prop · H003175 · 2013-06-12 00:00:00 — Sjukgymnastisk behandling inriktas mot funktionsnedsättningar i and- nings- och cirkulationssystemet och i neuromuskuloskelettala system samt mot psykiska och psykosomatiska problem. I finns det drygt 12 300 personer som är yrkesverksamma som sjukgymnaster. Sjukgymnaster verkar inom många samhällssektorer, inom hälso- och sjukvården, i folkhälsoarbete och på olika myndigheter. De största målgrupperna som sjukgymnaster behandlar inom hälso- och sjukvården är personer med hjärt- och kärlsjukdomar, lungsjuk- domar, neurologiska, psykiska och reumatologiska sjukdomar samt tumörsjukdomar. Det hälsofrämjande arbetet innefattar folkhälsoarbete i vid mening, både inom och utom hälso- och sjukvården, som t.ex. under- visning rörande hälso- och levnadsvanor i skola, arbete och fritid, under- 2012/13:175 visning i kropps- och rörelsemedvetande samt om fysisk aktivitet och motion. har () ca 1 700 medlemmar som är företagare7. Sjukgymnaster är också verksamma inom djursjukvården i mindre utsträckning. hade vid års- skiftet 2012/13 godkänt 46 legitimerade sjukgymnaster för arbete inom djurens hälso- och sjukvård. Sjukgymnasternas specialisering är inte reglerad i författning. Däremot har LSR utvecklat en specialistordning för sjukgymnaster. Utbildningen består både av teoretisk utbildning, magisterexamen eller högre nivå, och klinisk utbildning inom området med tillgång till handled- ning. Beslut om specialistkompetens fattas av förbundets vetenskapliga råd, efter handläggning i en särskild specialistkommitté. Det finns 17 olika specialistområden för sjukgymnaster. LSR har framfört önskemål om att yrkestiteln bör ändras till fysiotera- peut som också bör göras till skyddad yrkestitel, se avsnitt 8. LSR har vidare framfört att de önskar att sjukgymnasternas specialist- utbildning regleras. Som skäl anger förbundet en ökad professionali- sering och akademisering inom sjukgymnastkåren, en ökad flora av aktörer i samhället som erbjuder tjänster inom hälso- och sjukvårdens område samt en ökad medvetenhet hos patienten. Totalt elva remissinstanser yttrade sig i frågan om en reglering av sjuk- gymnasternas specialistutbildning. Samtliga landsting (5 stycken) som har svarat delar utredningens bedömning i fråga om reglering av specialiteter för sjukgymnaster. Det gör även SKL och några av universiteten och högskolorna. Några remissinstanser anser att en statligt reglerad specialistutbildning skulle ge en mer enhetlig och vetenskapligt förankrad utbildning i samverkan med berörda universitet. anser att ansvaret för en specialistbehörighet inte är en fråga för ett fackförbund utan bör regleras av en statlig myndighet. Företrädare för sjukgymnastutbildningen på anser att sjukgymnaster saknar en av samhället accepterad och organiserad specialistordning. De anser att den specialistordning som tagit fram, kan vara en bra grund vid utformningen av en för samhället utformad och beslutad specialistordning. instämmer i motiveringen att det inte finns behov ur ett patientsäkerhets- perspektiv att reglera sjukgymnasters specialistutbildning och att det redan finns specialistordningar som regleras inom förbundet. 7 Uppgift från LSR . Regeringen anser att titeln fysioterapeut ska bli ny skyddad yrkestitel för sjukgymnaster, se avsnitt 8. I frågan om en reglering av specialistutbildningen gör regeringen följ- Det är regeringens hållning att införa så få regleringar som möjligt för rätten att utöva yrke. En sådan utgångspunkt måste för- stås vägas mot att yrkesutövarna ska ha den kompetens som krävs för sin Den kontrollen kan dock ske på flera sätt än genom en Som legitimerad sjukgymnast står yrkesutövaren under tillsyn av Inspektionen för vård och omsorg. Sjukgymnaster kan specialisera sig inom den specialistordning som tagits fram inom LSR. Av vad som framkommit av utredningen och remissvaren, är utbildningen av god kvalitet. Det har inte framkommit att det ur ett patientsäkerhetsperspektiv finns ett behov av att införa en reglerad specialistordning och skyddad specialistbeteckning för sjuk- Regeringen anser därför inte att det bör införas en reglerad specialist- ordning eller skyddad specialistbeteckning för sjukgymnaster. 