prop · H003148 · 2013-04-16 00:00:00 — En ansökan ska åtföljas av dokumentation som visar att villkoren för inresa enligt artikel 5 är uppfyllda. I avsnitt 9.1 föreslås att huvudregeln för att beviljas EU-blåkort ska vara att ett sådant tillstånd ska ha ansökts om och beviljats före inresan i . Det föreslås också att sökanden i vissa angivna fall får ansöka om och beviljas EU-blåkort efter inresan i landet. För att genomföra blåkortsdirektivets artiklar 18.118.3 bör en utlänning som med stöd av ett EU-blåkort vistats i en annan EU-stat också få ansöka om och beviljas ett EU-blåkort efter inresan i , under förutsättning att ansökan ges in till senast en månad från inresan i landet. I utlänningslagen uppställs inte något krav på att en utlänning som Prop. 2012/13:148 under vistelsen i ansöker om uppehållstillstånd och arbets- tillstånd ska ha ett särskilt tillfälligt uppehållstillstånd som ansökan prövas av . Vid ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd i får sökanden en handling från där det anges att personen i fråga har rätt att vistas här i landet för prövning av ansökan. Av detta följer att något särskilt tillfälligt uppehållstillstånd inte behöver utfärdas om ett EU-blåkort som utfärdats av annan medlemsstat löper ut av en ansökan om EU-blåkort i . Möjligheten enligt artikel 18.5 att utfärda tillfälligt uppehållstillstånd bör därför inte utnyttjas. 2012/13:148 en ordning som medger att sökanden av ett EU-blåkort får ta en kortare tids anställning för annat arbete än den högkvalificerade anställning som ansökan avser av ärendet. Möjligheten att neka den som har EU-blåkort utfärdat av annan EU-stat tillstånd att arbeta i av en ansökan om EU-blåkort bör således utnyttjas på så sätt att befintlig reglering bibehålls. Regeringens bedömning: Någon lagändring är inte nödvändig med anledning av blåkortsdirektivets krav på en längsta handläggningstid när en utlänning som har EU-blåkort utfärdat av en annan EU-stat ansöker om EU-blåkort i . Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 18.4 ska en ansökan om EU-blåkort handläggas i enlighet med de förfaranden som anges i artikel 11, dvs. beslut i ärendet ska fattas senast från det att ansökan lämnades in. I avsnitt 9.2 görs bedömningen att en ny bestämmelse bör tas in på förordningsnivå som genomför direktivets reglering avseende handlägg- ningstid. Bestämmelsen blir aktuell också för denna situation. Artikel 18.4 föranleder således inga lagändringar. genomförandet av det direktivet i svensk rätt bedömde regeringen att Prop. 2012/13:148 bestämmelser om underrättelser till en annan EU-stat bör införas på förordningsnivå. Enligt artikel 22 i blåkortsdirektivet ska medlemsstaterna utse en nationell kontaktpunkt som ska ansvara för att ta emot och översända information som bl.a. anges i artikel 18. Som framgår av avsnitt 15 anser regeringen att bör utses som svensk kontaktmyndighet för blåkortsdirektivet. För att uppfylla blåkortsdirektivets krav om underrättelse av beslut till en annan EU-stat bör det således ankomma på att underrätta den EU-stat som tidigare beviljat utlänningen ett EU-blåkort om verkets beslut att bevilja honom eller henne ett EU-blåkort i . bör även underrätta en sådan EU-stat om beslut att avslå en ansökan om EU-blåkort i och att ålägga utlänningen och hans eller hennes familjemedlemmar att lämna landet. Bestämmelser med denna innebörd bör tas in på förordningsnivå. 