas eller inte. möjlighet enligt LIF, där det uppställs krav på tillstånd (2 kap. 16 §). En svensk AIF-förvaltare med tillstånd att förvalta en icke EES- baserad AIF får, som framgår av avsnitt 15.3.2, ges tillstånd av Finans- inspektionen att också marknadsföra andelar eller aktier i dessa AIF:er, om vissa ytterligare villkor är uppfyllda. 15.3.2 Marknadsföring i av icke EES-baserade AIF:er som förvaltas av en EES-baserad AIF- förvaltare Regeringens förslag: En svensk eller annan EES-baserad AIF- förvaltare får, efter tillstånd av , marknadsföra en av förvaltaren förvaltad icke till professionella Tillstånd får ges bara om AIF-förvaltaren upp- fyller samtliga krav i AIFM-direktivet med undantag för vissa krav avseende förvaringsinstitut, om det finns lämpliga arrangemang för samarbete mellan berörda tillsynsmyndigheter avseende övervak- ningen av systemrisker och under förutsättning att det land där AIF:en är etablerad inte är upptaget i FATF:s förteckning över icke sam- 2012/13:155 Tillstånd för sådan marknadsföring till icke-professionella investerare i förutsätter dessutom 1.att AIF:en omfattas av en reglering som motsvarar den som gäller för specialfonder eller, om sådan reglering saknas, ändå motsvarar en specialfond, och att AIF-förvaltaren har vidtagit nödvändiga åtgärder för att här i landet kunna göra utbetalningar till andelsägarna och lösa in andelar eller aktier, eller 2.att andelarna eller aktierna i är upptagna till handel på en reglerad marknad eller motsvarande marknad i tredjeland och att ett faktablad upprättats. Om det är fråga om AIF:er där andels- eller aktieägaren saknar rätt till inlösen under från den första investeringen och som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem får tillstånd ges för marknadsföring till professionella och vissa icke-professionella investerare även om fonden inte motsvarar en specialfond eller andelarna eller aktierna i den är upptagna till handel. Dessa ickeprofessionella investerare ska utfästa sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppge att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Sådant tillstånd får även ges till en utländsk AIF-förvaltare som faller under tröskelvärdet och därför enbart är registrerad enligt artikel 3.2 i AIFM- direktivet. Väsentliga ändringar av något som angetts i en tillståndsansökan ska anmälas till . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan om tillstånd för marknadsföring samt om innehållet i en anmälan om väsentlig ändring. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att riskkapitalfonder ska få marknadsföras till alla icke-professionella investerare, inte enbart till sådana icke-professio- nella investerare som utfäster sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppger att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Remissinstanserna: anser att något tillstånd inte bör krävas vid marknadsföring av AIF:er till professionella investerare eftersom det skulle kunna innebära att internationella aktörer väljer att helt avstå från att marknadsföra och erbjuda svenska investerare möjligheten att investera i deras fonder. Skälen för regeringens förslag: I AIFM-direktivet finns regler som ger länderna inom EES möjlighet att, på det egna territoriet och under förutsättning att vissa minimikrav i direktivet är uppfyllda, tillåta marknadsföring av icke EES-baserade AIF:er som förvaltas av EES-baserade AIF-förvaltare (artikel 36). Att ett land använder sig av denna möjlighet innebär emellertid inte att AIF-förvaltaren får marknadsföra den förvaltade AIF:en i andra länder inom EES. Tillståndet innebär alltså inte något marknadsföringspass. De minimikrav som ställs upp är, för det första, att AIF-förvaltaren ska uppfylla samtliga krav i AIFM-direktivet med undantag av dem som avser förvaringsinstitut (artikel 21), om det finns en motsvarighet till förvaringsinstitut som kan utföra de övervaknings-, förvarings- och kontrolluppgifter som förvaringsinstitutet ska utföra (artikel 21.721.9). Det får dock inte vara AIF-förvaltaren som utför dessa uppgifter. Det ska, för det andra, finnas lämpliga arrangemang för samarbete mellan den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemland och tillsynsmyndigheten i det land där den icke EES-baserade AIF:en är etablerad, för att säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för myndigheten i förvaltarens hemland att utföra sina uppgifter (artikel 36.1 b). För det tredje får det land där den icke EES-baserade AIF:en är etablerad inte vara uppfört på förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier, vilken upprättas av den internationella arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt, Financial Action Task Force, FATF (artikel 36.1 c). Enligt regeringens uppfattning bör det vara möjligt för EES-baserade AIF-förvaltare att få tillstånd för marknadsföring av icke EES-baserade AIF:er i . Konkurrensvillkoren för förvaltare och fonder bör så långt det är möjligt vara desamma oavsett om de hör hemma inom EES eller i tredjeland. bör därför använda sig av möjligheten i AIFM- direktivet att tillåta marknadsföring av icke EES-baserade AIF:er i , om förutsättningarna i AIFM-direktivet för sådan marknadsföring är uppfyllda. Det innebär att AIF-förvaltaren ska uppfylla samtliga krav som ställs upp i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder eller den nationella lagstiftning i AIF-förvaltarens hemland som genomför AIFM-direktivet. Bestämmelserna om förvaringsinstitut (artikel 21 i AIFM-direktivet) behöver dock inte tillämpas under förutsättning att förvaltaren ser till att en eller flera enheter utses för att utföra ett sådant instituts uppgifter avseende övervakning av penningflöden i AIF:en, förvaring av AIF:ens tillgångar samt vissa övriga uppgifter, såsom att se till att bl.a. försäljning och inlösen av andelar eller aktier går rätt till. AIF-förvaltaren får inte sköta dessa uppgifter. Det ska dessutom finnas samarbetsarrangemang mellan och berörda tillsynsmyndigheter och behöriga myndigheter. Slutligen ska det land där fonden är etablerad ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism, vilket i praktiken innebär att landet inte får vara uppfört på FATF:s förteckning över icke samarbetsvilliga länder och territorier. har framfört att marknadsföring till professionella investerare inte borde kräva tillstånd eftersom det skulle riskera att begränsa svenska investerares möjlighet att investera i icke EES-baserade AIF:er. För att ska kunna kontrollera att kraven för att icke EES-baserade AIF:er ska få marknadsföras är uppfyllda bör det enligt regeringens uppfattning krävas tillstånd för sådan marknadsföring. Enbart EES-baserade AIF-förvaltare som i sitt hemland har tillstånd eller är registrerade som AIF-förvaltare bör kunna få tillstånd för marknadsföring. Tillståndsprövning bör därför begränsas till en kontroll av att tillstånd eller registrering som AIF-förvaltare finns och att kraven för marknadsföring av icke EES-baserade AIF:er är uppfyllda (artikel 36 i AIFM-direktivet). Marknadsföringsbegreppet i AIFM-direktivet omfattar erbjudande eller placering på AIF-förvaltarens initiativ eller för AIF- förvaltarens räkning men inte investeringar som sker på en investerares 2012/13:155 eget initiativ, se avsnitt 8.2. Detta tillsammans med att tillståndsprövningen bör vara av begränsad karaktär, innebär enligt regeringens uppfattning att det inte torde föreligga någon överhängande risk för att professionella investerares möjlighet att investera i icke EES-baserade AIF:er begränsas i någon påtaglig omfattning. Reglerna i AIFM-direktivet om EES-baserade AIF-förvaltares marknadsföring av icke EES-baserade AIF:er avser enbart marknadsföring till professionella investerare. För marknadsföring till icke-professionella investerare får länderna inom EES avgöra om det över huvud taget ska tillåtas på det egna territoriet eller om det ska gälla striktare krav. Bestämmelser om marknadsföring av bl.a. fonder från tredjeland som motsvarar specialfonder finns i LIF (1 kap. 9 §). Marknadsföringen får tillåtas under vissa förutsättningar, bl.a. om det finns skäl att anta att verksamheten kommer att drivas på ett sätt som är förenligt med bestämmelserna i och andra författningar som reglerar verksamheten. Som framgår i avsnitt 15.2.1 föreslås att motsvarande ska gälla vid marknadsföring till icke-professionella investerare i också när AIFM- direktivet har genomförts. Även andra AIF:er än de som motsvarar specialfonder bör få marknadsföras till icke-professionella investerare under förutsättning att andelarna eller aktierna i sådana AIF:er är upptagna till handel på en reglerad