prop · H00394 · 2013-03-25 00:00:00 — Regeringens proposition 2012/13:94 Jobbstimulans inom det ekonomiska biståndet Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslår regeringen ändringar i socialtjänstlagen (2001:453) i syfte att stärka möjligheterna för personer med ekonomiskt bistånd att försörja sig själva genom arbete samt utöka möjligheter att stimulera, uppmuntra och stödja biståndsmottagare till egen försörjning. Det föreslås därför en förändring av beräkningsgrunden för ekonomiskt bistånd, så att inte hela arbetsinkomsten ska räknas in vid bedömningen av rätten till bistånd. För den som har fått försörjningsstöd i följd ska av inkomsterna av anställning inte beaktas vid bedömningen av rätten till ekonomiskt bistånd. Beräkningsregeln ska gälla . För den som åter fått försörjningsstöd i följd ska beräkningsregeln gälla igen. Vidare föreslås att socialnämnden ges utökade möjligheter att anvisa en biståndsmottagare till praktik eller annan kompetenshöjande verksam- het om denne inte har kunnat erbjudas någon lämplig arbetsmarknads- politisk åtgärd. Därutöver föreslår regeringen att gränsen för när hemmavarande barns och skolungdomars arbetsinkomster ska få beaktas vid bedömningen av rätten till bistånd höjs från ett halvt prisbasbelopp till ett prisbasbelopp per kalenderår. Lagförslagen föreslås träda i kraft . 7Utökade möjligheter att anvisa den som får försörjningsstöd till praktik eller annan kompetenshöjande Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453). 2Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) dels att nuvarande 4 kap. 1 b § ska betecknas 4 kap. 1 c §, dels att 4 kap. 1 a och 4 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 4 kap. 1 b §, av följande lydelse. Följande inkomster ska inte beaktas vid bedömningen av rätten till bistånd enligt 1 § 1.hemmavarande barns inkomster av eget arbete, 2.hemmavarande skolungdomars inkomster av eget arbete, om skol- ungdomarna är . Till skolgång räknas studier i eller gymnasieskolan eller annan jämförlig grundutbildning. Inkomster som avses i första stycket får dock beaktas vid till- lämpning av 1 § till den del de överstiger ett halvt prisbasbelopp per kalenderår enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Inkomster som avses i första stycket får dock beaktas vid till- lämpning av 1 § till den del de överstiger ett prisbasbelopp per kalenderår enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken. För den som har fått försörj- ningsstöd i följd ska av inkomst- erna av anställning inte beaktas vid bedömningen av rätten till bistånd enligt 1 § (särskild beräk- ningsregel). Den särskilda beräkningsregeln gäller . Därefter måste kravet på att försörjnings- stöd ska ha lämnats i följd uppfyllas på nytt för att den särskilda beräknings- regeln ska gälla igen. Den särskilda beräkningsregeln gäller inte inkomster som anges i 1 a §. 1 Senaste lydelse 2007:1429. får begära att den som uppbär försörjningsstöd skall delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompetenshöjande verk- samhet om den enskilde inte har kunnat beredas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd, och 1.inte har fyllt , eller 2.har fyllt men av särskilda skäl är i behov av kom- petenshöjande insatser, eller 3.följer en utbildning med till- gång till finansiering i särskild ordning men under tid för studie- uppehåll behöver försörjningsstöd. Praktik eller kompetenshöjande verksamhet som avses i första stycket skall syfta till att utveckla den enskildes möjligheter att försörja sig själv. Verk- samheten skall stärka den enskil- des möjligheter att komma in på arbetsmarknaden eller, där så är lämpligt, på en fortsatt utbildning. Den skall utformas med skälig hänsyn till den enskildes individu- ella önskemål och förutsättningar. skall samråda med Arbetsförmedlingen innan beslut fattas enligt första stycket. ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kom- petenshöjande verksamhet om den enskilde inte har kunnat erbjudas någon lämplig arbetsmarknads- politisk åtgärd. Den praktik eller kompetens- höjande verksamhet som avses i första stycket ska syfta till att utveckla den enskildes möjligheter att försörja sig själv. Verksamheten ska stärka den enskildes möjligheter att komma in på arbetsmarknaden eller, där så är lämpligt, på en fortsatt utbild- ning. Den ska utformas med skälig hänsyn till den enskildes individu- ella önskemål och förutsättningar. ska samråda med Arbetsförmedlingen innan beslut fattas enligt första stycket. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den nya bestämmelsen i 4 kap. 1 b § tillämpas inte på inkomster som har intjänats före utgången av . 2 Senaste lydelse 2007:409. (S2012/4828/FST och S2012/6026/FST). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitten 5 och 6 samt i författ- ningskommentaren. Regeringen har utformat bestämmelserna med beaktande av Lagrådets förslag. ansvar för sin och andras sociala situation inriktas på att frigöra och Prop. 2012/13:94 utveckla enskildas och gruppers egna resurser. på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet (1 kap. 1 § SoL). När åtgärder rör barn ska det särskilt beaktas vad hänsyn till barnets bästa kräver. Med barn avses varje människa under (1 kap. 2 § SoL). Varje kommun svarar för inom sitt område, och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behö- ver. Detta innebär ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän (2 kap. 1 § SoL). ska präglas av en helhetssyn där hänsyn ska tas till många samverkande faktorer när ansvarig huvudman tillsammans med den det gäller ska finna den mest ändamålsenliga åtgärden eller kom- binationen av insatser. Eftersom lagen inte i detalj reglerar hur insatser ska vara beskaffade har kommunerna förhållandevis stor frihet att till- sammans med den enskilde individanpassa biståndet så att det svarar mot behoven, vad den enskilde önskar och lagens övriga intentioner. Genom att SoL utöver övergripande mål även anger rättigheter för enskilda samt skyldigheter för kommunerna och ramar för biståndet för olika målgrupper, är kommunens valmöjligheter ändå begränsade i vissa avseenden. har också SoL förändrats genom att fler skyldig- heter för kommunerna har tillkommit. Rätten till bistånd i SoL Enligt 4 kap. 1 § SoL har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av social- försörjning och för sin livsföring i övrigt. Av andra stycket framgår att vid prövningen av behovet av bistånd för livsföringen i övrigt får hänsyn inte tas till den enskildes ekonomiska förhållanden om rätten att ta ut avgifter för biståndet regleras i 8 kap. Enligt tredje stycket ska den enskilde genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. I bestämmelsen stadgas enskildas rätt till bistånd enligt SoL. Inga begränsningar finns när det gäller vad behoven kan bestå av eller typen av insatser. Oavsett vad det sökta biståndet består i t.ex. hemtjänst, ekonomiskt bistånd, vård på grund av missbruk eller plats i särskilt boende görs prövningen av den enskildes rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL. Kommunen har också en möjlighet, men inte någon skyldighet, enligt 4 kap. 2 § SoL att ge bistånd utöver vad som följer av 4 kap. 1 § om det finns skäl för det. Genom ett tillägg i 4 kap. 1 § andra stycket klargjordes att eko- nomiska behovsprövningar av annat än ekonomiskt bistånd inte får göras om rätten att ta ut avgifter för den ifrågavarande insatsen regleras i 8 kap. SoL (jfr prop. 2009/10:57). Närmare om regleringen av ekonomiskt bistånd Som följer av 4 kap. 1 § SoL utgörs en del av biståndet av ekonomiskt bistånd (tidigare benämnt socialbidrag) i form av försörjningsstöd och ekonomiskt bistånd till livsföring i övrigt. Försörjningsstödet avser dels bistånd till de vanligaste och regelbundet återkommande levnadskostna- derna, vars nivå bestäms av regeringen (riksnormen), dels bistånd till skäliga kostnader för boende m.m. Ekonomiskt bistånd för livsföring i övrigt avser alla de olika behov som den enskilde kan ha för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå, t.ex. för mer tillfälliga utgifter för tandvård, glasögon och läkarvård (jfr prop. 2000/01:80 s. 92). Regeringen meddelar föreskrifter om en för hela riket gällande riksnorm. omfattar skäliga kostnader för livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstid- ning, telefon och radio- och TV-avgift. Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl, ska socialnämnden dock beräkna dessa kostnader till en högre nivå. Nämnden får också i ett enskilt fall beräkna kostnaderna till en lägre nivå, om det finns särskilda skäl för detta (4 kap. 3 § SoL). Riksnormen har tagits in i 2 kap. socialtjänstförordningen (2001:937). Vid bedömningen av rätten till bistånd ska hemmavarande barns och hemmavarande skolungdomars, om skolungdomen är , inkomster av eget arbete inte beaktas. Inkomsterna får dock beaktas till den del de överstiger ett halvt prisbasbelopp per kalenderår. Till skolgång räknas studier i eller gymnasieskolan eller annan jämförlig grundutbildning (4 kap. 1 a § SoL). Av förarbetena framgår bl.a. följande om bedömningen av behovet av bistånd när det gäller försörjningsstöd (prop. 2000/01:80 s. 93 f.). För- sörjningsstödets karaktär av ett yttersta skyddsnät för den som inte själv kan tillgodose sina behov kvarstår. I uttrycket inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt ligger bl.a. att den enskilde måste utnyttja alla de möjligheter som normalt står honom eller henne till buds. Den som kan arbeta är skyldig att söka arbete. I skyldig- heten att söka arbete inbegrips också en skyldighet att delta i verksam- heter som anordnas för arbetslösa, kompetenshöjande verksamhet etc. liksom att söka andra former av bidrag som finns, såsom bostadsbidrag, studiebidrag och arbetslöshetsersättning. Den som har ekonomiska till- gångar måste först använda sig av dem innan försörjningsstöd kan komma i fråga. Det är dock viktigt att betona att det alltid måste göras en individuell bedömning vid prövning av rätt till bistånd. allmänna råd och handbok om ekonomiskt bistånd har gett ut allmänna råd om ekonomiskt bistånd (SOSFS 2003:5). I dessa ges rekommendationer till stöd för bedömningen i vissa fall av den enskildes rätt till ekonomiskt bistånd. Där anges att vid bedömningen av behovet av ekonomiskt bistånd bör utgångspunkten vara hushållets samtliga faktiska inkomster. Inkomster som den enskilde inte kan förfoga över bör inte tas med. Sådana inkomster är t.ex. över- skjutande skatt som tagits i anspråk av , pension som skulle ha betalats ut om förtida uttag inte hade gjorts, eller barns inkomster från tillgångar som står under överförmyndarens kontroll när överförmyndaren inte ger sitt samtycke till uttag. Vidare framgår att det finns vissa faktiska inkomster som socialnämnden i regel inte bör räkna med. Det gäller ersättning för bl.a. merkostnader till följd av funktions- hinder, omkostnader i samband med ett åtagande, t.ex. familjehems- ersättningens omkostnadsdel, försäkringsersättningar och skadestånd för att kompensera ekonomiska förluster som inte utgör ersättning för inkomstförlust, stipendier och fondmedel som är avsedda för ett visst ändamål, t.ex. en resa, eller extra tillägg till studiestöd. Försäkrings- ersättningar och skadestånd som kompenserar den enskilde för förlust av egendom som kunnat tillgodose hushållets behov genom att avyttras bör dock enligt de allmänna råden medräknas. I de allmänna råden anges vidare att ekonomiskt bistånd för livsföring i övrigt bl.a. kan avse kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård, glas- ögon, hemutrustning, flyttkostnader, spädbarnsutrustning, umgänges- resor, avgifter för service, ansöknings- och förmedlings- avgifter, rekreation, begravning och skulder. Vad gäller prövningen av om behovet