prop · H10338 · 2013-11-19 00:00:00 — Dessutom kan man inte uteslutande lägga den uppdämda volymen till grund för bedömningen av konsekvenserna av ett dammhaveri. Därför bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om när en konsekvensutredning senast ska vara ingiven till tillsynsmyndigheten. Med stöd av bemyndigandet i 26 kap. 19 a § 1 kommer regeringen att bemyndiga att meddela de mer preciserade föreskrifterna. I dessa föreskrifter kommer inte bara den uppdämda vattenvolymen att beaktas utan också dammens konstruktion, vilket har betydelse för hur ett dammhaveri sker, och beskaffenheten hos det område som blir översvämmat vid ett dammhaveri. Samtliga konsekvensutredningar ska vara ingivna till tillsynsmyndigheten . Regeringens bedömning: bör även fortsättningsvis vara tillsynsmyndighet för dammsäkerhet. bör utgöra ett eget tillsynsområde som särskiljs från övrig vattenverk- En kontrollstation bör genomföras för att säkerställa att tillsynen fungerar väl. Vid kontrollstationen bör en utvärdering göras av såväl tillsyn som tillsynsvägledningen för att avgöra om de upp- fyller de högt ställda förväntningar och behov som samhället har på en har i uppdrag att löpande följa dammsäkerhetens utveckling och rapportera till regeringen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Totalt har 61 remissinstanser kommit in med Av dessa stöder följande 29 remissinstanser förslaget om att ska vara operativ tillsynsmyndighet: Mark- och miljööver- domstolen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Havs- och , , , Statskontoret, Kammarkollegiet, samt de 21 länsstyrelser som svarat på remissen. Havs- och , och i anser dessutom att dammsäkerhetstillsynen inte ska särskiljas från vattenverksamhetstillsynen. Mark- och , Mark- och miljödomstolen vid och anser inte att ska fortsätta att vara operativ tillsynsmyndighet utan att tillsynen över dammsäkerheten bör samordnas med de tillsynsvägledande och främjande uppgifterna vid en särskild central myndighet. Mark- och nämner möjligheten att någon av de länsstyrelser som har flest dammar i klass A i länet också ges en roll som central dammsäkerhetsmyndighet. () anser att utredningen inte har behandlat olika myndighetsförslag tillräckligt djupt för att FOI ska kunna ta ställning i frågan men anser att dammsäkerhet bör ses som ett särskilt kompetensområde som bör hållas ihop. Bakgrund: Regeringen gav () i uppdrag att göra en översyn av dammsäkerheten i . inkom med rapporten av de statliga insatserna för dammsäkerhet (Dnr N2010/4863/E) till regeringen. ansåg att dammsäkerheten behövde utvecklas och att nuvarande system för dammsäkerhet inte motsvarade de krav på säkerhet som samhället måste ställa. ansåg vidare att stärkta statliga insatser främst motiveras av förekomsten av dammar som i händelse av dammhaveri, förutom fara för många människors liv och hälsa, skulle kunna förorsaka allvarliga störningar i samhällsviktiga verksamheter. För dessa anläggningar är det särskilt angeläget att samhället har sakkunnig insyn i och kontroll av säkerheten. ansåg att tillsynen av dammsäkerheten var svag och det saknades styrande principer och mer utförliga regler för dammsäkerhetsarbetet. Rapporten har remissbehandlats och remissvaren gav i stort sett stöd till Svenska kraftnäts beskrivning av dammsäkerhetssituationen i landet. De flesta remissinstanser ställde sig positiva till de rekommendationer som gav i rapporten men flera ansåg att vissa rekommendationer borde analyseras ytterligare. Baserat på de synpunkter som framkom om statens insatser för dammsäkerheten i både vid kraftverkdammar (RiR 2007:9) och Svenska kraftnäts översynsrapport tillsatte staten (dir. 2011:57). Skälen för regeringens bedömning: Tillsyn är det huvudsakliga verktyget för att säkerställa nivån på dammsäkerheten. Dammsäkerheten ingår som en del i länsstyrelsernas tillsyn över vattenverksamhet och regleras i enlighet med . Regeringen delar utredningens bedömning att länsstyrelsernas dammsäkerhetstillsyn varit otillräcklig. Det har berott på begränsade resurser för tillsyn av vattenverksamheter i allmänhet och dammsäkerhet i synnerhet. Efter genomförande av förslagen i denna proposition kommer emellertid betydligt större resurser att avsättas för tillsyn av dammsäkerhet. 