rfr · H10WRFR6 · 2013-12-12 00:00:00 — Men mot bakgrund av det vill jag ställa frågan hur det skulle se ut om skulle åberopa sådana skäl, vilket det här är fråga om. Jag undrar naturligtvis om det är möjligt, vilket ni har nämnt. Men jag skulle vilja fråga er vad det skulle innebära just för budgetprocessens trovärdighet om det skulle börja bli en vana, och vad det skulle få för praktiska konsekvenser inför kommande budgetprocesser dels i regeringen, dels i riksdagsbehandlingar framöver. Sedan vill jag fråga er alla fyra om inkomstberäkningens konstruktion. Det är som ni har nämnt alla fyra att vad man än tycker om den saken och skatternas storlek eller andra politiska frågor, oavsett finanspolitikens innehåll, utgörs ju budgeten som helhet av alla utgifter och alla inkomster där de senare är en produkt av skattelagstiftningen och skattekraften. Det är det som blir statens inkomster. Jag vill be er reflektera lite grann över hur det annars skulle gå till att göra en inkomstberäkning. förs ju diskussionen om hur inkomsterna i budgeten som helhet ska vara konstruerade för att också ingå i det skydd som rambeslutsmodellen ger. Per (MP): Jag tackar för mycket intressanta föredragningar. Det har varit en bra morgon. Jag har en fråga som är mer av statsvetenskaplig karaktär än av juridisk karaktär. Den handlar om beslutsmakten i . Enligt vår grundlag är rikets högsta beslutande organ. När man införde detta ramverk gjorde man en avvägning mellan beslutsförmåga att få igenom en budget och få en finansiell stabilitet kontra ett demokratiskt avsteg, vilket innebär att en majoritet i inte får genomslag för sin politik när det handlar om budgetfrågor. Vi tycker att det var bra att man gjorde detta avsteg eftersom det har funnits en viktig funktion i att skapa finansiell stabilitet i . Men vi upplever nu att det finns en tydlig glidning , där regeringen skjuter in fler och fler av de kontroversiella besluten i 2013/14:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT budgeten för att man vet att en svag minoritetsregering kan få igenom sina beslut den vägen för att det krävs en enig riksdag och ett annat budgetbeslut och budgetalternativ för att fälla den. Detta ser jag som mycket oroande för att det successivt utarmar beslutsmakt och leder till att makt förs över till regeringen i stället i strid med, som jag hävdar, inriktningen i vår grundlag. Min fråga till paneldeltagarna är om de också ser en risk med en sådan glidning och om inte har ett ansvar att göra någonting åt det och stoppa en sådan glidning. (FP): Det som främst oroar mig i det beslut som några vill fatta är att jag tycker att det är kortsynt och att det är prejudicerande. Det kommer att grundlägga en sämre budgetordning för framtiden. När Per motiverar sin ståndpunkt med att det alltid är bra att ha en stramare budget med mindre utgifter och kanske högre inkomster, är en annan effekt av denna diskussion och det eventuella beslutet att man för framtiden luckrar upp den budgetordning som vi har och att man kommer att plocka in och plocka ur utgifter och inkomster, det vill säga att man får den situation som påminner om den som var tidigare och som det också har redogjorts för här. Då tycker jag att det är mycket konstigt om Per , som är den främsta exponenten för att man ska gå på en stram budget, helt och hållet bortser från den långsiktigt negativa och uppbrytande effekt som detta beslut skulle ha. Det andra jag vill ta upp, som också är riktat till , är att åtstramning inte alltid är det mest önskvärda. En regering kan ha som en mycket medveten politik att man vill ha en mer expansiv finanspolitik därför att man vill ha en lägre arbetslöshet och en högre aktivitetsnivå. Med synsätt skulle det då finnas en bias i budgetprocessen och i riksdagsordningen som motverkar en politik som skulle drivas för att få lägre arbetslöshet. Det är mycket egendomligt att bygga in det i själva beslutsordningen. Det tycker jag är helt oacceptabelt. Avslutningsvis har jag en mycket kort fråga, och jag tror att många som följer denna debatt på tv och på andra sätt ställer den. I riksdagsordningen står det att man ska fatta ett enda beslut. Tanken är att man ska hålla ihop en helhet. Om detta står i riksdagsordningen, varför ska man då inte följa det? : Jag kan mycket kortfattat säga att jag instämmer i det sistnämnda. Detta är ytterst en konflikt mellan två lagbestämmelser i riksdagsordningen. Ska den äldre bestämmelsen om utskottens initiativrätt kunna bryta in i budgetbesluten? Jag menar att den inte kan det enligt vanlig juridisk teknik. Sedan kommer mycket till. Man kan diskutera ekonomi, politik och budget. Jag diskuterar bara juridik och konstaterar att lösningen på denna konflikt förefaller mig vara alldeles klar juridiskt sett: Det går inte att bryta in. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT 2013/14:RFR6 Per : Det har i diskussionen här tidigare gjorts en mycket stark boskillnad mellan inkomst- och utgiftssida. Det sägs att inkomstsidan har en helt annan karaktär, eftersom den är regelstyrd och att inkomsterna så att säga blir resultatet av regler plus skattebasernas utveckling under budgetåret. Denna skillnad är inte så markant som det påstås. Väldigt många anslag på utgiftssidan har precis samma karaktär. De är lagfästa. Hela socialförsäkringssystemet är lagstyrt, och utgifterna blir då resultatet av vad som står i lagen, beteendet i befolkningen i stort, hushållens uppträdande, företagens uppträdande och så vidare. Jag har ingen exakt siffra i huvudet. Detta är delvis glidande kategorier. Men uppskattningsvis åtminstone halva budgetens utgiftssida har samma karaktär. Att basera sin argumentation på att det skulle finnas en radikal skillnad mellan dessa båda sidor i budgeten tycker jag är fel. Per återknöt till den diskussion som vi hade i om avvägningen mellan rörelseutrymme och regeringens auktoritet visavi . Precis som jag beskrev här var det en mycket livaktig diskussion i och i i dess helhet . Man hade hela spektrumet, som jag beskrev, i dessa fyra huvudalternativ, från status quo till extremen ett enda beslut för hela budgeten som antingen skulle anta i dess helhet eller förkasta i dess helhet. Man förde en grundlig diskussion om detta. Det intressanta är – det kan jag berätta för de yngre här i församlingen som inte var med – att skiljelinjerna inte följde partilinjerna. Det fanns personer på den borgerliga sidan som var tämligen expansiva, och det fanns personer som låg åt en central roll för finansutskottet på den vänstra delen av det politiska spektret. Det var alltså en diskussion som var ovanligt intressant i det avseendet att den inte var förutsägbar. Det som fortfarande gäller , i avsaknad av andra beslut under de som har gått sedan presenterades, är det beslut fattade då – att lägga sig förhållandevis nära status quo och inte ge upp mer av beslutsmakt än man ansåg vara nödvändigt för att lösa det finanspolitiska problemet. När det gäller frågorna från har även några andra antytt att vi skulle kunna glida tillbaka i den tidigare ordningen med en lätt kaotisk budgetsituation i , om man nu skulle följa den regel jag tycker är den enda vettiga läsningen av dagens regelverk. Det finns en markant skillnad, och det är att budgeten tidigare gled i expansiv riktning. Det resulterade i återkommande stora budgetunderskott och en okontrollerad statsskuldsutveckling. har vi ett regelverk som förhindrar det så att budgeten, i den mån den glider, glider i ganska beskedliga steg i motsatt riktning. Sedan har helt rätt i att det från någon sorts allmän samhällsekonomisk utgångspunkt inte alltid är bra med en åtstramande budget. Man kan ha goda skäl för en expansiv, keynesianskt orienterad politik, men den bias vi har byggt in i regelverket är till för att motverka den bias som 2013/14:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT finns i människors agerande i den här typen av kollektiva beslutssituationer, vilket jag beskrev inledningsvis. Den är avsiktlig och nödvändig för att vi inte ska hamna i den motsatta extremen. Det kan bli en kostnad man får ta i vissa situationer; man kan tänka sig en framtida regering som vill föra en mer expansiv politik än riksdagsmajoriteten och att man då åsamkas ett och annat nederlag i och inte kan fullfölja det. Det är dock priset man måste betala för att regelverket i sin helhet ska balansera de långsiktiga riskerna. Slutligen: Formuleringen ett enda beslut, som jag refererade till tidigare i den aktuella paragrafen 5:12 i riksdagsordningen, gäller naturligtvis bara de parametrar som står i den paragrafen. Det är alltså utgiftsområdena – de 27 siffror som beskriver utgiftsområdenas omfattning och intäktssidan i sin helhet. Det är det enda beslutet som avses. Det handlar inte om att fatta ett enda beslut för hela budgeten i alla dess detaljer. Det var ett alternativ som avvisades . Jag återkommer alltså till detta: Det som skapar problem är avsaknaden av en klar beslutsordning när det gäller beslutsfattandet i i allmänhet. Jag tycker att det är lite grann en hygienaspekt på hur riket styrs att sådana generella problem ska hanteras med generella metoder – man ska