prop · H003108 · 2013-03-12 00:00:00 — Regeringens proposition 2012/13:108 Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning Regeringen överlämnar denna proposition till . Som ett led i arbetet med att förebygga och bekämpa brott i nära rela- tioner är det nödvändigt att säkerställa att det straffrättsliga skyddet är starkt. I propositionen föreslås att brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning ska kunna omfatta fler brottstyper . Förutom brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och frid och sexualbrott, ska även skadegörelsebrott och överträdelse av kontaktförbud ingå. Vi- dare föreslås att straffminimum höjs från fängelse till fängelse . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i ......................................... Ärendet och dess beredning .............................................................. Ett skärpt straffansvar för grov fridskränkning och grov Arbetet mot mäns våld mot kvinnor och andra brott i nära relationer är en högt prioriterad fråga ......................... 4.2Upprepade integritetskränkande brott mot närstående ska även i fortsättningen kunna utgöra Fler brottstyper ska ingå i fridskränkningsbrotten............ Straffskalan för fridskränkningsbrotten............................ Ikraftträdande och övergångsbestämmelser .................................... Kostnader och andra konsekvenser ................................................. Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Fridskränkningsbrotten och egenmäktighet med barn (SOU 2011:85)...................................................................... Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i . 2012/13:108 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 a § ska ha följande ly- Den som begår brottsliga gär- ningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående eller tidigare närstå- ende person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada perso- nens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, skall i stället dömas för grov kvin- nofridskränkning till samma straff. Den som begår brottsliga gär- ningar enligt 3, 4, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud mot en närstå- ende eller tidigare närstående person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en uppre- pad kränkning av personens in- tegritet och gärningarna varit äg- nade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränk- ning till fängelse i lägst nio måna- der och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, ska han i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1999:845. Ärendet och dess beredning Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att utvär- dera tillämpningen av brotten grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning i syfte att identifiera eventuella tolkningsproblem som uppkommit vid tillämpningen (dir. 2010:56). Syftet med utvärderingen var också att undersöka om målsättningen med att införa dessa brott har uppnåtts samt att vid behov föreslå författningsändringar. I uppdraget ingick också att utreda och redovisa en bedömning av om straffansvaret för egenmäktighet med barn är lämpligt utformat vid gemensam vårdnad. Utredningen antog namnet . Genom tilläggs- direktiv gavs utredningen i uppdrag att även se över straffskalan för fridskränkningsbrotten och i det sammanhanget särskilt överväga en höjning av straffminimum (dir. 2011:63). Utredningen lämnade betänkandet Fridskränk- ningsbrotten och egenmäktighet med barn (SOU 2011:85). I detta ärende behandlar regeringen frågan om straffansvaret för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. En sammanfattning av betänkandet och dess lagförslag i berörda delar finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Be- tänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgäng- lig i (dnr Ju2012/424/L5). Utredningens förslag i fråga om straffansvaret för egenmäktighet med barn bereds vidare i . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som överensstämmer med denna propositions lagför- slag. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har haft synpunkter på förslaget till höjning av straffmini- mum. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 4.3 och 4.4. 