prop · H00368 · 2013-02-13 00:00:00 — Regeringens proposition 2012/13:68 Regeringen överlämnar denna proposition till . trädde lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar i kraft. Lagen är tidsbegränsad och gäller till och med . Försöksverksamheten innebär att särskilt förordnade personer, trafiknykterhetskontrollanter, har rätt att i hamnar ta alkoholutandningsprov i form av sållningsprov på förare av motordrivna fordon. I propositionen föreslås att lagen ska fortsätta att gälla till och med , bl.a. av det skälet att erfarenheterna av försöksverksamheten är alltför begränsade för att man ska kunna ta ställning till om lagen bör permanentas eller inte. 2012/13:68 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i Ärendet ..............................................................och dess beredning Straffansvar för rattfylleri och grovt rattfylleri möjlighet att ingripa mot rattfylleri .................................... 4.2.1Befogenhet att inleda förundersökning och använda tvångsmedel.................................. 4.3Lagen om försöksverksamhet med Allmänt om lagen .............................................. En tidsbegränsad lag.......................................... 6.1Fortsatt giltighet av lagen om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar ..................... Inga materiella förändringar bör göras ............................. Förteckning över remissinstanser ........................................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar. 2Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar Härigenom föreskrivs att lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar, som gäller till och med , ska fortsätta att gälla till och med . 3 Ärendet och dess beredning trädde lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar i kraft. Lagen är tidsbegränsad och gäller till och med . Bakgrunden till lagstiftningen är i huvudsak följande. fick ett av auktoriserat bevakningsföretag i uppdrag av ett kommunägt hamnbolag att genomföra frivilliga nykterhetskon- troller i form av alkoholutandningsprov i Ystads hamn. Efter en anmälan inledde ett tillsynsärende mot bevakningsföretaget. Läns- styrelsen konstaterade i beslut att företagets insatser gett goda erfarenheter. fann dock att alkoholutandnings- kontroller av det aktuella slaget var en myndighetsåtgärd som är förbe- hållen polisen att utföra och att en utökning av behörigheten i detta avse- ende måste föregås av en författningsändring. uppdrog chefen för åt en utredare att bistå departementet med att utarbeta en promemoria med överväganden om i vilken utsträckning personer som inte har polisiära befogenheter skulle få möjlighet att ta nykterhetsprov för att förhindra eller upptäcka rattfylleribrott. Utredaren överlämnade promemorian Alkoholutandningsprov i svenska hamnar (Ds 2008:68). Regeringen överlämnade därefter propositionen Trafiknykterhetskontroller i hamnar (prop. 2009/10:171) till . I propositionen föreslogs en tidsbegränsad lag om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontroller i hamnar, som skulle gälla till och med . antog propositionen (bet. 2009/10:JuU29, rskr. 2009/10:264). gav regeringen i uppdrag att ut- värdera lagen (dnr Ju2010/4252/L4). Uppdraget redovisades till rege- ringen (dnr Ju 2012/4841/L4). Därefter har departementspromemorian Förlängd försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar (Ds 2012:40) utarbetats inom . Promemorian har remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr Ju2012/6700/L4). Med hänsyn till att förslaget i propositionen uteslutande avser förläng- ning av giltighetstiden av lagen anser regeringen att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 4.1Straffansvar för rattfylleri och grovt rattfylleri I lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) finns straffbestämmelser om rattfylleri. Enligt 4 § första stycket döms den för rattfylleri som för ett motordri- vet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandningsluf- ten. Bestämmelsen bygger på presumtionen att ett fordon inte kan köras på betryggande sätt om föraren har de angivna alkoholvärdena. Någon prövning av förarens konkreta trafikfarlighet eller körförmåga behöver således inte göras. Som bevismedel för alkoholkoncentrationen används resultatet av ett alkoholutandningsprov eller ett blodprov. Enligt 4 § andra stycket trafikbrottslagen döms också den för rattfylleri som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit nar- kotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet, s.k. drograttfylleri. Straffansvar inträder dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. För narkotika gäller således en nollgräns. Om en person har något narkotiskt ämne i blodet klargörs med hjälp av ett blodprov. För rattfylleri döms också den som är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt, se 4 § tredje stycket trafikbrottslagen. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Rattfylleri på denna grund kallas kliniskt rattfylleri. Något krav på bevisning om alko- holkoncentration i blodet eller i utandningsluften finns inte. I stället krävs en utredning om förarens körsätt eller beteende i övrigt. Förarens egna uppgifter, vittnesuppgifter, läkarundersökning samt analys av blod och urin kan bli aktuella som bevismedel. Enligt 4 a § trafikbrottslagen döms för grovt rattfylleri, om ett brott som avses i 4 § första, andra eller tredje stycket är att anse som grovt. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till minst 1,0 pro- mille i blodet eller per liter i utandningsluften, om föraren i övrigt har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller om framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för tra- fiksäkerheten. Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse och för grovt rattfylleri fängelse i högst . möjlighet att ingripa mot rattfylleri 4.2.1Befogenhet att inleda förundersökning och använda tvångsmedel Misstanke om rattfylleri uppkommer ofta i samband med att det tas ett rutinmässigt alkoholutandningsprov som ett led i en allmän trafikkontroll eller vid misstanke om annat trafikbrott. Prov kan också tas med anled- ning av misstanke i ett enskilt fall om onykterhet, t.ex. därför att andra trafikanter har reagerat och kontaktat polisen. Förundersökning om rattfylleribrott får inledas av polisen eller åkla- gare enligt 23 kap. 3 § . Enligt 3 § lagen (2008:322) om och befogenheter att ingripa mot rattfylle- ribrott får även och besluta att inleda förun- dersökning om rattfylleri. De befogenheter och skyldigheter som under- sökningsledaren har enligt gäller då dessa myndigheter. Polismän och tjänstemän vid och har vissa befogenheter att vidta utredningsåtgärder och använda tvångsmedel före och under en förundersökning om rattfylleribrott. Bland annat får de uppmana personer att följa med till förhör och, vid fara i dröjsmål, be- sluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning samt göra husrannsakan. De har också rätt att använda våld i vissa situationer, t.ex. för att stoppa ett fordon för kontroll. Rätten att använda våld regleras i 10 och 29 §§ polislagen (1984:387). I fall där det av särskilda skäl kan anses finnas risk för att rattfylleribrott kommer att begås, får en polisman eller en tjänsteman vid eller ingripa i syfte att för- hindra brottet. Tjänstemannen får då tillfälligt omhänderta fordonsnyck- lar eller annat som behövs för färden eller, om så krävs, fordonet (2 a § polislagen och 9 § lagen om och befogen- heter att ingripa mot rattfylleribrott). I nu angivna fall har tjänstemannen, när det bedöms nödvändigt för att söka efter sådan egendom, också rätt att kroppsvisitera den som befaras göra sig skyldig till rattfylleribrott och att söka igenom fordonet. Enligt 5 kap. 7 § och 7 kap. 4 § körkortslagen (1998:488) får polis- myndigheten eller åklagaren besluta om omhändertagande av körkort. Detta gäller bl.a. om körkortshavaren vid förandet av fordonet har visat tydliga tecken på påverkan av alkohol eller annat ämne eller om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas därför att körkortshavaren gjort sig skyldig till rattfylleribrott. Även eller får besluta om omhändertagande av körkort i sådana fall. Av 1 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov framgår att ett alkoholutandningsprov får tas på den som skäligen kan misstänkas för rattfylleri enligt 4 § lagen om straff för vissa trafikbrott, om provet kan ha betydelse för utredning av brottet. Provet kallas bevisprov, eftersom det kan användas som bevis om alkoholkoncentrationen. Provtagningen ska göras på ett sätt som inte utsätter den på vilken provet tas för allmän uppmärksamhet. Om särskilda skäl inte föranleder något annat, ska pro- vet tas i täckt fordon eller inomhus i ett avskilt rum. En polisman är be- hörig att ta bevisprov. Vid misstanke om rattfylleri får även en tjänste- man vid eller ta ett sådant prov. Enligt 2 § lagen om alkoholutandningsprov får alkoholutandningsprov tas på förare av bl.a. motordrivet fordon även om det inte finns någon brottsmisstanke. Ett