prop · H00371 · 2013-02-19 00:00:00 — Remissinstanserna: anser att frågan om verkställighet av godkänd sanktionsavgift inte är tillfredsställande angivet. Det finns varken hänvisning till 8 kap. 8 § tredje stycket arbetsmiljölagen (1977:1160) eller hänvisning till utsökningsbalken och/eller lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar (indrivningslagen). önskar poängtera vikten av att det i lagar rörande förvaltningsbeslut uttryckligen anges att verkställighet enligt utsökningsbalken kan komma i fråga. Hänvisning måste även ske till indrivningslagen om sanktionsavgift m.m. ska verkställas som allmänt mål. Är avsikten att dröjsmålsavgift ska utgå måste även det anges tydligt. anser att man närmare behöver analysera svårigheter som kan uppkomma i samband med delgivning och verkställighet såväl i som utomlands. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar bedömning att det även behövs en bestämmelse om verkställighet av sanktionsavgiften i utstationeringslagen. Bestämmelsen bör, med vissa språkliga justeringar, utformas på samma sätt som bestämmelsen i 8 kap. 8 § arbetsmiljölagen. Det behövs enligt regeringens mening även en bestämmelse om preskription av beslutad sanktionsavgift. Bestämmelsen bör, med vissa språkliga justeringar, utformas på samma sätt som bestämmelsen i 8 kap. 10 § arbetsmiljölagen. Det saknas anledning att, såsom anser, närmare gå in på frågan om svårigheter som kan uppkomma vid delgivning och verkställighet. Föreläggande att vidta rättelse Regeringens förslag: ska få besluta att förelägga en arbetsgivare att vidta rättelse om arbetsgivaren inte anmäler förändring av verksamheten, har en kontaktperson som inte uppfyller sina skyldigheter eller gör en oriktig eller bristfällig anmälan. Ett sådant beslut om föreläggande ska få förenas med vite. ska få besluta att ett sådant föreläggande ska gälla . beslut om föreläggande som har förenats med vite ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock inte att beslut om vitesföreläggande ska kunna överklagas. Det föreslås inte heller att ska kunna besluta att ett vitesföreläggande ska gälla . Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i förordar att ett beslut om vitesföreläggande ska kunna överklagas till förvaltningsrätten. Skälen för regeringens förslag: Utdömande av vite bör vara en ändamålsenlig sanktion för arbetsgivare som underlåter att anmäla anmälningspliktig verksamhetsförändring, som anmäler oriktig eller bristfällig uppgift eller som har en kontaktperson som inte uppfyller sina åligganden. I dessa fall är det lämpligt att arbetsgivaren först, genom ett vitesföreläggande, får möjlighet att vidta rättelse och därefter, om rättelse inte vidtas, får betala vite. Enligt förslaget ska vara den myndighet som har hand om registret för anmälan av verksamhet i med utstationerad personal. Därför bör det också vara som har rätt att besluta om vitesföreläggande gentemot de arbetsgivare som bryter mot bestämmelserna. bör få besluta att ett vitesföreläggande ska gälla . Ett beslut om vitesföreläggande bör, såsom Förvaltningsrätten i föreslagit, kunna överklagas. Beslutet bör, i likhet med vad som i allmänhet gäller för sådana beslut, kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten bör prövningstillstånd krävas. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna i utstationeringslagen ska träda i kraft . Promemorians förslag: I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: anser att datum för ikraftträdande bör vara tidigast . vara från riksdagsbeslutet till dess att förslaget träder i kraft, så att de får tid att bygga upp och driftsätta ett register, skapa rutiner för tillsynen och för utlämnande av uppgifter ur registret samt för att informera om ändringarna till utstationerande Förvaltning av registret, utlämnande av uppgifter, information och tillsyn kräver dessutom en långsiktig finansiering. Skälen för regeringens förslag: Reglerna om anmälningsskyldighet och kontaktperson bör träda i kraft . utstationering kan pågå , bör även utstationeringar som påbörjats före ikraftträdandet och som pågår vid ikraftträdandet omfattas av reglerna. Någon övergångsbestämmelse behövs därför inte. Förslaget innebär att regler införs i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen) om att utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare till ska vara skyldiga att göra en anmälan till om utstationeringen och att utse en Kraven på anmälan och kontaktperson ska inte gälla om verksamheten i pågår . Kontaktpersonen ska vara behörig att ta emot delgivningar för arbetsgivarens räkning och kunna tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. möjlighet att meddela undantag