11.10 Sjuksköterskor i diabetesvård Sjuksköterskor inom diabetesvård, diabetessjuksköterskor, är sjuksköter- skor som vidareutbildat sig inom diabetesvård. Diabetessjuksköterskor arbetar vanligen inom primärvården eller på en medicinmottagning med ansvar för diabetespatienter. i Diabetesvård (SFSD) har till utred- ningen framfört önskemål om skyddad yrkestitel för diabetessjuksköter- skor och bl.a. hänvisat till att det behövs för att säkerställa en kvalifice- rad diabetesvård. Inga remissinstanser har yttrat sig särskilt om utredningens bedömning. Däremot har och tillstyrkt utredningens förslag att en utredning bör tillsättas när det gäller utbild- ning av specialistsjuksköterskor och anser att frågan om diabetessjuk- sköterskor bör ingå i det uppdraget. Sjuksköterskor inom diabetesvård, diabetessjuksköterskor, är sjuksköter- skor som vidareutbildat sig inom diabetesvård. De står som hälso- och sjukvårdspersonal under tillsyn av Inspektionen för vård och omsorg och omfattas i övrigt av det ansvar arbetsgivaren har för att personalen har rätt kompetens. Regeringen anser att eftersom diabetessjuksköterskor 2012/13:175 redan har legitimation som sjuksköterskor, är patientsäkerhetskravet uppfyllt. Som lagts fast i tidigare förarbeten (prop. 2005/06:43 och prop. 1997/98:109) är bedömningen när det gäller tilläggsutbildningar att det kan vara mindre relevant att karaktärisera en tilläggsfunktion som legitimationsgrundande om redan grundutbildningen är det. Regeringen ansluter sig till denna bedömning. Regeringen anser inte att det bör införas legitimation eller skyddad yrkestitel för diabetessjuksköterskor. Utbildningen till tandtekniker är treårig och leder fram till tandteknikerexamen. är utbildningen en högskoleutbildning. Tandtekniker utformar och tillverkar individuellt avpassade ersätt- ningar för förlorade tänder. Det kan t.ex. vara fråga om kronor, broar och avtagbara proteser. Enligt finns ca 1 500 tand- tekniker i och en majoritet av dem är verksamma inom den privata sektorn. Arbetet utförs vid tandtekniska laboratorier, vilka kan variera i storlek och omfatta allt från en ensamarbetande tekniker till en större verksamhet med olika inriktningar. De ersättningar som utformas och tillverkas av tandtekniker är medicintekniska produkter. Tandteknikernas verksamhet omfattas där- med av lagen (1993:584) om medicintekniska produkter och Läke- medelsverkets föreskrifter (LVFS 2003:11) om medicintekniska produk- ter. Det innebär att det bl.a. finns krav på övervakning av hur produk- terna fungerar i praktisk användning och att tandtekniker måste registrera sin verksamhet hos som också utövar tillsyn över verk- samheten. Tandläkarnas handhavande av produkterna de beställer av tandteknikerna omfattas av föreskrifter (SOSFS 2008:1) om användning av medicintekniska produkter i hälso- och sjukvården. Av föreskrifterna följer bl.a. att tandläkaren ska identifiera patientens behov och ansvara för att produkten motsvarar behoven. Av före- skrifterna följer också att tandläkaren vid exempelvis ett funktionsfel ska göra en anmälan till den som tillverkat produkten och till Läkemedels- verket. har framställt önskemål om legitimation för tandtekniker med motiveringen att den nuvarande utvecklingen pekar på en ökad specialisering mellan tandläkarna som ansvarar för den kliniska processen och tandteknikerna som ansvarar för den tekniska processen. Tandteknikerns roll har förändrats så att de har mer patient- kontakt än tidigare, främst bestående i att patienterna kommer till de tandtekniska laboratorierna för att diskutera bl.a. tandfärgning, protes- lagningar och implantat. Med legitimation för tandtekniker skulle patientsäkerheten öka. En majoritet av remissinstanserna delar utredningens bedömning. Totalt 5 remissinstanser