2012/13:108 4 Ett skärpt straffansvar för grov fridskränkning och grov kvinno- 4.1Arbetet mot mäns våld mot kvinnor och andra brott i nära relationer är en högt prioriterad fråga Våld i nära relationer är ett allvarligt samhällsproblem. Tiotusentals personer i utsätts för våld och andra kränkningar i nära relationer. Det handlar om övergrepp som kan vara av fysisk, psykisk eller sexuell natur. Gärningarna är ofta upprepade, vilket orsakar stort mänskligt lidande och medför genomgripande inskränkningar i de drab- bades frihet. Främst är det kvinnor som utsätts för våld, hot och trakasse- rier av en man som de har eller har haft ett partnerförhållande med. Brott av detta slag förekommer emellertid också i samkönade relationer, lik- som det förekommer att kvinnor utsätter män för sådana brott. Våld och andra kränkningar kan vidare utövas i andra nära relationer än parförhål- landen, t.ex. av föräldrar, familjehemsföräldrar och syskon. Barn drab- bas, både genom att själva direkt utsättas för brott och till följd av att bevittna våld. Det kan också handla om brottslighet som är hedersrelate- rad. Alla människor ska kunna leva i frihet från rädsla att utsättas för våld och andra övergrepp. Kvinnor och män liksom flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till fysisk och psykisk integritet. Arbetet med att förebygga och bekämpa brott i nära relationer har således mycket hög prioritet och regeringens strävan är att de ska upphöra. Regering och riksdag har arbetat för att förbättra skyddet för och stödet till personer som har utsatts för brott. En rad olika åtgärder har vidtagits för att öka stödet generellt till alla som har utsatts för brott, liksom sär- skilt för att förbättra situationen för kvinnor och barn som har utsatts för våld i nära relationer. Sedan Alliansen tillträdde har regeringen genom- fört den största satsningen på rättsväsendet i modern tid. Myndigheterna i rättskedjan, från polis till kriminalvård, har förstärkts kraftigt. har fler poliser, åklagare och domare än . Det förstärkta resursläget innebär att rättsväsendets förutsättningar att bekämpa brotts- ligheten och öka tryggheten har stärkts väsentligt. Som ett led i regering- ens strävanden att förbättra situationen för de personer som på olika sätt riskerar att utsättas eller har utsatts för våld, hot eller trakasserier har även ändringar genomförts i lagen om kontaktförbud. Ändringarna syftar till att stärka kontaktförbudets brottsförebyggande funktion och förbättra det skydd som förbudet avser att ge, bl.a. genom att efterlevnaden av ett särskilt utvidgat kontaktförbud ska kunna kontrolleras genom elektronisk övervakning (fotboja). Ett nytt brott, olaga förföljelse, har också införts i syfte att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföl- jelse. Vidare har straffen för allvarliga våldsbrott skärpts. Under föregående och innevarande mandatperiod har regeringen också Prop. 2012/13:108 avsatt betydande resurser till olika åtgärder för att uppnå de jämställd- hetspolitiska delmålen, i vilka det ingår att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. I regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade rela- tioner (skr. 2007/08:39) inrymdes ett stort antal åtgärder, som spände över ett brett fält och engagerade en rad myndigheter och ideella organi- sationer. Åtgärderna i handlingsplanen följs upp med nya åtgärder under innevarande mandatperiod, i syfte att nya arbetsmetoder och förhåll- ningssätt ska kunna integreras i myndigheternas ordinarie verksamhet. Insatser för att kvalitetsutveckla arbete med våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld samt våldsutövare har också vidtagits och regeringen avsätter särskilda medel för detta ändamål. För att ytterligare öka effektiviteten och utveckla kvaliteten i arbetet med att motverka våld i nära relationer har vidare en nationell samord- nare fått i uppdrag att under driva arbetet mot våld i nära relationer framåt på ett samlat, samordnat och effektivt sätt (dir. 2012:38). Det omfattande arbete som bedrivs inom området ska på ett samlat sätt åskådliggöras och goda exempel spridas, som problem och hinder för utveckling behöver identifieras. Sammantaget ska på detta sätt en kraftsamling mot våld i nära relationer åstadkommas. Arbetet med att förebygga mäns våld mot kvinnor och andra brott i nära relationer förutsätter alltså ett brett spektrum av åtgärder och måste bedrivas på bred front. Av största vikt är sådana åtgärder som innebär eller kan bidra till att förhindra att brott begås och upprepas. Med de åtgärder som regeringen vidtagit och avser att vidta kommer förutsätt- ningarna att motverka sådan brottslighet att förbättras. Straffsystemets yttersta syfte är att motverka brottslighet. Tillsammans med andra åtgärder utgör straff och andra påföljder led i samhällets strä- vanden att minska brottsligheten. Som ett led i arbetet med att förebygga och bekämpa brott i nära relationer är det därför nödvändigt att säker- ställa att det straffrättsliga skyddet är starkt. De reformer som regeringen har genomfört och som syftat till en skärpt straff- rättslig lagstiftning, särskilt när det gäller våldsbrottslighet och annan integritetskränkande brottslighet, måste nu följas av överväganden om i vilken utsträckning det straffrättsliga skyddet mot upprepade kränkningar av närstående eller tidigare närstående personer kan förbättras. 