prop · H003194 · 2013-09-18 00:00:00 — Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig delar flertalet bedömningen i promemorian eller lämnar den utan erinran. län, och anför dock att gärningar bestående i att förmå ett barn att bevittna sexuella handlingar eller sexuella övergrepp enligt artikel 3.2 och 3 i direktivet bör straffbeläggas i en särskild bestämmelse, alternativt att straffstadgandet om sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § bör utvidgas till att uttryckligen omfatta gärningar där ett barn i sexuellt syfte förmås att bevittna en sexuell handling. ECPAT anför också att brottet kontakt med barn i sexuellt syfte, 6 kap. 10 a § , uttryckligen bör inkludera barnpornografibrott för att åtagandena i direktivets artikel 6 om kontaktsökning med barn i sexuellt syfte ska vara uppfyllda. och anser vidare, beträffande vissa brott, att dagens påföljder inte står i proportion till brottens allvar och att en del brottsliga gärningar bör ges en annan rubricering. också att barnpornografibrottet i kapitel 16 i stället ska tas upp i kapitel 6 om sexualbrotten. anför, beträffande artikel 10, att det är viktigt att i vissa avseenden säkerställa att en person som begått brott enligt artiklarna 37 tillfälligt eller permanent förhindras att utöva yrkesverksamhet som inbegriper direkta eller regelbundna kontakter med barn. framförs av ECPAT samt länsstyrelserna i och ECPAT ifrågasätter också om , när det gäller ansvar och sanktioner för juridiska personer i artiklarna 12 och 13 i direktivet, genom reglerna om företagsbot uppfyller direktivets krav på preventivt syfte och avskräckande påföljder. däribland , (BUP Traumaenhet; Barn- och ungdomspsykiatri), ECPAT och Rädda , har också synpunkter avseende interventions- åtgärder och förebyggande åtgärder. Skälen för regeringens bedömning Genomförandet av direktiv i svensk rätt Ett EU-direktiv är bindande med avseende på det resultat som ska uppnås men överlåter åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. I den utsträckning det som föreskrivs i direktivet redan är uppfyllt är det tillräckligt att hänvisa till befintlig lagstiftning och andra åtgärder. Det är regeringen som ansvarar för att EU-rättsliga direktiv genomförs korrekt och i rätt tid. I den utsträckning det krävs lagändringar för att genomföra hela eller delar av ett direktiv sker det i enlighet med den ordinarie lagstiftningsprocessen, vilket innefattar sedvanlig remiss- och riksdagsbehandling. I samband med att det nu aktuella förslaget till direktiv presenterades gjordes inom en analys av förslaget liksom av dess konsekvenser för svensk lagstiftning vid ett kommande genomförande. En faktapromemoria som beskrev innehållet i förslaget samt gällande svenska regler och förslagets effekt på dessa överlämnades till . hölls också löpande informerad om hur förhandlingsarbetet fortskred. I samband med antagandet av direktivet gjordes inom en förnyad bedömning av hur svensk rätt uppfyller de krav som ställs i direktivet och om några författningsändringar är nödvändiga. I det sammanhanget upprättades inom en promemoria med en analys av vilka åtgärder som bedöms nödvändiga för att ska leva upp till sina åtaganden enligt direktivet (Ju2012/1908/L5). I analysen gjordes bedömningen att i mycket stor utsträckning lever upp till vad direktivet kräver men att vissa författningsändringar torde krävas för att fullt ut leva upp till åtagandena i fråga om preskription och registerkontroll. En utredare har haft i uppdrag att, med utgångspunkt i den inom gjorda analysen, ta fram underlag för bedömningen av vilka åtgärder som krävs för att ska leva upp till sina åtaganden enligt direktivet och lämna förslag till de författningsändringar som därvid bedöms krävas. Utredaren skulle även hålla sig underrättad om den fortsatta beredningen av dels betänkande SOU 2010:71, dels Ds 2011:15 om genomförande av rambeslutet om utbyte av uppgifter ur kriminalregister. Uppdraget har redovisats i promemorian Genomförande av EU:s direktiv om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi (Ds 2012:45). Den analys som gjorts inom redovisas i en bilaga till promemorian. I promemorian föreslås att en ny lag om registerkontroll avseende personer som arbetar med barn införs och att tillämpningsområdet för preskriptionsbestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket utvidgas till att omfatta vissa ytterligare brott. När det gäller övriga delar av direktivet gör utredaren samma bedömning som gjordes vid den ovan nämnda analysen, nämligen att några ytterligare lagändringar inte är nödvändiga. uppfyller genom befintlig reglering i huvudsak kraven enligt direktivet Som framgått i det föregående gjordes inför antagandet av direktivet bedömningen att , med ett par undantag, uppfyller kraven i direktivet och samma bedömning görs i promemorian. När det gäller de synpunkter som remissinstanserna framfört gör regeringen följande överväganden. Artikel 3.2 och 3 i direktivet, som handlar om att förmå ett barn som inte uppnått åldern för sexuellt 2012/13:194 självbestämmande att bevittna sexuella handlingar eller sexuella övergrepp, motsvaras till sitt innehåll av artikel 22 i konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. Artikel 6.1 i direktivet, om kontaktsökning med barn i sexuellt syfte, motsvaras till sitt innehåll av artikel 23 i konventionen. Inför det svenska tillträdet till konventionen har bedömningen gjorts att svensk lagstiftning genom bestämmelsen om sexuellt ofredande uppfyller vad konventionen kräver beträffande barns bevittnande av sexuella övergrepp och sexuella handlingar, liksom att svensk lagstiftning lever upp till kraven när det gäller kontaktsökning med barn i sexuellt syfte (prop. 2012/13:111). Vad remissinstanserna anför utgör inte skäl för att i förhållande till direktivet göra en annan bedömning. Det föreligger inte heller skäl att i det aktuella ärendet gå in på frågor om var i olika brott mot barn bör vara placerade. Direktivets artikel 10.1 ställer krav på att medlemsstaterna ska säkerställa att personer som dömts för brott enligt direktivet kan förhindras att utöva yrkesverksamhet som inbegriper direkta och regelbundna kontakter med barn. finns möjlighet för vissa arbetsgivare inom framför allt vård, skola och omsorg att förhindra att personer som dömts för brott enligt direktivet arbetar inom olika typer av verksamheter som innefattar kontakt med barn. Genom införandet av den nya lagen om registerkontroll av personer som ska arbeta med barn kommer ytterligare arbetsgivare att omfattas av rätten att begära information om vissa uppgifter i belastningsregistret (se nedan avsnitt 6.2). På detta sätt säkerställs att en fysisk person som har dömts för brott som omfattas av direktivet kan förhindras att utöva verksamhet som inbegriper direkta och regelbundna kontakter med barn. Därigenom uppfylls således direktivets krav i denna del. Direktivets bestämmelser om ansvar och sanktioner för juridiska personer utgör standardbestämmelser som återfinns i flera andra instrument som antagits inom ramen för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. De svenska reglerna om företagsbot har i de sammanhangen ansetts uppfylla de krav som ställts i fråga om ansvar och sanktioner för juridiska personer och sanktionerna har ansetts vara effektiva, proportionella och avskräckande, se t.ex. propositionen Genomförande av rådets rambeslut om kampen mot organiserad brottslighet (2010/11:76 s. 34 f.). Enligt regeringen saknas anledning att göra en annan bedömning i förhållande till det nu aktuella direktivet. Inte heller vad remissinstanserna anfört i fråga om interventionsåtgärder och förebyggande åtgärder utgör skäl för regeringen att göra någon annan bedömning än den som tidigare gjorts inom , nämligen att lever upp till åtagandena även i dessa delar. Sammanfattningsvis kan således konstateras att det som framkommit vid remissbehandlingen inte föranleder regeringen att frångå den bedömning som gjordes inom inför antagandet av direktivet, alltså att svensk rätt, med undantag av vissa frågor om preskription och registerkontroll, lever upp till kraven enligt direktivet. Dessa frågor behandlas i de följande avsnitten. En ny lag om registerkontroll av personer som Prop. ska arbeta med barn Lagen och förordningen om belastningsregister Uppgifter om den som dömts till påföljd för brott finns i belastningsregistret. I lagen (1998:620) om belastningsregister och förordningen (1999:1134) om belastningsregister finns bestämmelser om vilka uppgifter som registret ska innehålla och om när uppgifter ur detta ska eller får lämnas ut till såväl nationella som utländska myndigheter och andra organ. Det är som för belastningsregistret. Ändamålet med registret är framför allt, men inte bara, att ge information om sådana belastningsuppgifter som behövs i de brottsbekämpande myndigheternas och domstolarnas verksamhet. I registret ska bl.a. samtliga påföljder för brott, utvisning, förvandlingsstraff för böter, åtalsunderlåtelser samt kontakt- och tillträdesförbud föras in. Uppgifter om den som är dömd i utlandet ska under vissa förutsättningar också föras in i belastnings- registret. Närmare regler om vilka uppgifter som registret ska innehålla finns i förordningen om belastningsregister. Enligt 6 § lagen om belastningsregister ska uppgifter ur registret lämnas ut om det begärs av bl.a. polis-, tull-, eller åklagarmyndighet eller allmän domstol för brottsutredning, åtal och val av påföljd. Uppgifter ur registret ska även lämnas ut till myndighet i övrigt i den utsträckning regeringen för vissa slag av ärenden föreskriver det. I förordningen om belastningsregister finns närmare föreskrifter om myndigheter som har rätt att vända sig till och begära uppgifter ur registret. I 9 § lagen om belastningsregister regleras i vilka fall en enskild har rätt att få del av uppgifter ur belastningsregistret. En enskild har enligt första stycket rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv. En enskild har också enligt andra stycket rätt att i vissa fall få ett begränsat utdrag om sig själv ur belastningsregistret. Sådan rätt tillkommer den enskilde bl.a. enligt bestämmelser i lagen (2005:405) om försäkringsförmedling, lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid sådana hem för vård eller boende som tar emot barn, lagen (2010:479) om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder och skollagen (2010:800). Regeringen, eller i vissa fall den myndighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om vilka uppgifter ett sådant utdrag ska innehålla. Enligt 10 § lagen om belastningsregister har en enskild rätt att få uppgifter ur registret om en annan enskild, om det behövs bl.a. för att pröva en fråga om anställning eller uppdrag i en verksamhet som avser vård, i den utsträckning regeringen för vissa typer av fall föreskriver det. I förordningen om belastningsregister finns närmare föreskrifter om enskilds rätt att vända sig till och begära uppgifter ur registret. Sekretess till skydd för intresset av att förebygga eller beivra brott regleras i 18 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Sekretess gäller för uppgifter i förundersökningar och motsvarande utredningar enligt 23 kap. (18 kap. 1 §) och som regel för underrättelseuppgifter (18 kap. 2 §). Sekretessbestämmelser till skydd för enskild för uppgifter i nu aktuella sammanhang finns huvudsakligen i 35 kap. offentlighets- och sekretesslagen, som reglerar sekretess till skydd för enskild i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott. Bestämmelser om sekretess för belastningsregistret finns i 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Enligt bestämmelsen gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur belastningsregistret för uppgift i registret. Sekretessen är absolut. I fråga om utlämnande av sådan uppgift gäller vad som är föreskrivet i lagen om belastningsregister och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar. Av 7 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen följer att om en myndighet får en sekretessreglerad uppgift från en annan myndighet, gäller sekretess för uppgiften hos den mottagande myndigheten endast om sekretess följer av en primär sekretessbestämmelse som är tillämplig hos den mottagande myndigheten eller av en bestämmelse om överföring av sekretess. Av 39 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretess normalt inte gäller i ärenden om anställning. Personuppgiftslagen (1998:204) syftar till att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Lagen gäller för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad. Lagen gäller även vid behandling av personuppgifter som ingår eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter och som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier, dvs. manuellt förda register (1 och 5 §§). Personuppgiftslagen gäller inte för sådan behandling som en fysisk person utför som ett led i en verksamhet av rent privat natur (6 §). Personuppgiftslagen gäller subsidiärt i förhållande till andra lagar eller förordningar när det i dessa finns bestämmelser som avviker från personuppgiftslagen (2 §). Behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i personuppgiftslagen. Den personuppgiftsansvarige ska även se till att personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta och att personuppgifterna inte innehåller mer information än vad som behövs för ändamålet. En behandling av personuppgifter får bara ske om det kan ske enligt någon av de alternativa förutsättningarna för tillåten behandling (9 §). Vid behandling av uppgifter i ostrukturerat material, exempelvis löpande text, behöver dock merparten av personuppgiftslagens hanteringsregler inte tillämpas. Behandlingen får i sådana fall utföras så länge den inte innebär en kränkning av den registrerades personliga integritet (5 a §). Enligt personuppgiftslagen är det förbjudet för andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberövanden (21 §). För forskningsändamål får dock andra än myndigheter behandla sådana personuppgifter om behandlingen godkänts enligt lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. Det är också tillåtet att behandla sådana uppgifter i ostrukturerat material om behandlingen inte innebär en kränkning av den registrerades integritet. Det nämnda förbudet gäller även om den registrerade samtycker till behandlingen. Däremot kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller beslut i ett särskilt fall om undantag från förbudet. Av 9 § personuppgiftsförordningen (1998:1191) framgår att regeringen bemyndigat Datainspektionen att meddela sådana föreskrifter och beslut. Datainspektionen har också meddelat föreskrifter i enlighet med bemyndigandet. Av dessa framgår att personuppgifter som avses i 21 § personuppgiftslagen får behandlas bl.a. om behandlingen avser endast enstaka uppgift som är nödvändig för att rättsliga anspråk ska kunna fastställas, göras gällande eller försvaras i ett enskilt fall, eller behandlingen avser endast enstaka uppgift som är nödvändig för att anmälningsskyldighet enligt lag ska kunna fullgöras (Föreskrifter om ändring av Datainspektionens föreskrifter [1998:3] om undantag från förbudet för andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser m.m. [2010:1]). Dessa föreskrifter gäller alltså numera i första hand uppgifter som behandlas i strukturerad form och som således inte får behandlas med stöd av 5 a § personuppgiftslagen. Personuppgiftslagen innehåller också bestämmelser om att den personuppgiftsansvarige ska informera den registrerade om behandling som rör honom eller henne. Den personuppgiftsansvarige är skyldig att till var och en som ansöker om det en gång per kalenderår utan kostnad lämna besked om personuppgifter som rör den sökande behandlas eller inte (26 §). Behandlas sådana uppgifter ska skriftlig information lämnas också om vilka uppgifter om den sökande som behandlas, varifrån dessa uppgifter har hämtats, ändamålen med behandlingen och till vilka mottagare eller kategorier av mottagare som uppgifterna lämnas ut. Genom rätten till registerutdrag får den enskilde en möjlighet att kontrollera om han eller hon är registrerad och, om så är fallet, att de registrerade personuppgifterna är riktiga. Rätten till registerutdrag är en förutsättning för att den enskilde ska kunna få felaktiga personuppgifter rättade. Den personuppgiftsansvarige är på begäran av den registrerade skyldig att rätta personuppgifter som är felaktiga, missvisande eller ofullständiga eller som annars inte har behandlats i enlighet med lagen (28 §). Den registrerade har rätt till skadestånd från den personuppgifts- ansvarige om behandling av personuppgifter i strid med lagen orsakar skada eller kränkning av den personliga integriteten. Överträdelser av bestämmelserna i personuppgiftslagen kan under vissa förutsättningar även medföra straff i form av böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, fängelse högst (48-49 §§). Lagen om registerkontroll av personal vid sådana hem för vård eller boende som tar emot barn Enligt lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid sådana hem för vård eller boende som tar emot barn ska en person som erbjuds anställning, uppdrag, praktiktjänstgöring eller liknande vid sådant hem lämna ett utdrag ur belastningsregistret och misstankeregistret till den som erbjuder anställningen. Utdraget ska vara högst . Om registerkontroll inte utförts får personen inte anställas, ges uppdrag eller praktiktjänstgöring. Arbetsgivaren avgör dock om en person med uppgift i belastningsregistret ska anställas. På begäran av den som lämnat ett registerutdrag ska det återlämnas i original. Utdraget eller en kopia av det ska dock bevaras under från det anställningen, uppdraget eller praktiktjänstgöringen påbörjades. Enligt 9 § lagen om belastningsregister har en enskild som ska lämna ett utdrag enligt den nu aktuella lagen rätt till ett begränsat utdrag ur registret som endast innehåller uppgifter om brott som är relevanta för ändamålet. Lagen om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder Enligt lagen (2010:479) om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder ska en person som erbjuds anställning, uppdrag eller praktiktjänstgöring i en sådan verksamhet på begäran lämna ett utdrag ur belastningsregistret till den som erbjuder anställningen. Utdraget ska vara högst gammalt. Om registerkontroll inte utförts får personen inte anställas, ges uppdrag eller praktiktjänstgöring. Undantag från skyldigheten att kontrollera belastningsregistret gäller då den som ska anställas är förälder åt den assistansberättigade. Arbetsgivaren