prop · H003148 · 2013-04-16 00:00:00 — Förvaltningsrätten efterlyser även ett förtydligande av om en utlänning som beviljats uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 a § UtlL (s.k. spårbyte) ska kunna ansöka om och beviljas ett EU-blåkort. och Ingenjörer anser att det finns oklarheter vad gäller utstationerade arbetstagares möjlighet att beviljas EU-blåkort. Skälen för regeringens förslag Direktivets bestämmelser ska tillämpas på tredjelandsmedborgare. Med tredjelandsmedborgare avses enligt artikel 2 a i blåkortsdirektivet personer som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 17.1 i EG-fördraget (numera artikel 20.1 i EUF-fördraget). Direktivets definition av tredjelandsmedborgare skiljer sig från den som finns i 1 kap. 3 c § UtlL. Med tredjelandsmedborgare avses där en utlänning som inte är medborgare i en EU-stat, i en annan EES-stat eller i . Utlänningslagens definition av tredjelandsmedborgare infördes vid genomförandet av rådets direktiv /109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. antogs ett ändringsdirektiv2 till direktiv /109/EG, vilket bereds inom . I samband därmed kommer även definitionen av 2 och rådets direktiv /51/EU av om ändring av rådets direktiv /109/EG i syfte att utöka dess räckvidd till att omfatta även personer som beviljats internationellt skydd (EUT L 132, , s. 1, Celex 32011L0132). 2012/13:148 tredjelandsmedborgare i utlänningslagen att ses över. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att begreppet tredjelandsmedborgare inte behöver användas vid genomförandet av blåkortsdirektivet saknas anledning att nu ändra den befintliga definitionen i utlänningslagen. Att unionsmedborgare är undantagna från kraven på uppehålls- och arbetstillstånd om de har uppehållsrätt framgår av befintliga nationella regler. Personkategorier som blåkortsbestämmelserna inte ska gälla för I blåkortsdirektivets artikel 3.2 anges ett antal kategorier av tredjelands- medborgare som direktivet inte är tillämpligt på. De nationella bestämmelser om EU-blåkort som föreslås med anledning av direktivet bör inte heller omfatta dessa personkategorier. Vilka dessa kategorier är och i vilken utsträckning dessa uttryckligen behöver undantas behandlas nedan. EES-medborgare och medborgare i samt deras familje- medlemmar Enligt artikel 3.1 är blåkortsdirektivet tillämpligt på tredjelands- medborgare vilka definieras som personer som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget. Av detta följer att unionsmedborgare inte ska omfattas av de nationella bestämmelserna om EU-blåkort. Enligt artikel 3.2 e är blåkortsdirektivet inte tillämpligt på tredjelands- medborgare som är familjemedlemmar till unionsmedborgare som har utövat eller som utövar sin rätt till fri rörlighet inom gemenskapen i enlighet med och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (rörlighetsdirektivet)3. Vidare anges i artikel 3.2 sista stycket att blå- kortsdirektivet inte heller ska vara tillämpligt på tredjelandsmedborgare och deras familjemedlemmar, oavsett nationalitet, som enligt överens- kommelser mellan gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och dessa tredjeländer, å andra sidan, åtnjuter samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare. Bestämmelsen innebär att medborgare i , och samt deras familjemedlemmar undantas från direktivets tillämpningsområde. Dessutom undantas, som en följd av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, medborgare i samt deras familjemedlemmar. Enligt 2 kap. 8 § UtlL är EES-medborgare och deras familje- medlemmar som har uppehållsrätt undantagna från kraven på uppehålls- och arbetstillstånd. Behovet av en särskild bestämmelse i den nya regleringen om EU-blåkort som tar sikte på dessa personer kan därför ifrågasättas. EU-blåkort är en särskild typ av tillstånd som ger en rätt att vistas och arbeta och bestämmelserna om EU-blåkort