rfr · H10WRFR5 · 2013-12-12 00:00:00 — Sammanfattningsvis har följande aktörer kontaktats i uppföljningen: Statliga myndigheter: Handisam, Kammarkollegiet, , , , , , Transportstyrelsen Bolag och företag: Jernhusen, Samtrafiken, SAS, SJ, Swedavia, Kommuner, landsting och trafikbolag i , och , ett antal aktörer i samt Kommuner och Landsting (SKL) Funktionshindersorganisationer: DHR, samarbetsprojektet stärkt röst, HRF, Handikappförbunden, Lika Unika, Nätverket unga för tillgänglighet, SRF Branschorganisationer: (), Svensk kollektivtrafik, Tågoperatörerna. Utkast till rapportens beskrivande delar lämnades för faktagranskning till Handisam, Jernhusen, kollektivtrafiksekretariatet , , Regionala trafikmyndigheten i , Samtrafiken, , , , Swedavia, Trafikanalys, , Transportstyrelsen och Östgötatrafiken. Transportsystemets tillgänglighet är en bred fråga som innehåller många olika intressanta delar. Det handlar bl.a. om transportmedel, kringliggande miljöer och särskilda insatser som färdtjänst och ledsagning där flera olika aktörer har olika uppgifter. Uppföljningen har inriktats på att belysa vilka insatser som görs för att öka tillgängligheten till kollektiva färdmedel, i första hand tåg, buss, flyg och båt. Detta innebär att frågor som rör t.ex. färdtjänst, riksfärdtjänst och parkeringstillstånd inte har ingått i uppföljningen. I uppföljningen har i första hand ingått att belysa genomförandet av olika insatser för att förbättra tillgängligheten och samarbetet mellan olika aktörer och insatser för att förbättra informationen i samband med resande. Vidare har uppföljningen avgränsats till att avse inrikes resor. Dessutom har uppföljningen i första hand inriktats på ett begränsat antal funktionsnedsättningar: nedsatt hörsel, nedsatt rörelseförmåga och nedsatt syn. I kapitel 2 behandlas översiktligt ett antal begrepp och definitioner som används i rapporten. Vidare beskrivs resvanor samt vad tillgänglighet kan innebära för personer med olika funktionsnedsättningar. I kapitel 3 sammanfattas statens mål och strategier inom området, och om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, och nationella regelverk om tillgänglighet samt statliga medel. Vidare beskrivs de ansvariga myndigheterna inom området och deras uppgifter samt andra aktörer vars verksamhet berör frågor om tillgängligheten i transportsystemet för personer med funktionsnedsättning. Kapitel 4 beskriver olika insatser som har gjorts för att öka tillgängligheten i transportsystemet och hur olika aktörer ser på resultaten av dessa. Till detta hör det nationellt prioriterade nätet av kollektivtrafik och hur långt arbetet med detta har kommit. I kapitlet beskrivs även olika typer av hinder som har uppmärksammats i samband med uppföljningen, bl.a. när det gäller tillgången till trafik- och tillgänglighetsinformation, bemötande, problem vid biljettköp och brister i drift och underhåll. Vidare tas frågan om trygghet och nödsituationer vid resor upp. I kapitlet finns även ett avsnitt om bristande tillgänglighet och diskriminering. Kapitel 5–8 beskriver olika hinder som uppmärksammats av bl.a. funktionshindersorganisationerna när det gäller möjligheterna att resa med tåg, buss, spårvagn, flyg och båt. Vidare redovisas de åtgärder som vidtagits för att tillgänglighetsanpassa fordon och farkoster samt stationer, terminaler och flygplatser m.m. I kapitlen beskrivs även hur assistans och ledsagning samt trafikinformation fungerar. I kapitel 9 redovisas uppföljningens iakttagelser när det gäller styrning och samordning för ökad tillgänglighet. Detta innefattar styrningen genom mål och regler samt resurser för ökad tillgänglighet. Vidare beskrivs myndigheternas uppföljning och den tillsyn som utövas inom området, bl.a. avseende de regionala trafikförsörjningsprogrammen. Avslutningsvis beskrivs kortfattat utvecklingen när det gäller sådan kollektivtrafik som inte upphandlas, s.k. kommersiell trafik. I kapitel 10 beskrivs fördelningen av ansvar mellan olika myndigheter. Vi- dare beskrivs samverkan mellan myndigheter och mellan myndigheter och organisationer när det gäller tillgänglighet. Kapitel 11 återger regeringens återrapportering till när det gäller resultat i förhållande till funktionsmålets precisering om att transportsystemet ska utformas så att det är användbart för personer med funktionsnedsättning. I kapitel 12 redovisas uppföljningsgruppens sammanfattande iakttagelser och bedömningar. 