13.6Återtagande av en utlänning som har EU-blåkort i annan EU-stat Regeringens bedömning: Blåkortsdirektivets bestämmelser om återtagande av en utlänning som har EU-blåkort och hans eller hennes familjemedlemmar till den EU-stat som utfärdat tillstånden i de fall ansökan om EU-blåkort i avslås, leder inte till några lagändringar. Möjligheten enligt direktivet att ålägga arbetsgivare att ansvara för kostnader för återvändande eller återtagande bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning Enligt artikel 18.4 b ska sökanden och hans eller hennes familje- medlemmar vid avslag på en ansökan om EU-blåkort i den andra medlemsstaten, i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i nationell lagstiftning, inklusive utvisningsförfaranden, åläggas att lämna dess territorium. Den första medlemsstaten, dvs. den stat som utfärdat EU- blåkortet, ska då och utan formaliteter återta innehavaren av EU-blåkort och familjemedlemmarna. Detsamma ska gälla om giltighets- tiden för det EU-blåkort som utfärdats av den första medlemsstaten har löpt ut eller återkallats under prövningen av ansökan i den andra medlemsstaten. 2012/13:148 Underrättelse om beslut om avslag på en ansökan om EU-blåkort och beslut om utvisning Bestämmelser om avvisning och utvisning finns i 8 kap. UtlL. En utlänning som saknar nödvändiga tillstånd för att vistas i får avvisas enligt 8 kap. 1§ UtlL eller utvisas enligt 8 kap. 7 § UtlL. I 8 kap. 16 § UtlL anges att om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller avvisas eller återkallas ett sådant tillstånd och utlänningen befinner sig i , ska det meddelas beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det. Denna bestämmelse blir också tillämplig i fråga om beslut om avslag på ansökan om EU-blåkort. Om anknytningspersonen nekas EU-blåkort i finns inte heller grund för att bevilja uppehållstillstånd till hans eller hennes medföljande familjemedlemmar, varför även beslut om avvisning eller utvisning för familjemedlem kan aktualiseras i en sådan situation. Den som har EU- blåkort utfärdat av en annan medlemsstat och medföljande familje- medlemmar kommer, enligt gällande ordning och lagda förslag, att skriftligen underrättas om beslut om avslag i ansökningsärendet och beslut om avvisning eller utvisning. Som anges i avsnitt 13.5 bör det ankomma på att informera den EU- stat som utfärdat EU-blåkortet om beslut om avslag på ansökan om EU- blåkort i samt beslut om att sökanden och hans eller hennes familjemedlemmar har ålagts att lämna . Kraven i artikel 18.4 b är därmed uppfyllda. Kostnader för återvändande och återtagande Enligt artikel 18.6 kan sökanden och/eller dennes arbetsgivare hållas ansvarig för kostnaderna i samband med återvändandet eller återtagandet av innehavaren av ett EU-blåkort och hans eller hennes familje- medlemmar, inklusive i tillämpliga fall kostnader som täcks av offentliga medel. Av 19 kap. 1 § UtlL följer att en utlänning som avvisas eller utvisas är skyldig att betala kostnaden för sin egen resa till den ort dit han eller hon sänds eller åläggs att resa genom en myndighets försorg. Enligt gällande ordning uppställs inget krav på att arbetsgivare ska åläggas att ansvara för kostnader för återvändande eller återtagande av arbetstagare. Något sådant krav bör inte heller införas med anledning av blåkortsdirektivet. Möjligheten enligt artikel 18.6 att ålägga arbetsgivare att ansvara för kostnader för återvändande eller återtagande bör således inte utnyttjas. 13.7Återtagande av en utlänning som har EU-blåkort i Regeringens förslag: Om en annan EU-stat har avslagit en ansökan om EU-blåkort från en utlänning som har, eller vid tiden för ansökan i den andra EU-staten hade, ett EU-blåkort utfärdat av och har ålagt utlänningen och medföljande familjemedlemmar att lämna den medlemsstaten, ska de återtas till . Utlänningen och hans eller hennes familjemedlemmar som har återtagits får vistas här i landet tre månader från inresan. Detta ska gälla även om EU-blåkortet inte längre gäller eller har återkallats. Ett undantag från kravet på visering för inresa och vistelse i för en utlänning och hans eller hennes familjemedlemmar som återtas till tas in i utlänningslagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Förvaltningsrätten i efterlyser ett förtydligande från vilken tidpunkt perioden börjar löpa. förordar att lagförslaget om återtagande och rätten att stanna kvar i utformas så att det tydligt framgår att det måste ha funnits ett gällande EU-blåkort då ansökan prövades i den andra medlemsstaten. Skälen för regeringens förslag: När den som har ett EU-blåkort som utfärdats i och hans eller hennes familjemedlemmar flyttar till en annan EU-stat och de av den statens behöriga myndigheter nekas EU- blåkort eller uppehållstillstånd ska och utan formaliteter återta utlänningen och hans eller hennes familjemedlemmar. Skyldigheten att återta utlänningen och medföljande familjemedlemmar ska också gälla om giltighetstiden för EU-blåkortet löpt ut eller återkallats under den andra EU-statens prövning av ansökan. Upprättad kontaktpunkt ska ta emot information från den andra EU-staten om att berörda personer återsänds. Efter ett återtagande ska bestämmelserna i artikel 13 tillämpas, dvs. utlänningen ska ges möjlighet att söka och ta ny anställning här i landet (artikel 18.4 b). För att uppfylla blåkortsdirektivets krav i denna del bör det införas en ny bestämmelse i utlänningslagen som föreskriver att , om den andra EU-staten har ålagt utlänningen och hans eller hennes familje- medlemmar att lämna den medlemsstaten, ska återta utlänningen och familjemedlemmarna och låta dem vistas här i landet och detta även om EU-blåkortet som utfärdats av inte längre gäller eller har återkallats. Av bestämmelsen bör framgå, vilket Förvaltningsrätten i påpekat, att rätten att vistas i efter ett återtagande ska gälla från tidpunkten för inresan i landet. I den föreslagna bestämmelsen anges att den som har ett EU-blåkort utfärdat av ska återtas hit vid avslag på ansökan i en annan EU- stat. förordar att lagförslaget om återtagande och rätten att stanna kvar i utformas så att det tydligt framgår att det måste ha funnits ett gällande EU-blåkort då ansökan prövades i den andra medlemsstaten. Av direktivets ordalydelse och av dess reglering om att återtagandeskyldighet föreligger även om EU-blåkortet löpt ut eller återkallats vid tiden för den andra EU-statens prövning framgår enligt regeringens mening att utlänningen måste ha ett gällande EU-blåkort då han eller hon gör sin ansökan i det andra landet men att detsamma inte behöver vara fallet vid ansökans prövning. Lagtexten bör förtydligas i denna del så att det klart framgår att utlänningen vid tiden för ansökan ska ha haft ett gällande EU-blåkort. I 2 kap. 3 § UtlL anges att en utlänning som reser in i eller vistas i ska ha Schengenvisering eller nationell visering, om han eller 2012/13:148 hon inte har uppehållstillstånd eller har ställning som varaktigt bosatt. Som anges ovan kommer det åligga att och utan formaliteter återta en utlänning som har, eller har haft, ett EU-blåkort utfärdat av samt hans eller hennes medföljande familje- medlemmar vid avslag på ansökan om EU-blåkort i en annan EU-stat. Något krav på visering bör inte ställas upp i en sådan situation. Ett undantag från kravet på visering bör därför tas in 2 kap. 3 § UtlL. 14Familjemedlemmar till den som har EU-blåkort utfärdat av en annan EU-stat Regeringens förslag: En familjemedlem som beviljats uppehålls- tillstånd av en annan EU-stat på grund av anknytning till en utlänning som har EU-blåkort i den staten och därefter flyttar till i anslutning till honom eller henne, får beviljas uppehållstillstånd efter inresan hit om ansökan ges in senast efter inresan i . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: Av artikel 19.1 följer att familje- medlemmar till innehavare av EU-blåkort som flyttar till en andra medlemsstat har rätt att följa med innehavaren eller senare ansluta sig till honom eller henne, om familjen redan var bildad i den första medlemsstaten. En ansökan om uppehållstillstånd ska ha lämnats in till behöriga myndigheter, av familjemedlemmarna eller av innehavaren av EU-blåkort i enlighet med nationell lagstiftning, senast efter inresan till den andra medlemsstaten (artikel 19.2 första stycket). Om familjen inte var bildad redan i den första medlemsstaten anges i artikel 19.6 att familjeåterföreningsdirektivet ska tillämpas med de i artikel 15 i blåkortsdirektivet föreskrivna undantagen. Detta innebär att de begränsningar i rätten till familjeåterförening som följer av familje- återföreningsdirektivet blir tillämpliga vid familjeåterförening i de fall familjemedlemmarna inte haft uppehållstillstånd på grund av anknytning till den som har EU-blåkort i den första medlemsstaten. Beträffande övriga bestämmelser i artikel 19 anges endast att undantagen i artikel 15 i tillämpliga delar ska fortsatt gälla (artikel 19.5). Detta innebär att uppehållstillstånd för medföljande familjemedlemmar till den som har EU-blåkort i den första medlemsstaten inte får vägras med stöd av bestämmelser som följer av familjeåterföreningsdirektivet, t.ex. att utlänningen utgör hot mot allmän ordning och allmän säkerhet. Det ska därför av den föreslagna bestämmelsen om förutsättningar för att bevilja uppehållstillstånd för medföljande familjemedlemmar till den som har EU-blåkort införas ett undantag från den reglering i utlänningslagen som införts med stöd av familjeåterföreningsdirektivet. Däremot kan den som Prop. 2012/13:148 har EU-blåkort nekas tillstånd på denna grund eftersom det i artikel 18.2 hänvisas till att villkoren i artikel 5 ska vara uppfyllda. Av undantagsbestämmelserna i artikel 15 följer vidare att uppehållstillstånd som beviljas till familjemedlemmar ska ges som beviljats till innehavare av EU-blåkort, om det är möjligt med hänsyn till giltighetstiden för deras resehandlingar. I avsnitt 10.3 föreslås att en bestämmelse ska införas i utlänningslagens kapitel om EU-blåkort som föreskriver när ansökan om uppehållstillstånd för familjemedlem till den som har EU-blåkort ska vara gjord. Det ska av denna bestämmelse också framgå att familjemedlemmar som beviljats uppehållstillstånd i en annan EU-stat på grund av anknytning till den som har EU-blåkort i den EU-staten också får ansöka om och beviljas uppehållstillstånd efter inresan i när familjemedlemmarna flyttar med anknytningspersonen till . En ansökan ska i detta fall ges in senast en månad från inresan i landet. I avsnitt 10.2 föreslås vidare att en bestämmelse tas in i utlänningslagen som föreskriver att uppehålls- tillstånd som beviljas familjemedlemmar ska gälla som EU-blåkortet. Enligt 4 kap. 23 UtlF får uppehållstillstånd inte beviljas än utlänningens pass gäller. Kraven i artikel 19.1 och 19.2 första stycket föranleder ingen ytterligare reglering. 2012/13:148 om uppehållstillstånd. Möjligheten enligt artikel 19.2 andra stycket att bevilja tillfälligt uppehållstillstånd bör därför inte utnyttjas. Regeringens bedömning: Möjligheten enligt direktivet att kräva att familjemedlemmar ger in bevis som styrker att de har en sjukförsäkring som gäller i eller att den som har EU-blåkortet har en sådan försäkring som även omfattar familjemedlemmarna, bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 19.3 får den andra medlemsstaten kräva att familjemedlemmarna tillsammans med ansökan om uppehållstillstånd ger in uppehållstillstånd som utfärdats av den första medlemsstaten och giltig resehandling, eller bestyrkta kopior av dessa, samt vid behov visering. Ytterligare krav som får ställas upp är att familjemedlemmarna ger in bevis som styrker att de i egenskap av familjemedlemmar till innehavaren av EU-blåkort har varit bosatta i den första medlemsstaten och att de har en sjukförsäkring som täcker alla risker i den andra medlemsstaten eller att blåkortsinnehavaren har en sådan försäkring som omfattar även dem. har, i enlighet med officialprincipen, en utrednings- plikt som innebär att ett ärende ska utredas i den utsträckning dess beskaffenhet kräver. Detta innebär att behövlig dokumentation får inhämtas som visar att förutsättningar föreligger för att bevilja uppehålls- tillstånd för familjemedlem som tidigare beviljats uppehållstillstånd i en annan EU-stat som anhörig till den som har ett EU-blåkort utfärdat av den staten. Det ankommer på sökanden att medverka i utredningen. Den svenska regleringen i detta avseende bedöms vara tillräcklig. Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att uppställa krav på vilka handlingar som ska utgöra beslutsunderlag behöver därför inte utnyttjas. Enligt gällande ordning uppställs inte något krav på innehav av sjukförsäkring när det gäller familjeåterförening vid arbetskrafts- invandring. Något sådant krav bör inte heller ställas upp vid familje- återförening med den som beviljats EU-blåkort av en annan medlemsstat i EU och som ansöker om EU-blåkort i . Möjligheten enligt artikel 19.3 att kräva att familjemedlemmar ger in bevis som styrker att de har en sjukförsäkring i bör därför inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 19.5 ska de undantag från familjeåterföreningsdirektivets bestämmelser som anges i artikel 15 i tillämpliga delar fortsätta att gälla. När det gäller handläggningstid för ärenden om uppehållstillstånd för familje- medlemmar ska därför undantaget från familjeåterföreningsdirektivet beaktas. I avsnitt 10.6 görs bedömningen att en bestämmelse som anpassar den svenska regleringen till blåkortsdirektivets krav på längsta handlägg- ningstid avseende ansökan om uppehållstillstånd från familjemedlemmar till en innehavare av ett EU-blåkort bör tas in på förordningsnivå. Denna bestämmelse blir också aktuell för familjemedlemmar som tidigare vistats tillsammans med den som har EU-blåkort utfärdat av en annan EU-stat. Direktivets artikel 19.5 om handläggningstid föranleder således inga lagändringar. 14.5Krav på försörjning och bostad Regeringens bedömning: Möjligheten enligt blåkortsdirektivet att ställa krav på att en utlänning som har EU-blåkort och som flyttar till från en annan medlemsstat kan styrka att han eller hon har en bostad av tillräcklig storlek och standard samt har förmåga att försörja sig och sin familj, bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Om en person med EU-blåkort flyttar mellan medlemsstaterna finns i artikel 19.4 bestämmelser som innebär att den andra medlemsstaten får kräva att innehavaren av EU- blåkort kan styrka att han eller hon har en bostad av tillräcklig storlek och standard och har stabila och regelbundna medel för sin och sin familjs försörjning utan att behöva utnyttja det sociala trygghetssystemet i medlemsstaten. Enligt nuvarande ordning ställs inte upp något försörjningskrav när det gäller familjeåterförening vid arbetskraftsinvandring. Regelkomplexen bör vara så lika som möjligt. Regeringen anser därför att något sådant krav inte heller bör ställas upp när det gäller familjeåterförening med utlänning som har EU-blåkort och som flyttar till från en annan medlemsstat. Möjligheten enligt artikel 19.4 att kräva att innehavaren av EU-blåkort kan styrka att han eller hon har en bostad av tillräcklig storlek och standard och har stabila och regelbundna medel för sin och sin familjs försörjning bör därför inte utnyttjas vid genomförandet av blåkortsdirektivet. Regeringens bedömning: bör utses till sådan nationell kontaktmyndighet som avses i blåkortsdirektivet. En bestämmelse med denna innebörd bör regleras på förordningsnivå. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 22 i blåkorts- direktivet ska medlemsstaterna utse en nationell kontaktpunkt som ska ansvara för att motta och översända information som anges i artiklarna 16, 18 och 20. Det gäller bl.a. information till andra medlemsstater om att en person som beviljats EU-blåkort i en medlemsstat förvärvat ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat (artikel 16), att en utlänning med EU-blåkort utfärdat i en medlemsstat beviljas eller vägras ett EU-blåkort i en annan medlemsstat samt att sökanden och dennes familjemedlemmar ålagts att lämna landet i fråga (artikel 18). Vidare ska statistikuppgifter lämnas till kommissionen om antalet utlänningar som beviljats EU-blåkort i medlemsstaterna samt uppgift om statistik över familjemedlemmar som beviljats inresa (artikel 20). Enligt förordning (2007:996) med instruktion för är verket central förvaltningsmyndighet för verksamhet inom migrations- området. ska bl.a. föra register och statistik över utlänningar i landet i den utsträckning det behövs för verksamheten. I 3 § punkt 7 i förordningen anges bl.a. att ska vara kontakt- myndighet för informationsutbyte om varaktigt bosatta tredjelands- medborgare enligt 5 a kap. UtlL. Det är som fattar beslut om uppehållstillstånd m.m. i första instans. Detta ska även gälla i fråga om beslut om EU-blåkort. Mot denna bakgrund bör Migrations- verket även utses till sådan nationell kontaktpunkt som avses i blåkortsdirektivet. En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i instruktionen för . 16Ansökningsavgifter för uppehålls- och arbetstillstånd Regeringens förslag: Regeringen får meddela föreskrifter om avgifter för ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Sådana föreskrifter får inte innebära att avgift tas ut för handläggning av ärenden om uppehållstillstånd som gäller familjeåterförening med personer som fått uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov eller synnerligen ömmande omständigheter, vidarebosättning i , eller personer som omfattas av eller andra internationella avtal. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om ansökningsavgifter för den som ansöker om uppehålls- och arbetstillstånd finns i 8 kap. 5 § UtlF och i förordning (1997:691) om avgifter vid utlandsmyndigheterna. Bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om ansöknings- avgifter för uppehålls- och arbetstillstånd finns i form av godkännande av ett förslag ekonomiska vårproposition (prop. 2000/01:100 s. 153, bet. 2000/01:FiU27, rskr. 2000/01:279). I enlighet därmed får regeringen meddela föreskrifter om avgifter för ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd som görs av andra än personer som i söker uppehållstillstånd hos på grund av skyddsbehov eller anhöriga som söker uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning till personer som fått uppehållstillstånd enligt 3 kap. UtlL (numera 4 kap. UtlL jämfört med 5 kap. 1 § UtlL, dvs. skydds- behövande) eller på grund av humanitära skäl (numera synnerligen ömmande omständigheter). Undantag görs också för personer som omfattas av eller andra internationella överenskommelser samt för personer som tas ut på den s.k. flyktingkvoten för vidare- bosättning i . Det är naturligt att också den som ansöker om ett EU-blåkort och hans eller hennes familjemedlemmar som ansöker om uppehållstillstånd på grund av anknytning till honom eller henne, betalar en avgift för prövningen av ansökan. Att regeringen får meddela föreskrifter om ansökningsavgifter för uppehålls- och arbetstillstånd även för dessa personer följer av nämnda bemyndigande. Enligt 8 kap. 1 § andra stycket RF ska dock ett bemyndigande att meddela föreskrifter alltid ges i lag eller förordning. Det föreslås därför att ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om avgifter för uppehållstillstånd och arbetstillstånd motsvarande det gällande tas in i utlänningslagen.