prop · H10341 · 2013-11-12 00:00:00 — Några remissinstanser, däribland , anser att det är oklart om syftet eller motivet för handlingen har betydelse för om handlingen ska vara straffbar eller inte, medan Djurens Rätt menar att det är positivt att förbudet tar fasta på syftet med handlingarna. i har efterlyst ett klargörande i lagtexten av uttrycket sexuell handling. Som JO konstaterar i sitt remissyttrande är uttrycket sexuellt umgänge utmönstrat ur bestämmelser om sexualbrott . Regeringen anser att detta uttryck inte heller bör användas i djurskyddslagstiftningen. De beteenden som förbudet är avsett att omfatta bör enligt regeringen uttryckas som sexuella handlingar med djur. I uttrycket sexuell handling med djur ligger att handlingen ska ha haft en påtaglig sexuell prägel. Handlingen ska med andra ord ha varit av sådan karaktär att den typiskt sett syftar till att väcka eller tillfredsställa människans eller djurets sexuella drift. För den rättsliga bedömningen saknar det dock betydelse huruvida den enskildes användande av djuret för sexuella ändamål verkligen har medfört tillfredsställelse av den sexuella driften eller inte. befarar att ett förbud som formuleras i linje med vad utredningen föreslagit skulle riskera att medföra tillämpningssvårigheter eftersom en gärningsman skulle kunna hävda att handlingen har utförts i syfte att ge djuret njutning, och inte för den egna upplevelsen. Av det som sagts följer dock att det i normalfallet, vilket framgår ovan, inte skulle vara möjligt att undgå ansvar enbart genom att göra gällande att syftet med agerandet varit att tillfredsställa djuret. En annan sak är att vissa verksamheter som syftar till eller som indirekt innebär att djurets drift väcks, men som inte har någon sexuell innebörd för människan – t.ex. avels- och seminverksamhet – inte kommer att omfattas av förbudet. Regeringen återkommer till den frågan nedan. Om djur kan man inte på samma sätt som när det gäller människor tala om integritet och självbestämmanderätt. Människan har dock ett ansvar för hur djur hanteras. Av avgörande betydelse för om det ska vara fråga om en sexuell handling med ett djur bör vara att människan på något sätt har använt eller utnyttjat djurets kropp. I det som sagts ligger att förbudet först och främst kommer att omfatta fysisk beröring av antingen djurets könsorgan eller av djurets kropp med människans könsorgan. Konkret innebär det att förbudet kommer att omfatta penetration av djurets vagina eller anus med människors könsorgan, annan kroppsdel eller föremål. Det omfattar även ett djurs penetration av människors vagina eller anus med sitt könsorgan. Det omfattar dessutom alla former av oral stimuli av djurets könsorgan och att djur oralt stimulerar människans könsorgan. Förbudet inkluderar även att med hjälp av händer, andra kroppsdelar eller föremål stimulera djurets könsorgan eller att låta djuret stimulera människans könsorgan. Även andra beteenden som innebär en fysisk kontakt mellan människan och djuret än de uppräknade kan tänkas omfattas av uttrycket sexuella handlingar. Det överlämnas åt rättstillämpningen att avgöra den närmare avgränsningen av dessa handlingar, varvid hänsyn måste tas till omständigheterna i det enskilda fallet. Uttrycket sexuell handling skulle definitionsmässigt också kunna anses innefatta verksamhet som sker i samband med avel eller handlingar som utförs av veterinärmedicinska skäl. Vissa veterinärmedicinska åtgärder, sädesinsamling eller inseminering, kan ju ha som direkt eller indirekt syfte att väcka djurets sexuella drift. Sådan samhällsnyttig verksamhet, som ju sker under kontrollerade former och med utbildad personal, ska inte omfattas av förbudet. Detsamma gäller handlingar som utförs av liknande berättigade skäl såsom handlingar som godkänts av en djurförsöksetisk nämnd enligt 21 § djurskyddslagen, exempelvis forskning i reproduktionsfrågor. Lagrådet har framhållit att om en nykriminalisering trots vad