har yttrat sig särskilt om frågan. Av dem delar 2 remissinstanser utredningens bedömning och 3 har motsatt uppfattning. och stöder utredningens förslag. , () och anser att legitimation krävs. Det finns flera kriterier som är uppfyllda för att tandtekniker skulle kunna omfattas av legitimation. Utbildningen till tandtekniker ligger på högskolenivå och är treårig. Tandtekniker utför kvalificerade arbetsupp- gifter som har betydelse för patientsäkerheten och tandtekniker har enligt uppgift patientkontakt i allt större omfattning. Enligt regeringens mening är det, av vad som framgått av betänkandet och remissvaren, emellertid tandläkaren som har ansvaret för behand- lingen som helhet, även om exempelvis en krona som sätts in i patientens mun tillverkats av en tandtekniker. Det är också tandläkaren som ställer diagnos samt bestämmer om behandling. En tandtekniker arbetar i första hand med materialet och arbetet som innefattar patientkontakt avser främst estetiska aspekter som färgval m.m. Till det kommer att tand- teknikernas tillverkade ersättningar omfattas av lagstiftningen för medicintekniska produkter. Vid en samlad bedömning anser regeringen att legitimation eller någon annan behörighetsreglering inte bör införas för tandtekniker. Uroterapeuter är legitimerade sjuksköterskor, barnmorskor, sjuk- gymnaster eller läkare med en påbyggnadsutbildning i uroterapi. Uroterapeuter utreder och behandlar personer med urinläckage eller andra blåsstörningar. Uroterapeuter finns på de flesta större sjukhus och inom primärvården. Företrädare för gruppen uroterapeuter har framställt önskemål om att legitimation bör införas för uroterapeuter. Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt i frågan. 2012/13:175 Regeringens bedömning Uroterapeuter är legitimerade sjuksköterskor, barnmorskor, sjuk- gymnaster eller läkare som har genomgått en påbyggnadsutbildning i uroterapi. Uroterapeuter har som regel legitimation och står som hälso- och sjuk- vårdspersonal under tillsyn av Inspektionen för vård och omsorg och omfattas i övrigt av det ansvar arbetsgivaren har för att personalen har rätt kompetens. Regeringen anser inte att patientsäkerheten skulle stärkas genom att gruppen får ytterligare en legitimation. Det är också regeringens uppfattning att dubbla legitimationer ska undvikas. Som lagts fast i tidigare förarbeten (prop. 2005/06:43 och prop. 1997/98:109) är bedömningen när det gäller tilläggsutbildningar att det kan vara mindre relevant att karaktärisera en tilläggsfunktion som legitimationsgrundande om redan grundutbildningen är det. Regeringen ansluter sig till denna bedömning. Regeringen anser inte att det bör införas legitimation för uroterapeuter. Regeringens bedömning: Ytterligare praktisk tjänstgöring bör inte in- föras som villkor för legitimation för arbetsterapeuter eller audio- nomer. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Sammanlagt elva remissinstanser har svarat, men bara två avser audionomer. Av dem delar sju instanser utredningens bedömning medan fyra har uppfattningen att praktiktjänstgöring bör införas. Skälen för regeringens bedömning Arbetsterapeuten bedömer hur personer med skada eller sjukdom har för- måga och förutsättningar att utföra dagliga aktiviteter i samspel med för- hållanden i omgivningen. Åtgärderna bygger på resultatet av bedöm- ningen och syftar till att personen ska bli delaktig i de dagliga aktiviteterna och på så sätt uppnå hälsa och välbefinnande. En viktig del i arbetsterapeutens arbete är att prova ut och anpassa olika tekniska hjälp- medel som kan underlätta tillvaron för patienten. Arbetsterapeuten arbetar med patienten individuellt eller i grupp. Ofta sker arbetet i team med andra yrkesgrupper, så som sjukgymnaster, psykologer, sjuksköterskor, logopeder och läkare. Förbundet har framställt önskemål om att en tolv månaders praktiktjänstgöring på heltid ska vara ett krav för legitima- tion som arbetsterapeut. Förbundet anser att utbildningens verksamhets- förlagda del