prop · H00371 · 2013-02-19 00:00:00 — I promemorian föreslås dock inte att behörigheten för kontaktpersonen att för arbetsgivarens räkning ta emot delgivningar ska anses föreligga genom anmälan av kontaktpersonen. Remissinstanserna: , , , , vid , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , , , , , Arbetsgivaralliansen, Kommuner och Landsting, och Ingenjörer tillstyrker eller är positiva till förslaget. för europapolitiska studier, , Kammarrätten i , , , och Kommunala Företagens har ingen erinran mot förslaget. anser att förslaget är förenligt med nr 98 angående tillämpningen av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten och nr 154 om främjande av kollektiva förhandlingar. välkomnar förslaget, men anser att det är av vikt att en sådan representant är behörig att företräda det utstationerande bolaget. vid ser inga hinder mot att kontaktpersonen ska anses vara att uppfatta som en behörig företrädare för bolaget. anser att förslaget kan strida mot . () anser att förslaget är ett steg i rätt riktning men att det är otillräckligt. Enligt TCO ska kontaktpersonen ha rättskapacitet att förhandla och träffa bindande civilrättsliga kollektivavtal av svensk modell. i (LO) anser att kontaktpersonen ska kunna förhandla och ingå kollektivavtal, dvs. vara behörig att med rättskapacitet företräda bolaget. , akademikers centralorganisation (), Handelskammare avstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag En kontaktperson ska utses och anmälas Utstationeringsdirektivet innehåller inte några bestämmelser om vilka administrativa regler som medlemsstaterna ska uppställa för att kontrollera att direktivet följs. Det finns således inte i direktivet något krav på att utse en kontaktperson. I utstationeringslagen finns inte något krav på arbetsgivare som utstationerar arbetstagare i att utse en kontaktperson med viss behörighet. Även om kommissionens meddelande KOM(2006) 159 endast nämner tillsynsmyndigheternas behov av en kontaktperson och inte arbetstagarorganisationernas, får det förutsättas att en sådan kontaktperson ska kunna fungera som mellanhand även i förhållande till arbetstagarorganisationerna. I är det arbetstagarorganisationerna som har huvudansvaret för att övervaka arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare. För att reglerna i utstationeringslagen ska kunna fungera i praktiken, och för att ska kunna uppfylla sina skyldigheter enligt utstationeringsdirektivet, är det nödvändigt att arbetstagarorganisationer samt och andra myndigheter kan kontakta utländska arbetsgivare i . Utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare hit bör därför åläggas att utse en kontaktperson i och att ange vem som är kontaktperson i sin anmälan till . Kravet kan uppfyllas genom att en av de utstationerade arbetstagarna utses till kontaktperson. Om arbetsgivaren finner det lämpligare kan arbetsgivaren i stället för att utse en arbetstagare, utse någon annan person som vistas i till kontaktperson. Anmälan bör göras senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete i . arbetstagarorganisationers möjlighet att få kontakt med arbetsgivaren. Kontaktpersonen bör också vara behörig att för arbetsgivarens räkning ta arbetstagarorganisationerna ska kunna delge arbetsgivaren en förhandlingsframställan och för att ska kunna delge förbud mot att fortsätta att utföra farliga arbeten. anfört att eftersom ordet "delgivning" valts antar domstolen att det är delgivning enligt delgivningslagen (2010:1932) som avses. behörighet synes dock, enligt domstolen, inte följa direkt av den lagen (se bl.a. 13 § första stycket delgivningslagen). i så fall förtydligas. Om med begreppet inte avses delgivning enligt delgivningslagen bör, enligt domstolen, ett annat Enligt regeringens mening bör kontaktpersonen vara behörig att för arbetsgivarens räkning ta emot delgivningar. delgivning avses delgivning i den betydelse som framgår av 2 § delgivningslagen (2010:1932). Arbetsdomstolen har också anfört att det bör övervägas att inte göra kontaktpersonens behörighet att ta emot delgivningar beroende av fullmakt eller annat särskilt bemyndigande från Frågan skulle möjligen, anför domstolen, kunna lösas så att det direkt i lagen anges att sådan behörighet föreligger i och med att kontaktpersonen har anmälts till . det vore en fördel att inte göra kontaktpersonens behörighet att ta emot delgivningar beroende av fullmakt eller annat särskilt bemyndigande från Det bör därför framgå direkt av lagtexten att sådan behörighet ska anses föreligga redan genom anmälan av Kontaktpersonen bör även kunna tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. exempelvis anställningsavtal som visar att arbetstagarna har sådana villkor inom den hårda kärnan som är minst lika förmånliga