Lagrådet anfört ändå skulle anses påkallad framstår det som angeläget att det straffbara området avgränsas med omsorg och så tydligt som möjligt. Om vissa handlingar som ligger inom ramen för ett ords betydelseområde ska undantas från en bestämmelses tillämpningsområde bör det som ett exempel lämpligen finnas lagstöd för detta. Ett sätt att lämna utrymme för sådana undantag är att som i straffbestämmelsen om djurplågeri inte endast uppställa ett krav på att ett djur utsätts för lidande utan också att 2013/14:41 detta sker otillbörligen. När det gäller handlingar som godkänts av en djurförsöksetisk nämnd har Lagrådet också erinrat om att en särskild reglering ansetts behövlig i förhållande till lidande och sjukdom (2 § andra stycket djurskyddslagen). Regeringen delar Lagrådets uppfattning att det redan av lagtexten bör framgå att vissa handlingar ska undantas från tillämpningsområdet. Som Lagrådet anför kan utrymme för önskade undantag från en straffbestämmelse ofta uppnås genom att det uppställs ett krav på otillbörlighet i fråga om handlandet eller effekten. I detta fall anser dock regeringen att bestämmelsen vinner i tydlighet om det direkt i lagtexten anges att förbudet inte omfattar handlingar som utförs av veterinärmedicinska skäl, i samband med avel eller av liknande berättigade skäl. Förbudets tillämpningsområde när det gäller vilka djur som omfattas bör vara detsamma som anges i 1 § djurskyddslagen. Detta innebär att husdjur, djur som används som försöksdjur samt andra djur som hålls i fångenskap omfattas av bestämmelsen. Lagrådet har anfört att det synes svårt att finna några skäl till varför inte också andra djur skulle omfattas av förbudet och att detta talar för att ett eventuellt förbud lämpligen bör placeras i . Enligt regeringens mening finns det dock, med hänsyn till de tidigare refererade undersökningarna om förekomsten av sexuella handlingar med djur i , inget behov av att utsträcka förbudet till att omfatta fler djur än de som anges i 1 § djurskyddslagen. Förbudsbestämmelsen bör enligt regeringens bedömning rikta sig till alla och inte, till skillnad från många andra bestämmelser i djurskyddslagen, enbart till den som håller djuren. Lagrådet har uttryckt att en placering i djurskyddslagen typiskt sett skulle innebära att förbudet enbart riktade sig mot djurhållare eller andra som svarar för verksamhet som är reglerad i den lagen, vilket också talar för att ett förbud placeras i . Regeringen instämmer med Lagrådet i att huvuddelen av bestämmelserna i djurskyddslagen riktar sig till den som håller djur. Lagen innehåller dock även bestämmelser som riktar sig till en vidare krets. Det finns dessutom exempel på bestämmelser som inte reglerar en verksamhet utan som enbart förbjuder en viss behandling som i övrigt är oreglerad (jfr förbudet i 10 § mot operativa ingrepp och injektioner). Regeringen gör mot den bakgrunden bedömningen att det inte strider mot djurskyddslagens systematik att införa ett generellt förbud mot att genomföra sexuella handlingar med djur. Regeringen avser dock att i samband med beredningen av djurskyddsutredningens övriga förslag se över om lagens tillämpningsområde behöver förtydligas. Som Lagrådet anfört kan en placering av förbudet under rubriken om grundläggande bestämmelser om hur djur ska hållas och skötas vara mindre lämplig med tanke på att det ska rikta sig till alla. Det finns därför, som minoriteten i Lagrådet anfört, goda skäl för att införa en särskild rubrik för sexuella handlingar med djur närmast före förbudsparagrafen. Det finns ett uttalat önskemål hos flera remissinstanser om tydlig vägledning för hur kontrollen bör bedrivas på detta område. Här har de vägledande myndigheterna en viktig uppgift. Frågor som ligger utanför utredningen Utredningens uppdrag var avgränsat till djurskyddslagens område och omfattade inte frågor om t.ex. djurpornografi och publicering av sådant material på internet eller straffrättsliga frågor enligt . Några remissinstanser, däribland , Djurens Rätt och har invänt att det även är angeläget att införa förbud mot djurpornografi och spridning av dylika bilder. samt i anser att förbudet bör kompletteras med ett förbud för personer att tillhandahålla djur för sexuell användning. Dessa frågor har inte varit föremål för utredningens överväganden och regeringen tar därför inte ställning till frågorna i detta lagstiftningsarbete. Regeringens förslag: Den som bryter mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur ska dömas till böter eller fängelse i högst . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har valt att kommentera förslaget som helhet, varvid flertalet är positiva till såväl ett förbud som till en kriminalisering. Två remissinstanser, JO och , avstyrker en kriminalisering. JO framhåller att lagstiftaren bör vara restriktiv när det gäller nya straffbestämmelser, och ifrågasätter vad man vinner från djurskyddssynpunkt genom att kriminalisera andra åtgärder än de som redan är brottsliga enligt regeln om djurplågeri. Vidare framhåller JO att en regel som straffbelägger sexuella handlingar mot djur hör bättre hemma i , i anslutning till djurplågeribestämmelsen. Skälen för regeringens förslag Överträdelser av förbudet bör kriminaliseras För att förbudet mot sexuella handlingar med djur ska få avsedd effekt bör det leda till någon sanktion från samhället. Överträdelser av djurskyddslagens bestämmelser är belagda med straff i 36 §. Sålunda döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot vissa av djurskyddslagens bestämmelser till böter eller fängelse i högst . Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, döms till fängelse i högst . Vid ringa brott döms inte till ansvar enligt denna bestämmelse. Regeringen anser att kriminalisering för att förhindra överträdelser av olika normer ska användas med viss försiktighet (jfr prop. 1994/95:23 s. 53). En kriminalisering kan trots det vara befogad om alternativa sanktioner inte står till buds eller inte skulle vara rationella eller om det skulle kräva oproportionerliga kostnader. En kriminalisering kan också vara befogad med hänsyn till gärningens allvar. Ett kriterium som normalt bör vara uppfyllt för att en kriminalisering ska vara befogad är att det rör sig om ett beteende som kan föranleda påtaglig skada eller fara. I detta hänseende gör regeringen följande bedömning. Som tidigare anförts är det i de fall av sexuella handlingar med djur där det inte går att visa att djuret har fått en fysisk eller psykisk skada svårt att veta om djuret har lidit eller inte. Däremot kan det, som utredningen också har framhållit, konstateras att människors användning av djur för sexuella ändamål typiskt sett medför en risk för att djuren far illa. Det rör sig således om ett beteende som åtminstone medför risk för skada eller fara. Vidare bör, för att en kriminalisering ska vara aktuell, alternativa sanktioner inte stå till buds, inte vara rationella eller kräva oproportionerligt höga kostnader. Ett system med sanktionsavgifter används ofta för att åstadkomma ett enklare och snabbare beivrande av regelbrotten. Ett sådant system innebär i de flesta fall att en tillsynsmyndighet ges rätt att som första instans besluta om sanktioner. Sanktionsavgifter bör dock endast användas vid lätt konstaterbara överträdelser för vilka utredningsinslaget är begränsat. Ett stort utredningsmaterial eller ett behov av mer omfattande bevisvärdering talar i stället för domstolsprövning. Överträdelser av förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur kan utgöras av en rad olika beteenden. Det är svårt att knyta en sanktionsavgift till ett enkelt och konstaterbart beteende hos en gärningsman. Dessutom bör, som regeringen återkommer till nedan, påföljd endast följa på uppsåtliga brott. En sådan prövning bör göras av allmän domstol och inte av administrativa myndigheter. Det bör även krävas att en straffsanktion utgör ett effektivt