prop · H10310 · 2013-10-01 00:00:00 — Den ovan föreslagna skyldigheten för upplagshavare som tar emot varor att göra det i det skatteupplag eller på den direkta leveransplats som anges i det elektroniska administrativa dokumentet och att vid mottagandet av varor på ett skatteupplag ta in dem i upplaget innebär givetvis inte någon skyldighet att acceptera mottagande av varor som levererats felaktigt. Även fortsättningsvis kan mottagaren avvisa varorna om de levererats felaktigt. På samma sätt som för andra skyldigheter som åligger en godkänd upplagshavare får eventuella brister i upplagshavarens hantering av dessa skyldigheter beaktas vid bedömningen av dennes lämplighet som godkänd upplagshavare. Såsom SPBI har konstaterat i sitt remissyttrande kommer de föreslagna bestämmelserna till den del de avser mottagande på den plats som har angetts i EMCS bara att bli tillämpliga i de fall där det datoriserade systemet (eller reservsystemet) är tillämpligt. Det är dock värt att nämna att bestämmelserna i stor utsträckning utgör ett förtydligande av vad som redan följer av de allmänna bestämmelserna i punktskattedirektivet och den svenska lagstiftningen. SPBI har vidare framfört att de förstår logiken i resonemanget ovan om att avsändaren ska anmäla ändrad mottagningsplats innan varor tas emot på annan plats än den som angetts i det elektroniska administrativa dokumentet. SPBI har dock konstaterat att bulkleveranser av drivmedel ofta medför att det inte är den beställda kvantiteten som lossas. Om en upplagshavare (depå) inte kan ta emot hela den beställda kvantiteten så kan fartyget lossa denna volym vid en annan upplagshavarens depå efter rutten. Problemet uppstår inte vid leveranser inom landet när dessa undantas från EMCS men berör all införsel från andra EU länder. SPBI har ifrågasatt inom vilken tidsram som avsändaren ska ändra i det elektroniska systemet och om varor i praktiken kommer att fysiskt vara mottagna innan avsändaren hunnit ändra i EMCS systemet t.ex. vid lossning . uppfattning att regelverket måste vara utformat så att skattskyldighet inte inträder i situationer där mottagningsplats ändras till följd av normal hantering i verksamheten. Att en ändrad mottagningsplats eller en uppdelning av en flyttning ska anmälas följer av punktskattedirektivet. De bestämmelser som nu föreslås avser inte frågan om skattskyldighet för varor vid flyttningar som delas upp eller där mottagningsplatsen ändras. bestämmelserna avser endast att förtydliga upplagshavarens skyldigheter vid mottagande av varor under uppskovsförfarandet. får brister i fullgörandet av dessa skyldigheter beaktas vid bedömningen av upplagshavarens lämplighet. Om det skulle förekomma att det faktiska mottagandet av varorna hinner ske innan en ändring har hunnit registrerats i det datoriserade systemet får skälen för detta givetvis beaktas vid en sådan bedömning. Som angetts ovan utgår direktivet och den svenska lagstiftningen från att en flyttning, för att äga rum under uppskov, ska ske till en godkänd I de fall EMCS är tillämpligt på flyttningen ska avsändaren innan flyttningen påbörjas lämna ett elektroniskt administrativt dokument till avsändarlandets behöriga myndighet. Om uppgifterna i dokumentet är giltiga tilldelas flyttningen en administrativ referenskod. som på detta sätt anmälts i EMCS och erhållit en administrativ referenskod får normalt förutsättas påbörjas under uppskovsförfarandet. Om varorna av någon anledning inte når fram till sin destination kan beskattning bli aktuell genom s.k. oegentlighetsbeskattning. oegentlighetsbeskattning kan den som har ställt säkerhet för flyttningen, normalt den avsändande upplagshavaren, bli skyldig att betala skatt för Även den som medverkat i den otillåtna avvikelsen från uppskovsförfarandet och varit medveten eller rimligen borde ha varit medveten om att avvikelsen var otillåten kan bli skyldig att betala skatt Det kan härvid antas att i normala fall vänder sig till den som har ställt säkerhet för skatten