av bistånd kan tillgodoses på annat sätt anges att om den enskilde är arbetslös, bör socialnämnden i regel kunna kräva att han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande på heltid och är villig att ta anvisat arbete. I detta krav bör också ingå att den enskilde deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, t.ex. arbetsmark- nadsutbildning, praktik eller arbetsrehabiliterande åtgärder. Även grund- utbildning i svenska och s.k. arbetssökarverksamheter bör räknas hit. Vidare framgår att när socialnämnden gör en bedömning av om den enskilde kan tillgodose sitt behov genom egna tillgångar, bör nämnden endast beakta sådana tillgångar som den enskilde faktiskt kan förfoga över eller tillgångar som lätt kan realiseras, t.ex. kontanter, bankkonton och andra liknande tillgångar. bör bedöma från fall till fall om även andra lätt realiserbara tillgångar, t.ex. bilar, ska påverka rätten till ekonomiskt bistånd. Om behovet av ekonomiskt bistånd bedöms överstiga tre sammanhängande månader eller om det finns andra särskilda skäl, bör även möjligheten att realisera andra tillgångar påverka socialnämndens bedömning. En tillgång bör dock endast påverka rätten till bistånd om den har ett betydande värde och om överskottet vid en försäljning motiverar åtgärden. Sådana kapitalvaror som vanligtvis finns i ett hem, t.ex. TV, video, stereo och dator, bör i regel inte påverka rätten till ekonomiskt bistånd, om varornas värde är skäligt. En villa eller en bostadsrätt bör endast betraktas som realiserbar tillgång, om en försälj- ning bedöms kunna ge ett intäktsöverskott som motiverar åtgärden och det finns möjlighet att ordna annat boende. har också gett ut en handbok om ekonomiskt bistånd. Syftet med handboken är att förtydliga vad som gäller enligt SoL och underlätta den praktiska tillämpningen av lagen när det gäller ekonomiskt bistånd (Ekonomiskt bistånd Stöd för tillämpning och handläggning av ärenden i den kommunala , , 2004). I hand- boken betonas att varje enskilt ärende förutsätter en individuell behovs- bedömning, som bl.a. ska utgå från den enskildes egna förutsättningar att klara ett visst arbete. Det anges att bistånd inte ska vara kravlöst men att kraven måste individualiseras och stå i överensstämmelse med respekten för den enskildes integritet och självbestämmande. Valet av insatser och åtgärder ska därför göras med hänsyn till den aktuella situationen samt den enskildes förutsättningar. Om den enskilde av olika skäl inte kan klara sin långsiktiga försörjning genom arbete, måste insatserna ges en annan inriktning. Detta kan t.ex. gälla människor med omfattande psyko- sociala problem. Av handboken framgår vidare att barnens situation ska uppmärksam- mas särskilt i alla utredningar där de på något sätt är berörda. Barnper- spektivet innebär att barnens situation ska uppmärksammas också när vuxna vänder sig till med en ansökan om ekonomiskt bistånd. Hur stor vikt som ska läggas vid barnens situation måste bedö- mas från fall till fall. Det viktigaste är att göra barnens situation och behov synliga i utredningen. Handläggning av frågor om ekonomiskt bistånd Kommunerna har olika rutiner för handläggningen av frågor om ekono- miskt bistånd. Första gången en person ansöker om stöd sker det ofta i samband med ett personligt besök. Vid en ansökan måste olika uppgifter redovisas när det gäller familjeförhållanden, boende, tillgångar och skul- der, inkomster och utgifter, arbete, studier m.m. Verifikationer över inkomster och utgifter måste vanligtvis lämnas in. I princip antas överskott i förhållande till kunna överföras till följande månad men för den som varit i kontakt med angående ekonomiskt bistånd ställs dock inte samma krav på medvetenhet om den regleringen (jfr RÅ 1994 ref. 50 och RÅ 1997 ref. 2). I om ekonomiskt bistånd beskrivs en modell för hur sådant kan beräknas. Ett hushålls behov av försörjningsstöd beräknas normalt genom att riksnormen