prop · H003191 · 2013-09-12 00:00:00 — dragit till att situationen för kungsörn har förbättrats. De omfattande Prop. 2012/13:191 ideella insatserna när det gäller inventering och övervakning har haft en stor betydelse för det nuvarande kunskapsläget och de förbättrade nume- rären. Kungsörn är en långlivad art men har en långsam fortplantning vilket gör den sårbar för ökad dödlighet. I känner man till cirka 560 kungsörnsrevir som varit besatta av kungsörnspar . I registre- rades mellan 105 och 305 häckningar. Av dessa var mellan 81 och 235 registrerade som lyckade häckningar (). registrerades totalt 209 häckningar varav 158 var lyckade och 51 var misslyckade. Det finns ett mörkertal, men kungs- örnsbeståndet kan uppskattas till mellan 600 och 750 häckande par. Detta motsvarar sannolikt cirka 1 700 örnar totalt i /07. Populationstrenden i bedöms i sin helhet som stabil även om det lokalt finns negativa trender i vissa områ- den. I finns cirka 1 300 par och i cirka 450 par kungs- örnar. 6.1Analyser av kostnader och nyttor Regeringen beslutade i ett tilläggsdirektiv till Vargkom- mittén att den även skulle föra en dialog om de socioekonomiska förut- sättningarna för förekomst av björn, varg, järv och lodjur i , dvs. hur rovdjurens närvaro påverkar förutsättningar för näringsliv, rekrea- tion, fäbodbruk, jakt och människors vardag. Kommittén överlämnade betänkandet Åtgärder för samexistens mellan människa och varg (SOU 2013:60). En del av betänkandet består av rapporten hällsekonomisk analys kopplad till förekomsten av björn, järv, lodjur och varg i . Rapporten gjordes av på upp- drag av . I rapporten redovisas en analys av de samhälls- ekonomiska kostnader och nyttor som förekomsten av de stora rovdjuren innebär. betänkande visar att rovdjursfrågan bär på ett stort an- tal samhällsekonomiska dimensioner. Ofta står olika ekonomiska intres- sen mot varandra. En huvudfråga är bevarandevärdet som ställs mot kost- nader för t.ex. näringsverksamhet och andra intressen i områden med rovdjursförekomst. Av betänkandet framgår att inte minst de indirekta kostnader som kan uppstå på grund av rovdjursförekomst kan vara be- tydande. Konsekvenserna är vidare mycket ojämnt spridda mellan olika grupper, där vissa enskilda grupper, verksamheter eller privatpersoner upplever stora kostnader. Nyttan, framförallt i termer av bevarandevär- det, förefaller vara något mer jämnt fördelad över olika grupper, både geografiskt och demografiskt. Enligt betänkandet har negativ påverkan av stora rovdjur visat sig vara svårare att kvantifiera än de positiva värdena, dels på grund av bristande underlag men också på grund av de många och ofta komplicerade intres- sekonflikterna, där exempelvis biologiska och kulturella bevarandevär- den står emot varandra som en följd av rovdjurens närvaro. Enligt be- tänkandet är det ett mycket förenklat resonemang att bara se på direkta kostnader vid faktiska angrepp mot människor, hundar och djurhållning. De indirekta kostnaderna, t.ex. i termer av oro, merarbete, produktions- bortfall på grund av stressade djur, minskad jakt, etc., verkar i många fall vara stora. Utredningen påpekar att myndigheter och kostnadsbärare be- höver dela samma verklighetsuppfattning om dagens kostnadsbild, om samsyn ska kunna uppnås i rovdjursfrågan. För att synliggöra hur kostna- derna efter ett vargangrepp kan se ut redovisas två företags kostnader i betänkandet inklusive indirekta kostnader. Båda företagen uppger sig ha liknande utgifter med anledning av vargangreppet, i storleksordningen . En minskad köttproduktion av främst får och ren drabbar inte bara animalieproducenterna utan även slakt- och förädlingsindustrin. För många människor bidrar själva vetskapen om förekomst av rovdjur i landet till ett välbefinnande. Man sätter värde på att rovdjursstammarna är livskraftiga eller på möjligheten att själv få uppleva rovdjur i svensk natur . En annan anledning till välbefinnande är att håller vad man har lovat internationellt