2 Transportsystemet och tillgängligheten I detta kapitel ges en översiktlig belysning av olika begrepp och definitioner som används i rapporten. Vidare beskrivs resvanor samt vad tillgänglighet kan innebära för personer som har olika typer av funktionsnedsättningar. Transportsystemets tillgänglighet är ett mycket komplext område. Det handlar om spårbunden trafik (järnväg, lokala spår, tunnelbana), vägar (statliga vägar, kommunala vägar, enskilda vägar, statliga busshållplatser, andra busshållplatser), stationer, båtar och även flyg och flygplatser. Styrningen sker på ett flertal olika sätt. Att förstå området är som att lägga pussel med många aktörer med olika roller och ansvar.5 Transportsystemet är trafikslagsövergripande och omfattar både vägtrafik, järnvägstrafik, sjöfart och luftfart.6 Transportsystemet innehåller inte bara kollektivtrafiken utan även t.ex. gång- och cykelbanor och bilvägar.7 Många resor och transporter omfattar flera färdmedel.8 Transportsystem för gods- och persontransporter utgörs av det fysiska nätverket för t.ex. vägar och järnvägar (infrastrukturen) i vilket transporterna sker, de fordon och farkoster som utgör transporterna i systemet samt de individer och förare som framför fordonen och farkosterna. Från ett användarperspektiv ska transportsystemet underlätta vardagen för människor och företag genom att erbjuda säkra, effektiva och miljöanpassade resor. I den nationella trafikslagsövergripande planen för utveckling av transportsystemet betonas att användaren ska sättas i fokus och att hela resan eller transporten ska fungera. Olika delar av en resa eller transport kan göras med olika trafikslag och det primära är en fungerande helhet. Från ett resenärsperspektiv är transportsystemet användbart först när alla berörda parter har anpassat sin del. Detta ställer krav på att myndigheterna samråder med berörda kommersiella aktörer och kommunala organisationer för att främja koordinering av åtgärder på respektive plats. I planen betonas bl.a. att transportsyste- 5Svensk Kollektivtrafik, intervju . 6Trafik är rörelsen av personer, transportmedel eller information. Trafiken utgörs av mängden transporter i ett trafiksystem. Vanligen åsyftas fysiska transporter av människor, varor och fordon i ett gatusystem, inklusive luft- och sjötrafik. Det finns även andra typer av trafik, t.ex. datatrafik. 7Trafikanalys, 2012a. 8Transport är en förflyttning av personer eller varor från en plats till en annan. De olika systemen som används för att transportera kallas för transportmedel. Flera av transportmedlen kräver en infrastruktur. Infrastruktur är anläggningar som används av samhället. Framför allt avses system för transport av varor och personer, energi och information. Till infrastruktur räknas även bl.a. bebyggelse och fastighetsstruktur. 2 TRANSPORTSYSTEMET OCH TILLGÄNGLIGHETEN met ska utformas så att det är användbart för personer med funktionsnedsättning. Kommunikationer med utgångspunkt i resenärers, företags och samhällets behov, som är förenliga med klimat- och miljökvalitetsmål, är enligt planen i fokus.9 2.2 Personer med funktionsnedsättning Funktionsnedsättning och funktionshinder är begrepp under utveckling.10 Enligt FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning härrör begreppet funktionshinder från samspelet mellan personer med funktionsnedsättning och hinder som är betingade av attityder och miljön, vilka motverkar dessa personers fulla och verkliga deltagande i samhället på lika villkor som andra.11 Den grundläggande principen för