som minimivillkoren enligt ett svenskt kollektivavtal för den aktuella branschen, nödvändig dokumentation enligt arbetsmiljölagstiftningen utgångspunkten bör vara att det endast är den i förslaget utpekade myndigheten, , som ska kunna begära att arbetsgivaren tillhandahåller sådana handlingar. advokatsamfund som lämpligt inte minst mot bakgrund av att den arbetsgivare som inte följer reglerna riskerar särskilda sanktioner (vite efter föreläggande om att vidta rättelse). intresse av att bevaka att bestämmelserna i utstationeringslagen följs, bör enligt rimligen kunna tillgodoses genom att de fackliga organisationerna vänder sig till och därigenom bereds tillgång till uppgifterna. att och kommissionen bara uttalat sig om tillgänglighet i förhållande till myndigheter. I är det arbetstagarorganisationerna som har huvudansvaret för att övervaka arbets- och anställningsvillkor för utstationerade För att denna uppgift ska kunna fullgöras behöver även arbetstagarorganisationerna kunna begära att få tillgång till handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. Det är en annan sak att sanktionerna mot underlåtenhet att uppfylla kraven ligger på Tanken är inte heller att handlingarna ska hållas tillgängliga på plats i utan just att de ska kunna tillhandahållas. Detta innebär att arbetsgivaren kan välja mellan att ha handlingarna på plats eller att skicka dem till kontaktpersonen när denne har blivit uppmanad att tillhandahålla handlingar. Förutom att kunna tillhandahålla handlingar bör kontaktpersonen vid behov kunna förmedla uppgifter till och ta kontakt med någon som är behörig att företräda arbetsgivaren. Om arbetstagarnas villkor inte skulle nå upp till minimistandarden enligt ett svenskt centralt kollektivavtal för den aktuella branschen och arbetsgivaren inte ändrar arbetstagarnas villkor så att de uppnår en sådan standard, kan arbetstagarorganisationerna delge kontaktpersonen en förhandlingsframställan. När kontaktpersonen har blivit delgiven en förhandlingsframställan ligger det i arbetsgivarens intresse att genom en behörig företrädare delta vid kollektivavtalsförhandlingar eller att ge kontaktpersonen fullmakt att göra det, för att hindra att arbetstagarorganisationerna vidtar stridsåtgärder. Detsamma gäller om arbetsgivaren annars, utan att stridsåtgärder aktualiseras, väljer att ingå kollektivavtal i . Kontaktpersonen behöver inte vara behörig att företräda bolaget LO, TCO, och anser att kontaktpersonen ska ha rättskapacitet att företräda bolaget, bl.a. genom att vara behörig att förhandla och ingå kollektivavtal med arbetstagarorganisationer i . Detta torde enligt LO och TCO vara nödvändigt för att uppfylla de krav som följer av ILOs konventioner nr 98 och 154 samt enligt TCO för att inte stå i strid med skydd för förenings- och förhandlingsrätten. har antagit ett tillkännagivande om behovet av en representant vid utstationering av arbetstagare till och betonat betydelsen av att det införs krav på en representant i landet som är behörig att företräda utländska arbetsgivare i kontakter med myndigheter och vid förhandlingar med arbetstagarorganisationerna (bet. 2010/11:NU19, rskr. 2010/11:270). Det kan i detta sammanhang konstateras att det inte har prövats av EU- domstolen om ett krav på en sådan behörig representant är tillåtet enligt . Kommissionen anger i meddelandet KOM(2006) 159 att det bör vara tillräckligt att bland de utsända arbetstagarna utse en person som fungerar som mellanhand mellan det utländska företaget och den behöriga tillsynsmyndigheten. Även om detta meddelande är generellt för alla medlemsstater och inte tar sikte särskilt på förhållandena enligt den svenska arbetsmarknadsmodellen, samt endast nämner tillsynsmyndigheternas behov och inte arbetstagarorganisationernas, tyder slutsatserna i meddelandet på att kommissionen inte skulle anse att ett krav på behörig representant är förenligt med . , som är det land vars arbetsmarknadsmodell mest liknar den svenska, ställer endast krav på en kontaktperson och inte på en representant med behörighet att ingå kollektivavtal. I ställs krav på en företrädare som ska vara behörig att ta emot handlingar och att agera i domstol. Eftersom har ett system med allmängiltigförklarning av kollektivavtal, brukar det dock inte vara aktuellt för utländska arbetsgivare att ingå kollektivavtal i . Inte heller i ställs något generellt krav på behörig representant i utstationeringssituationer (bara för bemanningsföretag). Ett kollektivavtal reglerar arbets- och anställningsvillkoren för alla anställda som täcks av kollektivavtalets tillämpningsområde och har typiskt sett stor inverkan på villkoren för de anställda och för arbetsgivaren. En representant som är behörig att förhandla och ingå kollektivavtal