för betalning av skatten på varorna om det inte i det enskilda fallet har framkommit sådana omständigheter att det finns anledning för att överväga ett beslut om att skatten ska betalas av någon som har medverkat i Vid en kontroll kan det visa sig att en mottagare inte tagit emot varorna i enlighet med uppskovsförfarandet trots att denne skickat en mottagningsrapport via EMCS. Man kan t.ex. tänka sig att den mottagande upplagshavaren sänder en mottagningsrapport via EMCS, trots att denne i stället för att ta emot varorna på sitt skatteupplag möter transporten på vägen, lastar av varorna och för dem någon annanstans. Mot bakgrund av att en mottagningsrapport inte får upprättas i EMCS om varorna tagits emot på en annan plats än den angivna destinationen, agerar den mottagande upplagshavaren i ett sådant fall i strid med Det har ovan beskrivits en situation där avsändaren eller fraktföraren lastar av de varor som flyttats under uppskov på lastkajen eller gårdsplanen utanför den mottagande upplagshavarens skatteupplag. Det konstaterades att upplagshavaren i detta läge bör ha en uttrycklig skyldighet att ta in varorna i skatteupplaget (under förutsättning att han inte avser att avvisa mottagande av varorna). I vissa fall förekommer att upplagshavaren i en sådan situation accepterar mottagande av varorna genom mottagningsrapport i EMCS utan att faktiskt föra in varorna i skatteupplaget. Bestämmelserna i 20 § LTS, 19 § LAS och 5 kap. 1 § LSE om beskattning av upplagshavare förutsätter att varorna tas ut från ett skatteupplag. Eftersom varorna i detta fall rent fysiskt inte har tagits in i skatteupplaget kan de svårligen anses ha tagits ut ur skatteupplaget. Någon beskattning med stöd av nuvarande bestämmelser om skattskyldighet för upplagshavare kan därmed inte ske. I stället skulle det kunna bli aktuellt att tillämpa de beskrivna bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning. En skattskyldighet skulle då kunna hävdas för den som har ställt säkerhet för flyttningen, normalt den avsändande upplagshavaren. Vissa faktorer talar dock mot att skattskyldighet enligt bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning ska åläggas den som har ställt säkerhet för flyttningen i den beskrivna situationen där varorna faktiskt har levererats till gårdsplanen eller lastkajen utan för skatteupplaget och mottagaren dessutom har lämnat mottagningsrapport för varorna. För den avsändande upplagshavaren har varorna levererats till det skatteupplag som angivits i det elektroniska administrativa dokumentet. Avsändaren har inte någon kontroll över om varorna efter att ha lastats av på gårdsplanen fysiskt tas in i skatteupplaget. Han har vidare erhållit en mottagningsrapport för varorna. Den mottagande upplagshavaren har, genom att lämna mottagningsrapporten, gentemot den avsändande upplagshavaren uppgett att han tagit emot varorna på sitt skatteupplag. I detta fall får upplagshavaren som tagit emot varorna i omedelbar anslutning till sitt skatteupplag och genom att acceptera mottagandet i EMCS uppgett att han tagit emot varorna på sitt skatteupplag, men faktiskt inte lagt in varorna i upplaget, anses vara den aktör som bör beskattas för varorna. För att säkerställa att det är den mottagande upplagshavaren som i den nu aktuella situationen blir skattskyldig för varorna bör det i lagstiftningen införas en särskild bestämmelse av denna innebörd. Om varorna tagits emot i direkt anslutning till skatteupplaget, t.ex. på lastkajen eller gårdsplanen utanför byggnaden, och varorna accepterats genom mottagningsrapport i EMCS, bör skattskyldighet således inträda om varorna inte förs in i skatteupplaget. Om den mottagande upplagshavaren i mottagningsrapporten avvisar varorna, exempelvis därför att det är fråga om en felaktig leverans, föreligger givetvis inte någon skattskyldighet. Vid en oegentlighetsbeskattning uppkommer skattskyldighet för en viss person först när fattar beslut om att påföra skatt. Genom att införa en särskild bestämmelse om skattskyldighet i denna situation kommer upplagshavaren däremot att vara skyldig att ta upp varorna i sin deklaration på samma sätt som övriga varor för vilka skattskyldighet inträtt. 