prop · H10347 · 2013-11-19 00:00:00 — Justitiekanslern framför farhågor om att bestämmelsen kan komma att tillämpas i strid med oskyldighetspresumtionen, särskilt mot bakgrund av att hänsyn ska tas till omständigheterna i övrigt. Justitiekanslern anser att detta medför risk för att kostnadsansvaret kan komma att fördelas med hänvisning till skuldfrågan. Det är naturligtvis av största vikt att rätten vid tillämpningen av bestämmelsen beaktar att skuldfrågan är slutligt avgjord genom juryns frikännande dom och att den tilltalade ska betraktas som oskyldig när rättegångskostnadsfrågan avgörs. Av denna anledning bör det inte, vilket kommittén ger uttryck för, kunna läggas till grund för kvittning att en uppgift var osann men att det fanns skälig grund för uppgiften och att målsäganden lidit skada av den. Detta är en del av prövningen av om förtal är begånget och alltså en del av skuldfrågan. Regeringens förslag: Grundlagsändringarna träder i kraft den Övriga lagändringar träder i kraft . Regeringens bedömning: De föreslagna lagändringarna kräver inga förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot kommitténs förslag och bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Samtliga lagändringar bör träda i kraft . Ändringarna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen bör därför träda i kraft , dvs. efter utgången av det år då grundlagsändringarna tidigast kan bli slutligt antagna av . Ändringarna i och lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden bör träda i kraft . De föreslagna lagändringarna kräver inga särskilda övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen medför endast marginella kostnadsökningar. Dessa ryms inom befintliga anslagsramar. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att den föreslagna ändringen i åtalsprövningsregeln kommer att resultera i en marginell ökning av antalet allmänna åtal för ärekränkningsbrott och tillägger att det för domstolarnas del torde vara bättre om åtal väcks genom allmänt åtal än genom enskilt åtal. bedömer att den föreslagna förändringen kommer att medföra en väsentligt ökad ärendetillströmning och därigenom en ökad arbetsbörda för myndigheten. Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens bedömning kommer förslaget om en lättnad i åtalsprövningsregeln att medföra en viss ökning av antalet anmälningar till och Justitiekanslern. Som kommittén påtalar har dock de personer som väcker enskilt åtal för ärekränkning i grundlagsskyddade medier ofta vänt sig till Justitiekanslern i förhoppning om allmänt åtal, men fått avslag. Det framstår mot den bakgrunden inte som troligt att den förändrade åtalsprövningsregeln kommer att medföra någon större 2013/14:47 ökning av anmälningarna till Justitiekanslern. Samma förhållanden kan antas gälla för allmän åklagare. Det finns därför inte skäl att anta att antalet anmälningar kommer att öka i någon betydande omfattning. Syftet med förslaget är dock att allmänt åtal ska väckas i något fler fall och det kommer rimligtvis att innebära en viss ökning av arbetsbördan när det gäller väckta åtal. För Justitiekanslern bedöms ökningen bli marginell, med hänsyn tagen till att Justitiekanslern har att följa den s.k. instruktionen (se avsnitt 7.1) som har en återhållande verkan på antalet åtal som väcks. Även när det gäller bedöms arbetsbördan öka endast i begränsad omfattning. Förslaget om utökade möjligheter till kvittning kan antas medföra en marginell ökning av mål i domstol angående tryck- och yttrandefrihetsbrottet förtal. Förslaget om begränsning av tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens territoriella tillämpningsområde kommer i viss mån att underlätta för att medverka i det internationella rättsliga samarbetet. handläggs dock endast ett fåtal ansökningar om internationell rättslig hjälp m.m. på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området, och endast en del av dessa påverkas av förändringarna. Det finns därför inte skäl att tro att förslaget kommer att medföra en ökning med mer än något enstaka ärende angående internationell rättslig hjälp eller annat internationellt rättsligt samarbete. Förändringen i delegationsreglerna, som endast innebär ett förtydligande av i vilken omfattning tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen inte hindrar lagstiftning rörande kreditupplysningsverksamhet, medför inte några kostnadsmässiga konsekvenser för det allmänna. Sammantaget gör regeringen bedömningen att genomförandet av förslagen inte kommer att medföra annat än marginella kostnadsökningar för de handläggande förvaltningsmyndigheterna och domstolarna och att dessa kostnadsökningar ryms inom befintliga anslagsramar. 11.1Förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen 6 § En tryckt skrift ska, för att anses såsom sådan, vara utgiven. En skrift anses utgiven när den blivit utlämnad till försäljning eller för spridning på annat sätt i . Detta gäller dock inte en myndighets tryckta handlingar, om de inte är tillgängliga för var och en. En skrift ska inte anses utlämnad för spridning i enbart på den grunden att den skickas härifrån till mottagare i utlandet. I paragrafen regleras när en tryckt skrift anses utgiven. finns i avsnitt 4.2. Andra stycket, som är nytt, innebär att en skrift inte anses utgiven i endast på den grunden att den skickas härifrån till mottagare i utlandet. Detta är en förändring jämfört med gällande rätt (se NJA 1956 s. 48). Innebörden av att en skrift inte anses utlämnad för spridning i är att skriften inte är att betrakta som en tryckt skrift i tryckfrihetsförordningens mening. Tryckfrihetsförordningen blir därför inte tillämplig i fråga om ingripanden med anledning av innehållet. Vanlig lag gäller i stället i fråga om ansvar, rättegångsordning m.m. Skriften omfattas dock av grundlagens bestämmelser om etableringsfrihet samt förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder. Om en skrift, utöver att skickas till enskilda i utlandet, även lämnas ut för spridning till mottagare i är undantagsbestämmelsen inte tillämplig. Dessutom görs språkliga ändringar i paragrafen. 9 § Utan hinder av denna förordning gäller vad i lag är stadgat 1.om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror; 2.om förbud mot kommersiell annons som används vid marknadsföring av andra varor än tobaksvaror samt tjänster om det i annonsen förekommer ett varukännetecken som är i bruk för en tobaksvara eller enligt gällande bestämmelser om varumärken är registrerat eller inarbetat för en sådan vara; 3.om förbud mot kommersiell annons som meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelse som följer av anslutning till Europeiska gemenskaperna; 4.om förbud mot offentliggörande i yrkesmässig kreditupplysningsverksamhet av kreditupplysning, som innebär otillbörligt intrång i enskilds personliga integritet eller som innehåller oriktig eller missvisande uppgift, om ersättningsskyldighet för sådant offentliggörande, om krav på berättigat behov hos den som beställer kreditupplysningen, om skyldighet att lämna information till den som avses med upplysningen och om rättelse av oriktig eller missvisande uppgift; 5.om ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller en underrättelse anskaffats. Paragrafen innehåller delegationsbestämmelser, dvs. regler om vilka frågor som utan hinder av tryckfrihetsförordningen får regleras i vanlig lag. Genom en hänvisning i 1 kap. 12 § YGL är bestämmelsen även tillämplig på yttrandefrihetsgrundlagens område. Övervägandena finns i avsnitt 5. Tillägget i fjärde punkten innebär ett förtydligande av området för reglering i vanlig lag när det gäller yrkesmässig kreditupplysningsverksamhet. Punkten har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Uttrycket berättigat behov är inte avsett att ha någon annan innebörd än uttrycket legitimt behov som används i förarbetena till kreditupplysningslagen (prop. Ändringen i femte punkten är endast språklig. 7 § Polisen ska genast verkställa ett förordnande om beslag. I 6 kap. 3 § finns bestämmelser om förbud mot spridande av en tryckt skrift, som lagts under Paragrafen reglerar vem som verkställer beslag. I första meningen ersätts ordet polismyndighet med polisen. ordet polisen avses såväl som Säkerhetspolisen. Dessutom görs språkliga ändringar i paragrafen. 6 § I fråga om en skrift som trycks utom riket och som ges ut här men som inte huvudsakligen är avsedd för spridning inom riket och för vilken det inte heller finns utgivningsbevis gäller bestämmelserna i 1 kap. 1 § tredje och fjärde styckena om meddelande och anskaffande av uppgifter och underrättelser för offentliggörande om inte 1. meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säkerhet; 2. meddelandet innefattar utlämnande eller tillhandahållande som avses i 7 kap. 3 § första stycket 2; 3. meddelandet utgör uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt. Första stycket tillämpas också i fråga om en skrift som inte ges ut i , om meddelandet lämnades eller anskaffandet ägde rum här, oavsett om skriften trycks här eller utomlands. Med den som lämnar meddelande för offentliggörande jämställs den som på annat sätt medverkar till framställning i periodisk skrift såsom författare eller annan upphovsman. Är meddelandet eller anskaffandet straffbart enligt första och andra styckena, gäller vad som är föreskrivet om detta. Mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som sagts ska handläggas som tryckfrihetsmål, när inte 12 kap. 1 § andra stycket tredje meningen har motsvarande tillämpning. I fråga om rätt till anonymitet för meddelaren gäller det som är föreskrivet i 3 kap. Bestämmelsen i 3 § 3 ska dock omfatta även andra brott mot rikets säkerhet än de som avses där. Paragrafen reglerar bl.a. det s.k. korrespondentskyddet, som innebär att även skrifter som inte ges ut i kan omfattas av tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelar- och anskaffarfrihet. Övervägandena finns i avsnitt 4.3. Ändringen i andra stycket innebär en kodifiering av det som anses vara gällande rätt, nämligen att meddelar- och anskaffarfriheten i de här fallen enbart gäller om uppgiftslämnandet sker i . Dessutom görs språkliga ändringar i paragrafen. Förslaget till lag om ändring i yttrandefrihets- 10 § Grundlagen är tillämplig på sådana tekniska upptagningar som är utgivna. En teknisk upptagning anses utgiven när den lämnats ut för att spridas till allmänheten i genom att spelas upp, säljas eller tillhandahållas på annat sätt. En teknisk upptagning ska inte anses utlämnad för att spridas till allmänheten i enbart på den grunden att den skickas härifrån till mottagare i utlandet. Om grundlagen är tillämplig eller inte prövas i det enskilda fallet på grundval av vad som kan antas om spridningen. Om inte annat framgår av omständigheterna, ska grundlagen anses tillämplig på en upptagning med uppgifter enligt 3 kap. 13 § och 4 kap. 4 §. I paragrafen regleras när en teknisk upptagning anses utgiven. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Andra stycket, som är nytt, innebär att en teknisk upptagning inte anses utgiven här endast på den grunden att den har skickats härifrån till mottagare i utlandet. Paragrafen har sin motsvarighet i 1 kap. 6 § TF. Se författningskommentaren till den bestämmelsen. Dessutom görs språkliga ändringar i paragrafen. 2 § Det som enligt 1 § gäller i fråga om rätt att meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser och att vara anonym gäller också radioprogram som sänds från sändare utanför och tekniska upptagningar som inte lämnas ut för spridning i , om meddelandet lämnades eller anskaffandet ägde rum här, oavsett om upptagningen har framställts här eller i utlandet. I lag får det dock föreskrivas undantag från rätten att meddela och anskaffa uppgifter i fråga om radioprogram som sänds från öppna havet eller luftrummet däröver. Paragrafen reglerar det s.k. korrespondentskyddet i fråga om radio som sänds från sändare utanför och tekniska upptagningar som inte lämnas ut för spridning i . Övervägandena finns i avsnitt 4.3. Ändringen har sin motsvarighet i 13 kap. 6 § TF. Se författningskommentaren till den bestämmelsen. 11.3Förslaget till lag om ändring i 5 § Brott som avses i 1–3 §§ får inte åtalas av någon annan än målsäganden. Om brottet riktar sig mot någon som är eller om i annat fall målsäganden anger brottet till åtal, får dock åklagaren väcka åtal om detta anses påkallat från allmän synpunkt och åtalet avser 1.förtal och grovt förtal, 2.förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myndighetsutövning, 3.förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse, eller 4.förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes sexuella läggning. Har förtal riktats mot en avliden, får åtal väckas av den avlidnes efterlevande make, bröstarvinge, förälder eller syskon och, om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt, av åklagare. Innebär brott som avses i 1–3 §§ att någon genom att förgripa sig på en främmande makts statsöverhuvud som vistas i eller på en främmande makts representant i har kränkt den främmande makten, får brottet åtalas av åklagare utan hinder av första stycket. Åtal får dock inte ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen har bemyndigat till detta. I paragrafen finns bestämmelser om väckande av åtal för förtal och förolämpning. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I första stycket görs den ändringen att kravet på särskilda skäl för att allmänt åtal ska väckas tas bort. Ärekränkningsbrotten är enligt svensk rätt i princip målsägandebrott. Huvudregeln är alltså att målsäganden är hänvisad till att väcka enskilt åtal. Detta synsätt förändras inte. Om målsäganden inte är underårig krävs det alltså även i fortsättningen målsägandeangivelse utom i de fall som avses i bestämmelsens andra och tredje stycken. Ändringen innebär en viss utvidgning av den allmänna åtalsrätten. Utgångspunkten är att allmänt åtal i fortsättningen inte ska begränsas till de mest kvalificerade fallen. Allmänt åtal bör ofta kunna anses påkallat från allmän synpunkt när det finns ett klart samhällsintresse i att brottet beivras. Ett sådant samhällsintresse kan föreligga om en brottstyp tar sig särskilt grova uttryck eller får en stor utbredning i samhället. Det kan t.ex. röra sig om ärekränkningsbrott som begås via internet eller på andra sätt som får en stor spridning bland allmänheten. En förutsättning bör dock vara att det inte handlar om brott av endast mindre allvarlig karaktär. Allmänt åtal bör också ofta anses vara påkallat ur allmän synpunkt när det finns starka skäl med hänsyn till målsäganden att det allmänna medverkar. Om en enskild person har drabbats mycket hårt objektivt sett av att bli förtalad eller förolämpad bör allmänt åtal i princip väckas. Vid bedömningen av hur hårt en enskild kan anses ha drabbats är det naturligt att beakta den ärekränkande uppgiftens karaktär och den spridning som uppgiften har fått. Även det förhållandet att brottet har riktat sig mot en ung person kan ha betydelse. Däremot bör det inte bli aktuellt att väcka allmänt åtal när det handlar om uppgiftslämnande som t.ex. utgör ett led i en pågående maktkamp eller smutskastning mellan olika grupperingar inom en organisation eller en liknande sammanslutning. I sådana fall framstår det sällan som påkallat att samhället medverkar till att beivra brottet. Bestämmelsen är tillämplig både när det gäller ärekränkningsbrott där lagföringen sker enligt vanlig lag och när det gäller förtal som begås genom grundlagsskyddade medier. Det innebär att den måste iakttas inte bara av allmän åklagare utan också av Justitiekanslern som ensam åklagare på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Justitiekanslern har dessutom att särskilt beakta yttrandefrihetsintresset enligt den s.k. instruktionen i 1 kap. 4 § TF och 1 kap. 5 § YGL. Åtalsprövningsregeln för förtal av avliden (5 kap. 5 § andra stycket ) förändras inte. Riktas förtal mot en avliden person krävs alltså fortfarande att åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän Prop. 2013/14:47 synpunkt för att åklagare ska väcka åtal. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. 11.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) om föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden 4 § Rätten får besluta att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader om en målsägandes talan har ogillats men han eller hon hade särskild anledning att få saken prövad och det även i övrigt finns skäl för en sådan fördelning. Detta gäller dock endast om frågan om brott har prövats av en jury. Paragrafen reglerar möjligheterna till kvittning av rättegångskostnaderna vid enskilt åtal i tryck- och yttrandefrihetsmål. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Av första meningen, som är ny, framgår att rätten får besluta att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader om en målsägandes talan har ogillats. Det innebär att bestämmelsen liksom tidigare är tillämplig bara när målsäganden har fört talan. Med talan avses såväl ansvarssom skadeståndstalan. Av kravet på att talan har ogillats följer att kvittning bara kan ske när målsäganden har förlorat målet. Vid bedömningen av om kvittning bör ske ska rätten iaktta oskyldighetspresumtionen i artikel 6.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Genom juryns frikännande är skuldfrågan slutligt avgjord och den tilltalade ska alltså betraktas som oskyldig när rätten tar ställning till rättegångskostnaderna i målet. En första förutsättning för kvittning är att målsäganden haft särskild anledning att få saken prövad. Kravet på särskild anledning är avsett att markera att kvittning endast ska ske undantagsvis. regler om fördelning av rättegångskostnader kommer alltså även i fortsättningen att tillämpas i de allra flesta fall. En typsituation då frågan om kvittning kan komma att aktualiseras är när målsäganden objektivt sett har drabbats mycket hårt av publiceringen. Det kan t.ex. ha rört sig om misstankar om mycket allvarlig brottslighet eller om andra mycket graverande uppgifter. Vid bedömningen av hur hårt en publicering kan anses ha drabbat målsäganden bör bl.a. beaktas i vilken omfattning uppgifterna har spritts. Det föreligger normalt inte särskild anledning att få saken prövad om det handlar om missaktande uppgifter av mindre allvarlig karaktär eller uppgifter som visserligen har varit av allvarlig karaktär men har fått liten spridning. Detsamma gäller oftast i fråga om en publicering som har friats vid en prövning enligt de pressetiska reglerna. I prövningen av om det har funnits särskild anledning bör också beaktas hur möjligheterna till framgång har sett ut. För att kvittning ska kunna ske bör det inte på förhand ha varit givet hur 2013/14:47 en jury skulle döma i målet. Det kan då ha betydelse om målet har innefattat komplicerade juridiska bedömningar, t.ex. i frågan om ett visst uppgiftslämnande har varit försvarligt. Vidare kan utgången i målet ha berott på omständigheter som målsäganden från början inte hade anledning att räkna med. Ett exempel på det sistnämnda kan vara att ett vittne under huvudförhandlingen lämnar nya uppgifter som leder fram till bedömningen att det har funnits skälig grund för en viss uppgift. Det ska även i övrigt finnas skäl för kvittning i det enskilda fallet. Bl.a. kan parternas ekonomiska förhållanden beaktas. Att en enskild person med begränsade ekonomiska resurser har väckt talan mot ett stort och resursstarkt medieföretag får anses vara en sådan omständighet som kan motivera kvittning. När det, till skillnad från det som torde vara normalfallet, är fråga om att en privatperson med stora ekonomiska resurser har väckt talan mot ett litet, resurssvagt medieföretag talar detta i stället för att kvittning inte ska ske trots att målsäganden kan ha haft särskild anledning att få saken prövad. Kvittning kan vidare framstå som skälig om målsäganden fått kännedom om en publicering först när det är möjligt att väcka allmänt åtal (se 9 kap. 3 § TF och 7 kap. 1 § YGL) och det finns skäl att utgå från att allmänt åtal annars skulle ha väckts. Om däremot målsäganden har väckt enskilt åtal utan att försökt få till stånd ett allmänt åtal – och omständigheterna talar för att det funnits förutsättningar för allmänt åtal – bör kvittning normalt sett inte komma i fråga. Av andra meningen framgår, liksom tidigare, att kvittningsregeln är tillämplig enbart i mål där en jury har medverkat. Sammanfattning av betänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55) Bakgrund och kommitténs uppdrag Kommittén har tidigare lämnat två delbetänkanden. Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor (SOU 2009:14), låg till grund för regeringens proposition 2009/10:81 och ledde fram till ett antal ändringar av grundlagarna som trädde i kraft . Det andra delbetänkandet lades fram , Ny yttrandefrihetsgrundlag? – presenterar tre modeller (SOU 2010:68). Betänkandet var utformat som ett debattbetänkande för att stimulera diskussionen om hur ett eventuellt alternativ till den nuvarande grundlagsregleringen med TF och YGL skulle kunna utformas. Direktiven till kommittén omfattar ett stort antal frågor där huvuduppgiften är att försöka finna en ny teknikoberoende regleringsmodell. Enligt direktiven ska kommittén överväga om man bör behålla en teknikberoende grundlagsreglering av tryck- och yttrandefriheten och analysera de för- och nackdelar som en teknikoberoende reglering kan medföra. Utgångspunkten för arbetet ska enligt direktiven vara att de grundläggande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna, som t.ex. ensamansvaret, jurysystemet och meddelarskyddet, ska ligga fast. Kommittén har vidare haft i uppdrag att analysera om andra distributionsformer för yttranden till allmänheten, utöver de traditionella medierna, kan behöva skyddas av de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna. påpekas det att en analys ska göras av hur en avgränsning kan åstadkommas i förhållande till de distributionsformer för vilka RF och anses ge ett tillräckligt skydd. Om kommittén skulle finna att det inte är möjligt att hitta en ny teknikoberoende regleringsmodell som ger ett tillräckligt starkt skydd har uppdraget enligt direktiven varit att göra en allmän översyn av TF och YGL. Syftet med denna översyn skulle vara att göra de båda grundlagarna så tydliga och lättillämpade som möjligt, bl.a. genom att överväga om det är möjligt att flytta detaljbestämmelser till vanlig lag. Kommittén har vidare haft i uppdrag att utreda om skyddet för enskildas integritet och privatliv borde stärkas inom det grundlagsskyddade området. I uppdraget har också ingått att utreda om möjligheterna att kvitta rättegångskostnaderna i tryck- och yttrandefrihetsmål borde öka och om enskildas ställning gentemot medieföretagen borde stärkas på annat sätt. 2013/14:47 I vårt uppdrag har även ingått att överväga om möjligheterna att lämna Bilaga 1 internationellt rättslig bistånd på det grundlagsreglerade området borde Direktiven till kommittén finns i bilagorna 1, 2 och 3. I debattbetänkandet (SOU 2010:68) presenterades tre skisser till en ny yttrandefrihetsgrundlag: Ansvarsmodellen, Verksamhetsmodellen och Ändamålsmodellen. Samtliga tre förutsätter att yttrandet förekommer i ett massmedium för att grundlagsskydd ska kunna uppkomma. Ansvarsmodellen förutsätter att någon tydligt träder fram och tar ansvar för yttrandet. Det kan ske antingen genom att det finns ett utgivningsbevis för massmediet eller att ansvarsuppgifter sätts ut. Verksamhetsmodellen ger ett automatiskt grundlagsskydd åt den vars verksamhet huvudsakligen består i att på yrkesmässiga grunder framställa eller sprida massmedier. Andra kan få grundlagsskydd för sina massmedier genom att ange ansvarsuppgifter på massmediet.