2013/14:38 etablerad tillsynsmyndighet med en omfattande kompetens och erfarenhet av tillsyn. Tillsyn som myndighetsuppgift utgör en central del i myndighetens verksamhet. Utifrån ett statligt helhetsperspektiv ska arbeta sektorsövergripande och inom myndighetens ansvarsområde samordna olika samhällsintressen. Det innebär att har ett ansvar att väga olika intressen mot varandra. har ett brett tillsynsansvar. I fråga om dammar omfattar uppdraget vattenverksamhetstillsyn där dammsäkerhetstillsyn ingår. Utöver det har ett omfattande ansvar för samordningen av krisberedskap inom länet. För att upprätthålla en god dammsäkerhet krävs en samordning mellan dessa ansvarsområden. kan avvägningar behöva göras mellan olika intressen. Förutsättning för samordning och möjligheten att göra avvägningar kan lättare uppnås om dammsäkerhetstillsynen ligger kvar på jämfört med andra lösningar. Det finns därför fördelar med att tillsynsuppgiften för dammsäkerhet även i fortsättningen ligger kvar på . Regeringen gör bedömningen att en kontrollstation bör genomföras för att säkerställa att tillsynen skärpts i den omfattning som krävs. Vid kontrollstationen ska en utvärdering göras av hur såväl tillsyn som tillsynsvägledning uppfyller samhällets högt ställda krav och förväntningar på en fungerande dammsäkerhet. har i uppdrag att löpande följa dammsäkerhetens utveckling och rapportera till regeringen. Havs- och , och i anser att dammsäkerhetstillsynen inte ska särskiljas från vattenverksamhetstillsynen eftersom de hänger ihop. Genom att särskilja dammsäkerheten till ett eget tillsynsområde möjliggörs en förbättrad planering och uppföljning av dammsäkerhetstillsynen. Regeringens bedömning: Uppgiften att främja och ge tillsynsvägledning för dammsäkerheten bör ligga kvar på . En organisatoriskt sammanhållen enhet med ansvar för beredskap och säkerhet inom elområdet är gynnsam. har som organisation möjlighet att på ett effektivt sätt ansvara för alla arbetsuppgifter som den centrala myndighetsfunktionen för dammsäkerhet bör driva. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), , , Statskontoret och i anser att den tillsynsvägledande och främjande uppgiften bör ligga kvar på . Mark- och miljödomstolen vid , , Svenskt Vatten, samt länsstyrelserna i , , , , , , , , och anser att den tillsynsvägledande och främjande uppgiften bör flyttas till MSB. Havs- och anser att tillsynsvägledningen bör flyttas över till Havs- och och att beredskapsplanering för dammhaverier bör flyttas till MSB. Även Kammarkollegiet anser att Havs- och vattenmyndigheten bör vara tillsynsvägledande myndighet. hydrologiska institut anser att den tillsynsvägledande myndigheten bör vara antingen eller MSB, och trycker på att det är viktigt att dammar i klass A får en tydligare statlig tillsyn. Även i anser att tillsynsvägledningen bör ligga hos antingen eller MSB. i anser att eller MSB är bäst lämpade som tillsynsvägledande myndighet och pekar på vikten av att hålla kompetensen samlad. anser inte att som är ett affärsverk bör vara tillsynsvägledande och främjande myndighet. Även anser att uppgiften att vara tillsynsvägledande myndighet för dammsäkerhet borde anförtros en renodlad förvaltningsmyndighet och inte ett affärsdrivande verk. anser att arbetet med tillsynsvägledning bör knytas närmare arbetet med samhällssäkerhet och krishantering. i län anser att placeringen av tillsynsvägledande myndighet inte spelar någon roll utan att det viktiga är att myndigheten förses med rätt kompetens. Skälen för regeringens bedömning: har fullföljt den tillsynsvägledande och främjande uppgiften avseende dammsäkerhet väl. har även via sitt arbete med elberedskapsmedel skapat ett funktionellt sätt att stödja forskning och utveckling i samverkan med branschen. Dammsäkerhetsarbetet har fungerat väl inom genom att de som arbetat med frågorna varit kompetenta och initierade, men också genom att som organisation givit arbetet med dammsäkerhet förutsättningar att utvecklas och fungera. Ansvaret för dammsäkerhet ligger nära Svenska kraftnäts ansvar för elberedskap. Att det vidtas åtgärder för att undvika dammbrott i en kraftverksdamm är primärt en dammsäkerhetsfråga men kan även vara en elberedskapsåtgärd. Verksamheterna kan därför med fördel samordnas. Samordningen kan t.ex. avse framtagande av vägledningsdokument, föreskrifter eller allmänna råd. Det är därför lämpligt att dessa ansvarsområden hålls ihop på samma sätt som de görs på . En sammanhållen enhet som ansvarar för säkerhet och beredskap inom elområdet är gynnsam. I sammanhanget bör även återigen nämnas att av landets dammar med stora konsekvenser i händelse av dammhaveri har koppling till vattenkraft och svarar för en betydande del av elproduktionen. Främjande och tillsynsvägledning av dammsäkerhet skulle oavsett val av ansvarig myndighet komma att utgöra en liten del av denna myndighetens verksamhet. Ansvaret för dammsäkerhet kräver därför en organisation som möjliggör en fokusering på frågan, tillåter ett sådant fokus. Trots att flertalet av remissinstanserna stöder en placering av tillsynsvägledande uppgifterna hos MSB gör regeringen en annan bedömning. 2013/14:38 har en fungerande dammsäkerhetsverksamhet och det finns en risk att ett byte av ansvarig myndighet skulle medföra en försämring på kort och medellång sikt. Med tanke på att dammsäkerhetsutvecklingen är i ett skede som präglas av stora förändringar är det viktigt att prioritera stabilitet och kontinuitet där möjligheten finns. Planering för räddningstjänst och krisberedskap Regeringens bedömning: Befintligt regelverk ställer nödvändiga krav på de aktörer som har ansvar för planering av räddningstjänst och krisberedskap för dammhaveri. Planeringen bör ske per vattendrag och de befintliga älvgruppernas betydelse bör understrykas. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: Myndigheten för samhällsskydd och beredskap samt länsstyrelserna i , och län tillstyrker betänkandet vad gäller att älvgruppernas roll bör stärkas och beredskapsplanering bör ske per vattendrag. anser att det ut hälso- och sjukvårdsperspektiv vore en fördel om de uppgifter som syftar till att förebygga dammhaverier och beredskapsplanering för dessa bedrivs samlat och i en samverkansform som inkluderar landstingen. Om dammägaren åläggs att utveckla varningssystem anser att landstingen – berörda sjukhus – i sådana fall också ansluts till varningssystemen. anser att befolkningen bör engageras mer aktivt i beredskapen för dammbrott samt att övningar måste hållas. försvarsförbundet anser att frivilliga resursgrupper (FRG) kan utgöra en resurs som inte bara innebär ökad kapacitet utan även bygger broar mellan det ansvariga samhällsorganet och lokalbefolkningen. Skälen för regeringens bedömning: Dammhaverier kan medföra konsekvenser såväl lokalt och regionalt som nationellt. För att uppnå en likvärdig beredskap för dammhaverier över hela landet är det av stor vikt att beredskapen samordnas och utvecklas. länsstyrelser ska planera räddningstjänst och krisberedskap på ett sådant sätt att det möjliggör effektiva räddningsinsatser vid dammhaverier. stöd för deras planering måste en dialog ske samtliga berörda aktörer Ett lämpligt forum för det kan vara älvgrupperna vars betydelse därför bör understrykas. Berörda aktörer är främst länsstyrelser, kommuner och dammägare. bör samordna planeringen av räddningstjänst och krisberedskap för dammhaverier inom länet. För att ge förutsättningar för en fungerande samordnad beredskap för dammhaverier behöver de olika aktörernas ansvar och roller förtydligas Regeringen delar utredningens uppfattning att det finns ett regelverk som ställer nödvändiga krav på respektive Utredningen har dock funnit att regelverket inte fullt ut tillämpas Prop. 2013/14:38 på det sätt som avsetts. Det finns därför ett behov av tydligare vägledning för tillämpningen av befintligt regelverk så att utvecklingen av samordnad beredskap i händelse av dammhaveri stimuleras. () bör ges i uppdrag att med stöd av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap identifiera behov och genomföra insatser för att stimulera fortsatt utveckling av samordnad och övad beredskap för dammhaverier. Projekt med samordnad planering för räddningstjänst och krisberedskap pågår i eller planeras för samtliga större kraftverksälvar. Det är angeläget att denna utveckling fortgår. En bra utgångspunkt för arbetet med samordnande planering kan vara pilotprojektet i Ljusnan som beskrivs närmare i betänkandet. De synpunkter som och har framfört får övervägas i det fortsatta arbetet med planering av räddningstjänst och krisberedskap för dammhaveri. Regeringens bedömning: Det finns regelverk för samhällets planering för allvarliga olyckor som t.ex. dammhaveri. Det är av stor vikt att berörda aktörer gör de bedömningar och insatser som behövs. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Länsstyrelserna i län, och anser att dammar i dammsäkerhetsklass A och B i en författning bör pekas ut som farlig verksamhet enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Skälen för regeringens bedömning: Med utgångspunkt i de mycket omfattande skador på människor, egendom och miljö som kan bli resultatet av ett dammhaveri, särskilt gällande dammanläggningar med dammar i de av utredningen föreslagna dammsäkerhetsklasserna A och B, är det centralt att det är möjligt att ställa krav på kompletterande beredskapsåtgärder. Möjligheten att ställa krav på kompletterande beredskapsåtgärder finns om en dammanläggning omfattas av bestämmelsen i 2 kap. 4 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO). Det är en förutsättning för att kunna ställa krav på dammägaren enligt den bestämmelsen, att först fattat beslut om att verksamheten utgör en farlig verksamhet. Om ett sådant beslut inte fattats för verksamheten är det inte möjligt att, om det behövs, rikta ett föreläggande om att vidta åtgärder för att möjliggöra effektiva räddningsinsatser. Det är därför angeläget att berörda länsstyrelser efter samråd med kommunerna prövar och beslutar vilka dammar i länet som är en sådan farlig verksamhet att de ska omfattas av bestämmelserna i 2 kap. 4 § LSO. Länsstyrelserna i län, och anser att dammar i dammsäkerhetsklass A och B bör i en författning utpekas som farlig verksamhet enligt bestämmelserna i . 2013/14:38 Det är enligt gällande regler som har att besluta vilka anläggningar som ska omfattas av skyldigheterna. Denna ordning bör bestå. Anläggningens ägare eller den som utövar verksamheten på anläggningen där verksamheten har bedömts som farlig verksamhet enligt 2 kap. 4 § LSO ska analysera riskerna med verksamheten. Utifrån analysen bör lämpligen ägaren eller verksamhetsutövaren föra en dialog med kommunen och/eller om hur kommunens beredskap kan kompletteras. För de stora reglerade älvarna bör älvövergripande behovsanalyser och systemlösningar betonas i en sådan dialog. System för varning av allmänheten är exempel på en lämplig och rimlig beredskapsåtgärd som skulle kunna bekostas av dammägaren. Även andra åtgärder kan komma i fråga. Regeringens bedömning: Innehavare av dammar som ska klassificeras bör uppmärksammas på att verksamheten vid deras damm även kan omfattas av säkerhetsskyddslagen och därmed av de krav som den lagen ställer på deras verksamhet. Det finns dessutom ett behov av att se över vilka dammanläggningar som bör utgöra skyddsobjekt enligt skyddslagen. bör därför i samråd med branschen förtydliga, uppdatera och i viss mån ta fram nya vägledningar med avseende på dammanläggningar. Utredningens bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Det föreligger enligt utredningen ett behov av att tydliggöra vilka dammanläggningar som omfattas av kraven i säkerhetsskyddslagen (1996:627). Svenska kraftnäts föreliggande vägledning behöver därför förtydligas och uppdateras avseende dammar. Ett dammbrott i en damm i dammsäkerhetsklass A kan ha en sådan påverkan på rikets säkerhet och omgivningen i övrigt att ägarföretagen ska omfattas av säkerhetsskyddslagens krav i aktuella delar. Utredningen bedömer också att det finns ett behov av att fastslå vilka dammanläggningar som bör utgöra skyddsobjekt enligt skyddslagen (2010:305). vägledning om skyddsobjekt bör därför uppdateras och kompletteras. Dammanläggningar med dammar i utredningens föreslagna dammsäkerhetsklass A bör vara skyddsobjekt. Vägledning och goda exempel med avseende på fysiskt skydd av dammanläggningar bör tas fram av i samråd med branschen. Remissinstanserna: anser att det är viktigt att riktlinjer avseende utformning av fysiskt skydd av dammanläggningar mot olika typer av hot tas fram. Säkerhetspolisen anser att det bör klarläggas vilka dammar som är skyddsobjekt samt vilka dammar som ska omfattas av kraven i säkerhets- i anser att förutsättningar för att utse dammar som skyddsobjekt måste utredas vidare samt att regelverk för kameraövervakning måste ses över. anser även att offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) bör ses över och förtydligas avseende dammar i klass A och B. Mark- och miljödomstolen vid anser att säkerhetsskyddslagens tillämpning och avgränsning avseende dammar inte bör sättas strikt vid dammsäkerhetsklass A. Skälen för regeringens bedömning: Med säkerhetsskydd avses enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) bl. a. skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet samt skydd mot terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (terrorism), även om brotten inte hotar rikets säkerhet. Enligt lagen ska säkerhetsskyddet förebygga bl.a. att obehöriga får tillträde till platser där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs och att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet ska även i övrigt förebygga terrorism. Lagen gäller vid verksamhet hos staten, kommuner och landsting, hos vissa typer av företag över vilka staten, kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande samt hos enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. Om en viss verksamhet omfattas av lagen ska det säkerhetsskydd finnas som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. Det krävs inte något beslut av en statlig myndighet för att lagen ska gälla utan lagen gäller om den aktuella verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. Detta innebär att den som är ansvarig för verksamheten själv måste bedöma om verksamheten omfattas av lagen och, om så är fallet, vidta de åtgärder som krävs enligt lagen. Regeringen anser att det är viktigt att innehavare av dammar som ska klassificeras uppmärksammas på att säkerhetsskyddslagen kan vara tillämplig på deras verksamhet så att de vidtar de åtgärder som krävs enligt lagen. Regeringen anser mot denna bakgrund bl.a. att vägledning behöver förtydligas och uppdateras avseende dammar. bör därför i samråd med branschen ta fram vägledning och goda exempel bl.a. med avseende på fysiskt skydd av dammanläggningar. I sammanhanget kan noteras att säkerhetsskyddslagen är föremål för en översyn inom ramen för Utredningen om säkerhetsskyddslagen (Ju 2011:14). I utredningens uppdrag ingår bl.a. att analysera vilka verksamheter som är av betydelse för rikets säkerhet eller som behöver skyddas mot terrorism och därför är i behov av säkerhetsskydd. I skyddslagen (2010:305) finns bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, terroristbrott, spioneri och grovt rån. 2013/14:38 anläggningar m.m. som används för energiförsörjning beslutas vara skyddsobjekt. En anläggningsägare har själv att bedöma om anläggningen i fråga behöver ett mer långtgående skydd mot de i skyddslagen angivna skyddsändamålen sabotage, terroristbrott, spioneri och grovt rån. För det fall ägaren anser att ett sådant behov föreligger kan en ansökan ges in till . prövar sedan om anläggningen ska vara ett skyddsobjekt. Regeringen anser att vissa dammanläggningar rimligen bör omfattas av det mer långtgående skyddet som skyddslagen erbjuder. Det kan exempelvis föreligga ett behov av förstärkt skydd för dammar i de fall dammen utgör en del av en kraftproduktionsanläggning med nationell betydelse eller då dammen vid ett haveri skulle kunna orsaka betydande skador på kraftproduktion nedströms eller på omgivningen i övrigt. Det är därför angeläget att ansvariga aktörer, för varje enskild anläggning i de av utredningen föreslagna dammsäkerhetsklasserna A och B, noga överväger om den ska vara skyddsobjekt eller inte. bör därför i samråd med branschen förtydliga, uppdatera och i viss mån ta fram nya vägledningar bl.a. med avseende på fysiskt skydd av dammanläggningar. Vid den kontrollstation som regeringen har föreslagit i avsnitt 12.1 bör en utvärdering ske av hur många dammar som utgör skyddsobjekt enligt skyddslagen. Regeringens bedömning: Den som är skyldig att underhålla en damm i dammsäkerhetsklass A–C bör betala en årlig tillsynsavgift för dammsäkerhetstillsyn utformad som en schablonavgift. Schablonavgiften bör utgöra en grundavgift för den dammsäkerhetstillsyn som ska utföra utifrån de krav som ställs i och som följer av utredningens förslag till förtydligat regelverk. Regeringen avser att reglera nivån på denna avgift i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Avgiften bör disponeras av den länsstyrelse som utför tillsynen. För att möjliggöra detta föreslås att bemyndigar regeringen att använda de avgifter som tas ut med stöd av för tillsyn av dammsäkerhet. För det fall tillsynsmyndigheten behöver vidta tillsynsåtgärder som ligger utanför det grundläggande tillsynsbehovet bör det finnas möjlighet att debitera en tilläggsavgift i form av timavgift. bör rapportera till den tillsynsvägledande myndigheten om hur och i vilken utsträckning dammsäkerhetstillsyn har utförts. genomförande av klassificeringsprocessen bör utföras inom ramen för finansieringen av tillsynsvägledningen för dammsäkerhet. fördelar medel från elberedskapsanslaget till länsstyrelserna efter en fördelningsnyckel baserad på antal dammanläggningar som omfattas av kravet på utredning av konsekvenser i respektive län. Utredningens bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Statskontoret anser att förslaget att avsätta mer resurser för tillsynen kommer att öka länsstyrelsernas möjligheter att bedriva egeninitierad tillsyn. stöder utredningens förslag att dammsäkerhetstillsynen bör finansieras med avgifter. Dessutom anser myndigheten att en myndighet måste följa upp kostnaden för faktisk tillsyn med ett visst intervall. Om tillsynsavgiften ska tillfalla länsstyrelserna som genomför tillsynen behöver en utredning ske om formerna för detta. Myndigheten menar att även klassificeringen eventuellt kan finansieras av den årliga tillsynsavgiften. Havs- och vattenmyndigheten stöder förslag om finansiering av dammsäkerhetstillsyn men anser att ägare av alla dammar och vattenkraftverk ska betala årliga tillsynsavgifter. anser att det är lämpligt med årliga tillsynsavgifter men att det krävs utökade tillsynsresurser vid länsstyrelserna för att de ska kunna ge en motprestation. Myndigheten, som har fokus på dammar inom gruvindustrin, uppmärksammar regeringen på att dessa verksamheter med utredningens förslag skulle få dubbla tillsynsavgifter enligt . Mark- och miljödomstolen i tillstyrker utredningens förslag med