avseende bevarandet av de stora rovdjuren. I betänkandet redovisas att det finns en betydande positiv välfärdseffekt av att hålla livskraftiga populationer av de fyra rov- djuren i , uppskattningsvis motsvarande . Dessa siffror ska dock behandlas med för- siktighet eftersom studierna av betalningsvilja för att ha rovdjur är rela- tivt gamla och bygger på att det finns färre rovdjur än vad det gör . Det finns också många människor som upplever ett minskat välbefinnan- de i samband med rovdjursförekomst. Enligt Viltskadecenter skedde rovdjursangrepp mot 598 får, 10 nötkreatur, två getter och 33 dovhjortar i hägn. Det är tydligt att av lantbrukets djur är det får som är mest utsatta för predation av stora rov- djur. I genomsnitt drabbas en procent av fårbesättningarna i landet av rovdjursangrepp . Lantbruksföretagens intäkter från produktion av får och lamm uppgick till . Svensk får- näring svarar för av det lammkött som säljs i . Det finns alltså potential att öka den inhemska produktionen. Om den i stället påverkas negativt av ökande rovdjursbestånd, förväntas en välfärdsför- lust då färre konsumenter får tillgång till svenskt lamm- och fårkött. Björnen är det enda stora rovdjuret som är allätare. Den kan orsaka skador på bisamhällen, odlingar och skörd. rapporterades 207 bisamhällen skadade av björn vilket ersattes med medan förstörd skörd ersattes med . Om antalet björnar ökar, bedömer utredningen att behovet av ersättning för skador på bisamhällen, grödor och skörd kommer att växa. Fäbodbruket har liksom den samiska kulturen en flertusenårig historik i vårt land och den var tidigare i olika former vida spridd över landet. återstår endast omkring 200 aktiva brukare. Det finns 4 600 renägare i i ett 50-tal samebyar. Sammanlagt äger de 250 000 renar. Rov- djursförekomst anses vara ett stort hot mot dessa näringars överlevnad eftersom betesdjuren hålls på fritt bete och skador på betesdjuren därmed är svåra att förebygga. har i sitt betänkande Mål för rovdjuren (SOU 2012:22) uppskattat rennäringens förluster till rovdjuren till av livdjuren. Det visar att rennäringen är hårt påverkad av rovdjursförekomst. Även fäbodbruket drabbas. Trots att antalet fäbod- besättningar är få hade de sju angrepp av björn, fem angrepp av varg, två angrepp av lodjur och ett angrepp av järv. Jakt- och hundrelaterade näringar Jakt- och hundrelaterade näringar påverkas generellt negativt av stora rovdjur. I betänkande lämnas ett exempel från ett gods i som bedriver turism baserad på kron- och dovhjortsskådning och jakt. Godsets ledning befarar att de långsiktiga investeringar på två miljo- ner kronor som gjorts kan komma att bli värdelösa vid vargetablering. Det finns även näringar som får inkomster från förekomst av rovdjur. I finns cirka tjugo aktörer som bedriver verksamhet med rov- djursturism men branschen bedöms kunna växa. uppskattades att denna näringsverksamhet omsatte . I detta ingår även övrig viltskådning och ekoturisminriktad jakt. Rov- djursturismen kan bidra till ökad förståelse för rovdjuren och deras lev- nadsvillkor. Det är dock enligt betänkandet oklart hur rovdjursturismen påverkar annan naturbaserad turism så som jaktturism, älgskådning och turism kopplad till den samiska kulturen. har i sitt betänkande sammanställt statens förvalt- ningskostnader för rovdjuren. Enligt utredningens sammanställning är statens årliga kostnader för de samlade förvaltningsåtgärderna för rov- djuren , beräknat som ett medelvärde för åren 20092011. Kostnaderna för att bevara en genetiskt viktig varg i renskötselområdet under 20122013 uppgick till (skrivelse från , Uppdrag om bevarande av genetiskt viktig varg, , NV-09600-12). betänkande beskriver även rovdjurens effekter på nä- ringar i andra aspekter än de monetära, exempelvis i termer av näring- 2012/13:191 arnas bidrag till upprätthållande av höga natur- och kulturvärden. För rennäringen liksom fäbodbruket och djurhållning på skärgårdsöar utgör näringen en bas för bevarande av ett