medel för att motverka det icke önskvärda beteendet samt att rättsväsendet har resurser för att klara av den ytterligare belastning som kriminaliseringen innebär. Hur effektiv en straffsanktionering kommer att vara i arbetet för att motverka sexuella handlingar med djur är svårt att förutsäga. Problem av utrednings- och beviskaraktär torde kvarstå även om det straffbara området utvidgas. Det handlar dessutom om gärningar som redan utan att vara kriminaliserade är starkt stigmatiserande. Men eftersom det föreslagna förbudet inte förutsätter att lidande påvisas hos djuren bedömer regeringen att en kriminalisering ändå kan bidra till att motverka detta beteende. Med tanke på det antal fall som framkommit i rapporter bör rättsväsendet ha resurser att klara av den ytterligare belastning som kriminaliseringen innebär. Lagrådet har uttryckt att det knappast framstår som troligt att en kriminalisering skulle vara ett effektivt medel för att motverka tidelag. Vidare har man påpekat att i vad mån sådana gärningar som den föreslagna nykriminaliseringen skulle omfatta verkligen är så allvarliga att straffrätten inte kan undvaras uppenbarligen kan vara föremål för olika bedömningar. Lagrådets minoritet har dock ansett att det mot bakgrund av tillkännagivande inte finns anledning för Lagrådet att gå in på frågan om det finns tillräckliga skäl att införa ett straffsanktionerat förbud mot att genomföra sexuella handlingar med djur. Kriminalisering är den mest ingripande åtgärden som staten kan använda. Det finns dock beteenden som är så allvarliga eller skadliga att det inte går att undvara straffrätten. Detta brukar uttryckas på så sätt att en straffsanktion krävs med hänsyn till gärningens allvar. Synen på djur och lagstiftningen kring dessa har, med de senaste decenniernas ökade kunskap om djur och deras behov, förändrats och intresset för deras välfärd har ökat. Att de djur som människan håller ska behandlas väl och att de ska skyddas mot lidande är en viktig del av vår kultur och något som tas för givet i vårt samhälle. Regeringen anser att intresset av att skydda djuren väger mycket tungt. Med hänsyn till det starka skyddsintresset bör det föreslagna förbudet mot sexuella handlingar med djur sanktioneras med straff. Detta gäller trots den försiktighet som enligt ovan bör iakttas vid kriminalisering och trots att samtliga de omständigheter som i vanliga fall bör finnas för att kriminalisering ska få tillgripas möjligen inte är uppfyllda i detta fall. Regeringen har noga övervägt vad Lagrådet anfört men finner alltså vid en samlad bedömning att en kriminalisering är motiverad i syfte att skydda djuren. När det gäller de subjektiva rekvisiten gör regeringen bedömningen att endast uppsåtliga brott bör straffbeläggas. Bestämmelsen är utformad så att sexuella handlingar omfattas av regleringen. Ett kriterium för att det ska röra sig om en sexuell handling är att handlingen ska ha haft en påtaglig sexuell prägel. I detta ligger att handlingen ska syfta till att väcka gärningsmannens eller djurets sexuella drift, vilket förutsätter att gärningen utförs med uppsåt. En annan fråga är om ringa gärningar bör undantas från det straffbara området. Det nu aktuella förbudet kan visserligen omfatta en rad olika beteenden som kan variera i allvarlighetsgrad. Det är dock enbart gärningar som begås uppsåtligen som föreslås kunna leda till straff. Med hänsyn till det djurskyddsintresse som ligger bakom förbudet är det svårt att se att det straffbara området kan omfatta någon gärning som är så obetydlig att den inte ska kunna leda till straffrättsligt ansvar. Det finns därför enligt regeringens mening inget utrymme för ett undantag för ringa gärningar. Straffskalan bör vara densamma som straffskalan för övriga brott mot djurskyddslagen och för djurplågeribrott, det vill säga böter eller fängelse i högst . Lagrådet har anfört att då de allvarligaste sexuella handlingarna mot djur regelmässigt torde bli att bedöma som djurplågeri framstår det som oklart under vilka omständigheter den övre delen av straffskalan skulle bli tillämplig. Regeringens bedömning är att den främst kommer att bli aktuell att tillämpa i situationer då det varit fråga om utdragna förlopp. 