funktionshinderspolitiken är att alla människor, oavsett funktionsförmåga, ska ha samma möjligheter som andra att vara delaktiga i samhället och ta del av mänskliga rättigheter. Personer med funktionsnedsättning har samma rätt till självständighet och självbestämmande som andra. uppskattar att av befolkning har någon form av permanent funktionsnedsättning. Dessa personer utgör ingen homogen grupp och det är stor skillnad på hur stora problem olika personer har med att resa. Det kan röra sig om personer med nedsatt rörelseförmåga, nedsatt syn eller hörsel, funktionsnedsättning till följd av psykiska besvär eller läs- och skrivsvårigheter. Olika svårigheter kräver olika typer av anpassningar. Nedan redovisas exempel på olika krav på tillgänglighet relaterade till olika funktionsnedsättningar.12 Tillgänglighet för personer med nedsatt rörelseförmåga innebär främst att det ska vara möjligt att förflytta sig självständigt och säkert i den byggda miljön. Det handlar om att bl.a. ta bort höga trösklar, trappor, trånga gångar och tunga dörrar. Handtag, knappar och spakar ska vara lätta att nå och vara lätta att använda och toaletter ska vara tillräckligt stora. Tillgänglighet för personer med nedsatt syn eller personer som är gravt synskadade innebär att man ska kunna orientera och förflytta sig utan att utsättas för onödiga säkerhetsrisker. Det handlar bl.a. om att det ska fin- 2008/09:93 och , , 2010. 10Funktionshinder är en begränsning som en funktionsnedsättning innebär för en person i relation till omgivningen. En funktionsnedsättning är en nedsättning av fysisk, psykisk eller intellektuell funktionsförmåga. En funktionsnedsättning kan uppstå till följd av sjukdom eller annat tillstånd eller till följd av en medfödd eller förvärvad skada. Sådana sjukdomar, tillstånd eller skador kan vara av bestående eller av övergående natur. termbank avråder från termen handikapp eftersom den kan upplevas som stigmatiserande och därför bör undvikas. 11Sveriges internationella överenskommelser, SÖ 2008:26. 12Se bl.a. och Svensk Kollektivtrafik, e-brev . 2 TRANSPORTSYSTEMET OCH TILLGÄNGLIGHETEN nas ledstråk som man kan följa med käpp, att märken i starka färger ska visa var trappsteg eller fönster är och att webbsidor med information ska kunna läsas med talsyntes. Personer som är gravt synskadade kan behöva en ledsagare. Tillgänglighet för personer med nedsatt hörsel, döva eller döva i kombination med grav synskada innebär att det ska vara möjligt att t.ex. kommunicera med andra människor och ta del av information. Det kan handlar om att det ska finnas teleslinga som hjälper personer med hörapparat att höra vad andra säger och att information ska finnas att läsa eller förstå med teckenspråk. Personer med nedsatt kognitiv13 förmåga är en blandad grupp, där tillgänglighet kan betyda mycket skilda saker för olika individer. Det kan handla om att det ska vara möjligt att orientera sig och använda den fysiska miljön utan att utsättas för onödiga säkerhetsrisker. Inredning och utrustning ska utformas så att den är lättbegriplig. Information av olika slag ska kunna fås i en förenklad form som är tydlig, konkret, kortfattad och entydig, t.ex. på lättläst svenska. För personer med astma och allergier innebär tillgänglighet att det ska vara möjligt att vistas i en miljö utan att drabbas av allergiska reaktioner eller besvär i andningsvägarna. För människor med födoämnesintolerans och -allergi innebär tillgänglighet att det ska vara möjligt att få mat utan att drabbas av allergiska reaktioner, och besvär och skada i magen. För människor med t.ex. stomi och inkontinens handlar tillgänglighet om att det ska finnas tillgång till lämpligt utformade toaletter. För människor med funktionsnedsättning på grund av psykiska sjukdomar kan förutsättningarna för tillgänglighet variera mycket från individ till individ. Psykisk sjukdom kan även i vissa fall leda till nedsatt kognitiv förmåga. Det kan handla om att miljön ska vara lugn, att störningsmoment