måste därför vara en person som är väl insatt i arbetsgivarens verksamhet och som arbetsgivaren har ett särskilt förtroende för. Mot denna bakgrund får det antas att en representant som är behörig att förhandla och ingå kollektivavtal skulle behöva vara en 2012/13:71 person i relativt högt uppsatt ställning i det utländska företagets organisation. Det skulle medföra inte obetydliga kostnader och besvär för arbetsgivaren att ha en behörig representant på plats i i samband med all utstationering av arbetstagare hit. Ett sådant krav skulle därför innebära en relativt stor inskränkning i den fria rörligheten för tjänster. En inskränkning i den fria rörligheten för tjänster är tillåten endast om den kan motiveras av allmänintresset och är nödvändig och proportionerlig i förhållande till målet. Reglerna i utstationeringslagen bygger inte på att kollektivavtal nödvändigtvis ingås med en utländsk arbetsgivare, utan innebär framför allt en möjlighet för arbetstagarorganisationerna att sätta press på arbetsgivaren att upprätta en svensk minimistandard på villkoren inom direktivets områden. Mot denna bakgrund kan det inte bedömas som nödvändigt att en utstationerande arbetsgivare har en representant i som är behörig att ingå kollektivavtal så länge kollektivavtalsförhandlingar inte påkallats. Det bör vara tillräckligt att arbetsgivaren har en kontaktperson i och att en förhandlingsbehörig representant deltar om förhandlingar om ingående av kollektivavtal ska inledas. Bedömningen är att man med ett krav på anmälan om utstationeringen i kombination med ett krav på en kontaktperson uppnår samma resultat som arbetstagarorganisationerna och efterfrågat, dvs. att reglerna i utstationeringslagen kan fungera i praktiken. Kravet på kontaktperson strider inte mot den fria rörligheten för tjänster Enligt för europapolitiska studier är förslaget förenligt med . anser dock att kravet på kontaktperson kan falla under tjänstedirektivet (och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden). Enligt artikel 1.6 i tjänstedirektivet påverkar direktivet inte arbetsrätten, dvs. sådana rättsliga eller avtalsreglerade bestämmelser om anställningsvillkor, arbetsförhållanden, inbegripet hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, samt förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, som medlemsstaterna tillämpar i enlighet med nationell lagstiftning som respekterar gemenskapsrätten. Enligt skäl 14 i tjänstedirektivet ska direktivet inte heller påverka förbindelserna mellan arbetsmarknadens parter, inbegripet rätten att förhandla om och ingå kollektivavtal, rätten att strejka och vidta stridsåtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och praxis i överensstämmelse med gemenskapsrätten, och direktivet är inte tillämpligt på tjänster som tillhandahålls av bemanningsföretag. Mot denna bakgrund och med beaktande av det nedan angivna syftet med förslaget är enligt regeringens mening tjänstedirektivet inte tillämpligt. Enligt , och utgör förslaget en otillåten inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster. Även anser att förslaget utgör en otillåten inskränkning i den fria rörligheten för tjänster eftersom kravet inte framstår som nödvändigt för att skydda arbetstagarnas De handlingar som kontaktpersonen ska tillhandahålla kan enligt lika väl fås genom en direktkontakt med det utländska företaget. Om inte annat kan den fackliga organisationen lätt få erforderliga kontaktuppgifter genom att vända sig till . Inte heller resonemanget om behovet av att kontaktpersonen ska vara behörig att motta delgivningar för arbetsgivarens räkning är övertygande enligt . Varför den normala postgången, eller andra kontaktmöjligheter som den moderna tekniken tillhandahåller, inte skulle räcka framgår inte. anser att oavsett om tjänstedirektivet är tillämpligt eller inte kan kravet strida mot proportionalitetsprincipen. I promemorian besvaras enligt mening inte frågan om huruvida delgivning kan ske via elektroniska kommunikationsmedel varför kravet fortsatt kan vara oproportionerligt. Enligt fasta rättspraxis kan inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 56 EUF-fördraget vara tillåtna, i den mån de grundas på tvingande skäl av allmänintresse. En förutsättning är att lagstiftningen i fråga är ägnad att säkerställa att det mål som eftersträvas med den uppnås och att den inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det målet. Skyddet för arbetstagare anses utgöra ett tvingande skäl av allmänintresse. (Se bl.a. domen i förenade målen C -69/96 och C-376/96, Arblade m.fl., punkterna 3436 och domen i mål C-515/08, Palhota m.fl., punkt 45). I kommissionens meddelande KOM(2006) 159, Vägledning för utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, drar kommissionen slutsatsen utifrån rättspraxis från EU- domstolen att en mottagande medlemsstat inte får ställa krav på att utländska företag som sänder ut arbetstagare ska ha en företrädare med hemvist i mottagarstaten. Ett sådant krav står inte i proportion till målet att säkerställa kontrollen av arbetstagarnas anställningsvillkor. I stället anger kommissionen att det bör vara tillräckligt att bland de utsända arbetstagarna utse en person som fungerar som mellanhand mellan det utländska företaget och den behöriga tillsynsmyndigheten. Ett krav på att utländska arbetsgivare ska utse en kontaktperson med viss behörighet är att betrakta som en inskränkning i den fria rörligheten för tjänster i artikel 56 EUF-fördraget. Syftet med kravet på en kontaktperson som ska vara behörig att ta emot delgivningar för arbetsgivarens räkning och kunna tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda är att skydda de utstationerade arbetstagarna. Detta utgör ett tvingande skäl av allmänintresse. Förslaget till lagstiftning är ägnat att säkerställa att detta mål uppnås och det går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det målet. Kravet på kontaktperson utgör därmed en tillåten inskränkning i den fria rörligheten för tjänster. Vad anmälan ska innehålla och hur den ska vara utformad Föreskrifter om vad en anmälan om kontaktperson ska innehålla och hur den ska vara utformad förutsätter inte något särskilt normgivningsbemyndigande i lag, utan kan meddelas med stöd av den s.k. restkompetensen eller genom verkställighetsföreskrifter. 2012/13:71 I en förordning till utstationeringslagen bör anges vad anmälan ska innehålla och hur den ska vara utformad. Anmälan bör göras skriftligen. Anmälningsskyldigheten bör kunna fullgöras så enkelt som möjligt och anmälan bör i huvudsak vara internetbaserad. I anmälan bör bara anges sådana uppgifter som är nödvändiga för att syftet med regleringen ska uppfyllas. Anmälan bör t.ex. innehålla uppgift om vem som utsetts till kontaktperson och på vilken adress och telefonnummer han eller hon kan nås i . 5.3Inget krav på anmälan eller kontaktperson vid kortare utstationeringar Regeringens förslag: Arbetsgivaren ska inte vara skyldig att anmäla utstationeringen eller att utse och anmäla en kontaktperson om verksamheten i avses pågå under . Om en verksamhet visar sig pågå än ska arbetsgivaren fullgöra anmälningsskyldigheten den sjätte dagen som verksamheten bedrivs. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Arbetsförmedlingen och tillstyrker förslaget. europapolitiska studier anser att en tidsfrist är relativt kort jämfört med vad som gäller i och . enligt för europapolitiska studier inte som orimligt. anser att tidsramen fortsatt bör bedömas till åtta dagar om inte den föreslagna tidsgränsen tydligare anser att undantaget bör vara ser positivt på att det föreslås ett undantag för kortare utstationeringar men har ingen uppfattning om huruvida är en lämplig tidsgräns. tveksamt till om en undantagsregel alls behövs; om en undantagsregel införs bör den i vart fall begränsas till sådana situationer som omfattas av undantagsreglerna i det danska . har ingen uppfattning om huruvida är en ändamålsenlig tidsgräns för undantag men anser att det behövs ett universitet frågar sig hur man hanterar en situation där utstationeringstiden är tänkt att vara , men går över i en sjätte Skälen för regeringens förslag: föreslog i betänkandet Utländsk näringsverksamhet i En översyn av lagstiftningen om utländska filialer i ett EU-perspektiv (SOU 2010:46) en generell skyldighet för utländska företag som bedrev verksamhet i att anmäla verksamheten till och att utse en Anmälningsskyldigheten skulle gälla verksamhet som avsågs pågå eller bedrevs här i landet med anställd En särskild kontaktperson skulle utses om verksamheten i pågick längre än och bedrevs med anställd personal. Utredningen föreslog inte något särskilt undantag för kravet på anmälan. Däremot föreslogs att kravet på kontaktperson skulle begränsas till situationer där tiden för verksamheten i överstiger , för att undvika onödig administrativ börda. Tiden överensstämmer med undantaget i utstationeringsdirektivet som avser en första montering eller första installation (artikel 3.2). Enligt de finska reglerna gäller skyldigheten att utse en företrädare i endast om utstationeringen pågår . Enligt de danska reglerna ska inte någon anmälan till det danska registret, och således inte heller någon anmälan om kontaktperson, göras om utstationeringen pågår och leveransen av tjänsterna sker som ett led i första montering eller installation. Därutöver kan regeringen i meddela undantag för vissa kortvariga utstationeringar. Utstationeringslagen gäller även vid kortare utstationeringar. Det enda undantag som görs för kortare utstationeringar är för arbete som utförs av en yrkesutbildad eller specialiserad arbetstagare. Bestämmelserna i semesterlagen gäller då endast om utstationeringen pågår i och om arbetet utförs i samband med en första montering eller installation som ingår i leveranskontraktet för en vara och är nödvändigt för att varan ska tas i bruk. Detta undantag gäller dock inte om arbetet avser byggverksamhet. För att undvika att reglerna om anmälningsskyldighet blir onödigt betungande är det lämpligt att göra ett undantag för kortare utstationeringar. Enligt regeringen är i ett sammanhang en lämplig tidsgräns för att skilja ut sådana kortare utstationeringar där krav på anmälan eller kontaktperson inte bedöms som nödvändig. Något krav på anmälan eller kontaktperson bör därför inte gälla om verksamheten i pågår under . Med dagar avses kalenderdagar. Förvaltningsrätten i anser att det behövs ett förtydligande resonemang. Avses fem på varandra följande dagar eller totalt , exempelvis ? Även i detta sammanhang har det betydelse vad som avses med verksamheten. Vad gäller om en arbetstagare utstationeras i till exempel men åker hem till utlandet ? Enligt regeringens mening bör kortare utstationeringar undantas. I den beskrivna situationen får man göra en helhetsbedömning. Om utstationeringen pågår totalt sett fem sammanhängande dagar bör den anses som kortare. Om den däremot pågår med undantag för är det mer tveksamt om den kan anses vara kortare. vid frågar sig hur man hanterar en situation där utstationeringstiden är tänkt att vara , men går över i en sjätte dag. Om en sådan situation uppstår får anmälan göras den sjätte dagen som verksamheten bedrivs. Lagrådet har påpekat att utformningen av undantagsbestämmelsen har fått en utformning som kan läsas så att huvudregeln, att utstationeringen ska anmälas senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbetet i , aldrig behöver tillämpas. Regeringen instämmer i Lagrådets uppfattning och föreslår att lagtexten när det gäller undantaget från kravet på anmälan utformas på det sätt Lagrådet föreslagit. 2012/13:71 5.4 Regeringens förslag: Regeringen ska få meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om anmälningsskyldighet och kontaktperson. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Arbetsdomstolen ifrågasätter om det är konstitutionsrättsligt möjligt att regeringen på detta sätt ges möjlighet att meddela generella undantag från vad som stadgas i lag. Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 regeringsformen ska föreskrifter meddelas genom lag om de avser förhållandet mellan enskilda och det allmänna under förutsättning att föreskrifterna gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. kan enligt 8 kap. 3 § regeringsformen bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter enligt 2 § första stycket 2. Med stöd av dessa bestämmelser bör regeringen ges möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från reglerna om anmälningsskyldighet och kontaktperson. Möjligheten för regeringen att meddela undantag kan avse t.ex. undantag för en viss typ av verksamhet eller en viss typ av tjänster. Regeringens bedömning: behandling av de aktuella personuppgifterna är tillåten enligt personuppgiftslagen. Någon särreglering behövs inte för verksamhet. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. ifrågasätter om en facklig organisations behandling av uppgifter, som den fackliga organisationen bereds tillgång till genom det nya registret, är tillåten enligt personuppgiftslagen (1998:204). inte haft några synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: De allmänna bestämmelserna i personuppgiftslagen kommer att vara tillämpliga på behandlingen av uppgifterna i registret enligt de föreslagna reglerna. personuppgiftslagen får personuppgifter bara behandlas om det är lagligt och om det sker på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed, se 9 § Personuppgifter får bara samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. I 10 § personuppgiftslagen anges när behandling av personuppgifter är tillåten. registrerades samtycke, är behandling tillåten om det är nödvändigt att behandla personuppgifter för vissa i lagen särskilt uppräknade syften. Exempel på sådana syften är att den personuppgiftsansvarige ska kunna fullgöra en rättslig skyldighet eller att en arbetsuppgift av allmänt intresse ska kunna utföras. Dessutom finns i lagen en generell bestämmelse enligt vilken det är tillåtet att behandla personuppgifter efter en intresseavvägning. Inga personuppgifter som anses som känsliga enligt 13 § personuppgiftslagen ska anmälas. behandling av de anmälda personuppgifterna kommer att ske genom att myndigheten sparar de anmälda uppgifterna i ett register.