2013/14:41 JO har i likhet med Lagrådet framhållit att en straffbestämmelse av nu aktuellt slag bättre hör hemma i , i anslutning till djurplågeribestämmelsen. Förbudet mot att genomföra sexuella handlingar med djur syftar dock framför allt till att stärka djurskyddet, vilket blir särskilt tydligt med en placering i djurskyddslagen. En sådan placering är enligt regeringens mening väl förenlig med den lagens ändamål och systematik. Regeringen har därför gjort bedömningen att förbudet bör tas in i djurskyddslagen. Av detta följer att förbudet straffbeläggs i samma lag. har önskat att det tydliggörs om en underlåtelse att handla kan medföra straffansvar. En underlåtelse att handla bör enligt regeringens mening i normalfallet inte utlösa något straffansvar enligt det föreslagna förbudet. För att hålla en gärningsman ansvarig enligt denna bestämmelse bör gärningsmannen som utgångspunkt vara den som i någon mening agerar på ett aktivt sätt. En underlåtelse att handla kan dock övergå i en straffbar handling, om människan i något skede tillåter djuret att fortsätta med ett agerande som i allt väsentligt blir att betrakta som att människan genomför sexuella handlingar med djur. är brott mot djurskyddslagen subsidiära i förhållande till djurplågeribrott enligt 16 kap. 13 § . I första hand ska således prövas om en gärning är att bedöma som djurplågeri och därefter om det är ett brott mot djurskyddslagen. Detta framgår av 36 § fjärde stycket och 36 a § fjärde stycket djurskyddslagen. Lagrådet har anfört att förhållandet mellan de två brotten i väsentlig mån härigenom kommer att avvika från vad som gäller förhållandet mellan sexualbrott och andra brott mot person samt att det starkt kan sättas i fråga om en sådan ordning är lämplig. Vidare har Lagrådet framhållit att konstruktionen kommer att innebära svårigheter bl.a. när det gäller bedömningen av om och hur de rent sexuella inslagen i en gärning som är att beteckna som djurplågeri bör beaktas i straffvärdehänseende. Regeringen anser dock att det finns en fördel att ha samma konstruktion i 36 c § när det gäller relationen till som för övriga brott mot djurskyddslagen. Det finns inte enligt regeringens mening tillräckliga skäl för att avvika från den konstruktionen, vilken också är den som normalt gäller inom specialstraffrätten. När det gäller Lagrådets synpunkter i fråga om straffvärdesbedömningar bedömer regeringen att sådana frågor kommer att kunna hanteras i rättstillämpningen. 5.3Djurförbud och omhändertagande av djur Regeringens förslag: Överträdelser av förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur ska kunna leda till djurförbud och omhändertagande av djur. Utredningens förslag: Lagförslaget överensstämmer med regeringens förslag. Utredningen har dock inte motiverat lagförslaget. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte särskilt berört denna Prop. 2013/14:41 fråga. Skälen för regeringens förslag: Enligt 29 § djurskyddslagen ska meddela förbud att ha hand om djur eller visst slag av djur bl.a. för den som har dömts för djurplågeri enligt 16 kap. 13 § eller vid upprepade tillfällen har dömts för brott enligt 36 eller 36 a §. Djurförbud är en tvångsåtgärd som vidtas i syfte att få en viss djurhållning att helt och hållet upphöra eller att förbjuda någon att hålla visst djurslag. Det kan också vara fråga om att förbjuda någon som arbetar med t.ex. djurtransporter att befatta sig med djur. ska vidare enligt 31 § djurskyddslagen besluta att omhänderta djur, bl.a. om den som har djuret i sin vård har dömts för djurplågeri eller vid upprepade tillfällen dömts för brott enligt 36 eller 36 a §. Motiven bakom dessa tvångsåtgärder är att på ett effektivt sätt komma till rätta med djurskyddsproblem. Det saknas enligt regeringens mening anledning att göra någon annan bedömning i de fall då någon har dömts för brott mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur. Det nu föreslagna brottet bör därför enligt regeringens mening liksom övriga djurskyddsbrott kunna leda till beslut om djurförbud eller omhändertagande. Utredningen har gjort bedömningen att antalet domar när det gäller brott mot djurskyddslagen inte bör vara vägledande för om det ska meddelas djurförbud eller om djur ska omhändertas. Avgörande för sådana beslut ska i stället vara om brottet medför att beslutet är befogat från djurskyddssynpunkt. Regeringen får anledning att återkomma till frågan om det ska behövas upprepade domar för brott mot djurskyddslagen för ett beslut om djurförbud eller omhändertagande av djur i samband med behandlingen av utredningens övriga förslag. Regeringen bedömer dock att det i detta lagstiftningsärende inte finns skäl att avvika från vad som gäller för de övriga brotten mot djurskyddslagen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens mening är det föreslagna förbudet angeläget och lagändringarna bör därför träda i kraft . En ny lag kan träda i kraft tidigast . 6Överväganden i vissa frågor som rör försöksdjur Djurskyddslagens övergripande syfte är att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Lagen lämnar ett utrymme för att djur i viss utsträckning får användas på ett sådant sätt att de utsätts för lidande genom att användas som försöksdjur. Användningen av försöksdjur kan således ge upphov till svåra etiska överväganden. Den grundläggande principen för försöksdjursanvändning, den s.k. tre R:ns princip (eng. Replace, Reduce, Refine), innebär att djurförsök inte får utföras om en annan metod, utan användning av djur, finns att tillgå för att uppnå de eftersträvade resultaten, att så få djur som möjligt används och att användningen sker på ett sådant sätt att djuren inte utsätts för mer lidande än absolut nödvändigt. De tre R:n används synonymt med uttrycket alternativa metoder till djurförsök. Inom många forskningsområden är djurförsök fortfarande en förutsättning för ny kunskap och t.ex. för att behandlingsmetoder för svåra sjukdomar ska kunna tas fram. är det angeläget att användningen av försöksdjur begränsas så långt som möjligt och att djurskyddsnivån är hög. och rådets direktiv /63/EU av om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål ska tillämpas i medlemsstaterna fr.o.m. . Direktivet, som är genomfört i svensk lagstiftning i djurskyddslagen, djurskyddsförordningen och i myndighetsföreskrifter, har ett starkt fokus på de tre R:n. För att området för alternativa metoder ska kunna stärkas och utvecklas behövs åtgärder på flera områden och ett ökat samarbete mellan berörda parter. Regeringens bedömning: Den gällande svenska definitionen av djurförsök bör bibehållas. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att definitionen av djurförsök ska ändras så att den överensstämmer med enligt vilket definitionen begränsas till forskning m.m. där djur utsätts för lidande i lika stor utsträckning som, eller i större utsträckning , ett nålstick. Remissinstanserna: En knapp majoritet av de remissinstanser som har kommenterat förslaget om en ny definition av djurförsök, bl.a. , Länsstyrelserna i och , , och , , , och /Lunds djurförsöksetiska nämnder, , AstraZeneca, samt stöder förslaget om att anpassa den svenska definitionen av djurförsök till den som gäller inom EU. Även stöder förslaget men efterfrågar större tydlighet i beskrivningen av vad som räknas som djurförsök och tar utfodringsstudier med genmodifierade växter som exempel. efterlyser en föreskrift som specificerar vilka artspecifika märkningsmetoder som kan användas utan att märkningen i sig definieras som djurförsök. och Nordiska välkomnar förslaget eftersom det innebär att beteendestudier inte längre skulle omfattas av kravet på etiskt godkännande.