rfr · H00WRFR16 · 2013-09-04 00:00:00 — För det första: Rensa i lärares arbetsuppgifter. Pröva både tidigare och nya beslut utifrån värderingen hur mycket tid det tar i förhållande till vilket värde det har och vilket resultat det ger. För det andra: Förstärk skolans skolfunktioner och låt lärare vara lärare. För det tredje: Skapa förutsättningar för skolledare att vara pedagogiska ledare så att de kan skapa utvecklingsorganisationer där kollegialt lärande får plats och utrymme. För det fjärde: Bygg upp en långsiktigt hållbar kompetensutveckling för landets alla lärare. För det femte: Utveckla karriärtjänstsystemet och ge de lärare som får karriärtjänster ett tydligt utvecklingsuppdrag nära knutet till vardagsarbetet. För det sjätte och sista: Satsa ännu mer på forskning i nära anknytning till vardagsarbetet. Det kan vara kommundoktorander, forskarskolor, praxisnära forskning och inte minst glädjande det nu aviserade skolforskningsinstitutet. , : Jag säger också tack för inbjudan och tack för en bra och intressant rapport! Jag har några bilder att visa. Jag har varit här tidigare, dock inte som lärare, vilket jag tänkte vara . Jag ska inte hålla någon längre föreläsning om läraryrket som profession, men jag vill nämna några saker, för det finns en poäng . Att det finns ett samhällssanktionerat uppdrag är ganska givet och det gäller för alla professioner. Någon form av restriktion av vem som får utöva yrket brukar också finnas, och för vår del, för lärare, får vi nu en legitimation som vi hoppas kommer att genomföras . Några saker som är specifika och intressanta för lärare i det här sammanhanget är dels att vi har ett yrke, en profession som bygger på en teoretisk, vetenskaplig kunskapsbas med en längre högskoleutbildning som grund, dels att det är tudelat, för det bygger också på beprövad erfarenhet: didaktik, pedagogik och beprövad erfarenhet. Yrkesmässig autonomi är något som vi lärare skulle önska fanns i mycket högre grad än . Det som blir intressant är att vi har en egenformulerad yrkesetik. Det brukar vara ett . Det är en etik som vi har formulerat själva tillsammans med som vi står för. Där förbinder vi lärare oss dels att bedri- va vårt arbete på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet, dels att utveckla det av samma skäl. Vi förbinder oss att vilja ta ansvar för att utveckla kompetensen, och som ett tillägg tar vi ansvar när det gäller eleverna, inte bara att de lär sig saker, utan också vad de faktiskt lär sig. Då är frågan: Hur är det med möjligheterna? Här har vi arbetsgivarens ansvar, och det är så tydligt och många har nämnt det redan tidigare: tid, tid, tid. Vi behöver för alla delar i vårt uppdrag. Vi behöver för kompetensutveckling. Det som vi har saknat som lärare, som det har blivit mindre av och där det måste ske en förbättring, är en kompetensutveckling tillsammans med kolleger som har samma ämnen. Där kan vi verkligen prata om ett kollegialt lärande som har kommit helt i skymundan. Att utveckla det tillsammans med lärare i samma ämnen på den egna skolan, andra skolor, från helt andra kommuner och huvudmän är någonting som lärare alltid pratar om är så eftersatt. I finns en punkt där man säger att för att kunna gå från good till great i ett utbildningssystem är systematisk kompetensutveckling en oerhört viktig faktor. är det ju så att det i flera av de avtal som vi har slutit på central nivå, till exempel på den kommunala sidan, faktiskt finns en tidsmässig resurs satt för kompetensutveckling. Men problemet är att den inte alltid används lokalt och inte alltid används rätt, alltså till det som den är avsedd för. Den vilja och det ansvar som jag nämnde och som vi lärare har när det gäller kompetensutveckling måste på ett helt annat sätt än synas på lönen. Då menar jag utöver det karriärtjänstsystem som införs, utöver förstelärare och lektorer. I rapporten pratas det om allätare och aktiva och passiva forskningskonsumenter. Intresset finns, men även besvikelse finns över att det så sällan