sådant prov kallas för sållningsprov. En polisman eller, om det är fråga om att förebygga eller upptäcka rattfylleribrott, en tjänsteman vid eller eller en bilinspektör som avses i 1 kap. 3 § fordonslagen (2002:574) får ta sållningsprov. Samma krav gäller för genomförandet av provtagningen vid sållnings- prov som vid bevisprov. För sållningsprov gäller dessutom att prov får tas endast på eller i nära anslutning till den plats där personen kontrolle- ras eller ett ingripande mot honom eller henne sker. Proven ska tas med ett instrument som kan användas utan dröjsmål och som bara anger om eventuell alkoholkoncentration överstiger ett visst gränsvärde. Om ett sållningsprov indikerar att alkoholkoncentrationen överstiger gränsvärdet, kan som regel skälig misstanke om rattfylleribrott anses föreligga. Ett bevisprov kan då tas. Även kroppsbesiktning i form av blodprovstagning kan då beslutas enligt 28 kap. 12 § . Av 3 § lagen om alkoholutandningsprov framgår att om den som ska lämna sållningsprov vägrar att medverka, eller inte kan lämna ett sådant prov på grund av att han eller hon varit inblandad i en trafikolycka, får blodprov tas även om det inte det finns skälig misstanke om brott på vilket fängelse kan följa. Enligt 2 § lagen (1999:216) om ögonundersökning får, vid misstanke om vissa brott i trafiken, ögonundersökning göras på förare av ett motordri- vet fordon, om det kan misstänkas att föraren gjort sig skyldig till ratt- fylleri. Undersökningen får genomföras endast om den kan ha betydelse för utredningen av brottet. En misstanke kan baseras bl.a. på förarens sätt att framföra fordonet, hans eller hennes uppträdande eller på att det på annat sätt framkommer omständigheter som tyder på bruk av narkotika. Ögonundersökning får enligt 4 § genomföras av en polisman. Om misstanken gäller rattfylleri får ögonundersökning också genomföras av en tjänsteman vid eller . 4.3Lagen om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar Lagen om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar innebär att kretsen av personer som har rätt att ta alkoholutandningsprov enligt 2 § första stycket lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov (sållningsprov) även omfattar ordningsvakter och väktare som fått sär- Prop. 2012/13:68 skilt förordnande som sådan kontrollant. Om ett sållningsprov ger posi- tivt resultat finns det som regel grund för misstanke om rattfylleribrott. Till trafiknykterhetskontrollant får den förordnas som med godkänt resultat har genomgått dels föreskriven utbildning för ordningsvakter eller väktare, dels en för uppdraget särskild utbildning. Han eller hon ska dessutom med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter vara lämplig för uppdraget. En trafiknykterhetskontrollant förordnas av polismyndigheten. Förordnandet meddelas , högst . I förordnandet ska även tjänstgöringsstället anges. Den som avser att anlita en trafiknykterhetskontrollant ska samråda med polisen innan en tra- fiknykterhetskontroll anordnas. Som framgår av lagens rubrik är den geografiskt begränsad till hamnar. När kontroll enligt lagen utförs ska trafiknykterhetskontrollanten stå under ledning av en polisman. Detta innebär dock inte att det finns ett krav på polisiär närvaro vid dessa kontroller. Frågan om huruvida polispersonal måste närvara på kontrollplatsen avgörs av den berörda polismyndigheten utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Utgångspunkten för lagstiftningen är att polisens resurser inte ska tas i anspråk för de direkta kontrolluppgifterna då dessa anses kunna utföras av de utbildade kontrollanterna. Ledningen kan ske på distans på samma sätt som vid t.ex. säkerhetskontroll på flygplatser (prop. En trafiknykterhetskontrollant som avser att ta ett alkoholutandnings- prov har samma befogenhet som en polisman har enligt 22 § 4 polislagen (1984:387) att stoppa ett fordon. Detta innebär att kontrollanten får stoppa fordonet i det angivna syftet, men han eller hon har inte rätt att vidta några andra åtgärder. Enligt 2 kap. 3 § och 14 kap. 3 § trafikförord- ningen (1998:1276) är det straffbart att inte följa en trafiknykterhetskon- trollants anmaning att stanna fordonet. Om det vid själva kontrollen uppstår misstanke om trafiknykterhets- brott har kontrollanten inte några andra befogenheter än envar. Oavsett driftsform och ägarförhållanden kan den som äger en hamn eller bedriver hamnverksamhet initiera och bekosta nykterhetskontroller med trafiknykterhetskontrollanter. Genom en uttrycklig bestämmelse i 10 § lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskon- trollanter i hamnar kan således även en kommun anlita trafiknykterhets- kontrollanter. Med stöd av 11 § samma lag har regeringen utfärdat förordningen (2010:375) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontroller i ham- nar. har med stöd av 10 § förordningen utfärdat före- skrifter och allmänna råd om försöksverksamheten (RPSFS 2010:5, FAP 699-2). Dessa behandlar bl.a. prövning, utbildning och uniformering av trafiknykterhetskontrollanter. Lagen är tidsbegränsad och gäller till och med . I förar- betena till lagen (prop. 2009/10:171 s. 28 f.) anfördes bl.a. att den nya lagen förväntades öka möjligheterna att förebygga och upptäcka trafik- nykterhetsbrott och därigenom bidra till förbättrad trafiksäkerhet. talade för att lagen redan från början skulle kunna permanentas. förslaget innebar att särskilt förordnade personer skulle få befogenhet att utföra en uppgift som varit förbehållen polisen, och Kustbe- vakningen ansåg regeringen emellertid att det var lämpligt att inleda med en försöksverksamhet, varvid bedömdes som en lämplig tidsperiod. I förarbetena till lagen framhölls också att lagen och dess tillämpning borde utvärderas, för att göra det möjligt att bedöma om den tillgodosett de syften som eftersträvas. att uppdra åt att utvärdera lagen om försöksverksam- het med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar. redovisade uppdraget att utvärdera lagen (2010:374) om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrol- lanter i hamnar (dnr Ju2012/4841/L4). Utöver årlig inventering av bl.a. antalet förordnade trafiknykterhets- kontrollanter ställde ett antal frågor till polismyndigheterna för att samla in information om lagens användning och tillämpning. Det framgår av utvärderingen att nio perso- ner har utbildats, varav två också ansökt om och förordnats som trafik- nykterhetskontrollanter. Detta har skett . Det innebär att polisen i praktiken saknade erfarenheter av tillämpningen av lagen, efter- som personerna fått sina förordnanden innan redovisningen lämnades. Av utvärdering framgår vidare att styrelsen i arbe- tet med utvärderingen av försökslagstiftningen samrådde med Kustbe- vakningen och . Inte heller dessa myndigheter hade några erfarenheter att redovisa rörande den aktuella lagstiftningen. I samrådet belyste ändå både och befarade praktiska problem om en trafiknykterhetskontrollant skulle få ett positivt resultat vid ett sållningsprov. Ärendet ska då enligt regelverket tas över av polisen, som ska genomföra bevisprov och andra utredningsåtgärder. Om förmanskapet utövas på distans och det således inte finns någon polisman direkt tillgänglig befarar myndigheterna att tjänstemän vid och kommer att tas i anspråk för vidare utredning om rattfylleribrott, då dessa myndigheter i regel har hög när- varo i hamnar. 6.1Fortsatt giltighet av lagen om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar Regeringens förslag: Lagen om försöksverksamhet med trafiknykter- hetskontrollanter i hamnar, som gäller fram till och med , ska fortsätta att gälla till och med . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som lämnat synpunkter tillstyrker eller har inte några invändningar mot en förläng- ning av lagen. Till dessa hör bl. Hovrätten för , Kam- marrätten i , , Justitiekanslern, och . tillstyrker förslaget och anför att det framstår som uppenbart att lagen inte hunnit få genom- slag under den förhållandevis korta tid försöksverksamheten pågått. Lik- nande synpunkter framförs av i . stöder promemorians förslag men anser att försöksperioden bör förlängas fram till och med med inriktning på att verk- samheten ska permanentas. ser inga hinder mot att försöksverksamheten förlängs men anser att lagen ska innehålla ett krav på polisiär närvaro på testplatsen. anser att det bör övervägas att utförandet av trafiknykterhets- kontroller ska vara en sidouppgift för polisens civilanställda gränskon- trollanter. ställer sig tveksamt till en förlängning av lagen utan ytterligare utredning. Eftersom lagen tillkom som ett svar på ett behov som uttalats av polismyndigheten i och i hade man kunnat förvänta sig ett större intresse och att det därför är viktigt att utreda anledningen till det bristande in- tresset , i stället för att vänta . Vid en utvärdering är det också viktigt att titta på den totala insatsen mot rattfylleri vid ham- narna. anser att försökslagstift- ningen inte ska vare sig förlängas eller permanentas, eftersom intresset för anlitande av trafiknykterhetskontrollanter är ringa och