minimeras och att det finns tillgång till avskildhet vid behov. Tillgänglighet för personer med nedsatt röst- och talfunktion handlar om att t.ex. alternativa kommunikationssätt ska kunna användas. För människor med läs- och skrivsvårigheter är det ofta utformningen av informationen som innebär svårigheter. Trafikanalys har i sin uppföljning av de transportpolitiska målen konstaterat att en betydande del av befolkningen har sådana funktionsnedsättningar som påverkar åtminstone vissa inslag i deras resande. Den största gruppen är personer med nedsatt hörsel som kan ha problem med att uppfatta t.ex. högtalarutrop eller muntlig säkerhetsinformation. I tabell 1 nedan redovisas det uppskattade antalet personer med några typer av funktionsnedsättning som ofta uppmärksammas i diskussioner som rör anpassningar av persontransportsystemet. 13 Med kognition menas förmågan att minnas, orientera sig och rum, problemlösningsförmåga, numerisk förmåga, språklig förmåga m.m. 2 TRANSPORTSYSTEMET OCH TILLGÄNGLIGHETEN Tabell 1 Personer med olika typer av funktionsnedsättning, 2010–2011 Antal (uppskattat) Andel (procent) I hög grad nedsatt rörelseförmåga Källa: Trafikanalys, 2013a och SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden (2013) som samlas in genom telefonintervjuer med ett urval av befolkning, . Ökad andel äldre i befolkningen Befolkningen i blir allt äldre. Enligt en omvärldsanalys från Trafikanalys är 1,6 miljoner eller av invånarna i . Att andelen äldre ökar innebär att av befolkningen beräknas vara 2060. Trafikanalys pekar på att detta kommer att få effekter på transportsystemet, bl.a. genom att de äldre kommer att ställa höga krav på tillgänglighet i kollektivtrafiken. Äldre riskerar också att lättare skadas i trafiken. En större andel icke förvärvsarbetande personer kan också komma att skapa ett mer flexibelt resmönster utan tydlig morgon- och kvällsrusning.14 Av den nationella handlingsplanen för äldrepolitiken framgår bl.a. att äldre ska kunna röra sig med kollektivtrafik och att samhället ska planeras på ett sådant sätt att äldres behov av tillgänglighet till allmän service tillgodoses.15 Enligt upplever personer som är det som mer problematiskt att resa kollektivt och att vara gångtrafikant än att köra bil. Bland äldre som är har 30–problem med att använda det kollektiva transportutbudet. Det finns äldre som tidigare åkt kollektivt men som slutat att åka på grund av olika svårigheter som att stiga av och på en buss eller ett tåg, långt gångavstånd till hållplats m.m.16 Det kan nämnas att av befolkningen var färdtjänstberättigade 2011 och att av dessa var eller äldre, se vidare bilaga 5. Definition av begreppet tillgänglighet Tillgänglighet är ett begrepp som används på olika sätt. Det kan konstateras att begreppet inte är entydigt och att det inte finns någon enkel definition av vad som avses. Tillgänglighet är ett av de begrepp som ingår i transportpolitiska mål, se vidare avsnitt 3.1. I förarbetena till riksdagsbeslutet slås fast att transportsystemet har en central del i att skapa tillgänglighet. Det tar sikte på 14Trafikanalys, 2011a. 1997/98:113, bet. 1997/98:SoU24. 2 TRANSPORTSYSTEMET OCH TILLGÄNGLIGHETEN att transportsystemet ska vara öppet och användbart för alla, både för medborgarna och näringslivet, och har ett brett perspektiv om att resor och transporter är en nödvändighet för att samhället ska fungera. Transportsystemets utformning, funktion och användning ska medverka till att ge alla en grundläggande tillgänglighet med god kvalitet och användbarhet samt bidra till utvecklingskraft i hela landet. Tillgänglighet definieras där som möjligheten att minimera och överbrygga geografiska avstånd för att skapa kontaktmöjligheter och närhet till nyttor och funktioner. Transportsystemet ska vara öppet för alla. Det är en grundläggande demokratisk fråga att även personer med funktionsnedsättning ska kunna använda transportsystemet.17 Tillgänglighet används även ofta i den snävare betydelsen att