4.2Upprepade integritetskränkande brott mot när- stående ska även i fortsättningen kunna utgöra fridskränkningsbrott Regeringens bedömning: Den lagtekniska utformningen av fridskränkningsbrotten bör inte ändras. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. 2012/13:108 Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna har instämt i utredningens bedömning att den lagtekniska konstruktionen inte bör ändras eller lämnat denna utan erinran. Flertalet av dessa, bl.a. Hovrätten för , , , Åklagarmyn- digheten och har också instämt i eller godtagit att någon särskild reglering av preskriptionstiden för fridskränk- ningsbrotten inte bör införas. Hovrätten för har anfört att det bör övervägas att förändra den lagtekniska konstruktionen genom att låta brotten utgöra en mer självständig brottstyp där de olika gärningar som konstituerar fridskränkningsbrottet inte ska som bedömas som självständiga gärningar utan som delmoment i den upprepade kränkning som målsäganden utsatts för. Med en sådan konstruktion skulle också preskriptionstiden bestämmas av fridskränkningsbrottets och inte de enskilda brottens straffskala. , Riksor- ganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) och Sveri- ges kvinnolobby har förordat en särskild preskriptionsreglering även med den nuvarande lagtekniska konstruktionen. Skälen för regeringens bedömning Målsättningen med fridskränkningsbrotten har i huvudsak uppnåtts Genom kvinnofridsreform genomfördes en rad åtgärder inom ett flertal områden som syftade till att motverka våld mot kvinnor, prostitu- tion och sexuella trakasserier i arbetslivet. Åtgärderna tog sikte på skärpt lagstiftning inom dessa områden, förebyggande insatser och insatser som syftade till att kvinnor som utsatts för eller riskerar att utsättas för våld får ett adekvat bemötande av de myndigheter och andra som de kommer i kontakt med. Införandet av straffbestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning utgjorde ett viktigt led i reformen och syftade till att ytterligare markera allvaret i brottsliga gärningar som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas av att de sam- mantaget är avsedda att systematiskt kränka den utsatta personen. Till grund för straffbestämmelserna låg förslag (SOU 1995:60, Kvinnofrid) om ett särskilt kvinnofridsbrott och ett särskilt fridsbrott där det kriminaliserade området föreslogs omfatta inte enbart de enskilda brottsliga gärningarna utan också den press och systematiska kränkning som offret ständigt utsattes för. Kommissionens förslag var att straffbelägga hela denna process som ett enda fortlöpande brott. Den lösning som genomfördes skilde sig från kommissionens för- slag på så sätt att det som kom att omfattas av straffbestämmelserna i stället skulle utgöras av en serie i och för sig straffbelagda gärningar som utgjort led i en sådan systematisk kränkning. Med detta avsågs att mar- kera allvaret i denna slags brottslighet och få till stånd en helhetsbedöm- ning av den utsatta personens situation som berättigade krav på en tydlig avgränsning av vad som är straffbart kunde upprätthållas. Straffbestämmelserna tog sikte på sådana straffbara gärningar som ty- piskt sett kan ingå i en kränkning av en närstående person och som ty- piskt sett utgör ett direkt angrepp på den personliga integriteten. Avsikten var följaktligen att det i straffrättsligt hänseende skulle ses allvarligare på brottsliga gärningar som utgjorde led i en sådan systematisk kränkning av en närstående person än om gärningarna hade bedömts var för sig. Straffbestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning innebär att den som begått flera brottsliga gärningar mot en närstående eller tidigare närstående person ska dömas för fridskränk- ningsbrottet och inte för de enskilda brottsliga gärningar som kränkning- en bestått av. Gärningarna måste ha utgjorts av brott enligt 3, 4 eller 6 kap. , dvs. brott mot liv eller hälsa, brott mot frihet och frid eller sexualbrott, vilka typiskt sett utgör ett direkt angrepp på den person- liga integriteten. För att straffbestämmelserna ska vara tillämpliga krävs vidare att vissa särskilda rekvisit vid sidan av de enskilda