från reglerna om anmälningsskyldighet I en förordning till utstationeringslagen bör det anges vad anmälan ska innehålla och hur den ska vara utformad. kunna fullgöras så enkelt som möjligt och i huvudsak vara I anmälan bör det bara anges sådana uppgifter som är nödvändiga för att syftet med reglerna ska uppfyllas. ska utöva tillsyn över reglerna. arbetsgivare som underlåter att göra anmälan eller utse en kontaktperson ska vara en sanktionsavgift. Den arbetsgivare som underlåter att anmäla förändringar av verksamheten, gör en oriktig eller bristfällig anmälan eller har en kontaktperson som inte uppfyller sina åligganden, ska kunna föreläggas vid vite att vidta rättelse. Förslagen om anmälningsskyldighet bedöms nödvändiga för att tillgodose behov som svenska arbetstagarorganisationer har av att kunna komma i kontakt med och, i förkommande fall, förhandla om kollektivavtal med utländska företag som utstationerar arbetstagare i Likaså måste svenska myndigheter kunna få kännedom om och komma i kontakt med dessa företag. Detta bedöms som nödvändigt för att utstationeringslagens regler ska fungera i praktiken, för att säkerställa att utstationerade arbetstagare omfattas av de rättigheter som följer av utstationeringsdirektivet och för att den svenska modellen ska kunna tillämpas i förhållande till arbetstagare som utstationeras till från Prop. 2012/13:71 ett annat land. finns en lucka i svensk lag i detta avseende. Även om det krav på en i bosatt föreståndare som gällt enligt filiallagen endast i marginell mån gällt i utstationeringssituationer, kan sägas att luckan blivit än mer uppenbar sedan kravet på föreståndare togs bort beträffande näringsverksamhet som bedrivs av svenska eller utländska medborgare bosatta inom EES. Skyldigheten att göra anmälan och utse en kontaktperson utgör en mycket liten administrativ börda för en utländsk arbetsgivare. Anmälan ska kunna göras enkelt, kostnadsfritt och vara i huvudsak internetbaserad. Bara sådana uppgifter ska behöva anges i anmälan som bedöms som nödvändiga för att uppfylla syftet med reglerna. Kontaktpersonen kan vara en av de utstationerade arbetstagarna. Vid bedömningen av konsekvenserna av förslagen kan det konstateras att den faktiska förekomsten av utstationering av arbetstagare till från andra länder inte är känd. Eftersom det inte finns någon anmälningsskyldighet är det svårt att få kännedom om hur många arbetstagare det rör sig om, vilka länder de kommer ifrån och inom vilka branscher de är verksamma. angav i sitt betänkande att utstationering av arbetstagare till förekommer i relativt begränsad omfattning och att det råder allmän enighet om att utstatione- ring från företag i andra EES-stater till förekommer framför allt i byggföretag och andra entreprenadföretag (SOU 2008:123 s. 219 f.). Utvecklingen inom EU går dock mot en större rörlighet för tjänster. Reglerna om kraven på anmälan och kontaktperson är utformade för att lösa de ovan beskrivna problemen på ett sådant sätt att fullt ut respekteras. Reglerna är utformade med hänsyn till att göra det så enkelt som möjligt för utländska arbetsgivare att uppfylla kraven. Mot bakgrund av de problem som angetts ovan framstår det inte som ett bra alternativ att inte företa några ändringar, dvs. att inte införa någon form av anmälningsskyldighet eller regler om kontaktperson. Problemen med att tillämpa utstationeringslagens regler i praktiken och att tillförsäkra utstationerade arbetstagare deras rättigheter enligt lagen och utstationeringsdirektivet skulle då kvarstå. Problemen kan förväntas öka, eftersom utvecklingen går mot en större rörlighet för tjänster. Anmälningsskyldigheten införs också i syfte att underlätta det administrativa samarbetet mellan myndigheter i olika medlemsstater. Möjligheten att identifiera de arbetsgivare som utstationerar arbetstagare till är en förutsättning för att kunna utnyttja samarbetet med andra medlemsstaters myndigheter. Regeringen har i prop. 2010/11:87 aviserat att regler om anmälningsskyldighet och kontaktperson inte borde införas i filiallagen (som föreslog i SOU 2010:46), utan att det vore lämpligare att överväga att införa någon form av anmälningsskyldighet i den arbetsrättsliga lagstiftningen och att regeringen avsåg att utreda detta . har antagit ett tillkännagivande om behovet av en representant vid utstationering av arbetstagare till och påpekat att frågan bör hanteras skyndsamt och att regeringen bör återkomma med lämpliga förslag (bet. 2010/11:NU19, rskr. 2010/11:270). Även arbetstagarorganisationerna har påpekat att nuvarande situation är otillfredsställande. De nya reglerna bör införas . De ändringar som föreslås påverkar utländska arbetsgivares skyldigheter när de utstationerar arbetstagare i . Det krävs därför insatser för att informera utländska arbetsgivare om de nya reglerna. Det kan även finnas behov av information till svenska företag och myndigheter som anlitar utländska arbetsgivare. 