kulturarv. För fäbodbrukets del innefattar bevarandet av kulturarvet utöver de värdefulla miljöerna och traditionell kunskap, även utrotningshotade lantrasdjur. Svårigheter som rovdjuren medför att förvalta och upprätthålla det kulturarv som det samiska lokalsamhället respektive bondesamhället vilar på innebär inte sällan psykiska påfrestningar. Rennäringen är en av de viktigaste stötte- pelarna för den samiska kulturen. Enligt och har rennäring, fäbod- bruk och skärgårdsjordbruk inte endast ett högt värde som kulturbärare utan även ett högt naturvårdsvärde, eftersom betande djur gynnar artrike- domen av växter, djur och svampar. Inte minst miljön kring aktiva fäbo- dar anses ha ett högt miljövärde med den artdiversitet som omger aktiva fäbodar. Fårnäringens bidrag till upprätthållande av biologisk mångfald är också av stor vikt och fårgårdar som läggs ned har därför en negativ inverkan på bevarandet av biologisk mångfald i betesmarker. Rovdjuren kan även påtagligt begränsa människors livsföring. Attityd- undersökningar från visar att det finns en viss rädsla för vilda djur bland den svenska allmänheten. Rädslan är störst för björn, vildsvin och varg. redovisar intervjustu- dier av boende i vissa delar av och som visar att i områden med rovdjursförekomst är rädslan för att bli attackerad av rov- djur generellt större än i andra områden. Det finns också en utbredd rädsla som hör samman med risken att ens tamdjur angrips av rovdjur. Orientering, joggning, skidåkning, ridning, hundträning och bärplock- ning är därmed aktiviteter som människor kan känna tveksamhet inför att utföra och därför välja att upphöra med i områden med rovdjur. Det finns vidare platser i landet där föräldrar känner osäkerhet inför att låta sina barn gå ensamma till skolbussen av rädsla för stora rovdjur. Även möjligheten att bedriva en meningsfull jakt kan försvåras av rov- djur både på grund av att bytestätheterna minskar och av att löshundsjakt försvåras eller omöjliggörs. Enligt Vargkommitténs betänkande är pre- dation som minskar den jaktbara viltstammen och inverkan på löshunds- jakt de två tunga posterna, vilka leder till ytterligare, mer indirekta kon- sekvenser som t.ex. lägre markarrendepriser och fastighetsvärden, samt inverkan på jakt- och hundrelaterade näringar. Vidare kan dessa konse- kvenser leda till effekter som påverkar landsbygdens attraktivitet. En sådan utveckling kan i dessa områden underminera viltförvaltningen som bygger på frivilligt deltagande från jägarnas sida. Regeringens bedömning: Viltskadecenter vid lantbruksuni- versitet bör ges i uppdrag att analysera hur rovdjursangrepp påverkar landsbygdsföretagens hela ekonomi, inklusive indirekta kostnader, och föreslå ersättningsnivåer för sådana skador. Viltskadecenter bör vidare utreda möjligheten till bidrag för förebyggande åtgärder och ersättningar för döda och skadade djur som hålls i vilthägn. bedömning överensstämmer i huvudsak med rege- ringens. Kommittén anser även att ersättningsnivåerna och grunderna för dessa samt vad ersättning ska utgå för bör likriktas i hela landet och göras bindande för länsstyrelserna samt att det statliga anslaget bör höjas så att det möjliggör att full ersättning kan ges. Remissinstanserna: anser att verket bör ge uppdra- get till Viltskadecenter. Länsstyrelserna i , , , och anser att ersättningen bör kopplas till huru- vida tamdjursägaren har daglig tillsyn och fungerande stängsel samt att tamdjursägarens eget ansvar för att ta hand om sina tamdjur bör tydlig- göras. Länsstyrelserna i , och är posi- tivt inställda och har tillstyrkt förslagen. i har pekat på den kraftiga kostnadsökning som kan bli följden och att en sådan utökad ersättningsmöjlighet kan påverka synen på ersättning för skador från annat vilt. i anser att det är viktigt att staten inte tar på sig att vara ersättningsskyldig för samtliga skador som rovdjuren kan orsaka eftersom det alltjämt finns ett eget ansvar för djurägare att arbeta för att förhindra att skador orsakade