transportsystemet ska vara användbart för personer med funktionsnedsättning. I denna uppföljning har Handikappförbunden betonat att begreppet tillgänglighet är omdiskuterat och att det inte har definierats i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, se vidare avsnitt 3.2. En del i diskussionen handlar om förhållandet mellan tillgänglighet och användbarhet. Handikappförbunden menar att begreppet tillgänglighet i de transportpolitiska målen mest förekommer i betydelsen att ta sig från en plats till en annan, men att användbarhet för personer med funktionsnedsättning också finns med. Handikappförbunden pekar på att det inom standardiseringen finns ett fyrtiotal olika definitioner och att det finns en tendens att begreppen närmar sig varandra. Som exempel tar Handikappförbunden upp följande definitioner: ISO 9241-210 – Definition användbarhet: Den utsträckning i vilken en specifik användare kan använda en produkt för att uppnå specifika mål, med ändamålsenlighet, effektivitet och tillfredsställelse, i ett givet användningssammanhang. (officiell översättning) ISO 26 800 – Definition tillgänglighet: Den utsträckning som produkter, tjänster, system, miljöer och anläggningar kan användas av användargrupper med bredast möjliga spektrum av egenskaper och förmågor för att nå specifika mål i ett specifikt användningssammanhang. (ej officiell översättning) I uppföljningen har framkommit att inte heller Handikappförbunden har någon gemensamt förankrad definition av tillgänglighet. Svensk Kollektivtrafik menar att de begrepp som används i flera fall är otydliga. Tillgänglighet är ett otydligt begrepp som tolkas olika av olika aktörer. Ett näraliggande exempel som flera aktörer har tagit upp är att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna ska peka ut vilka bytespunkter som är fullt tillgängliga. Ingen vet vad som ska läggas in i begreppet.18 2008/09:93. 18Handikappförbunden, e-brev , Svensk Kollektivtrafik, intervju , och , intervju . 2 TRANSPORTSYSTEMET OCH TILLGÄNGLIGHETEN Handisam pekar uppföljning av funktionshinderspolitiken på att personer med funktionsnedsättning reser i mindre utsträckning än den övriga befolkningen. Handisam redovisar vidare att många reser kollektivt och att de flesta är nöjda med kollektivtrafiken, som en stor andel upplever att det finns mycket som behöver bli bättre. Även Trafikanalys har med hänvisning till genomförda resvaneundersökningar (RVU )19 konstaterat att personer med nedsatt rörelseförmåga reser i betydligt mindre utsträckning än andra.20 I bilaga 1 redovisas exempel på hinder i reskedjan. I den genomförda resvaneundersökningen angav av personerna med funktionsnedsättning att de hade rest under mätdagen, vilket kan jämföras med att det var sett till samtliga svarande. Motsvarande siffror /06 är att respektive angav att de hade rest mätdagen. I jämförelsen mellan åren är skillnaden en signifikant ökning för totalgruppen /06 till 2011. Däremot ser man ingen signifikant förändring i resande när det gäller dem som uppgett en form av funktionsnedsättning. Personer med funktionsnedsättning reser dock mindre än övriga och minst reser de med nedsatt rörelseförmåga.21 Enligt reser personer som har nedsatt rörelseförmåga sällan med kollektivtrafik, mellan beroende på färdmedel. Synskadade reser i högre grad, mellan beroende på trafikslag. Av personer med nedsatt rörelseförmåga har , beroende på färdmedel, uttryckt önskemål om att kunna resa eller resa mer men tycker sig inte kunna göra det. Motsvarande siffra för synskadade är . En enkätundersökning från bland personer med funktionsnedsättning visar att närmare hälften av de svarande använder sig av kollektivtrafik eller någon eller . En annan undersökning visar att av personer med nedsatt rörelseförmåga avstår från att resa med buss trots att de hade behov eller önskemål om det. Motsvarande siffra för tåg, båt och flyg var ungefär 30 procent.22 När det gäller val av färdmedel så är personbil och att man kör bilen själv