föreslås också tas in i ett eget kapitel i utlänningslagen. Utlänningslagen är emellertid inte 3 EUT L 158, 30.4.2004, s. 77 (Celex 32004L0038). utformad så att det tydligt framgår vilka regler som gäller för EES- Prop. 2012/13:148 medborgare och vilka regler som gäller för tredjelandsmedborgare. utredning fick i uppdrag att överväga hur en klarare uppdelning kan åstadkommas mellan de bestämmelser i utlänningslagen respektive utlänningsförordningen som rör EES-medborgare och andra utlänningar. Utredningens betänkande Tydligare regler om fri rörlighet för EES-medborgare och deras familjemedlemmar (SOU 2012:57) bereds inom . Med hänsyn till behovet av att det tydligt ska framgå vilka regler som gäller för EES-medborgare och övriga utlänningar anser regeringen att det, trots bestämmelsen i 2 kap. 8 § UtlL, bör tas in en särskild bestämmelse som klargör att de nationella bestämmelserna om EU-blåkort inte ska tillämpas på EES- medborgare och deras familjemedlemmar eller medborgare i och deras familjemedlemmar. Utlänningar som omfattas av bestämmelser om skydd Enligt artikel 3.2 a ska blåkortsdirektivet inte tillämpas på tredjelands- medborgare som har rätt att vistas i en medlemsstat på grundval av tillfälligt skydd eller som har ansökt om rätt till vistelse på den grunden och väntar på beslut om sin ställning. I 21 kap. UtlL finns särskilda bestämmelser om tillfälligt skydd i en massflyktssituation. Bestämmelserna tillkom vid genomförandet av rådets direktiv /55/EG av om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta4. De nya bestämmelserna i utlänningslagen om EU-blåkort bör således inte omfatta den som beviljats uppehållstillstånd i med stöd av bestämmelserna i 21 kap. UtlL eller som avvaktar beslut med anledning av en ansökan om sådant uppehållstillstånd. Dessa kategorier bör undantas från tillämpningsområdet för de nya reglerna. Enligt artikel 3.2 b ska blåkortsdirektivet inte heller vara tillämpligt på tredjelandsmedborgare som åtnjuter internationellt skydd enligt rådets direktiv /83/EG av om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet)5, eller har ansökt om inter- nationellt skydd enligt det direktivet och vars ansökan ännu inte har lett till ett slutligt beslut. Vidare ska direktivet, enligt artikel 3.2 c, inte vara tillämpligt på tredjelandsmedborgare som åtnjuter skydd i enlighet med nationell lagstiftning, internationella förpliktelser eller praxis i medlemsstaten eller har ansökt om skydd i enlighet med nationell lagstiftning, internationella förpliktelser eller praxis i medlemsstaten och vars ansökan inte har lett till något slutligt beslut. Begreppet internationellt skydd förekommer inte i svensk utlänningslagstiftning. Uttrycket används däremot i skyddsgrunds- 4EGT L 212, , s. 12 (Celex 32001L0055). 5EUT L 304, 30.9.2004, s. 12 (Celex 32004L0083). av skyddsskäl enligt 12 kap. 18 § UtlL ska omfattas av undantaget från bestämmelserna om EU-blåkort och därmed inte kunna komma i fråga för att beviljas ett EU-blåkort. I artikel 3.1 anges att direktivet ska tillämpas på tredjelandsmedborgare som ansöker om inresa till en medlemsstat för högkvalificerad anställning och av artikel 3.2 ac framgår att tredjelandsmedborgare som har rätt att vistas, eller ansöker om rätt att vistas, i en medlemsstat på grund av skyddsskäl inte ska omfattas av direktivets bestämmelser. För att uppfylla direktivets krav i denna del anser regeringen att inte heller en utlänning som beviljats uppehållstillstånd på grund av skyddsskäl enligt 12 kap. 18 § första stycket 1 UtlL bör omfattas av direktivets bestämmelser. I förtydligande syfte ska därför ett uttryckligt undantag för även denna personkategori införas. Undantagna är vidare enligt artikel 3.2 d i blåkortsdirektivet tredjelands- medborgare som ansöker om rätt att vistas i medlemsstaten som forskare i den mening som avses i rådets direktiv /71/EG om ett särskilt förfarande för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i forsknings- syfte (gästforskardirektivet)6, i syfte att genomföra ett forskningsprojekt. Vid genomförandet i svensk rätt fick de personer som omfattas av direktivet benämningen gästforskare. Med gästforskare avses, enligt 2 § lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvud- män att ta emot gästforskare, en tredjelandsmedborgare som är behörig att påbörja högskoleutbildning på forskarnivå och som väljs ut av en forskningshuvudman för att än utföra forskning hos huvudmannen. Med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 23 § UtlL har regeringen i 4 kap. 7 a och b §§ UtlF meddelat föreskrifter om uppehållstillstånd för forskning till en tredjelandsmedborgare och till medföljande familjemedlemmar till en sådan utlänning. Bestämmelserna om EU-blåkort bör alltså inte tillämpas på den som ansöker om uppehållstillstånd för att genomföra ett forskningsprojekt i enligt ett mottagningsavtal som har ingåtts enligt lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare. Denna kategori av personer bör undantas från tillämpningsområdet för de nya reglerna. Artikel 3.2 d tar sikte på den som ansöker om rätt att få vistas i medlemsstaten som forskare i den mening som avses i gästforskar- direktivet. Något hinder att tillämpa blåkortsdirektivets bestämmelser på gästforskare som redan befinner sig i medlemsstaten torde således inte föreligga, se vidare avsnitt 9.1. Utlänningar med ställning som varaktigt bosatt Enligt artikel 3.2 f är blåkortsdirektivet inte tillämpligt på tredjelands- medborgare som har ställning som varaktigt bosatta i en medlemsstat enligt direktiv /109/EG7 och utövar sin rätt att vistas i en annan medlemsstat i syfte att bedriva ekonomisk verksamhet som anställd eller 6EUT L 289, 3.11.2005, s. 15 (Celex 32005L0071). 7EUT L 16, 23.01.2004, s. 44 (Celex 32003L0109). De nationella bestämmelserna om EU-blåkort bör alltså inte vara tillämpliga på en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat och som utövar sin rätt att vistats i som arbetstagare eller egen företagare. Denna kategori av personer bör därför undantas från tillämpningsområdet för de nya reglerna. Åtaganden enligt internationella avtal om handel och investeringar Enligt artikel är direktivet inte tillämpligt på tredjelandsmedborgare som reser in i en medlemsstat i enlighet med åtaganden enligt ett internationellt avtal som underlättar inresa och tillfällig vistelse för vissa kategorier av fysiska personer med anknytning till handel och investeringar. Härmed torde avses tillfällig personrörlighet av tjänste- leverantörer enligt () allmänna tjänstehandelsavtal (GATS). Tjänster kan enligt GATS handlas inter- nationellt på fyra olika s.k. leveranssätt. Personer som omfattas av det leveranssätt som avser tillfällig personrörlighet definieras antingen som personer med rörlighet inom företag, affärsresenärer, kontraktsanställda eller egenföretagare. Det kan röra sig om t.ex. företagsinternt förflyttade personer, intra-corporate transferees (SOU 2006:87 s. 211 f.). Det kan dock inte uteslutas att även personer som omfattas av andra internatio- nella avtal kan falla under det aktuella undantaget. Samtliga dessa bör falla utanför tillämpningsområdet för de nationella bestämmelserna om EU-blåkort. Ett undantag bör därför införas som följer blåkortsdirektivets lydelse, dvs. som föreskriver att de nationella bestämmelserna om EU- blåkort inte ska vara tillämpliga på utlänningar som reser in i i enlighet med åtaganden enligt ett internationellt avtal som underlättar inresa och tillfällig vistelse för vissa kategorier av fysiska personer med anknytning till handel och investeringar. Enligt artikel 3.2 h är blåkortsdirektivet inte tillämpligt på tredje- landsmedborgare som beviljats inresa till en medlemsstats territorium som säsongsarbetare. Någon definition av begreppet säsongsarbetare finns inte i blåkortsdirektivet. Begreppet förekommer inte heller längre i svensk utlänningslagstiftning. Fram till fanns i 6 kap. 2 § UtlL en särskild tillståndsgrund för säsongsarbete. För dessa ärenden gällde en särskild handläggningsordning där de dåvarande länsarbetsnämnderna beviljade säsongsarbetstillstånd utifrån på förhand beviljade länskvoter för vissa bestämda branscher eller yrkesområden. Någon särskild definition av begreppet säsongsarbete fanns dock inte. Begreppet förekommer emellertid i 5 § lagen (1982:80) om anställnings- skydd. Med säsongsarbete avses där sådant arbete som på grund av naturens växlingar eller andra jämförbara orsaker inte kan bedrivas mer än under en viss del av året, t.ex. vissa slag av anläggnings- och jordbruksarbeten och arbete inom turistnäringen. Några svårigheter att vid tillämpningen av i detta lagstiftningsärende föreslagna bestämmelser urskilja dem som avses i artikel 3.2 h kan inte förutses. De personer som är aktuella kan för sin vistelse i antingen vara undantagna från kravet på visering eller så behöver de visering eller uppehållstillstånd, beroende på vistelsens längd. Vidare behöver dessa personer arbets- tillstånd för utövandet av säsongsarbetet i , om de inte är undantagna från kravet på sådant tillstånd. Mot bakgrund av det anförda bör ett undantag för denna kategori tas in i utlänningslagen. Det bör utformas så att bestämmelserna om EU-blåkort inte ska vara tillämpliga på utlänningar som beviljats arbetstillstånd, eller är undantagna kravet på arbetstillstånd, för säsongsarbete i . Utlänningar med avvisnings- eller utvisningsbeslut Enligt artikel 3.2 i är blåkortsdirektivet inte tillämpligt på tredjelands- medborgare som fått uppskov med avvisning eller utvisning på grund av faktiska eller rättsliga omständigheter. I utlänningslagen finns flera bestämmelser som innebär att verkställig- heten av ett beslut om avvisning eller utvisning skjuts upp om verkställigheten inhiberas eller om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas. Bestämmelser om inhibition av verkställighet finns bl.a. i 12 kap. 1013 a och 18 §§ UtlL. Att verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning kan skjutas upp genom att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas framgår av bl.a. 12 kap. 18 § UtlL. Verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning kan också skjutas upp på grund av att en ny prövning av rätten att vistas i landet har inletts (se bl.a.12 kap. 19 § UtlL). I samband med att de nya reglerna för arbetskraftsinvandring trädde infördes möjligheten att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för en utlänning som fått ett lagakraftvunnet beslut om avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande, 5 kap. 15 a § UtlL (s.k. spårbyte). En förutsättning för att beviljas sådant tillstånd är att utlänningen vid ansökningstillfället för uppehållstillståndet har en anställning här som varat och avser en tidsperiod om från ansökningstillfället och att anställningen uppfyller de krav som anges i 6 kap. 2 § första stycket UtlL. Detta innebär att utlänningen, med stöd av ett undantag från kravet på arbetstillstånd (s.k. AT-UND, 5 kap. 4 § UtlF), måste ha arbetat som asylansökan handlagts. Av 12 kap. 12 a § UtlL framgår att får besluta om inhibition av ett beslut att avvisa eller utvisa en utlänning om han eller hon har ansökt om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 a § första stycket UtlL. Förvaltnings- rätten i efterlyser ett förtydligande om en ansökan som görs i enlighet med 5 kap. 15 a § UtlL ska kunna medföra ett EU-blåkort, om förutsättningarna för ett sådant är uppfyllda. I avsnitt 9.1 föreslås att som huvudregel ska en utlänning som vill ha ett EU-blåkort ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i . Det föreslås också att det bör vara möjligt för vissa utlänningar som