syns i en höjning av lönen. ska jag visa en bild som jag vill att ni tittar noga på och begrundar. Vi tycker att huvudmännen dels tidigare och alldeles i synnerhet i det karriärtjänstsystem som införs måste ta ett ansvar för att lektorat inrättas. Till höger visas ett diagram över antalet doktorander i landet fram till , och ni ser ju att det är en väsentlig ökning. Längst ned till vänster ser ni på samma sätt utvecklingen av antalet lektorer i gymnasieskolan: 1 1970 till 123 . Då blir det ännu mer skrämmande när man tittar uppe till vänster och konstaterar att endast i 36 av landets kommuner och bara på 13 fristående skolor har man aviserat att man tänker införa lektorstjänster . Med tanke på att många av de doktorander som är färdiga har lärarexamen borde det inte vara svårt att få en helt annan utveckling. Se till att lektoraten verkligen inrättas! När det gäller statens ansvar är vi glada för att det i den nya lärarutbildningen är en tydligare betoning av den vetenskapliga basen. Det är en utveckling som måste fortsätta. Vi betonar att det måste finnas en balans mellan metodik och didaktik, det vill säga hur man utformar undervisningen. Det finns med i det tiopunktersprogram som vi kom överens om med andra parter, som redan har nämnts. Vi vill gärna se en tydligare specialisering av de lärosäten som erbjuder lärarutbildning samt att färre lärosäten ges examensrätt för respektive examen, inriktning och ämnen. Vi vill se fler så kallade ämnesdidaktiska centrum. Det finns ett exempel på ett nationellt centrum för matematikutveckling. Man kan gärna ta det som modell och inrätta fler sådana och till detta koppla forskarskolor, för att få fram fler lärare till de lektorstjänster som vi tycker behövs i skolan. Flera personer har nämnt inrättandet av ett skolforskningsinstitut. Det finns också med i det tiopunktersprogram som vi kom överens om . Det har funnits ett stort avstånd mellan oss lärare som arbetar i skolan och den utbildningsvetenskapliga forskning som har bedrivits. Den här och många andra rapporter har visat det. Trots att viljan och intresset finns hos oss i skolan har en stor klyfta ändå funnits. Vi tror att en ny inrättning skulle kunna öppna nya kanaler mellan skola och forskning åt båda hållen. , : Det är väldigt hedrande att en representant för en liten kommun med 5 500 invånare blir inbjuden hit för att tala inför er. Mitt uppdrag är att visa ett exempel från verkligheten. Det finns en hel del som jag känner igen mig i när jag läser denna rapport, som en hel del är nytt för mig och som jag måste lära mig mer om. Hos oss började det hela 2007. Då kom SKL:s öppna jämförelse . Den visade att vi var en av absolut sämsta skolkommuner. Vi påbörjade då ett utvecklingsarbete som till stor del kom att utgå ifrån forskning. För oss var det viktigt att hitta en utgångspunkt där alla kunde känna att vi bytte de traditioner som satt i väggarna mot något nytt, tänka nytt. Arbetet har verkligen genomsyrats av att vi har tagit till oss ny kunskap tillsammans. Skolan har till huvuduppgift att förmedla ny kunskap till eleverna. Utifrån det borde skolan vara en föregångare genom att själv ta till sig ny kunskap. hade vi inte gjort det, utan vi hade förlitat oss alltför mycket på det vi trodde att vi kunde, på det som satt i väggarna och på gamla traditioner. När vi talar inför skolpersoner brukar vi poängtera tre saker. Det första är: Vår skola är absolut inte någon paradisisk skola. Det andra är: Kopiera inte oss! En tredje sak som vi framför allt vill förmedla är: Läs tillsammans, diskutera tillsammans och lär er något nytt tillsammans! Vi försökte synliggöra det vi ville utveckla och hittade några punkter. Vi ville bli bättre på att ta hand om elever i behov av särskilt stöd, förhållningssätt, bemötande och inkludering. Vi hittade litteratur som stämde in på dessa punkter. All personal på skolan, från förskolepersonalen till personalen på vår lilla vuxenutbildning, läste samma litteratur. Och sedan diskuterade vi. Jag