det mest frekventa färdsättet och därnäst gående till fots för alla, inklusive personer med funktionsnedsättning. Först därefter kommer kollektiva färdmedel (buss, tåg, spårvagn, t-bana) och personbil där man är passagerare. När det gäller ärendet för resan är det fritidsaktiviteter eller besök som är de van- 19Resvaneundersökningen RES 2005/2006 och RVU 2011. Den nationella resvaneundersökningen RVU genomförs av Trafikanalys i samarbete med trafikmyndigheterna. Den startade och kommer preliminärt att pågå . Undersökningen omfattar befolkning i åldern 6–och genomfördes med hjälp av dagliga telefonintervjuer. Av totalt 16 970 svarande 2011 angav 3 854 personer () att de hade någon form av funktionsnedsättning. /06 angav 5 072 personer () av totalt 27647 att de hade någon form av funktionsnedsättning. 20Handisam, 2013 och Trafikanalys, 2012a. 21Trafikverket, 2013b. 22www.trafikverket.se och Handisam, 2012. 2 TRANSPORTSYSTEMET OCH TILLGÄNGLIGHETEN ligaste reseorsakerna för personer med funktionsnedsättning. För hela gruppen är resor mellan bostad och arbete den vanligaste resan.23 , och och Handisams undersökningspanel har inrättats för att man ska kunna följa enskilda individers upplevelse av sina levnadsvillkor och hur olika insatser som görs inom politikområdet påverkar dem i deras vardag. Panelen består av 1 400 personer med olika funktionsnedsättningar. Handisam kommer att analysera och publicera resultaten från undersökningspanelen. De preliminära resultaten ger indikation på några förbättringsområden. Panelen önskar tydligare information (), bättre tillgänglighet på hållplatser/perronger (), bättre service och bemötande () samt lättare att köpa biljetter (). Målsättningen är att använda resultaten i det fortsatta arbetet , se vidare avsnitt 9.5.24 har i ett förslag till miljöbedömningsgrunder för miljöbedömning av planer och program inom transportområdet pekat på att mätningar genomgående visar att personer med nedsatt rörelseförmåga eller syn upplever brister i transportsystemet, framför allt fysiska men även när det gäller information samt köp och bokningar av biljetter.25 konstaterar i sin återrapportering om genomförandet av delmålen utifrån den funktionshinderspolitiska strategin att de personer som uppgett att de har någon form av funktionsnedsättning reser väldigt lika jämfört med övriga, men något mindre, och de ned nedsatt rörelseförmåga allra minst. När det gäller val av färdsätt är resandet likartat. Däremot skiljer det sig i fråga om vilket ärende man har för resan och det är inte helt oväntat att de som uppger sig ha en funktionsnedsättning inte i samma utsträckning som övriga reser till arbete. Enligt bekräftar detta bara annan känd statistik från arbetsmarknadspolitikområdet. konstaterar vidare att mätningen genom Handisams medverkan i en undersökningspanel indikerar tidigare kända områden som behöver förbättras i kollektivtrafiken. Enligt är det tills vidare oklart om det kommer att bli någon ytterligare mätning med samma frågor under kommande år.26 23Trafikverket, 2013b. 25Trafikverket, 2012c. 26Trafikverket, 2013b. I detta kapitel ges bl.a. korta sammanfattningar av statens mål och strategier inom området, och om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, och nationella regelverk om tillgänglighet samt statliga medel. Vidare beskrivs de ansvariga myndigheterna inom området och deras uppgifter samt andra aktörer vars verksamhet berör frågor om tillgängligheten i transportsystemet för personer med funktionsnedsättning. 3.1 Mål och strategier Transportpolitiken omfattar frågor som rör järnvägar, vägar, sjöfart, luftfart samt transport- och kommunikationsforskning. beslutade att godkänna vad regeringen föreslagit om transportpolitikens övergripande mål, nämligen27 att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning i hela landet. Därutöver beslutade att godkänna vad regeringen föreslagit om ett funktionsmål om tillgänglighet ett hänsynsmål om säkerhet, miljö och hälsa.