uttryckligen omnämns i direktivet att ansöka om EU-blåkort under vistelsen i , t.ex. gäststuderande och gästforskare. Som framgår ovan ska blåkorts- direktivets bestämmelser inte tillämpas på en tredjelandsmedborgare som fått uppskov med avvisning eller utvisning på grund av faktiska eller rättsliga omständigheter, vilket kan vara fallet vid ansökan om uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 a § UtlL. Sammanfattningsvis anser regeringen att det inte är förenligt med blåkortsdirektivet att generellt 2012/13:148 föreskriva att en ansökan i enlighet med 5 kap. 15 a § UtlL ska kunna medföra ett EU-blåkort. En bestämmelse om undantag avseende tredjelandsmedborgare som fått uppskov med verkställigheten av ett utvisningsbeslut på grund av faktiska eller rättsliga omständigheter finns även i det s.k. gästforskar- direktivet. Vid genomförandet av direktivet i svensk rätt infördes en bestämmelse i lagen (2008:290) om godkännande för forsknings- huvudmän att ta emot gästforskare som anger att den lagen inte ska tillämpas på en tredjelandsmedborgare som har ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut som inte kan verkställas. Blåkorts- direktivets artikel 3.2 i bör genomföras på motsvarande sätt. De nationella bestämmelserna om EU-blåkort bör således utformas så att de inte gäller för en utlänning som har ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut som inte kan verkställas. Enligt artikel 3.2 j är blåkortsdirektivet inte tillämpligt på tredjelands- medborgare som omfattas av och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster8 (utstationeringsdirektivet) så länge de är utstationerade på den berörda medlemsstatens territorium. Utstationeringsdirektivet gäller enbart EU:s medlemsstater. Stater inom EES-området omfattas dock också av direktivet efter beslut av . Utstationeringsdirektivet har i genomförts genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen, prop. 1998/99:90). Vid genomförandet av direktivet gjordes bedömningen att företag från länder utanför EU inte fick behandlas mer förmånligt än företag från EU:s medlemsstater. Lagen är därför inte begränsad till att omfatta arbetsgivare endast inom EU eller EES utan den gäller för alla utstationerande arbetsgivare, oavsett vilket land dessa är etablerade i. Med utstationerad arbetstagare avses varje arbetstagare som vanligen arbetar i ett annat land men som utför arbete i . Ett anställningsförhållande ska råda mellan arbetsgivaren och arbetstagaren . I utstationeringslagen anges vilka arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas för utstationerade arbetstagare i . I promemorian föreslås att ett EU-blåkort inte ska beviljas en utlänning som är utstationerad i på sätt som avses i utstationerings- direktivet. och Ingenjörer har pekat på oklarheter vad gäller utstationerade arbetstagares möjlighet att beviljas EU-blåkort, bl.a. mot bakgrund av att utstationeringslagen är vidare än utstationerings- direktivets tillämpningsområde, då lagen även omfattar arbetsgivare utanför EU/EES-området. Blåkortsdirektivets bestämmelser ska inte vara tillämpliga på utlänningar som omfattas av utstationeringsdirektivet, så länge som de är utstationerade på en medlemsstats territorium. För att komma i fråga för ett EU-blåkort förutsätts att det rör sig om en anställning i av en svensk arbetsgivare. Direktivet ger således inte utrymme för att bevilja 8 EGT L 18, 21.1.1997, s. 1 (Celex 31996L0071). EU-blåkort till en utstationerad arbetstagare som befinner sig i Prop. 2012/13:148 eller som avser att utstationeras till , oavsett om utstationeringen sker från en arbetsgivare som är etablerad i ett land inom EU/EES- området eller i tredje land. Det har därför i detta sammanhang ingen betydelse att utstationeringslagen är vidare än utstationeringsdirektivets tillämpningsområde. I avsnitt 9.1 föreslås att det ska lagregleras i vilka fall en ansökan om EU-blåkort får beviljas efter inresan i . Någon sådan möjlighet har, mot bakgrund av direktivets bestämmelser, inte föreslagits i fråga om utstationerade arbetstagare. För att undanröja oklarheter huruvida utstationerade arbetstagare kan beviljas EU-blåkort bör en hänvisning till utstationeringslagen införas i de nationella bestämmelserna om EU-blåkort så att det tydliggörs att en utlänning som ska utstationeras eller är utstationerad i inte kan komma i fråga för ett EU-blåkort. 