inte är tillräcklig för det stora ansvar som läggs på arbets- terapeuterna i deras självständiga, patientbehandlande arbete. Utbild- ningen håller hög teoretisk nivå men erfarenheten från praktisk tillämp- ning är begränsad. Regeringen anser att utgångspunkten bör vara att den utbildning som ska ligga till grund för legitimation ska innehålla den verksamhetsförlagda utbildning, eller praktik, som krävs för att uppnå målen för examen enligt examensordningen. Det är examen som ska ligga till grund för legitima- tion. Den nyutexaminerade kan ha särskilda behov av introduktion, som arbetsgivaren ansvarar för att ge. Regeringen anser inte att det bör införas ett krav på praktikår för legitimation som arbetsterapeut. Utbildning till audionom är treårig och omfattar både teoretiska studier och verksamhetsförlagd utbildning. Studierna avslutas med en audio- nomexamen på 180 högskolepoäng. Examen berättigar till legitimation, som utfärdas av . Arbetet innebär främst att man utreder hörsel genom hörselmätningar och rehabilitering av hörselskadade. I arbetet ingår också att utreda, prova ut och utvärdera hjälpmedel som till exempel hörapparater. De flesta audionomer arbetar på hörselkliniker och hörcentraler dit främst äldre med nedsatt hörsel vänder sig. Audionomer arbetar även inom privat hörselvård, på hörapparatföretag och inom företags-, barn- och skolhälsovården och allt fler audionomer startar eget företag. har framfört ett önskemål om krav på ett praktikår före legitimation. Föreningen anser att det skulle ge nya audionomer möjlighet till grundlig handledning och göra dem redo för patientansvar. Regeringen anser att utgångspunkten bör vara att den utbildning som ska ligga till grund för legitimation ska innehålla den verksamhetsförlagda utbildning, eller praktik, som krävs för att uppnå målen för examen enligt examensordningen. Det är examen som ska ligga till grund för legitima- tion. Den nyutexaminerade kan ha särskilda behov av introduktion, som arbetsgivaren ansvarar för att ge. Regeringen anser inte att det bör införas ett krav på praktikår som villkor för legitimation som audionom. 2012/13:175 12.2 Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att ändra på kraven för legitimation för ortopedingenjörer. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Tre remissinstanser har yttrat sig. Kommuner och Landsting, och delar alla utredningens bedömning att det inte finns skäl att ändra förutsättningarna och kraven för legitimation för ortoped- ingenjörer. Skälen för regeringens bedömning har i en skrivelse till och anfört att tillämpningen av legitimationsbestämmel- serna gjorts så bred att kompetensnivån hos den legitimerade yrkes- gruppen löper mycket stor risk att snedvridas. Legitimation för ortopedingenjörer infördes . För att inte utestänga de som gått äldre utbildningar, bestämdes att även dessa utbildningar ska kunna ligga till grund för legitimation för yrkesgruppen. har också möjlighet att i undantagsfall ge legitimation till den som skaffat sig en fullgod kompetens på annat sätt än genom att avlägga examen. Denna möjlighet finns när det gäller alla legitimationsyrken. Reglerna om undantag är av naturliga skäl mest aktuella när legitimation införs. Nästan alla som läst en äldre utbildning till ortopedingenjör bör nu ha hunnit söka legitimation. Det har heller inte framkommit att ortopedingenjörer, oavsett utbildningsbakgrund, har varit föremål för ingripanden från eller Hälso- och sjukvårdens ansvars- nämnd () i någon större utsträckning. Regeringen anser därför inte att det finns skäl att ändra på kraven för legitimation för ortoped- ingenjörer. Regeringens bedömning: Tandhygienistutbildningen bör inte för- längas. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att tandhygienistutbild- ningen skulle förlängas från två till . Remissinstanserna: Det finns ett stort stöd för att genomföra för- slaget. De 35 remissinstanser som yttrat sig i frågan har tillstyrkt utred- ningens förslag att förlänga tandhygienistutbildningen från två till . Skälen för regeringens bedömning Tandhygienistexamen är en yrkesexamen och omfattar 120 högskole- poäng. En yrkesexamen kan endas utfärdas av högskola som har särskilt tillstånd av . Det finns möjlighet att gå ett tredje år efter examen som tand- hygienist, vid flera av de lärosäten som ger utbildningen. En stor andel av studenterna går ett tredje år; enligt utredningen väljer av dem som studerar till tandhygienist att gå ett tredje år. De ettåriga påbyggnadsutbildningar som erbjuds är olika utformade, och innehåller exempelvis olika fördjupningskurser i oral hälsa, om patienter med sär- skilda behov, om barn- och ungdomsvård, om äldrevård och folkhälso- vetenskap, i vetenskaplig metodik, i samhälls- och beteendevetenskapliga ämnen och medicinska ämnen. Tandhygienistyrket blev legitimationsyrke 1991 på grund av att arbets- uppgifterna ansågs kräva kvalificerat kunnande, stor skicklighet och nog- grannhet, att arbetet i hög grad var självständigt samt att det var väsent- ligt att patienterna kunde bedöma vilken utbildning och bakgrund en tandhygienist hade. Regeringen konstaterar mot bakgrund av remissinstansernas svar att det finns stöd för utredningens förslag att förlänga tandhygienistutbild- ningen. Av vad som framgår av utredningen utbildar sig av studenterna ett tredje år, och den ettåriga påbyggnadsutbildningen erbjuds vid ett stort antal lärosäten. Regeringen gör bedömningen att det finns goda möjligheter för de tandhygienister som önskar att gå det tredje året. Regeringen inte att det finns tillräckliga skäl för en förlängning av utbildningen. 2012/13:175 13 Övriga förslag i betänkandet Kompetens och ansvar (SOU 2010:65) Regeringens bedömning: Förslagen om alternativ- och komplemen- tärmedicin och förbudet mot vilseledande marknadsföring bör inte genomföras. Regeringen avser att återkomma i andra sammanhang i fråga om förslagen om att i samråd med bör få i uppdrag att ta fram en samverkansmodell för specialistsjuk- sköterskeutbildningen, att bör få i uppdrag att utreda och föreslå vilka sjukdomar som ska omfattas av förbud för andra än hälso- och sjuk- vårdspersonal att behandla, att bör ges i uppdrag att bestämma om inrättande och benämning för de specialiteter inom vilka kompetens som specialisttandläkare kan uppnås samt att bestämmelsen om att Social- styrelsen ska godkänna utbildningskliniker ska upphävas, att det nationella rådet för specialiseringstjänstgöring ska ges i uppgift att bistå även i frågor om tandläkarnas specialiseringstjänstgöring. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att en särskild lag om alternativa behandlingsformer ska införas. föreslogs bli ansvarig registerhållare för ett register i vilket utövare av alternativ- och komplementärmedicin skulle ha möjlighet att registrera sig under vissa förutsättningar. Som komplement till lagen föreslog utredningen också att en informationsportal skulle inrättas, vilken också föreslogs ansvara för. Utredningen föreslog också att det skulle införas ett förbud i patientsäkerhetslagen mot vilseledande användning av skyddade yrkestitlar vid marknadsföring av verksamhet. Remissinstanserna: Sammanlagt 53 remissinstanser har lämnat syn- punkter på förslaget. Av dem förklarar sig 31 vara i huvudsak positiva till utredningens förslag, medan 17 avvisar förslaget eller anser att frågan bör utredas ytterligare. Bland dem som avstyrker förslaget finns Social- styrelsen, Datainspektionen och Statskontoret. Några remissinstanser, bl.a. Kommuner och Landsting (SKL) och , anser att frågan bör utredas vidare. tillstyrker förslaget men anser inte att den är rätt myndighet att ansvara för registret. En stor andel remissinstanser är principiellt för förslaget, men redovisar ändå olika synpunkter på, och kritik mot, förslaget eller delar av det. En del remiss- instanser anser att det inte är bra att förslaget förstärker åtskillnaden mellan den s.k. skolmedicinen och den integrativa medicinen, medan andra anser att