det inte finns något som indikerar att intresset kommer att öka genom en förlängning av lagstiftningen. Vidare anser förbundet att delegering av polisära upp- gifter till ordningsvakter och väktare starkt kan ifrågasättas av rättssäker- hets- och effektivitetsskäl. Kommuner och Landsting anser att genomförandet av trafiknykterhetskontroller inte är en uppgift för kom- muner eller kommunägda hamnbolag och de bör inte heller belastas ekonomiskt för genomförandet av kontrollerna men välkomnar ändå möjligheten för kommuner eller kommunägda bolag att vid behov an- vända sig av utbildade trafiknykterhetskontrollanter för extra kontroller. Det bör dock inte vara ett krav. Liknande synpunkter framförs av Skälen för regeringens förslag Bör försöksverksamheten förlängas? Syftet med försökslagstiftningen var att möjliggöra fler trafiknykterhets- kontroller i hamnar. Detta gjordes på så sätt att kretsen personer som fick befogenhet att ta nykterhetsprov (sållningsprov) utvidgades till att även omfatta särskilt förordnade trafiknykterhetskontrollanter. Av utvärdering kan dock konstateras att erfaren- heter av lagstiftningen saknas. Detta beror på att det är få som genomgått utbildningen och förordnats som trafiknykterhetskontrollant. Från lagens ikraftträdande fram till , då Rikspolisstyrel- sens utvärdering inkom till , hade nio personer genom- gått den föreskrivna utbildningen. Av dessa hade bara två förordnats till trafiknykterhetskontrollanter. Dessa personer har utbildats respektive förordnats så sent som . Om de som förordnats som trafiknyk- terhetskontrollant också utfört något arbete i denna egenskap är inte känt. Det kan alltså konstateras att försökslagstiftningen inte uppnått det avsedda syftet att fler sållningsprov skulle tas i hamnar. Lagen har emellertid endast varit i kraft , vilket är när det gäller ny lagstiftning. Den omständigheten att det bara är ett fåtal personer som genomgått föreskriven utbildning och att endast två av dessa har förordnats till trafiknykterhetskontrol- lant måste ses mot bakgrund av detta. Det innebär också att det i prakti- ken saknas erfarenheter av tillämpningen av lagen. Ytterligare några per- soner har genomgått den av föreskrivna utbildningen och kan således komma att förordnas som kontrollanter. Det förhållandet att det inte finns några egentliga erfarenheter av syste- met med trafiknykterhetskontrollanter innebär att man inte kan dra några bestämda slutsatser vare sig om lagstiftningen fyller en rimlig funktion eller om den bör upphöra vid utgången av försöksperioden. Onyktra förare utgör , i samma utsträckning som vid lagens till- komst, en av de största riskfaktorerna i trafiken. Rattfylleri, som dess- utom ofta förekommer i kombination med andra riskfaktorer som trött- het, bristande bältesanvändning och för hög hastighet, gör att risken för trafikolyckor med dödsfall eller svåra personskador ökar. Det finns där- för alltjämt anledning att skapa utrymme för fler trafiknykterhetskon- troller på platser där man kan förvänta sig ett större antal onyktra förare. Ett typiskt riskområde är hamnar. Det är därför fortfarande angeläget att ha en hög beredskap för kontroll av trafiknykterhet i hamnarna. De skäl som låg bakom tillkomsten av lagstiftningen (prop. 2009/10:171 s. 13 f.) har således enligt regeringens mening alltjämt samma bärkraft. Nästan alla remissinstanser är också positiva till en förlängd försöksverksamhet. anser att försökslagstiftningen bör förlängas till och med med inriktning på att verksamheten ska permanentas. Regeringen anser i likhet med promemorian att en förläng- ning är väl avvägd. När lagstiftningen utvärderas nästa gång har den varit i kraft , vilket torde vara tillräckligt för att försökslag- stiftningen ska kunna utvärderas slutligt. Om försökslagstiftningen ska permanentas eller inte får den kommande utvärderingen utvisa. är tveksamt till en förläng- ning av försöksperioden och anser att det är viktigt att utreda anledningen till det bristande intresset nu i stället för att vänta . anser inte att det finns skäl till en förlängning, dels med hänvisning till det bristandet intresset, dels med hänsyn till att det kan ifrågasättas från såväl rättssäkerhets- som effekti- vitetsskäl att delegera polisära uppgifter till ordningsvakter och väktare. Regeringen anser i likhet med Statens väg- och transportforskningsinsti- tut att det är av intresse att utreda orsakerna till att lagstiftningen inte använts på det sätt som var tänkt. Detta hindrar emellertid inte en förlängning av försökslagstiftningen.