2012/13:148 särskilda skäl. Enligt 5 kap. 9 § UtlF får ett arbetstillstånd inte beviljas än utlänningen har tillstånd att vistas här eller får vistas här utan tillstånd och inte än utlänningens pass gäller, om det inte finns särskilda skäl. Befintliga regler i utlänningsförordningen om begränsningar av tillståndstiden i relation till passhandlingens giltighets- tid kan tillämpas även i fråga om EU-blåkort. Någon ytterligare reglering behövs därför inte i denna del. Regeringens förslag: För att ett EU-blåkort ska beviljas, ska utlänningen ha erbjudits en högkvalificerad anställning i om . En bestämmelse som definierar begreppet högkvalificerad anställning tas in i utlänningslagen. Om anställningen avser ett reglerat yrke måste villkoren för utövandet av detta yrke vara uppfyllda för att EU-blåkort ska beviljas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Någon uttrycklig definition av begreppet högkvalificerad anställning finns dock inte i promemorians lagförslag. Remissinstanserna: TCO tillstyrker utredningens förslag vad beträffar definitionen av högkvalificerad anställning liksom förslaget gällande reglerade yrken. Sacos och Ingenjörers uppfattning är att definitionen av högkvalificerad anställning genom yrkeserfarenhet är alltför otydlig. TCO, , Ingenjörer och LO ställer sig kritiska till att det i promemorian föreslås att ett anställningserbjudande ska ligga till grund för beviljande av EU-blåkort. Dessa remissinstanser anser att ett krav bör införas på att sökanden ska visa upp ett anställningskontrakt eller bindande anställningserbjudande. Förvaltningsrätten i anser att det bör övervägas att införa ett krav på att en utlänning ska styrka behörigheten för att få utöva ett reglerat yrke i även i nuvarande reglering för ansökan om nationella arbetstillstånd. Skälen för regeringens förslag En högkvalificerad anställning om minst ett år Enligt artikel 5.1 a ska sökanden visa upp ett giltigt anställningskontrakt eller, i enlighet med nationell lagstiftning, ett bindande anställnings- erbjudande om högkvalificerad anställning i den berörda medlemsstaten. Enligt gällande ordning uppställs normalt inget krav på anställningens varaktighet för att ett arbetstillstånd ska beviljas (jfr dock möjligheten till s.k. spårbyte enligt 5 kap. 15 a § första stycket 1 UtlL). En förutsättning för att EU-blåkort ska kunna beviljas är dock att den aktuella anställningen i har en varaktighet om . Ett EU-blåkort får beviljas endast för en högkvalificerad anställning. Av definitionen i artikel 2 b framgår att en högkvalificerad anställning är en anställning för vilken personen har relevant och särskild kompetens, som styrks av högre yrkeskvalifikationer. Med högre yrkeskvalifikationer avses kvalifikationer som kan styrkas genom bevis på högre utbildning eller, om undantag från detta föreskrivs i nationell lagstiftning, därmed motsvarande relevant yrkeserfarenhet om (jfr artikel ). Med högre utbildning avses högskoleutbildning eller forskarutbildning (jfr artikel 2 h och skäl 9 i direktivet). Regeringen anser att det saknas anledning att begränsa möjligheten att bevilja EU- blåkort endast till utlänningar som har bevis på sådan högre utbildning. Även en utlänning som har yrkeserfarenhet inom det yrke eller den bransch som anställningen avser måste anses ha sådana kvalifikationer att han eller hon bör ges möjlighet att beviljas ett EU- blåkort.