läggs ihop med skäliga kostna- der för boende, hushållsel m.m. Från detta belopp avräknas sedan hus- hållets inkomster, se nedan. +Hushållets skäliga kostnader för boende m.m. = Hushållets nettobehov av försörjningsstöd När ett hushåll har egna inkomster som räcker till försörjningen men ansöker om ekonomiskt bistånd för sin livsföring i övrigt kan skillnaden mellan försörjningsstödsnivån (riksnormen + skäliga kostnader för boende m.m.) och inkomsterna användas som ett mått på hushållets för- måga att själv helt eller delvis tillgodose sitt behov av livsföring i övrigt, t.ex. läkarvård, glasögon m.m. Vid bedömningen av behovet av ekonomiskt bistånd räknar social- nämnden med hushållets samtliga faktiska inkomster. Socialförsäkrings- förmåner och andra ersättningar räknas som vanliga inkomster och redu- cerar således biståndet. Om den sökande t.ex. är gift eller sambo bedöms behovet med hänsyn till båda parternas sammanlagda inkomster. Utifrån en tänkt modell där ekonomiskt bistånd till försörjningen beta- las ut räknar man med inkomstperiod och beräkningsperiod. Ekonomiskt bistånd beräknas då utifrån de inkomster hushållet hade kalendermånaden före den månad som beräkningen avser. Behovet av bistånd för t.ex. mars månad utgår normalt från inkomsterna . Vid nybesök t.ex. mitt i en månad måste korrigeringar göras vid beräk- ningen av biståndets nivå och med hänsyn till inkomsterna har betalats ut. Regler i annan lagstiftning om att inkomster och tillgångar inte ska beaktas vid bedömningen av rätten till bistånd I vissa särskilda fall ska inkomster och tillgångar undantas vid bedöm- ning av behovet av ekonomiskt bistånd. Förutom den tidigare redovisade bestämmelsen i 4 kap. 1 a § SoL, om barns och skolungdomars arbets- inkomster, finns regler även i andra författningar. I lagen (1999:332) om ersättning till steriliserade i vissa fall anges att för den som fått ersättning enligt den lagen ska tillgångar till ett belopp om anses som förmögenhet och inte beaktas vid tillämpning av 4 kap. 1 § SoL. Vidare anges i lagen (2005:466) om beräkning av inkomstprövade social- försäkringsförmåner m.m. för neurosedynskadade att för den som enligt regeringsbeslut fått ersättning för fosterskador ska tillgångar uppgående till ett belopp om anses som förmögenhet och inte beak- tas vid tillämpningen av 4 kap. 1 § SoL. Utbetald SFI-bonus enligt lagen (2010:538) om prestationsbaserad stimulansersättning inom utbildning i svenska för invandrare ska inte heller beaktas vid tillämpningen av 4 kap. 1 § SoL. Detsamma gäller utbetald ersättning enligt lagen (2012:663) om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall. Närmare om barns och skolungdomars arbetsinkomster vid bedömningen av rätten till bistånd infördes bestämmelsen i 4 kap. 1 a § SoL som regle- rar hur barns och skolungdomars arbetsinkomster upp till en viss nivå ska hanteras vid prövningen av rätten till ekonomiskt bistånd. Bestämmelsen innebär att vid bedömningen av rätten till bistånd enligt 1 § får hemma- varande barns och hemmavarande skolungdomars inkomster av eget arbete endast beaktas till den del de överstiger ett halvt prisbasbelopp per kalenderår. Bestämmelser om hur prisbasbeloppet bestäms finns i 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken. Med hemmavarande barn och skol- ungdomar avses barn och skolungdomar som bor i det hushåll för vilket bistånd beräknas för men även t.ex. barn och ungdomar som på grund av gymnasiestudier inackorderats på annan ort. Barn och skolungdomar som bor växelvis hos respektive förälder eller bor med umgängesförälder räknas som hemmavarande hos båda föräldrarna (prop. 2007/08:1, utgiftsområde 9, s. 146). Syftet med bestämmelsen är bl.a. att stimulera ungdomar i familjer med ekonomiskt bistånd att få kontakt med arbetslivet även under studie- tiden. Genom arbete vid sidan av studierna ökar ungdomar sina möjlig- heter att kunna försörja sig (a. prop. s. 146). beto- nas