minns ett av de första tillfällena då vi samlades i aulan. På tavlan längst fram var skriven en fråga som handlade om förhållningssätt och bemötande. Det var lite musik i aulan när vi kom in. Vi gick runt tillsammans, och när musiken tystnade diskuterade vi det som stod på tavlan. Sedan satte musiken i gång igen. jag stannade vid en ny kollega insåg jag att jag inte hade samma svar att ge som till den första kollegan. Redan då hade jag lärt mig någonting av den tidigare kollegans erfarenhet och reflexion. Tredje gången musiken stannade, och jag stannade vid min tredje kollega, hade jag ytterligare ett nytt svar. Det blev så tydligt att vi i det sammanhanget lärde tillsammans, utifrån att vi hade läst om samma sak. Vi insåg att vi, genom att läsa och reflektera tillsammans, kunde bryta de traditioner som satt i väggarna. Vi kunde komma bort från det egna tyckandet och börja prata samma språk. Det var viktigt att kunna generalisera. I stället för att prata om den enskilda eleven pratade vi om att tänka på ett särskilt sätt kring elever med just dessa specifika behov. Det handlade inte längre om och utan om att vi kan jobba på ett visst sätt för att nå framgång. Det skapade en stor delaktighet bland personalen. Alla kände att vi pratade samma språk, eftersom vi hade läst om samma sak. Det var inte så att tio personer hade åkt i väg på kompetensutveckling och kommit tillbaka helt uppfyllda av det som de hade varit med om. Det är svårt att få med sig övriga kolleger som inte har upplevt samma sak. Vi insåg att den stora utmaningen var och än är att läsa tillsammans, och det ska beröra det som händer i klassrummet. Klassrummet är ju hjärtat på skolan. Det är i klassrummet det händer. Vi hade inte pratat om det tidigare. Vi hade pratat om allt annat, men inte om det som händer i klassrummet. Eleverna, , ska märka att vi har läst någonting. Det ska beröra dem, och de ska se att de vinner på det. Vi hade en otrolig möjlighet genom att följde oss under ett helt läsår. De vände på allt vi hade gjort. De hade informella samtal, formella samtal, tittade på det vi hade läst och tittade på gemensamma dokument. Till slut kom de ut med en bok som utgick från vad de hade sett. Det är jättestort för en liten skola som vår. Men det var också skrämmande att ha forskare som följde oss på plats. Vi hade ju inte en aning om vad de skulle skriva. Skulle de skriva: Rektorn sade att lärarna skulle sätta högre betyg och det gjorde de? Eller fanns det något annat bakom? Det har varit fantastiskt värdefullt för oss att få hjälp att se utvecklingsprocesserna. kunde se att vi växte som pedagoger när vi generaliserade och diskuterade öppet i stället för att prata om enskilda elever. Det var otroligt viktigt. Jag hoppas att dessa parallellprocesser, som jag tror har stor påverkan på det som sker i en skola, verkligen kommer att genomsyra hela skolan . Det ska gå från eleven till professorn. Vi ska tala samma språk. Världens viktigaste yrke är att jobba som lärare, att jobba i en skola. Det är också världens svåraste yrke . Då måste vi hjälpas åt, och vi måste bygga det på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet. Det måste vi göra för elevens skull. (S): Tack för många bra inlägg! Jag skulle vilja ställa hur många frågor som helst, men jag ska ställa två frågor. Den första frågan riktar Den här rapporten visar att många menar att nya itverktyg skulle kunna innebära viktiga möjligheter till snabbare och kanske smartare spridning av kunskaper i skolan. har ingen nationell strategi för it i skolan. Hur ser på det? Den andra frågan handlar om något jag funderade på när jag läste rapporten. Det står att få skolor har en plan för kunskapsimplementering och att överraskande många, så många som hälften, av de tillfrågade lärarna svarade i enkäten att de inte anser att det ingår i deras arbetsuppgifter att sprida ny kunskap. Jag vet inte om jag förstår saken rätt. Men det står faktiskt så. Mot bakgrund av det som just nämnde om yrkesetik skulle jag