ett register felaktigt kan ge allmänheten intryck av att staten godkänt de yrkesutövare som anges i registret. En majoritet av remissinstanserna är positiva till förslaget om förbud mot vilseledande användning av skyddad yrkestitel vid marknadsföring av verksamheten. Skälen för regeringens bedömning: Området som gränsar mot hälso- och sjukvården är omfattande. De tjänster som erbjuds utvecklas alltmer och utbudet av dessa tjänster växer. Remissvaren visar att det finns många uppfattningar om hur en reglering av området bäst utformas. Regeringen gav i regleringsbrevet i uppdrag att se över relationen mellan hälso- och sjukvårdslagen och annan lag- stiftning inom hälso- och sjukvårdens område respektive ifråga om yrkesmässig hygienisk verksamhet, t.ex. tatuering, och olika former av behandling utan kontroll som kan innebära en risk för patienten eller den enskilde, t.ex. ingrepp med laser och injektion av botox. I uppdraget ingår att göra en kartläggning av förhållandet mellan dessa lagstiftningar, göra en bedömning av vilka verksamheter som om- fattas respektive faller utanför respektive lagstiftning, göra en bedömning av vilka risker som detta medför för den enskilde samt bedöma behovet av tydligare reglering eller vägledning inom området. Den delen av upp- draget som gäller yrkesmässig hygienisk verksamhet redovisade Social- styrelsen till . kommer att redovisa den del av uppdraget som avser skönhetsoperationer. Yrkesmässig hygienisk verksamhet, skönhetsoperationer och alternativ- och komplementärmedicin, utgör områden som ligger hälso- och sjukvården nära, men regleras inte av hälso- och sjukvårdslag- stiftningen. Det är istället konsumenträttslagstiftningen som gäller på området. Utvecklingen av tjänster på dessa områden går snabbt och alltfler hälso- och sjukvårdsliknande tjänster erbjuds. Det har framförts i flera sammanhang att konsumenträtten inte ger konsumenten ett tillräckligt skydd vid exempelvis felbehandlingar. Det finns inte något krav på att utövaren ska ha viss utbildning och det är oklart vad Inspek- tionen för vård och omsorgs tillsyn på området omfattar. Mot bakgrund av remissvaren på förslag som gäller det område som angränsar till hälso- och sjukvården samt att fått i uppdrag i regleringsbrevet att lämna för- slag för samma område, bedömer regeringen att utredningens förslag om alternativ- och komplementärmedicin inte bör genomföras. Det finns på konsumenträttens område ett förbud mot vilse- ledande marknadsföring. Förbudet täcker också det område som före- slagits av utredningen och förslaget skulle därför enbart få en upplysande funktion. Regeringen anser därför inte att förslaget bör genomföras. att optiker ska få möjlighet att använda vissa läkemedel i diagnostiskt syfte, att och landstingen bör få tillgång till utdrag ur belastningsregistret vid anställning på särskilt förordnande, att i samråd med bör få i uppdrag att ta fram en samverkansmodell för specialist- sjuksköterskeutbildningen, att bör få i uppdrag att utreda och föreslå vilka sjukdomar som ska omfattas av förbud för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att behandla, att bör ges i uppdrag att bestämma om inrättande och benämning för de specialiteter inom vilka kompetens som specialisttandläkare kan uppnås samt att bestämmelsen om att ska godkänna utbildningskliniker ska upphävas, att det Nationella rådet för specialiseringstjänstgöring ska ges i uppgift att även bistå i frågor om tandläkarnas specialiseringstjänstgöring. Regeringen beslutade om förordningsändringar som möjliggör för optiker att använda vissa läkemedel i diagnostiskt syfte samt för och landstingen att få tillgång till uppgifter ur belastningsregistret vid anställning på särskilt förordnande. Regeringen avser att återkomma i andra sammanhang i fråga om utredningens övriga förslag. 14Inspektionen för vård och omsorg får vissa ytterligare uppgifter från Regeringens förslag: Inspektionen för vård och omsorg tar över ansvaret för följande uppgifter från :