9.4Sveriges medlemskap i unionen De ändringar som föreslås har till syfte att reglerna i utstationeringslagen och det bakomliggande utstationeringsdirektivet ska fungera i praktiken. Förslagen har alltså samband med och påverkar relation till EU och . Reglerna är utformade så att de ska hålla sig inom EU- rättens ramar och de bedöms som förenliga med relevant EU-rätt. 9.5Kostnader för stat, kommuner och landsting Förslagen väntas leda till kostnader för , som ska vara registreringsmyndighet enligt de föreslagna reglerna och utöva tillsyn över att reglerna följs. beräknas få ökade kostnader för drift av registret och tillsyn. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2012/13:1, utg. omr. 14) föreslagit att ordinarie ramanslag ökas med . beslut om sanktionsavgift ska efter ansökan av kunna prövas av allmän förvaltningsdomstol och beslut om vitesföreläggande ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detta kan förväntas leda till en viss ökning av antalet mål i förvaltningsdomstolarna, även om det inte går att beräkna hur stor denna ökning kan antas bli. Förvaltningsrätten i och påpekar att mål med utländska parter kan medföra att den administrativa hanteringen hos domstolarna kan bli mer kostsam än i andra mål. Ökningen av antalet mål i förvaltningsdomstolarna bör kunna hanteras inom ramen för domstolarnas nuvarande anslag. Förslagen i denna proposition förväntas inte leda till några nämnvärda konsekvenser för kommuner eller landsting. Förslagen förväntas leda till förbättrade möjligheter för svenska Prop. 2012/13:71 myndigheter att utöva sin tillsyn vad avser utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare till . Detta är en positiv effekt av reglerna, även om det troligen inte medför några minskade kostnader för myndigheterna. Det är främst utländska företag som påverkas av de förslag som läggs fram eftersom förslagen avser utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare i . Förslagen berör bara tjänstesektorn. Förslagen bedöms medföra en mycket liten administrativ kostnad och tidsåtgång för de utländska arbetsgivare som berörs. Förslagen kan förväntas leda till förändrade konkurrensförhållanden på den svenska marknaden, vilket påverkar alla företag som är verksamma på denna marknad. Eftersom förslagen förväntas medföra att det blir svårare för oseriösa arbetsgivare att kringgå reglerna i utstationeringslagen, medför förslagen förbättrade konkurrensförhållanden för de utländska arbetsgivare som följer reglerna och för svenska företag. Reglerna är utformade så att kraven på anmälan och kontaktperson ska kunna uppfyllas så enkelt som möjligt. Inga särskilda hänsyn behöver utöver detta tas till små företag. Förslagen förväntas leda till positiva konsekvenser för arbetstagarorganisationerna, som får bättre möjlighet att kontrollera och övervaka vilka arbets- och anställningsvillkor som tillämpas på utstationerade arbetstagare. Förslagen förväntas få positiva effekter för brottsbekämpning och brottsförebyggande arbete, eftersom de föreslagna reglerna förenklar för myndigheter att förhindra oegentligheter och kringgående av svenska regler. Intresset av att bekämpa brottslighet sammanfaller i detta sammanhang med intresset av att skydda de utstationerade arbetstagarna, eftersom den brottslighet som kan bli aktuell främst drabbar de utstationerade arbetstagarna. Paragrafen och rubriken närmast före paragrafen är nya. Paragrafen behandlas i avsnitten 5.1 och 5.3. I första stycket föreskrivs att en arbetsgivare ska anmäla en utstationering till . Anmälan ska göras senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar det faktiska arbetet i . Skyldigheten att göra anmälan gäller alla sådana arbetsgivare som omfattas av lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen), dvs. en arbetsgivare som är etablerad i ett annat land än och som utstationerar arbetstagare här i landet på något av de sätt som anges i 3 § i lagen. Bestämmelser om hur anmälan ska vara utformad och vad den ska innehålla kommer att meddelas av regeringen i en förordning till utstationeringslagen. I bestämmelsens andra stycke anges att om förändringar sker i verksamheten på ett sätt som har betydelse för de uppgifter som anmälts, ska arbetsgivaren anmäla de ändrade uppgifterna till senast efter det att förändringen skedde. Det kan gälla t.ex. att tiden för utstationeringen förlängts, att en annan typ av tjänster än tidigare ska tillhandahållas eller att kontaktuppgifterna till den som utsetts till kontaktperson har ändrats. I tredje stycket anges att första och andra styckena inte gäller om verksamheten i avses pågå under . Med dagar avses kalenderdagar. Om verksamheten pågår under högst i ett sammanhang behöver arbetsgivaren således inte göra någon anmälan om utstationeringen. Avsikten är att undanta kortare utstationeringar. En helhetsbedömning av om en utstationering är att anse som kortare får göras i varje enskilt fall. Om utstationeringen pågår totalt sett fem på varandra följande dagar får den anses som kortare. Om den däremot pågår med undantag för kan den inte anses vara kortare. Om utstationeringstiden är tänkt att vara , men går över i en sjätte dag får anmälan göras den sjätte dagen som verksamheten bedrivs. Tredje stycket har utformats i enlighet med Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitten 5.2 och 5.3. I första stycket anges dels att arbetsgivaren ska utse en kontaktperson i och anmäla honom eller henne till , dels att anmälan ska göras senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i , dvs. som i 10 § första stycket. Kontaktpersonen ska vid behov kunna förmedla uppgifter till och ta kontakt med någon som är behörig att företräda arbetsgivaren. Kravet kan uppfyllas genom att en av de utstationerade arbetstagarna eller någon annan person som vistas i utses till kontaktperson. Kravet på Prop. 2012/13:71 kontaktperson gäller bara så länge utstationeringen pågår. I andra stycket anges att kontaktpersonen ska vara behörig att för arbetsgivarens räkning ta emot delgivningar. Det kan t.ex. vara fråga om att delge en förhandlingsframställan eller ett förbud mot att fortsätta att utföra farliga arbeten. Behörighet att för arbetsgivarens räkning ta emot delgivningar ska anses gälla genom anmälan av kontaktpersonen. Av tredje stycket framgår att kontaktpersonen också ska kunna tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. Det kan gälla t.ex. anställningsavtal som visar att arbetstagarna har sådana villkor som krävs enligt utstationeringslagen, nödvändig dokumentation enligt arbetsmiljölagstiftningen samt arbetstidsjournaler. I fjärde stycket anges att arbetsgivaren inte ska vara skyldig att utse och anmäla någon kontaktperson om verksamheten i pågår under . Med dagar avses kalenderdagar. Se vidare kommentaren till 10 §. Om utstationeringstiden är tänkt att vara men går över i en sjätte dag får anmälan göras den sjätte dagen som verksamheten bedrivs. Fjärde stycket har utformats i enlighet med Regeringen avser att i en förordning till utstationeringslagen ange de närmare uppgifter om kontaktpersonen som ska anmälas till . Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitten 5.1, 5.2.1 och 5.4. I första stycket ges ett bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om undantag från reglerna om anmälningsskyldighet och kontaktperson. Sådana föreskrifter kan avse t.ex. undantag för en viss typ av verksamhet eller en viss typ av tjänster. I första stycket ges också ett bemyndigande till regeringen att meddela vilka uppgifter en anmälan enligt 10 § ska innehålla. I andra stycket finns en upplysningsbestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan komma att meddela föreskrifter om vad en anmälan enligt 11 § ska innehålla och hur anmälningar enligt 10 och 11 §§ ska vara utformade. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen och rubriken närmast före paragrafen är nya. Paragrafen behandlas i avsnitt 6. utövar tillsyn över att bestämmelserna om anmälningsskyldighet och kontaktperson samt föreskrifter som har meddelats i anslutning till dessa bestämmelser följs. I praktiken kan detta innebära t.ex. att vid en inspektion på en arbetsplats upptäcker utstationerade arbetstagare vars arbetsgivare inte gjort någon anmälan om utstationeringen eller inte utsett och anmält en kontaktperson. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen och rubriken närmast före paragrafen är nya. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. En sanktionsavgift ska tas ut av en arbetsgivare som inte anmäler utstationeringen till eller inte utser en kontaktperson i och anmäler honom eller henne till . Avgiften ska tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgiften får jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra den enligt angiven beräkningsgrund. Detta gör det möjligt att beakta de omständigheter som utgör skälet till utebliven anmälan. Ledning för bestämmelsens tillämpning kan hämtas i förarbetena till arbetsmiljölagen (1977:1160) (prop. 1993/94:186 s. 53). Där sägs att bestämmelsen om jämkning i den lagen bör tillämpas varsamt så att den förebyggande effekten inte går förlorad och att viss ledning bör kunna hämtas i Arbetsdomstolens praxis såvitt gäller jämkning av allmänt skadestånd. Möjligheten att jämka eller efterge avgiften ska tillämpas av och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Avgiften ska tillfalla staten. Paragrafen har delvis utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.2. Av första stycket framgår att regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om sanktionsavgifter som ska tas ut enligt 14 §. Av andra stycket framgår att en föreskrift om sanktionsavgift ska ange hur avgiften ska beräknas för olika slag av överträdelser. Avgiftsbeloppet ska kunna fastställas direkt med ledning av den angivna beräkningsgrunden. Avgiften ska vara lägst och högst . Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.3.1. Av första och andra styckena framgår att sanktionsavgift tas ut genom att förelägger arbetsgivaren att godkänna sanktionsavgiften eller . Av tredje stycket framgår att ett godkänt avgiftsföreläggande gäller som ett lagakraftvunnet domstolsavgörande varigenom sanktionsavgift tagits ut och att avgiftsföreläggande som godkänns efter den utsatta tiden är utan verkan. Frågan om sanktionsavgift ska tas ut prövas av genom avgiftsföreläggande på motsvarande sätt som enligt arbetsmiljölagen. Det innebär att frågan om sanktionsavgift ska tas ut alltid ska prövas av genom ett avgiftsföreläggande. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.3.1. Av första stycket framgår att avgiftsföreläggande som inte godkänts Prop. 2012/13:71 inom utsatt tid ska prövas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan Behörig domstol är den förvaltningsrätt inom vars domkrets avgiftsföreläggandet har utfärdats. Ett avgiftsföreläggande kan komma att utfärdas av samtliga 10 distriktskontor. Om t.ex. distriktskontoret i har utfärdat ett avgiftsföreläggande ska således en ansökan om att sanktionsavgift ska tas ut ges in till Förvaltningsrätten i . Av andra stycket framgår att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Om den som avgiftsföreläggandet riktas mot framför invändningar mot att påföras avgiften eller inte hör av sig inom angiven tid får ta ställning till om en ansökan om att sanktionsavgift ska tas ut ska ges in till förvaltningsrätten. Den som framför invändning mot eller inte besvarar ett avgiftsföreläggande kan således inte bli skyldig att betala sanktionsavgift utan att frågan prövas av domstol. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.3.2. Den innehåller bestämmelser om tidsfrist för delgivning och om verkställighet av beslut om att sanktionsavgift ska tas ut. Den innehåller också en bestämmelse om preskriptionstid för påförda avgifter. Bestämmelsen har, med vissa språkliga justeringar, utformats på motsvarande sätt som enligt arbetsmiljölagen. Av första stycket framgår att sanktionsavgift får tas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktas mot från den tidpunkt då överträdelsen skedde. Av andra stycket framgår att ett beslut om att avgift ska tas ut genast ska sändas till . Avgiften ska betalas till från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. Av tredje stycket framgår att om avgiften inte betalas inom den tid som anges i andra stycket, ska dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjsmålsavgiften ska lämnas för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Av fjärde stycket framgår att en beslutad avgift bortfaller om verkställighet inte har skett från det att avgörandet vann laga kraft. Paragrafen och rubriken närmast före paragrafen är nya. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.4. Av första stycket framgår att får besluta att förelägga en arbetsgivare att vidta rättelse om arbetsgivaren underlåter att anmäla verksamhetsförändring enligt 10 § andra stycket, har en kontaktperson som inte uppfyller sina åligganden enligt 11 § tredje stycket eller gör en oriktig eller bristfällig anmälan. 2012/13:71 Av andra stycket framgår att ett beslut om föreläggande enligt första stycket får förenas med vite och att får besluta att ett sådant föreläggande ska gälla . Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.4. Av första stycket framgår att beslut om föreläggande som har förenats med vite får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av andra stycket framgår att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Reglerna om anmälningsskyldighet och kontaktperson träder i kraft . En utstationering som påbörjats före ikraftträdandet och som pågår vid ikraftträdandet omfattas av de nya reglerna. Sammanfattning av promemorian i den del som avser anmälningsskyldighet vid utstationering (Ds 2011:22)