2013/14:10 Bestämmelserna i punktskattedirektivet om beskattning av punktskattepliktiga varor, och särskilt bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning, avser att peka ut i vilken medlemsstat som beskattning av punktskattepliktiga varor ska ske, inte hur medlemsstaterna ska utforma sitt förfarande för uttag av skatt. I ett fall som detta får det anses klart att avvikelse från punktskatteförfarandet sker i . Beskattningsrätten enligt direktivet tillfaller därmed . Att i detta fall ålägga den mottagande upplagshavaren skattskyldighet får anses förenligt med bestämmelserna i punktskattedirektivet. Om kriterierna i den nya bestämmelsen inte är uppfyllda, exempelvis därför att varorna aldrig har kommit fram till en plats i direkt anslutning till skatteupplaget utan avvikit tidigare, får en prövning även fortsättningsvis ske enligt bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning. Den som avser att i yrkesmässigt ta emot varor som flyttas enligt ett uppskovsförfarande från ett annat EU-land får godkännas som registrerad varumottagare. Den som avser att endast vid ett enstaka tillfälle i yrkesmässigt ta emot varor som flyttas under ett uppskovsförfarande från ett annat EU-land ska godkännas som tillfälligt registrerad varumottagare. Vid diskussioner inom kommissionens punktskattekommitté har framkommit att det från särskilt vissa medlemsstater finns ett önskemål om att det i EMCS endast ska vara möjligt att som mottagningsadress för varor som avsänds under uppskovsförfarandet ange den adress som är angiven som varumottagarens adress i . I punktskattekommittén har man mot denna bakgrund kommit fram till att utformningen av de tekniska specifikationerna för det datoriserade systemet, EMCS, ska ändras så att möjligheten för avsändaren att välja att själv fylla i en adress för varumottagaren när flyttningen anmäls i EMCS tas bort. En flyttning kommer därmed endast att kunna anmälas till den adress som är angiven för varumottagaren i . Möjligheten att skicka varor till en registrerad varumottagares direkta leveransplats kommer dock att kvarstå. Det synsätt som kommer till uttryck genom ändringarna i de tekniska specifikationerna för EMCS skiljer sig från det synsätt som legat till grund för den svenska lagstiftningen (jfr prop. 2009/10:40 s. 128 f.). Det finns därför anledning att överväga vilka effekter detta har på den svenska lagstiftningen. För att flyttningar till svenska varumottagare ska fungera i praktiken efter de ändringar i de tekniska specifikationerna för EMCS systemet som beslutats inom EU finns det anledning att överväga om en registrerad varumottagare bör vara skyldig att anmäla en ordinarie mottagningsplats till . är det för många varumottagare en postadress till företaget som är angivet i . Efter det att de tekniska specifikationerna för EMCS har ändrats finns det en risk att detta innebär problem för varumottagarna. Detta för det fall varumottagaren har det lager där de punktskattepliktiga varorna ska tas emot på en annan plats än den som utgör postadress för företaget. adress som är angiven i bör fortsättningsvis vara den adress där varorna faktiskt ska tas emot. För att ska ha kännedom om denna adress bör det i den svenska lagstiftningen införas ett krav på att den registrerade varumottagaren anger sin ordinarie mottagningsadress till . Denna ordinarie mottagningsadress kan sedan av registreras i . Enligt de nu föreslagna specifikationerna för EMCS kan endast en adress anges som ordinarie mottagningsplats. Det är dock möjligt att det genom senare ändringar i specifikationerna kommer att bli möjligt att ange mer än en ordinarie mottagningsplats. Att den registrerade varumottagaren har angett en ordinarie mottagningsplats till får anses utgöra en förutsättning för godkännande. För en registrerad varumottagare finns det, som ovan nämnts, även en möjlighet att till anmäla s.k. direkta leveransplatser. Om den registrerade varumottagaren vill ta emot varor på andra adresser än den ordinarie mottagningsplatsen kommer han att ha möjlighet att göra detta genom att anmäla dem som direkta leveransplatser. Någon skillnad bör därvid inte göras mellan mottagningsplatser som varumottagaren själv förfogar över, t.ex. egna lager, och andra mottagningsplatser, t.ex. en kunds lager. Det kan nämnas att den direkta leveransplatsens adress inte registreras i utan denna hanteras endast av . I framgår dock att varumottagaren har en direkt leveransplats anmäld till . En tillfälligt registrerad varumottagare godkänns enligt svenska regler endast för att ta emot varor vid en enstaka flyttning. Även för en tillfälligt registrerad varumottagare är det dock viktigt att den adress som anges i är den faktiska mottagningsadressen för varorna. Om registret innehåller adressen till exempelvis företagens administrativa verksamhet kan detta orsaka problem för den tillfälligt registrerade varumottagaren. Även för tillfälligt registrerade varumottagare är det mot denna bakgrund lämpligt att det i lagstiftningen anges att de ska ange mottagningsplatsen för varorna. För den tillfälligt registrerade varumottagaren finns det inte någon möjlighet att anmäla direkta leveransplatser. Den anmälda mottagningsplatsen blir därmed den enda adress på vilken varor kan tas emot under uppskovsförfarandet. Detta borde dock inte orsaka något problem eftersom ett godkännande som tillfälligt registrerad varumottagare endast medges för en enstaka flyttning. Den tillfälligt registrerade varumottagaren borde därmed utan problem kunna ange en mottagningsplats för leveransen. Mot bakgrund av att det har beslutats att de tekniska specifikationerna för EMCS ska ändras bör bestämmelserna om anmälan av ordinarie mottagningsplats träda i kraft . Förslaget i denna del bör därför träda i kraft . På motsvarande sätt som ovan beskrivits för upplagshavare bör det i lagstiftningen förtydligas att en registrerad varumottagare eller tillfälligt registrerad varumottagare som tar emot varor som flyttas under uppskovsförfarandet ska göra detta på den ordinarie mottagningsplats som anmälts till eller, vad gäller registrerade varumottagare, på en direkt leveransplats som anmälts till om denna direkta leveransplats angetts i det elektroniska administrativa dokumentet med adress eller kod för leveransplatsen. På samma sätt som för andra 2013/14:10 skyldigheter som åligger en registrerad varumottagare får eventuella brister i varumottagarens hantering av dessa skyldigheter beaktas vid bedömningen av dennes lämplighet som registrerad varumottagare. Förslagen avseende upplagshavare föranleder införandet av nya bestämmelser, 10 b och 20 a §§ LTS, 9 b och 19 a §§ LAS, och 4 kap. 3 b § och 5 kap. 1 b § LSE. Förslagen avseende registrerade varumottagare och tillfälligt registrerade varumottagare föranleder ändringar i 13 och 14 §§ LTS, 12 och 13 §§ LAS och 4 kap. 6 och 7 §§ LSE. Lagrådet har anfört att det inte enligt Lagrådets mening behövs någon övergångsbestämmelse till 13 §. Vad gäller 14 § har Lagrådet anfört att det inte synes medföra några svårigheter eller nackdelar att låta bestämmelsen träda i kraft utan någon övergångsbestämmelse. Bestämmelserna innebär endast att det införs en skyldighet för registrerade varumottagare och tillfälligt registrerade varumottagare att till ange uppgifter om mottagningsplats för varor som tas emot under uppskovsförfarandet. Regeringen finner inte anledning att göra någon annan bedömning än Lagrådet och förslår därmed inte någon övergångsbestämmelse i denna del. Ändringarna föreslås träda i kraft vad avser skyldigheten att ange mottagningsplats för varor och i övrigt . 7.2Upplagshavares skyldighet att ställa säkerhet Regeringens förslag: En upplagshavare ska ställa säkerhet för betalning av skatt som kan påföras upplagshavaren. Säkerheten ska lägst uppgå till ett belopp som motsvarar av skatten på de varor som upplagshavaren förvarar i skatteupplaget. Säkerheten ska dock inte understiga ett belopp som motsvarar av det högsta belopp som en sådan beräkning medfört . Säkerheten ska kunna tas i anspråk av från den dag beslutet om återkallelse träder i kraft om godkännandet som upplagshavare återkallas. Ändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian förslår att säkerhet ska kunna tas i anspråk av från den dag beslut om återkallelse träder i kraft om godkännande som upplagshavare återkallas. finns inte någon hänvisning till skattskyldighet enligt 20 a § LTS, 19 a § LAS respektive 5 kap. 1 b § LSE. beräkningsgrunder för ställande av säkerhet. De medför att det kommer att vara enklare för berörda företag att följa bestämmelserna och enklare för att avgöra i vilka fall berörda företag ställt säkerhet med fel belopp. vill framhålla att beräkningsgrunderna för ställande av s.k. flyttningssäkerhet också bör ändras till att vara mera förutsägbara för företagen och enklare att kontrollera för . tillstyrker förslaget att ge rätt att ta säkerhet i anspråk för tid efter det att ett godkännande återkallats. anser dock att tidsfristen bör utsträckas i stället . Enligt bedömning är för att verket ska hinna med att göra skatteutredning, kommunicera övervägande av beslut, fatta omprövningsbeslut, avvakta att betalning sker senast den förfallodag som tilldelats i beslutet, påminna om betalning, avvakta att betalning sker enligt påminnelsen samt slutligen vända sig till den som ställt ut säkerheten och kräva betalning. Vidare anser att flera andra bestämmelser om ställande av säkerheter i punktskattelagstiftningarna bör kompletteras på motsvarande sätt, dvs. på så sätt att ges rätt att kräva att säkerhet ska vara möjlig att ta i anspråk efter det att godkännande återkallas eller att avregistrering sker. De skäl som redovisas i promemorian för att införa den föreslagna regleringen är giltiga även för dessa andra säkerheter. tolkar det som att ändringarna som föreslås i promemorian angående garantier för lagring och transport av energiprodukter leder till ökade kostnader för upplagshavare. Enligt vad erfar kan det bli aktuellt för att göra en omklassificering av höginblandade biodrivmedel som består till största del av etanol, från att vara en energiprodukt (KN 3824 90 99) till att i stället klassificeras som denaturerad teknisk sprit (KN 2207 20). Om höginblandade drivmedel klassas om enligt ovan kommer upplagshavarna tvingas ställa garantier i enlighet med lagen (1994:1564) om alkoholskatt. ser en stor risk för konkurrenskraften för dessa drivmedel om en sådan omklassificering skulle ske. anser att för att ge höginblandade biodrivmedel goda konkurrensförutsättningar och stabila spelregler så att de kan bidra till framtida mål bör det även säkerställas att de undantas från alkoholskatt. SPBI anför följande. Förslaget syftar till att ersätta dagens lagringssäkerhet med en mer generell säkerhet mot bakgrund av att oseriösa aktörer inte betalt in skatt i samband med att produkter har lämnat skatteupplaget och skattskyldighet inträtt. av energi- och biobränsleprodukter som förvaras i skatteupplag är inte på en nivå utan varierar t.ex. med säsong. Att säkerställa att säkerheten uppgår till av skatten på produkterna är inte ett rimligt krav. Vidare framgår att säkerheten inte får understiga det högsta beloppet av värdet på det som förvarats . Ett sådant krav skulle medföra att säkerheter och jämkningar måste räknas om för samtliga punktskattepliktiga. Av förslaget framgår att aktören kan ställa en säkerhet som är så hög att ständiga omräkningar inte behövs ett resonemang som SPBI avvisar. Drivmedelsbolagen har genom lagen om beredskapslagring och ökade drivmedelspriser en hög belastning i sin balansräkning. Garantier medför ytterligare belastning och ska därför inte vara högre än vad som krävs för verksamheten. kvarstår enligt förslaget vilket är bra. Det är dock viktigt att regelverket för jämkning är tydligt och tillämpas på ett konkurrensneutralt sätt av Jämkning behöver vara möjligt både under lagen om skatt på energi och under alkoholskattelagen. storlek är nödvändig för att beloppen ska vara hanterbara. konstaterar att om förslaget genomförs i sin nuvarande utformning måste jämkningen i princip uppdateras löpande. Detta kommer att bli en onödig administration för både aktörer och . regelverket i stället utformas så att för företag som medges jämkning kan sätta en tidsgräns för hur länge säkerheten ska gälla, till exempel max , och att i samband med att säkerheten fastställs meddelar aktören för hur den ska gälla innan nästa uppdatering ska ske. Detta minskar den administrativa bördan för aktörerna men säkerställer regelbundna uppdateringar samt ger möjlighet att styra tidsgränsen utifrån hur man bedömer har inget att erinra mot förslaget att den s.k. lagringssäkerheten tas bort och ersätts med en generell säkerhet, som omfattar alla situationer inom ramen för uppskovsförfarandet. anser dock att beräkningen av hur stor säkerheten ska vara är komplicerad. Det framgår av promemorian att förändringen innebär att en högre säkerhet måste ställas under en än vad som är aktuellt . Följden av detta är en ökad kostnad för aktörerna, vilket kan leda till att vissa aktörer tvingas upphöra med sin verksamhet. Det finns således en risk att förslaget kan komma att motverka sitt syfte. I promemorian finns ingen konsekvensanalys av vad en sådan höjning av säkerheten innebär för möjligheten att hindra oseriösa aktörer från att använda uppskovsförfarandet på ett felaktigt sätt. sådan analys måste göras. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Bakgrund till regeringens förslag: Enligt punktskattedirektivet (rådets direktiv /118/EG av om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv /12/EEG, EUT L 9, , s. 12, Celex 32008L0118) ska godkännande av en upplagshavare ske på de villkor som myndigheterna har rätt att fastställa för att förhindra eventuellt skatteundandragande eller missbruk (artikel En godkänd upplagshavare ska bl.a. vid behov lämna en garantiförbindelse som täcker risken i samband med tillverkningen, bearbetningen och förvaringen av punktskattepliktiga varor (artikel Villkoren för garantiförbindelsen ska bestämmas av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där skatteupplaget är godkänt (artikel 16.2 andra stycket). En upplagshavare ska enligt nu gällande bestämmelser i den svenska lagstiftningen ställa säkerhet för betalning av skatt för lagerbrister som uppkommer i skatteupplaget, s.k. lagringssäkerhet. till ett belopp som motsvarar av skatten på de varor som upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget . säkerhet får tas i anspråk om påförd skatt inte betalas i rätt tid. tredje stycket lagen [1994:1563] om tobaksskatt, förkortad LTS, 10 § tredje stycket lagen [1994:1564] om alkoholskatt, förkortad LAS och Prop. 2013/14:10 4 kap. 4 § tredje stycket lagen [1994:1776] om skatt på energi, förkortad En upplagshavare ska därutöver ställa säkerhet för varor som upplagshavaren avser att flytta under uppskovsförfarandet, s.k. flyttningssäkerhet. Säkerheten ska uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de varor som upplagshavaren flyttar . (11 § första stycket LTS, 10 § första stycket LAS och 4 kap. 4 § första stycket LSE). Skälen för regeringens förslag Den s.k. lagringssäkerheten enligt nuvarande bestämmelser kan endast tas i anspråk för att täcka skattskyldighet som uppstått på grund av att det uppkommit lagerbrister i skatteupplaget. Om skattskyldighet har inträtt av andra skäl, t.ex. därför att varorna har levererats till någon utanför uppskovsförfarandet eller att godkännandet som upplagshavare har återkallats, kan lagringssäkerheten inte tas i anspråk för skatten. Det har framkommit att det förekommer situationer där möjligheten att genom uppskovsförfarandet flytta obeskattade varor har missbrukats av oseriösa aktörer.