marknad eller motsvarande marknad i tredjeland och att ett faktablad har upprättats. Villkoren för tillstånd bör anges i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. I avsnitt 15.2.1 föreslås att vissa slutna, EES-baserade AIF:er (riskkapitalfonder), efter tillstånd av , ska få marknadsföras i till sådana icke-professionella investerare som utfäster sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppger att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Dessa investerare är sådana som avses i artikel 6 i EU- förordningen om europeiska riskkapitalfonder, se avsnitten 9.4 och 15.2.1. På samma sätt som avseende EES-baserade förvaltares förvaltning av EES-baserade AIF:er bör även gälla att sådana AIF-förvaltare som är registrerade enligt artikel 3.2 får marknadsföra denna typ av AIF:er, se avsnitt 9.5. Bestämmelser om hur en AIF-förvaltare ska driva verksamheten och anmäla väsentliga ändringar av något som angetts i en tillståndsansökan bör också tas in i den nya lagen. De bör i sak motsvara dem som föreslås beträffande marknadsföring av EES-baserade AIF:er. 15.3.3Marknadsföring i av AIF:er som förvaltas av en icke EES-baserad AIF-förvaltare Regeringens förslag: En icke EES-baserad AIF-förvaltare får, efter tillstånd av , marknadsföra AIF:er till professio- nella investerare i . Tillstånd får ges bara om AIF-förvaltaren uppfyller kraven i AIFM-direktivet avseende årsredovisning, informa- tion till investerarna, myndighetsrapportering samt reglerna om kontroll över onoterade företag och emittenter. finnas lämpliga arrangemang för samarbete mellan berörda tillsyns- myndigheter för övervakning av systemrisker och länderna där AIF- förvaltaren och AIF:en är etablerade får inte vara upptagna i FATF:s förteckning av icke samarbetsvilliga länder. Tillstånd för sådan marknadsföring till icke-professionella investerare i förutsätter dessutom 1.att AIF:en omfattas av en reglering som motsvarar den som gäller för specialfonder eller, om sådan reglering saknas, ändå motsvarar en specialfond, och att AIF-förvaltaren har vidtagit nödvändiga åtgärder för att här i landet kunna göra utbetalningar till andelsägarna och lösa in andelar eller aktier, eller 2.att andelarna eller aktierna i är upptagna till handel på en reglerad marknad eller motsvarande marknad i tredjeland och att ett faktablad upprättats. Om det är fråga om AIF:er där andels- eller aktieägaren saknar rätt till inlösen under från den första investeringen och som enligt sin investeringspolicy generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem får tillstånd ges för marknadsföring till professionella och vissa icke-professionella investerare även om villkoren ovan inte är uppfyllda. Dessa ickeprofessionella investerare ska utfästa sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppge att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Väsentliga ändringar av något som angetts i en tillståndsansökan ska anmälas till . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan om tillstånd för marknadsföring samt om innehållet i en anmälan om väsentlig ändring. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att riskkapitalfonder ska få marknadsföras till alla icke-professionella investerare, inte enbart till sådana icke-professio- nella investerare som utfäster sig att investera ett belopp som motsvarar och skriftligen uppger att de är medvetna om riskerna med det avsedda åtagandet eller investeringen. Remissinstanserna: Andra, Fjärde och Sjätte anser att något tillstånd inte bör krävas vid marknadsföring av AIF:er till professionella investerare eftersom det skulle kunna innebära att internationella aktörer väljer att helt avstå från att marknadsföra och erbjuda svenska investerare möjligheten att investera i deras fonder. Skälen för regeringens förslag: I AIFM-direktivet finns även regler som ger länderna inom EES möjlighet att, på det egna territoriet och under förutsättning att vissa minimikrav i direktivet är uppfyllda, tillåta marknadsföring av AIF:er som förvaltas av icke EES-baserade AIF- förvaltare (artikel 42). Dessa minimikrav avser årsredovisning, information till investerare och rapportering till behöriga myndigheter samt skyldigheten att bl.a. lämna information vid förvärv av kontroll över onoterade företag och emittenter (artiklarna och 2630).