vilja fråga : Vad tänkte du när du läste att man inte anser att det ingår i lärarnas arbetsuppgift att sprida ny kunskap? , SKL: Jag ska fatta mig kort när det gäller frågan om nya itverktyg och deras implementering och användande i skolan. SKL anser att det finns mycket att vinna på att utveckla de redskapen i skolan. Det innebär inte att man behöver kasta ut de tekniker och metoder man har använt sig av tidigare. Vi tror dock att man som en del av modern undervisning ska ta till sig den nya teknik som finns. Vi gör nu en ganska stor förändring av vårt arbete med it-frågor. Vi har inrättat en särskild beredning för det i förbundet. Vi prioriterar de här frågorna. Vi har pratat mycket e-hälsa tidigare, men vi vidgar nu det till fler områden och definitivt också till skolområdet. , : Jag blir lite förvånad när jag läser rapporten. Men det står så. Det finns en tydligt uttryckt vilja hos lärare att ta till sig forskning. Den här frågan gällde om lärare såg det som sitt uppdrag att sprida kunskap vidare. Jag har väldigt svårt att tro att det finns lärare som säger att det inte är en viktig uppgift. Det måste vara en missuppfattning av själva frågeställandet. Det är alldeles givet. Vi blir ju lärare för att kunna göra skillnad och för att ta ansvar för kunskapsspridning och kunskapsutveckling. Den skolmiljö som har beskrivits, med den brist på tid och allt större brist på tid som vi har upplevt, kan vara en delförklaring till svaret i rapporten. Men jag är egentligen lika förvånad som du. Det kan också finnas en förklaring, som jag också antydde i min föredragning, i klyftan mellan den pedagogiska forskning som har bedrivits och verkligheten. Vi lärare har känt att forskningen har varit så skild från verkligheten. Det har aldrig funnits några kopplingar. Bättre förklaring har jag inte. (M): nämnde bland annat kompetensutveckling och att det borde kunna synas i lönekuvertet. Jag ska nämna att jag inte är någon expert på lönesystem eller lönebildning. har vi ett individuellt lönesystem som kanske inte alltid har gett de resultat som avsågs från början. Vi i utskottet var i . De har ett lönesystem som kanske påminner om det gamla tarifflönesystem som fanns i tidigare. Där syns det i lönekuvertet när lärarna har gått en vidareutbildning. Min fråga riktas till både SKL och lärarfacken. Ser ni någon möjlighet att göra en kombination av det, någon form av förbättring i kuvertet när man går en viss typ av kompetensutveckling? , SKL: De avtal vi har på detta område nu är historiska till sin konstruktion. Utgångspunkten från oss som arbetsgivare är att vårda och utveckla de avtalen. Det innebär att vi måste se till att våra medlemmar i så stor utsträckning som möjligt förstår intentionerna i avtalen. Bärande delar av de avtal som vi har kommit fram till är kompetensutveckling, hur man bidrar till utvecklingen i skolan, hur man bidrar till utvecklingen i det egna klassrummet samt hur resultaten lyfts fram. Det finns alltså helt klart goda förutsättningar för att det får ett genomslag med de avtal som är slutna . Det är svårt att gå tillbaka till någon form av automatiserade tarifflöner, i alla fall i närtid. Däremot är det i allra högsta grad ett ansvar från både fack och arbetsgivare att se behovet av att med lönen premiera dem som gör en extra insats eller bidrar till goda resultat. Jag ser inte ett motsatsförhållande i det. Det som är viktigt för oss nu är att se till att lyfta lönenivån för den svenska lärarkåren. Det kommer att ske genom differentiering. Alla kommer inte att få lika mycket. Det kommer att ske genom att premiera just det som jag nämnde tidigare. , : Jag håller med om att det är oerhört viktigt att lyfta lönenivån för hela lärarkollektivet, att insatser måste göras och att vi måsta vårda de avtal vi har och intentionerna i dem. nämner en jämförelse med . ser jag inte att det behöver vara en återgång till tarifflönesystem, som vi lämnade för länge sedan, men den kombination som du beskriver tycker jag borde kunna