brottsbeskriv- ningarna är uppfyllda. Var och en av gärningarna ska sålunda ha utgjort led i en upprepad kränkning av den utsatta personens integritet och gär- ningarna ska ha varit ägnade att allvarligt skada hans eller hennes själv- känsla. Med upprepad kränkning avses gärningar som tar sikte på den personliga integriteten och som skett vid upprepade tillfällen. Med kravet på att gärningarna ska ha varit ägnade att allvarligt skada offrets själv- känsla avses en viss kvalificering av gärningarna. Det förutsätts inte att de enskilda gärningarna varit av visst allvar men däremot att de samman- taget nått upp till en sådan nivå att självkänslan typiskt sett skadas allvar- ligt. Utredningen har bedömt att målsättningen med fridskränkningsbrotten i huvudsak har uppnåtts. Till grund för den bedömningen har utredningen lagt att domstolarna i endast av de fall där åtalet bifal- lits för tre eller flera gärningar har avvikit från åklagarens rubricering av gärningarna som ett fridskränkningsbrott, att gärningar som var för sig skulle ha ansetts vara av relativt lindrigt slag i många fall utgör del av fridskränkningsbrottet och att, i den mån en sådan jämförelse låter sig göras, straffvärdet ansetts vara påtagligt högre när gärningarna rubrice- rats som ett fridskränkningsbrott än om de bedömts som flera enskilda brott. Visserligen har utredningen funnit att det endast i begränsad ut- sträckning förekommer fridskränkningsbrott som enbart bestått av brott med böter i straffskalan, vilket Roks och ytterligare några remissinstanser tagit till intäkt för att tillämpningsområdet för fridskränkningsbrotten blivit snävare än vad som var avsett. Redan när brottstypen infördes anfördes emellertid att det normalt sett torde komma att röra sig om rela- tivt allvarliga gärningar (jfr prop. 1997/98:55, Kvinnofrid, s. 131). Att en allsidig bedömning av omständigheterna vid brotten dock måste göras återkommer regeringen till. RFSL har påpekat att ingen av de domar som utredningen haft som un- derlag för sin bedömning har avsett parrelationer där den tilltalade och målsäganden varit av samma kön och har mot den bakgrunden ifrågasatt om målsättningen med fridskränkningsbrotten har uppnåtts såvitt avser brott som homosexuella, bisexuella och transpersoner (hbt-personer) utsätts för i nära relationer. Det finns emellertid fall där det dömts för grov fridskränkning i samkönade relationer även om dessa inte omfat- tats av utredningens analys och lagstiftningen är också utformad så att ett lika starkt skydd ska tillförsäkras oberoende av kön. Med hänsyn till vad som ovan redovisats och med särskilt beaktande av att straffvärdet för de gärningar som kvalificerats som ett fridskränk- ningsbrott i praxis ansetts vara påtagligt högre än om gärningarna hade 2012/13:108 bedömts var för sig ansluter sig regeringen, i likhet med flertalet av re- missinstanserna, till slutsatsen att målsättningen med fridskränknings- brotten i huvudsak har uppnåtts. Den lagtekniska utformningen bör inte förändras Att målsättningen med brotten grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning i huvudsak uppnåtts utesluter inte att ändringar ändå kan övervägas, om dessa kan bidra till att förstärka det straffrättsliga skyddet. Utredningen har emellertid inte funnit skäl att ändra den grundläggande utformningen av straffbestämmelserna. Enligt utredningen har det inte framkommit något som tyder på att det förekommer tolknings- eller tillämpningsproblem avseende de särskilda rekvisiten om upprepad kränkning och allvarlig skada av självkänslan som måste vara uppfyllda för att gärningarna ska utgöra ett fridskränkningsbrott. Remissinstanserna har i allmänhet inte haft några invändningar mot den bedömningen. Några remissinstanser har dock lämnat synpunkter på hur straffbestäm- melserna tillämpas som åtminstone delvis har bäring på den lagtekniska utformningen. Framför allt handlar det om att upprepade fall av mindre allvarlig brottslighet sällan bedöms utgöra grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning om inte ett allvarligare brott också innefattas. En- ligt regeringens mening är det emellertid uppenbart att också upprepade fall av de minst allvarliga brotten sammantaget ska kunna utgöra ett fridskränkningsbrott om gärningarna är ägnade att allvarligt skada offrets självkänsla. Lagstiftningen hindrar inte detta. har ännu inte heller prövat den nedre gränsen för vad som sammantaget kan anses utgöra ett fridskränkningsbrott. Regeringen ser därför inte anledning att av det skälet överväga ändringar avseende bestämmelsernas grundläg- gande utformning. Med anledning