avgör om en person med uppgift i belastningsregistret ska anställas. På begäran av den som lämnat ett registerutdrag ska det återlämnas i original. Utdraget eller en kopia av det ska dock bevaras under från det anställningen, uppdraget eller praktiktjänstgöringen påbörjades. Enligt 9 § lagen om belastningsregister har en enskild som ska lämna ett utdrag enligt den nu aktuella lagen rätt till ett begränsat utdrag ur registret som endast innehåller uppgifter om brott som är relevanta för ändamålet. Enligt 2 kap. 31 § skollagen (2010:800) ska en person som erbjuds en anställning inom förskolan, förskoleklassen, fritidshemmet, , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan samt inom viss annan pedagogisk verksamhet, lämna ett utdrag ur belastningsregistret till den som erbjuder anställningen. Även den som erbjuds uppdrag, praktiktjänstgöring, arbetspraktik eller liknande i en sådan verksamhet ska lämna ett utdrag ur belastningsregistret. Utdraget ska vara högst gammalt. Om registerkontroll inte utförts får personen inte anställas, ges uppdrag eller praktiktjänstgöring. Arbetsgivaren avgör dock om en person med uppgift i belastningsregistret ska anställas. På begäran av den Prop. 2012/13:194 som lämnat ett registerutdrag ska det återlämnas i original. Enligt 9 § lagen om belastningsregister har en enskild som ska lämna ett utdrag enligt den nu aktuella lagen rätt till ett begränsat utdrag ur registret som endast innehåller uppgifter om brott som är relevanta för ändamålet. Rambeslutet om utbyte av uppgifter ur kriminalregister Rådets rambeslut /315/RIF om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll är en del av det arbete som pågår inom EU för att förbättra informationsutbytet mellan medlemsstaterna på det rättsliga området. Enligt rambeslutet ska varje medlemsstat som meddelar en dom mot en annan medlemsstats medborgare informera medborgarstaten om domen. Medborgarstaten ska därefter lagra informationen. Tanken är att varje medlemsstat ska ha information om samtliga domar som har meddelats inom EU mot de egna medborgarna. Rambeslutet möjliggör också för medlemsstaterna att, via centralmyndigheterna, begära uppgifter ur varandras kriminalregister i enskilda fall. Rambeslutet omfattar flera åtgärder som medlemsstaterna har bistått varandra med. Rambeslutet har dock öppnat nya, stan- dardiserade vägar och möjligheter för ett mer rutinmässigt uppgifts- utbyte, främst när det gäller uppgifter som ska användas i brottmåls- förfaranden. Den anpassning av lagstiftningen som rambeslutet har krävt har ge- nomförts genom ändringar i framför allt lagen och förordningen om belastningsregister (prop. 2011/12:163). har utsetts till centralmyndighet för samarbetet enligt rambeslutet. I lagen om belastningsregister har det bl.a. införts en bestämmelse som möjliggör för att lämna ut uppgifter ur belastningsregistret till en myndighet i en annan medlemsstat för något annat ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande om en svensk myndighet i motsvarande fall har rätt att få del av uppgifterna (12 a §). Enligt en ny bestämmelse i förordningen om belastningsregister ska Rikspolis- styrelsen, om en enskild begär uppgifter om sig själv i belastnings- registret med stöd av 9 § lagen om belastningsregister och är medborgare i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen, även inhämta uppgifter som finns om honom eller henne i kriminalregistret i den staten (22 c § förordningen). 6.2.2Arbetsgivares och uppdragsgivares rätt till information från belastningsregistret Regeringens förslag: Den som erbjuds en anställning, ett uppdrag eller en praktiktjänstgöring i staten, en kommun, ett landsting, ett företag eller en organisation ska, om arbetet innefattar direkt och regelbunden kontakt med barn, på begäran visa upp ett utdrag ur 2012/13:194 belastningsregistret. Registerutdraget får inte vara äldre än . Arbetsgivare och uppdragsgivare får inte dokumentera en kontroll av ett registerutdrag på något annat sätt än genom en anteckning om att utdraget har visats upp. Regeringens bedömning: Redan anställda bör inte omfattas av registerkontrollen. Arbetsgivare och uppdragsgivare bör inte vara skyldiga att kontrollera belastningsregistret och det bör inte vara förbjudet att anställa eller anlita personer som förekommer i belastningsregistret. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att föräldrar som innehar anställning eller uppdrag endast inom en grupp vari det egna barnet ingår inte ska omfattas av arbetsgivarens eller uppdragsgivarens rätt att få uppgifter ur belastningsregistret. Bestämmelsen är också utformad på ett något annorlunda sätt.