av rovdjur uppstår. i anser att förslagen om full ersättning är något för långtgående och att principen om normal affärsrisk i näringsverksamhet riskerar att urholkas i rovdjurssamman- hang. i anser att uppdraget till Viltska- decenter även bör inkludera framtagandet av instruktioner för vilka para- metrar handläggarna kan använda som bedömningskriterier för att moti- vera skäl till beslut om bidrag och ersättningar. , , och har understrukit behovet av en utökad samhällsekonomisk analys. Dju- rens rätt anser att det är av yttersta vikt att ägare av tamdjur gör sitt bästa för att skydda sina djur. har tillstyrkt försla- gen om att analysera och sätta pris på indirekta skador efter rovdjurs- angrepp samt att de indirekta skadorna ska ersättas fullt ut. Föreningen anser att det även bör genomföras en kartläggning av de ackumulerade skadorna. Enligt är det ange- läget att samtliga kostnader för hållande av frilevande varg i sammanställs. föreslår att uppdraget breddas till att omfatta inte bara rovdjuren utan viltets alla direkta och indirekta kost- nader på näringar och människor. anser att vid nyetab- lering av skadekänsliga verksamheter bör riskerna för rovdjursangrepp ingå i planeringen och inte vara något som regelmässigt ersätts med all- 2012/13:191 männa skattemedel. i och Lantbrukar- nas riksförbund ser positivt på möjligheterna att få ersättning för djur i vilthägn. Länsstyrelserna i och län har poängterat att bidrag till skadeförebyggande åtgärder i vilthägn regleras i viltskadeför- ordningen som är restriktiv till sådana bidrag. Skälen för regeringens bedömning: Enveco synliggör i sin rapport att rovdjurens påverkan på näringar är mycket ojämnt spridd mellan olika grupper, där vissa enskilda grupper, verksamheter eller privatpersoner upplever stora kostnader. Exemplen i Envecos utredning indikerar att en- skilda företag kan drabbas mycket hårdare av rovdjursangrepp än vad som kan anses utgöra normal affärsrisk. Regeringen delar Vargkommit- téns uppfattning att en analys behöver genomföras i den meningen att synliggöra rovdjursangrepp som påverkar landsbygdsföretagens hela ekonomi, inklusive indirekta kostnader. Viltskadecenter vid bör därför ges i uppdrag att bl.a. analysera vilka in- direkta skador som kan uppstå vid rovdjursangrepp och lämna förslag på ersättningsnivåer för skadorna. Antalet vilthägn i landet har ökat . I takt med att rovdju- ren, främst lodjur och varg, sprider sig söderut ökar risken för angrepp i vilthägn och skadorna vid angrepp kan bli stora. Det finns ingen möjlighet för hägnägare att få ersättning för skada på hägnat vilt eftersom dessa djur inte betraktas som tamdjur. Dessutom finns en restriktivitet i att lämna bidrag till skadeförebyggande åtgärder för vilthägn bl.a. efter- som fullgoda stängsel är ett krav vid godkännande av hållande av vilt i hägn. Det kan ändå vara besvärligt för ägare till vilthägn att hålla den in- hägnade marken tillgänglig för allmänheten och upprätthålla ett fullgott skydd mot rovdjursangrepp. Regeringen gör i likhet med bedömningen att en översyn bör göras av möjligheten till bi- drag till förebyggande åtgärder beträffande vilthägn och av möjligheten till ersättning för skador orsakade av stora rovdjur i vilthägn. Andra icke-ekonomiska effekter av stora rovdjur såsom inskränkningar i människors livsbetingelser och påverkan på biologisk mångfald och vårt gemensamma kulturarv bör enligt regeringens mening diskuteras regionalt och noggrant tas hänsyn till när målen för den regionala rov- djursförvaltningen utformas. 