vara möjlig att diskutera i framtida avtal. Jag tycker att de karriärtjänster som har föreslagits från regeringen redan de är en variant på det, en kombination med lektorstjänster där det föreskrivs en speciell utbildningsnivå. Det sorgliga är, som jag visade, att man ännu inte alls har nappat på det som man borde göra. Du nämnde att kompetensutveckling inte syns i lönekuvertet. Trots goda intentioner och avtal har jag i så många förhandlingssituationer sett att man har valt att inte värdera det. Snarare har det blivit så att lärare som har utbildat sig vidare, gått på kompetensutveckling har fått höra: Ja, det är bra, men det kanske inte är av något värde i den här skolan. Eller så tror man att den läraren kommer att gå vidare till någon tjänst i en annan Tyvärr är det så som jag har beskrivit att lärare har upplevt att det inte har uppmärksammats att de gjort det och sannerligen inte uppmärksammats i samband med lönerevisioner, tyvärr. , : Jag är överens med Bo om vikten av att kompetensutvecklingen belönas. Men hur det går till är en fråga mellan parterna. Vi säger inte nej till några pengar. Det viktiga är att lönen verkligen höjs för lärare, och kompetensutveckling är mycket väl ett gott inslag i det. , SKL: Jag tycker att vi ska komma ihåg att när man pratar om en tröghet i att ändra lönesystem och att diskutera individualiserade löner som bygger på kompetensutveckling som bygger på att man tar större ansvar har den här sektorn inte varit en föregångare. Det har varit, och är fortfarande så på sina håll, att man anser att de resurser som finns för löneökningar ska läggas jämnt ut på alla. Där har vi ett gemensamt ansvar, fack och arbetsgivare, att se till att så inte blir fallet. (MP): Min fråga handlar om bristen på tid. Det är någonting som alla har tagit upp och någonting som verkligen är genomgående i rapporten. kommer en del av de administrativa uppgifterna att tas bort, i alla fall sådana som kommer från nationell nivå. Min farhåga är att det absolut inte kommer att räcka, att det fortfarande kommer att vara tidsbrist för lärarna. Min fråga är till SKL: Har ni någon plan B? Den frågan riktar jag även till . , SKL: I den överenskommelse som presenterats med de tio punkterna redovisar vi ett ansvar för att vi på den lokala nivån uti i verksamheter som vi ansvarar för måste se över vad vi har lagt på för arbetsuppgifter för lärarna och hur vi kan reducera de administrativa bördorna och uppgiftslämnande. Det är ett arbete som pågår, ett arbete som kommer att intensifieras som ett resultat av överenskommelsen. , : Jag tar upp ett par punkter ur mina slutsatser: Rensa lärarnas arbetsuppgifter utifrån både tidigare och kommande beslut, utifrån bedömning av tidsåtgång kontra värde och resultat. Förstärk skolans stödfunktion eller låt lärare vara lärare. Det tror jag är ett par punkter som är viktiga för att nå det du frågar efter. (FP): Det ord som mest repeteras här är tid. Jag vill inte förringa vikten och betydelsen av att lärarna har tid att verkligen få vara lärare. Enligt den översyn som sker ska man plocka bort onödiga administrativa uppgifter från lärarna. Som Nossebroskolans rektor visade exempel på att det kanske inte enbart är tiden som är den faktor som är viktigast, utan attityd. Vad har vi för attityder från politiskt håll och från skolledare och lärare till kunskap och forskning i skolan? Det kan vara så som sade att man som lärare inte har känt att forskningen har varit så relevant för klassrumsverksamheten. Alla forskare säger entydigt: Ja till forskning i didaktik, ja till forskning i pedagogik, men forskning i metodik är inte fint. Det är fint varken från forskarvärldens sida eller från lärare, som inte tyckt att det är så viktigt, kanske för att man är rädd att bli kringskuren i sin frihet som lärare i klassrummet. Då är frågan till : Hur ser ni på forskning i metodik? Är det inte uppskattat från lärarhållet? sade någonting som är väldigt intressant: kollegialt lärande. Bland kolleger i ett och samma ämne saknas möjligheterna . Frågan är: Varför saknas det? Bo sade också att tid för kompetensutveckling finns avsatt i avtalet, men den används inte. Varför används den inte? Vari ligger tyngden? Vilken knut eller nöt ska vi lösa? En fråga till SKL, som sade att mer än hälften av kommunerna inte finns med i projekten om kunskapsförbättrande insatser. Varför är de inte med? Vad kan vi göra för att få med alla? Vad kan ni göra från ert håll för att få av kommunerna med? , : Metodik, didaktik – vad det var. I finska språket, fick jag lära mig , har man bara ett ord för båda. Men i innehållet, betydelsen, har man i metodik med men lämnade det och gick över till didaktik. I många sammanhang lyfter vi fram den finska skolan som ett föredöme utifrån Pisaresultaten. Från de kontakter jag hade menar man att en viktig del i att man har lyckats så bra är att man lyfter fram detta. I utgår man från metoderna som man använder i skolan, översätter dem i en granskning på en vetenskaplig nivå, en systematisering som beskrivs i rapporterna, och utvecklar det till didaktik. Man utgår alltså från metodiken och går till didaktik. Det är didaktik man använder i högskoleutbildningen. Jag tror att det är det där steget som vi delvis har tappat bort i . En del i den överenskommelse som kom var att förstärka steget mellan metodik och didaktik så att didaktiken blir mer vardagsanpassad, utifrån de didaktiska frågorna: Vad, hur och varför? , : Jag är glad att du frågar om metodik och metodikundervisning i lärarutbildning. Det nämner kan vara en delförklaring. Man tror att använder man uttrycket metodik är det lite mindre fint, och didaktik låter bättre, att didaktik innehåller mer. Jag fick möjlighet att kommentera det här tiopunktersprogrammet i samband med presskonferensen , och då använde jag med glädje ordet metodik. Jag uttryckte min glädje över att den åter kan bli en viktig del i Hur gör man i klassrumssituationen? Hur gör man i undervisningssituationen? Det måste lärarstudenterna ha möjlighet att diskutera mer och lära av erfarna kolleger. Det är vad som kommer att utvecklas enligt det här programmet, och det är bra. Jag hör väldigt många lärare uttrycka att det är bra. Men jag håller med om att man har varit försiktig med att använda det uttrycket. Men det finns ingen större motsättning där. Vad gäller varför det kollegiala lärandet inte har kunnat ske med lärare i samma ämnen är det tyvärr en trend att det viktiga är arbetslagen och man skulle utsläta betydelsen av att lärarna var specialiserade och utbildade i särskilda ämnen. Vi har haft en sådan trend som vi nu tack och lov är på väg att lämna. I den vågen var det inte längre okej att slöjdlärare fick träffa andra slöjdlärare på andra skolor, utan det var viktigare att olika lärare möttes kring eleverna. Det finns i det en nedtoning av lärares betydelse. Man lade över ansvaret för utbildningen på eleverna själva. Då vill man tona ned betydelsen av en ämnesutbildad lärare. Jag ser positivt på att det åter kommer att vara okej. Det är, precis som jag nämnde i mitt föredrag, vad lärarna har efterfrågat. Det ger en inspiration och utveckling i själva jobbet. Tidsanvändningen: Vi har i det centrala kommunala avtalet en avsättning, ni kanske har hört talas om det, . Jag vet att många andra fackliga organisationer är avundsjuka på oss. Precis som jag sade blir det inte riktigt så i praktiken. Förklaringarna kan vara många. Man vet att många lärare säger att används till att packa, packa upp, städa och fixa. Det är inte kvalificerad kompetensutveckling, som de ju egentligen efterfrågar. Om det sedan är av ekonomiska skäl, jag antyder det, vet jag inte. Det kan vara billigare och enklare att man använder tiden till gemensam planering och annat. För lärare kan det bli så att man inte i tillräckligt hög grad fortsatt att kräva att det ska vara kvalificerad kompetensutveckling. Man inser att det jobb som andra behöver göra kommer man att få göra ändå. Och är vi åter till det här med tiden igen.