i förarbetena att det är viktigt att så långt som möjligt behålla det ekonomiska biståndets funktion som samhällets yttersta skyddsnät och att helt bortse från hemmavarande barns och skolungdomars inkomster vid beräkningen av biståndsbehovet skulle kunna ge fel signaler och riskera att försvaga legitimiteten för biståndssystemet (a. prop. s. 147). Därför infördes en övre gräns för hur stora arbetsinkomster ett barn eller en skolungdom alltid ska kunna ha utan att det påverkar en bistånds- beräkning. En gräns på ett halvt prisbasbelopp ansågs vara rimlig då de flesta barns och skolungdomars arbetsinkomster sällan översteg denna nivå (a. prop. s. 147). Ett halvt prisbasbelopp uppgår till efter skatt per kalenderår. Det motsvarar en arbetsinkomst om ca före skatt per kalenderår. I förarbetena anges att de kommuner som så önskar har möjlighet att avstå också från att använda även dessa högre inkomster som underlag vid sin biståndsberäkning, t.ex. genom kommunala riktlinjer (a. prop. s. 147). Vid prövning av rätten till ekonomiskt bistånd utgår i normalfallet från hushållets ekonomiska situation vid ansöknings- tillfället. För att kunna göra en bedömning av den unges arbetsinkomster, i syfte att tillämpa bestämmelsen, behöver begära in upp- gifter om den unges sammanlagda inkomster, efter avdrag för skatt, från början av kalenderåret fram till ansökningstillfället. Någon avstämning av utbetalt bistånd mot intjänad årsinkomst ska inte göras. Det skulle strida emot de grundläggande principerna för prövning av rätten till ekonomiskt bistånd. Dessutom skulle en sådan avstämning innebära omotiverat höga administrationskostnader (a. prop. s. 147). Omfattningen av ekonomiskt bistånd Kostnaderna för ekonomiskt bistånd (inklusive introduktionsersättning för invandrare) uppgick till . Antalet personer med ekonomiskt bistånd uppgick till ca 418 000, vilket mot- svarar av alla i befolkningen. Unga, utrikes födda och ensam- stående mödrar är överrepresenterade bland biståndsmottagarna. Av de unga () hade ekonomiskt bistånd. Av de utrikes födda () mottog ekonomiskt bistånd att jämföra bland inrikes födda. Antalet barn bland bistånds- mottagarna uppgick till ca 137 000, dvs. av alla barn . Av alla ensamstående kvinnor med barn hade ekonomiskt bistånd . Det ekonomiska biståndet har alltmer kommit att bli ett långvarigt stöd där andelen som fått bistånd på ett kalenderår ökat från av alla biståndsmottagare . Orsaker till behov av ekonomiskt bistånd hade av biståndsmottagarna arbetslöshet som huvudsakligt skäl till sitt försörjningshinder. Av dessa saknade närmare två tredjedelar arbetslöshetsersättning medan en tredjedel hade otillräck- lig ersättning eller väntade på ersättning. Därtill kommer som hade arbete men otillräcklig arbetsinkomst för att klara sin försörj- ning. Arbetshinder på grund av sociala skäl var det näst vanligaste för- sörjningshindret () och sjukskrivning med läkarintyg det tredje mest förekommande (). Majoriteten av dem som var sjuk- skrivna med läkarintyg saknade sjukpenning (). skäl menas att personen saknar arbetsförmåga och är i behov av t.ex. Prop. 2012/13:94 arbetsträning eller annan social eller medicinsk rehabilitering. Unga i åldern är överrepresenterade bland dem som får sin försörjning genom ekonomiskt bistånd och drygt hälften av de unga hade arbetslöshet som försörjningshinder. Även bland utrikes födda är arbets- löshet det vanligaste skälet till behov av bistånd (). Det är något vanligare att män har arbetslöshet som huvudsakligt försörjnings- hinder jämfört med kvinnor, men arbetslöshet är trots det den vanligaste orsaken till försörjningshinder för både män och kvinnor. av de unga () hade bistånd (dvs. långvarigt ekonomiskt bistånd) att jämföra bland de vuxna som helhet. Bland unga var arbetslöshet betydligt vanligare som försörjningshinder än bland äldre. 4.3 Anvisning till praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet