prop · H10344 · 2013-11-12 00:00:00 — Regeringens proposition 2013/14:44 Rättvisare regler vid förtidsbetalning av Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår en ny rättvisare modell för beräkning av s.k. ränteskillnadsersättning vid bostadslån. Att betala ett bostadslån med bunden ränta har, på grund av hur den nuvarande beräkningsmodellen är utformad, kunnat bli oproportionerligt dyrt för konsumenten. Förslaget syftar till att ränteskillnadsersättningen ska bli mer rimlig och bättre svara mot kreditgivarens förlust. En lägre ränteskillnadsersättning gynnar även konsumenternas rörlighet på bankmarknaden och leder därmed till bättre konkurrens. Förslaget innebär att ränteskillnadsersättningen ska beräknas med utgångspunkt i räntan på bostadsobligationer och inte, som enligt den nuvarande modellen, räntan på statspapper av olika slag. I propositionen föreslås även en begränsning av kreditgivarens rätt att få betalt , när den säkerhet som ställts för lånet har försämrats till följd av en allmän prisnedgång på bostadsmarknaden. En sådan nedgång ska aldrig ge kreditgivaren rätt att säga upp lånet . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (2010:1846)....................................................................................... Ärendet och dess beredning .............................................................. En mer rättvis ränteskillnadsersättning ............................ Kreditgivarens rätt till förtidsbetalning vid försämrad säkerhet...... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Bilaga 1 Sammanfattning av departementspromemorian Ränteskillnadsersättning m.m. vid bolån (Ds 2013:38) ....... Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (2010:1846). Förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (2010:1846) Härigenom föreskrivs att 33, 34 och 36 §§ konsumentkreditlagen (2010:1846) ska ha följande lydelse. Kreditgivaren har rätt att få betalning endast om det har gjorts förbehåll om detta i avtalet och 1.konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordran, 2.konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordran och dröjsmålet avser två eller flera poster som förfallit , 3.konsumenten på något annat sätt är i väsentligt dröjsmål med betalning, 4.säkerhet som ställts för krediten har avsevärt försämrats, eller 5.det står klart att konsumenten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på något annat sätt undandrar sig att betala sin skuld. Om säkerhet som ställts för krediten utgörs av förbehåll om återtaganderätt, har kreditgivaren rätt till betalning på grund av försämrad säkerhet endast om konsumenten uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har orsakat att säkerheten avsevärt försämrats. I fråga om kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet och räntan för krediten är bunden för hela eller en del av avtalstiden, dock , har kreditgivaren rätt att utan hinder av första och andra styckena få betalning på Om en kredit är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet, har kreditgivaren rätt till betalning på grund av försämrad säkerhet endast om säkerheten har avsevärt försämrats till följd av någon annan orsak än en allmän prisnedgång på den relevanta marknaden. I fråga om kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet och räntan för krediten är bunden för hela eller en del av avtalstiden, dock , har kreditgivaren trots första–tredje styckena rätt att få betalning på den dag då den dag då den tid för vilken den tid för vilken räntan är bunden räntan är bunden löper ut. Detta gäller dock endast gäller dock endast om det har om det har gjorts förbehåll om det gjorts förbehåll om det i avtalet i avtalet och det finns synnerliga och det finns synnerliga skäl. Vill kreditgivaren få betalt enligt 33 § första stycket 1–3 eller tredje stycket, gäller en uppsägningstid av minst räknat från den tidpunkt då kreditgivaren sänder ett meddelande om uppsägningen i rekommenderat brev till konsumenten under dennes vanliga adress eller uppsägningen utan en sådan åtgärd kommer konsumenten till handa. Har kreditgivaren krävt betalning enligt 33 § första stycket 1–3, är konsumenten ändå inte skyldig att betala , om han eller hon före utgången av uppsägningstiden betalar det belopp som förfallit jämte dröjsmålsränta. Detsamma gäller om konsumenten vid uppsägning enligt 33 § första stycket 4 eller 5 eller andra stycket genast efter uppsägningen eller inom medgiven uppsägningstid ställer godtagbar säkerhet för fordran. Har konsumenten tidigare med stöd av andra stycket befriats från skyldigheten att betala skulden , gäller inte bestämmelserna i det stycket. Om kreditgivaren vill få betalt enligt 33 § första stycket 1–3 eller fjärde stycket, gäller en uppsägningstid av minst räknat från den tidpunkt då kreditgivaren sänder ett meddelande om uppsägningen i rekommenderat brev till konsumenten under dennes vanliga adress eller uppsägningen utan en sådan åtgärd kommer konsumenten till handa. Om kreditgivaren har krävt betalning enligt 33 § första stycket 1–3, är konsumenten ändå inte skyldig att betala , om han eller hon före utgången av uppsägningstiden betalar det belopp som förfallit jämte dröjsmålsränta. Detsamma gäller om konsumenten vid uppsägning enligt 33 § första stycket 4 eller 5 eller enligt andra eller tredje stycket i samma paragraf genast efter uppsägningen eller inom medgiven uppsägningstid ställer godtagbar säkerhet för fordran. Om konsumenten tidigare med stöd av andra stycket har befriats från skyldigheten att betala skulden , gäller inte det stycket. Vid förtidsbetalning enligt 32–35 §§ ska konsumenten betala ränta och andra kostnader för krediten för tiden fram till förtidsbetalningen men inte för tiden därefter. När kreditgivarens fordran beräknas ska de grunder som står i överensstämmelse med god kreditgivningssed tillämpas. Kreditgivaren får inte tillgodo- Kreditgivaren får inte tillgodo- räkna sig någon ersättning för att räkna sig någon ersättning för att räntan bunden när förtidsbetal- räntan är bunden när förtidsbetal- ningen sker, har kreditgivaren ningen sker, har kreditgivaren dock rätt att ta ut ränteskillnads- dock rätt att ta ut ränteskillnads- ersättning av kredittagaren för den ersättning av kredittagaren för den tid som återstår, om förbehåll har tid som återstår, om förbehåll har gjorts om detta. gjorts om detta och i den utsträck- ning som det överensstämmer med 1. för kredit som är förenad med 1. för kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med mot- eller som är förenad med mot- svarande rätt i byggnad som inte svarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet högst motsvara skillnaden mellan räntan på kre- mellan räntan på krediten och diten och den ränta som vid betal- räntan på statsskuldväxlar med en ningstillfället i allmänhet gäller löptid som motsvarar återstående procentenhet, om den tid för vilken ersättningen ska betalas är kortare mellan räntan på krediten och en förfallotid som motsvarar åter- med en procentenhet, om betal- anges i a, och 2. för annan kredit högst mot- 2. för annan kredit högst mot- svara en procent av det förtids- svara en procent av det förtids- betalade beloppet eller, om det vid betalade beloppet eller, om det vid är än kvar av kre- är än kvar av ditavtalets löptid, en halv procent kreditavtalets löptid, en halv pro- cent av det förtidsbetalade be- Ersättningen får dock inte över- Ersättningen får dock inte stiga det belopp som konsumenten vara större än det belopp som skulle ha betalat i ränta under den konsumenten skulle ha betalat i återstående löptiden enligt kredit- ränta under den återstående löp- tiden enligt kreditavtalet. Ränteskillnadsersättning får inte tas ut för den del av räntan som motsvaras av en kreditgarantiavgift, när statlig kreditgaranti har lämnats och avgift tas ut för garantin. Ersättning får inte heller tas ut vid en betalning av en kontokredit eller vid en betalning från en försäkring som garanterar återbetalning av krediten. Om kreditgivaren utnyttjar en rätt att återta varan enligt 38 §, tillämpas 40 och 41 §§ vid den uppgörelse som då ska ske mellan parterna. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna gäller även för kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. För kreditavtal med en kreditränta som är bunden vid ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser om ränteskillnadsersättning till dess räntebindningstiden löper ut. Ärendet och dess beredning Vid förtidsbetalning av ett lån med bunden ränta kan konsumenten behöva betala s.k. ränteskillnadsersättning till kreditgivaren. Regler om detta finns i konsumentkreditlagen (2010:1846). Den nuvarande modellen för att beräkna ränteskillnadsersättningen vid bostadslån har kritiserats, eftersom den kan leda till att kreditgivaren över- eller underkompenseras. I konsumentkreditlagen regleras också i vilka situationer en kreditgivare har rätt till betalning av en konsuments bostadslån. Enligt gällande regler har kreditgivaren en sådan rätt bl.a. om den säkerhet som ställts för lånet har försämrats avsevärt. Det har ansetts att bestämmelsen ger konsumenten ett dåligt skydd, eftersom kreditgivaren kan kräva betalt redan om marknadsvärdet på t.ex. en pantsatt bostadsrätt har minskat avsevärt. Mot denna bakgrund gavs en sakkunnig person i uppdrag att se över de aktuella reglerna i konsumentkreditlagen. I uppdraget ingick att lämna förslag som dels skapar förutsättningar för en mer rättvis ränteskillnadsersättning, dels ger en konsument bättre skydd mot krav på förtidsbetalning som grundas endast på att en pantsatt bostad har fallit i värde. Uppdraget redovisades i departementspromemorian Ränteskillnadsersättning m.m. vid bolån (Ds 2013:38). En sammanfattning av departementspromemorian finns i bilaga 1. Departementspromemorians lagförslag finns i bilaga 2. Departementspromemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju2013/4513/L2). Ett begränsat antal remissinstanser har fått tillfälle att yttra sig över en promemoria avseende den lagtekniska utformningen av bestämmelserna som avser kreditgivarens rätt till förtidsbetalning vid försämrad säkerhet. Promemorian, och remissyttrandena över den, finns tillgängliga i lagstiftningsärendet. Förhandlingar pågår inom Europeiska unionen om ett nytt direktiv om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet (bostadslåneavtalsdirektivet). Avsikten är att direktivet ska innehålla bl.a. bestämmelser om kreditgivarens rätt till ersättning vid konsumentens förtidsbetalning av ett bostadslån. Det är oklart när ett direktiv kan antas. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som överensstämmer med lagförslaget i denna proposition. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har inga synpunkter på den lagtekniska utformningen, men diskuterar bl.a. tillämpningen av bestämmelsen som begränsar en kreditgivares rätt till förtidsbetalning och dess påverkan på kreditgivarnas kapitaltäckning. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 5 och 6 samt i författningskommentaren. Regeringens bedömning: Den nuvarande beräkningsmodellen för ränteskillnadsersättning är bristfällig och bör ändras. inriktas mot att skapa en modell som leder till en mer rättvis ränte- skillnadsersättning för både konsumenter och kreditgivare. Ränteskillnadsersättningen bör även fortsättningsvis beräknas enligt En ny beräkningsmodell bör dock bättre svara mot Kraven på kreditgivaren att begränsa förlusten Beräkningsmodellen bör utformas så att den kan antas bli förenlig med det kommande bostadslåneavtalsdirektivet. Departementspromemorians bedömning överensstämmer i huvud- sak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna delar departements- Riksbank anser att det finns skäl att överväga en modell som innebär att det i vissa räntelägen är kredit- givaren som ska betala ränteskillnadsersättning till konsumenten (en symmetrisk modell). menar att det finns goda argument för en regel som ger kreditgivaren rätt till ersättning för den faktiska förlusten snarare än en Även Ekonomihögskolan vid anser att ränteskillnadsersättningen bör beräknas på ett sätt som i högre utsträck- ning anknyter till förhållandena i det enskilda fallet. anser att det bör övervägas om en konsument bör förbjudas att betala ett bostadslån , om det inte motiveras av försäljning av bostaden, separation, arbetslöshet eller liknande omständigheter. ifrågasätter om inte reformen hellre bör hanteras inom ramen för ett senare genomförande av bostadslåneavtals- Skälen för regeringens bedömning Ungefär två tredjedelar av befolkning bor i eget hus eller i Bostadsrelaterade lån utgör av utlåningen var den totala utlåningen till hushåll i med bostad som säkerhet nästan . bostadsinstitut och banker – står för av utlåningen på Kreditförlusterna på svenska bolån har varit mycket låga , vilket även inkluderar krisåren på Bostadslån avser ofta stora belopp och har långa löptider. bostadslån kan vara rörlig eller bunden. Med att räntan är bunden avses att räntan inte kan ändras (räntebindningstid). Kreditgivarna finansierar i stor utsträckning den långfristiga utlåningen till bostäder genom att ge ut s.k. bostadsobligationer i form av säker- ställda obligationer (se lagen [2003:1223] om utgivning av säkerställda 2013/14:44 obligationer). har åtta institut tillstånd av att ge ut säkerställda obligationer. Som säkerhet för dessa obligationer finns huvudsakligen en bestämd mängd hypotekskrediter som med marginal ska överstiga värdet på obligationerna (se 3 kap. lagen om utgivning av säkerställda obligationer). Ytterligare ett institut ger ut obligationer i med svenska bostadslån i säkerhetsmassan. De obligationer som detta institut ger ut betraktas dock inte som säkerställda obligationer. Löptiden på bostadsobligationer kan variera. Normalt är löptiden två till , men det förekommer både kortare och längre löptider. Bostadsobligationer ger generellt en högre avkastning än statspapper (dvs. statsskuldväxlar och statsobligationer). Obligationerna har god likviditet och handlas på en sekundärmarknad. Priset för en bostadsobligation på sekundärmarknaden noteras i form av en effektiv årsränta och bestäms på marknaden där obligationen handlas. Detta innebär att det på marknaden går att köpa obligationer med olika återstående löptider. Kreditgivarens rätt till ränteskillnadsersättning I konsumentkreditlagen finns regler om krediter som en näringsidkare lämnar eller erbjuder en konsument. Enligt dessa regler har en konsument alltid rätt att betala hela eller delar av sin skuld före den avtalade förfallotiden (32 §). I vissa situationer kan även kreditgivaren ha rätt att få betalt av konsumenten (33 §). Vid förtidsbetalning ska konsumenten betala ränta och andra kostnader för krediten för tiden fram till förtidsbetalningen, men inte för tiden därefter. Kreditgivaren får som huvudregel inte tillgodoräkna sig någon ersättning för att skulden betalas . Om räntan är bunden och förbehåll gjorts om det i låneavtalet, har kreditgivaren dock rätt att ta ut ränteskillnadsersättning av konsumenten för den tid som återstår av räntebindningstiden (36 §). Ränteskillnadsersättningen beräknas normalt enligt en schablonregel. gäller att ränteskillnadsersättningen vid bostadslån högst får motsvara skillnaden mellan räntan på den kredit som förtidsbetalas och en jämförelseränta motsvarande räntan på statsskuldväxlar eller statsobligationer ökad med en procentenhet (36 § tredje stycket 1). Denna schablonregel anger vad konsumenten högst ska betala i ersättning till kreditgivaren. Om det i ett enskilt fall är uppenbart att schablonen leder till att kreditgivaren överkompenseras, anses det strida mot principen om god kreditgivningssed i 6 § att kreditgivaren fullt ut utnyttjar den ram för ersättningen som regeln ger (prop. 1993/94:201 s. 13). När den nuvarande schablonregeln infördes bedömdes nivån på jämförelseräntan åstadkomma en rimlig avvägning mellan parternas motstående intressen och motverka risk för någon större över- eller underkompensation (prop. 1993/94:201 s. 12). hade jämförelseräntan utgjorts av räntan på nya krediter av motsvarande slag. Den jämförelseräntan medförde dock att konsumenterna i vissa räntelägen kunde bli benägna att förtidsbetala ett bundet lån för att genast ersätta det med Kreditgivaren utsattes då för en risk att de förtidsbetalda pengarna inte kunde placeras med en avkastning som var tillräckligt hög Prop. 2013/14:44 för att ränteskillnadsersättningen skulle täcka skillnaden i avkastning mellan den uppsagda krediten och den nya placeringen. Sammanlagt kunde kreditgivarnas förluster uppgå till betydande belopp, vilket inte ansågs godtagbart. Den nuvarande beräkningsmodellen leder till orättvisa resultat Det har från skilda håll påtalats att den nuvarande beräkningsmodellen för ränteskillnadsersättning vid bostadslån kan leda till orimliga och orättvisa resultat för både konsumenten och kreditgivaren. Beroende på förändringar i ränteläget mellan kreditgivarnas upplåningsränta och räntan på statspapper kan nämligen schablonregeln leda till att kreditgivaren i olika grad över- eller underkompenseras. Detta även utan att det skett någon förändring av ränteläget för bostadslån. gjordes en framställning till regeringen om att beräkningsmodellen borde ses över, eftersom det dåvarande ränteläget på kreditmarknaden innebar att bankerna underkompenserades och gjorde förluster vid förtidsbetalning av bostadslån. hade förhållandena på kreditmarknaden svängt till kreditgivarens fördel. Regeringen mottog då en annan framställning som i stället pekade på att beräkningsmodellen leder till att kreditgivaren överkompenseras. Det framhölls att den nuvarande jämförelseräntan utgår ifrån en normalsituation på finansmarknaden. Till följd av den obalans som har funnits på marknaden har jämförelseräntan blivit för låg och ränteskillnadsersättningen därmed för hög. Den nuvarande beräkningsmodellen för ränteskillnadsersättning riskerar alltså att leda till både finansiella risker för kreditgivaren och omotiverat höga ersättningsnivåer för konsumenten. Regeringen bedömer därför att reglerna bör ändras för att motverka orimliga resultat och i syfte att skapa förutsättningar för en mer rättvis ränteskillnadsersättning som bättre tar hänsyn till parternas motstående intressen. Kommande EU-regler om bostadslåneavtal antog och rådet direktiv /48/EG om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv /102/EEG (konsumentkreditdirektivet) som syftade till att fullharmonisera reglerna om konsumentkreditavtal på den inre marknaden. Från direktivets tillämpningsområde undantas dock i huvudsak avtal om bostadskrediter. Direktivet genomfördes i svensk rätt genom den nu gällande konsumentkreditlagen (se prop. 2009/10:242). Trots att avtal om bostadskrediter inte omfattas av direktivets tillämpningsområde gäller den svenska konsumentkreditlagen även för sådana krediter. Det har dock i vissa fall införts undantag eller specialregleringar för dessa kreditavtal. Inom Europeiska unionen pågår förhandlingar om det s.k. bostadslåneavtalsdirektivet (KOM(2011)0142). Arbetet har avslutats i rådsarbetsgruppen och s.k. triloger – dvs. förhandlingar mellan Europeiska kommissionen, Europeiska unionens råd och – har hållits. behandlade förslaget , men har skjutit upp den slutliga omröstningen. 2013/14:44 Avsikten är att direktivet, med få undantag, ska vara ett minimiharmoniseringsdirektiv som gäller för bostadskreditavtal med konsumenter. Direktivets övergripande syfte är att skapa en effektiv och konkurrenskraftig inre marknad för konsumenter, kreditgivare och kreditförmedlare samt att främja finansiell stabilitet genom att sörja för ansvarsfullt fungerande marknader för bostadskrediter. Som framgått bygger direktivet på principen om minimiharmonisering och medlemsstaterna kommer därmed att bli skyldiga att erbjuda minst det konsumentskydd som direktivet ställer upp. Medlemsstaterna kommer dock att vara fria att erbjuda konsumenterna ett starkare skydd. Det senaste förslaget till direktiv innehåller en artikel som behandlar bl.a. kreditgivarens rätt till ersättning vid konsumentens förtidsbetalning (artikel 18). I artikeln anges att medlemsstaterna får föreskriva att kreditgivaren, om det är motiverat, ska ha rätt till skälig och objektiv ersättning för eventuella kostnader som är direkt kopplade till förtidsåterbetalningen, men konsumenten får inte åläggas någon sanktion. Ersättningen får inte vara större än kreditgivarens finansiella förlust. Medlemsstaterna har på dessa villkor möjlighet att föreskriva att ersättningen inte ska överstiga en viss nivå eller endast ska tillåtas för . anser att en ändring av beräkningsmetoden för ränteskillnadsersättning med fördel kan hanteras i samband med genomförandet av bostadslåneavtalsdirektivet. Detta direktiv är dock ännu inte antaget. Enligt det nuvarande förslaget ska direktivet vara genomfört från det att direktivet har trätt i kraft. Det kommer alltså att dröja innan direktivet är genomfört i svensk rätt. Som framgått har den nuvarande beräkningsmodellen klara brister. Ur ett konsumentperspektiv är det därför angeläget med en snar reform. Regeringen bedömer att detta motiverar en skyndsam förändring av detta regelverk. Regeringen avser naturligtvis att – med utgångspunkt i det nuvarande förhandlingsläget – säkerställa att de föreslagna reglerna om ränteskillnadsersättning är förenliga med det kommande bostadslåneavtalsdirektivet. När direktivet har antagits, avser regeringen att ge en utredare i uppdrag att föreslå hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. I uppdraget kommer det även att ingå att säkerställa att de svenska bestämmelserna om ränteskillnadsersättning är förenliga med direktivet. Reglerna om ränteskillnadsersättning har sin grund i den avtalsrättsliga principen om att en part som säger upp ett avtal ska ersätta motparten för den förlust som uppstår på grund av den förtida uppsägningen. En part ska kunna inrätta sig efter det ingångna avtalet och inte i onödan behöva oroa sig – eller i förhand kompensera sig – för risken att motparten avslutar avtalet . Särskilt viktigt blir detta i situationer som denna när den ena parten har en obegränsad rätt att säga upp avtalet, medan motpartens motsvarande rätt är begränsad. Regeringen anser därför att en självklar utgångspunkt även fortsättningsvis ska vara att en konsument som säger upp ett avtal i princip ska täcka kreditgivarens förlust (se prop. 1991/92:83 s. 70 och 1993/94:201 s. 9). Reglerna ska alltså bygga på att ränteskillnadsersättningen är en kompensation för den förtida uppsägningen av låneavtalet; ett lån med bunden ränta är inte en placering som konsumenten kan få avkastning på, beroende på förändringar på räntemarknaden. Med hänsyn till detta är det inte aktuellt att, som Riksbank framför, överväga en symmetrisk modell som innebär att kreditgivaren i vissa räntelägen skulle ersätta konsumenten. Även fortsättningsvis ska reglerna om ränteskillnadsersättning utgå ifrån att en konsument alltid har rätt att helt eller delvis betala sin skuld .