av vad vid an- fört om risken för att en bedömning av rekvisitet upprepad kränkning reduceras till aspekter kring gärningarnas antal och frekvens, utan hänsyn till omständigheterna vid gärningarna, kan regeringen instämma i att bestämmelserna måste tillämpas så att hela situationen beaktas. En allsi- dig bedömning av gärningarnas karaktär i den situation där de förekom- mit måste följaktligen göras. Det är enligt regeringen naturligt att be- dömningen också påverkas av om offret är ett barn eller någon annan i en särskilt utsatt situation och att det i sådana fall borde krävas mindre för att en kränkning ska anses som upprepad. Lagstiftningen möjliggör ett sådant hänsynstagande. Enligt regeringen saknas förutsättningar för att, som Hovrätten för föreslagit, utforma fridskränkningsbrottet som en mer självständig brottstyp, där den upprepade kränkningen skulle utgöra det väsentliga gärningsmomentet som i sin tur skulle grundas på att den tilltalade gjort sig skyldig till gärningar som vore straffbara enligt en- skilda bestämmelser. Som hovrätten framhållit rör det sig i dessa fall ofta om att en person genom misshandel och andra övergrepp mot sin partner eller mot annan närstående skapar en kontroll över och undergivenhet hos den som utsätts för brottsligheten. De allvarliga verkningarna av denna slags brottslighet gör sig då inte sällan gällande också mellan de enskilda brotten eller efter det att ett enskilt brott avslutats. Sådana om- ständigheter måste beaktas vid bedömningen av om gärningarna utgör fridskränkningsbrott och därutöver vid straffvärdebedömningen. Att på det sätt som hovrätten föreslagit knyta straffansvaret till inte enbart de enskilda brottsliga gärningarna utan till den kränkning som dessa innebu- rit för offret skulle emellertid innebära en sådan diffus avgränsning av det straffbara området som inte är förenlig med legalitetsprincipen (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1997/98:55 s. 207). Samtliga de skäl som anfördes mot förslag till kvinnofridsbrott utöver det ovan anförda även frågor om rättskraft och tillämpning av objektiva och subjektiva ansvarsfrihetsgrunder avseende enskilda gär- ningar (se a. prop. s. 77 f.) gör sig därför gällande också i detta avse- ende. Dessutom torde en konstruktion motsvarande den som hovrätten föreslagit förutsätta att åklagaren måste styrka gärningsmannens uppsåt till själva kränkningen och inte som enbart dennes uppsåt till de gärningar som kränkningen består i. Något annat skäl mot att fridskränkningsbrotten även i fortsättningen ska utgöras av enskilda brottsliga gärningar som ska bedömas i ett sam- manhang om de utgör led i en upprepad kränkning och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada offrets självkänsla har inte framkommit. Det har inte heller framkommit skäl att överväga någon ändring av närståen- derekvisitet. Några remissinstanser har emellertid förespråkat en särskild reglering av preskriptionstiden. Enligt dessa borde preskriptionstiden för fridskränkningsbrottet bestämmas exempelvis utifrån dess straffskala eller med utgångspunkt i straffskalan för det allvarligaste av de ingående brotten i stället för att var och en av gärningarna, som , preskriberas för sig. Utredningen har för sin del ansett att det inte bör införas någon särskild preskriptionsreglering och detta har i huvudsak godtagits av remissinstanserna. Det är angeläget att begångna brott kan utredas och lagföras. och vid påpekat torde det förekomma att mindre allvarliga gärningar bortfaller på grund av preskription redan på eller före utredningsstadiet. Detta hänger i sin tur ofta samman med den tid som inte sällan förflyter innan offret vid våld i nära relationer av rädsla, av hänsyn till gärningsmannen eller av andra skäl anmäler gärningarna. Regeringen har stor förståelse för detta och anser det vara synnerligen angeläget att samhällets aktörer uppmärk- sammar och blir bättre på att tidigt upptäcka och ingripa mot våld och andra kränkningar i nära relationer. I det avseendet kommer den nation- ella samordnarens arbete att vara mycket betydelsefullt. I straffrättsligt hänseende utgörs emellertid fridskränkningsbrotten av enskilda brottsliga gärningar. För att då avvika från de allmänna principerna om att pre- skriptionstiden bestäms utifrån det enskilda brottets straffskala krävs starka skäl. Att det rör sig om brott som är särskilt integritetskränkande eller har ett högt straffvärde har inte i sig ansetts utgöra så tunga skäl att preskriptionsreglerna bör ändras (se prop. 2009/10:50, Avskaffande av preskription för vissa allvarliga brott, s. 22).