7Övergripande och långsiktigt mål för rovdjurspolitiken Regeringens förslag: Det övergripande och långsiktiga målet för rov- djurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt art- och habi- tatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. förslag omfattar gynnsam bevarandestatus och överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. slag inbegriper även ett mål för vargstammens utbredning som anger att den även fortsättningsvis ska sprida sig på naturlig väg över landet, men att dess förekomst i renskötselområdet i huvudsak begränsas till de om- råden utanför åretruntmarkerna där den gör minst skada. förslag omfattar gynnsam bevarandestatus och över- ensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén föreslog även att målet för vargstammens utbredning ska vara att stammen på naturlig väg sprider sig över landet, men dess förekomst i renskötselom- rådet ska i huvudsak begränsas till de områden utanför åretruntmarkerna där den gör minst skada. Därutöver föreslog kommittén att bör utrycka ambitionen att antalet rovdjursangrepp på tamdjur inte i någon del av får vara så högt att tamdjurshållning påtagligt försvåras eller omöjliggörs. Remissinstanserna: , , Läns- styrelsen i , Kommuner och Landsting, Svenska na- turskyddsföreningen, , riks- museet och Världsnaturfonden har instämt i för- slag. anser att målet bör vara att den svenska rovdjurspolitiken syftar till gynnsam bevarandestatus genom att med socioekonomiska hänsyn i möjligaste mån behålla eller återställa minsta livskraftiga population för björn, järv, lodjur och varg. Flertalet remissinstanser har instämt i förslag att tyd- liggöra den politiska inriktningen. och Fören- ingen fäbodbrukare har instämt i kommitténs förslag att antalet rovdjursangrepp inte får vara så högt att tamdjurshållningen påtagligt för- svåras eller omöjliggörs. är tveksamt till vad förslaget får för praktisk betydelse. Verket, flertalet länsstyrelser och Renägarför- bundet anser att uttrycket påtagligt försvåras bör definieras. Länsstyrel- serna i och anser att det är olyckligt att kommittén upprepar tidigare beslut om vargens förekomst i renskötsel- området eftersom vargar regelmässigt orsakar skador oavsett var de be- finner sig. och anser att föryngringar av varg i renskötselområdet inte är möjlig att förena med modern renskötsel och efterlyser handlingsplaner om vargar ska tillåtas vandra genom ren- skötselområdet Skälen för regeringens förslag: Regeringen och har beslutat att ska bevara den biologiska mångfalden, vilket även omfattar våra stammar av varg, björn, järv, lodjur och kungs- örn. beslutade om 15 nationella miljökvalitetsmål (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU9, rskr. 1998/99:183). Miljökvali- tetsmålen beskriver de egenskaper som vår natur- och kulturmiljö måste ha för att samhällsutvecklingen ska vara miljömässigt hållbar. I novem- ber 2005 beslutades i propositionen Svenska miljömål ett gemensamt uppdrag att miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv skulle läggas till de redan antagna målen (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48 och 49). bedrivs miljöarbetet utifrån dessa miljö- kvalitetsmål. Enligt beslut innebär miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv att den biologiska mångfalden ska bevaras och nyttjas på ett håll- bart sätt, för nuvarande och framtida generationer. Arternas livsmiljöer och ekosystemen samt deras funktioner och processer ska värnas. 2012/13:191 ska kunna fortleva i långsiktigt livskraftiga bestånd med tillräcklig gene- tisk variation. Människor ska ha tillgång till en god natur- och kultur- miljö med rik biologisk mångfald som grund för hälsa, livskvalitet och Regeringen beslutade om preciseringar och etappmål i miljömålssystemet (Svenska miljömål preciseringar av miljökvalitets- målen och en första uppsättning etappmål, Ds 2012:23). ringarna förtydligades innebörden av miljökvalitetsmålen och det miljö- tillstånd som ska nås. Miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv preci- serades bl.a. så att bevarandestatusen ska vara gynnsam för naturligt före- kommande naturtyper och arter i . För hotade arter ska statusen vara förbättrad samt att tillräcklig genetisk variation är bibehållen inom och mellan populationer. internationella åtaganden utgör ramarna för de åtgärder som genomförs för hotade arters bevarande i och för förvaltningen av Art- och habitatdirektivet syftar till att bidra till att säker- ställa den biologiska mångfalden genom att bevara livsmiljöer och vilda djur och växter i medlemsstaterna. och rådets direktiv /147/EG av om bevaran- de av vilda fåglar) syftar till att bevara alla vilda fåglar som förekommer naturligt inom EU. Enligt direktivet ska medlemsstaterna förbjuda avsikt- ligt dödande eller infångande av fåglar, avsiktligt förstörande av eller skadegörelse på deras bon och ägg, insamlande av deras ägg, eller avsikt- lig störning av fåglarna. Dessa två direktiv har sina rötter i internationella överenskommelser och utgör grunden för EU:s naturvårdspolitik. kommissionen har dessutom rekommenderat att grunden för den natio- nella förvaltningen bör vara i enlighet med de framtagna riktlinjerna för förvaltning av stora rovdjur på populationsnivå. principerna är att förvaltningen ska ske över nationsgränserna samt att en aktiv förvaltning krävs för en väl fungerande samexistens mellan stora rovdjur och människa. Efter regeringens förslag i propositionen Sammanhållen rovdjurspolitik antog det nuvarande övergripande målet för en sammanhållen rovdjurspolitik att svenska staten ska ta ansvar för att arterna björn, järv, lodjur, varg och kungsörn ska finnas i så stora antal att de långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden (prop. 2000/01:57 bet. 2000/01:MJU9, 2000/01:174). Målet angav även att i likhet med de nationella miljö- kvalitetsmålen är ambitionen att detta övergripande mål ska nås inom en I art- och habitatdirektivet har begreppet gynnsam bevarandestatus Det återfinns även i preciseringarna till miljökvalitets- målet Ett rikt växt- och djurliv. och har föreslagit att den svenska rovdjurspolitiken ska syfta till att behålla eller uppnå gynnsam bevaran- destatus för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn. stanser delar den bedömningen. Mot denna bakgrund anser regeringen att det nuvarande övergripande målet för en sammanhållen rovdjurspolitik bör ersättas med ett som om- fattar gynnsam bevarandestatus. Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken bör vara att förekomsten av varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandesta- Prop. 2012/13:191 tus enligt art- och habitatdirektivet. förslag om mål för vargstammens utbredning behandlas i avsnitt 8.2 om vargens bevarandestatus. har framhållit att en långsiktigt hållbar rovdjurspolitik i större utsträckning än måste balansera landsbygdsnäringarnas, inklusive jägarnas, behov och åtgärder för bevarandet av biologisk mång- fald. För att konkretisera ställningstagandet har kommittén ansett att riks- dagen bör uttrycka en ambition att rovdjursangrepp på tamdjur inte i någon del av får vara så högt att tamdjurshållning påtagligt för- svåras eller omöjliggörs. I de fall angreppen lokalt blir för stora bör en- ligt kommittén en geografisk omfördelning av vargstammen övervägas. Regeringen delar huvudsakligen den uppfattningen. Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken bör inbe- gripa att tamdjurshållning inte påtagligt ska försvåras och att socioekono- misk hänsyn ska tas. Mål för rovdjurens bevarandestatus Regeringens bedömning: Det finns ett tillräckligt underlagsmaterial för att bestämma referensvärden för populationsstorlek och utbred- ningsområde för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i och för att bedöma bevarandestatusen. Underlaget kan läggas till grund för riksdagsbeslut om nya mål som omfattar referensvärden för popula- tionsstorlek och utbredningsområde. De nya målen bör ersätta de mål som har beslutat om. förslag innebär att tar beslut om övergri- pande riktlinjer för fastställande av gynnsam bevarandestatus och att den svenska vargpopulationen ska variera inom beslutat intervall för gynn- Kommittén har också föreslagit att regeringen upp- drar åt att fatta beslut om gynnsam bevarandestatus utifrån tillgängliga underlag, att gynnsam bevarandestatus uttrycks som ett intervall och att ska komplettera beslutet om gynn-