inte bakvägen försöka lösa ett problem med det sätt på vilket parlamentarismen är utformad genom att hänga upp en viss tolkning av budgetregelverket på praxisramar och sådana detaljer. Generella problem ska attackeras med generella metoder. : Jag uppfattade det som att jag fick frågan vad ska göra om regeringen bryter mot överskottsmålet. Det är ju en viktig uppgift har att följa regeringens arbete med att hålla överskottsmålet. Det ska man ägna sig åt, och där har finansutskottet en särskild uppgift. Det finns också underlag som har tagits fram på annat sätt, bland annat genom . Det är alltså en viktig uppgift man har. Att gå från att följa överskottsmålet till att handgripligen se till att det uppfylls är dock någonting annat, och frågan är om man kan göra det genom att bara bryta de beslutsregler man har eller de regler man har för budgethanteringen. Det är i varje fall ingenting som har diskuterats tidigare. Det är dock absolut en viktig uppgift, men det är kanske mer en sak man ska hantera i debatter, och eventuellt kritisera regeringen om den inte har uppnått överskottsmålet. Ordföranden tog upp frågan om man skulle kunna lägga fram förslag senare under beslutsgången . Det har man varit oerhört försiktig med, och det är för att formuleringen är att det ska ske om det behövs av synnerliga skäl. kan säkert utveckla vad som är synnerliga skäl; det är vad jag har förstått något ytterst sällsynt och väldigt extremt – det krävs verkligen att något särskilt har hänt. Det tror jag alltså att man ska akta sig för. Om jag får skulle jag gärna vilja berätta om hur det var då regeringen gärna lade fram förslag i en lång följd. Man började med att lägga OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT 2013/14:RFR6 fram budgetpropositionen , och då var budgetpropositionen ganska ofullständig – det saknades stora bitar. saknades förslag på försvarsområdet; det kom en särskild försvarsproposition . Det saknades ofta förslag på forskningsområdet; det kom en forskningsproposition . Så där pågick det , och det lades ett antal förslag. Det var möjligen en praktisk arbetsordning för regeringen, men det var väldigt opraktiskt för och framför allt för oppositionspartierna – hur skulle man kunna lägga fram ett motalternativ när man inte visste vad regeringen skulle lägga fram för förslag på väsentliga områden? Där gjorde vi alltså en stor förändring när vi förordade en ordning där regeringen ska lägga fram ett fullständigt budgetförslag redan i början av budgetprocessen, och det har fungerat väl. Man ska nog alltså vara försiktig med att börja bryta ut och komma med förslag . Sedan tog ordföranden också upp frågan om inkomstberäkningens konstruktion, och det är väl den springande punkten i debatten. Jag vill hävda att det är speciellt med inkomsterna; de bestäms på ett lite annorlunda sätt, även om jag ger Per rätt i att det finns motsvarigheter också på utgiftssidan. Man kunde dock – och jag vill minnas att vi har diskuterat det – ha haft ett inkomstgolv, det vill säga att man i rambeslutet hade fastställt att inkomsterna ska uppgå till minst det här beloppet, och sedan skulle det i den fortsatta beslutsprocessen kunna göras ändringar på samma sätt som för utgifterna. Men då skulle det vara av den karaktär Per säger, till exempel att man skulle kunna öka inkomsterna bara man uppfyller golvet. Den lösningen valde man dock inte, eftersom inkomsterna bestäms på det sätt som görs. Det var inte heller särskilt lätt att framställa ett inkomstgolv, och framför allt var det inte lätt att tolka hur man skulle uppfylla det och eventuellt kunna göra kompletteringen. Per tog upp att beslutsmakt har förskjutits. Det är naturligtvis alldeles riktigt. Det har förskjutits från en ordning där man hade beslut om varje enskilt anslag, och det gav ett väldigt stort inflytande till . Det gav också ett väldigt stort inflytande till utskotten – utskotten var i varje fall väldigt autonoma och kunde bestämma sina egna utgifter. Konsekvensen blev dock ganska dyrbar både statsfinansiellt och när det gäller överblicken – det gick inte att förutse var budgeten skulle hamna, och man visste inte vad slutresultatet skulle bli. Det skapade stor osäkerhet i samhället i stort, och framför allt när regeringen skulle lägga fram ekonomiskpolitiska paket visste man inte alls vad som skulle hända eftersom de styckades sönder och behandlades i olika utskott. Det fanns ingen samordning. Det var alltså en medveten politik där man ändrade från en stark utspridning av besluten till mer centralisering. Som Per redovisade fanns det flera överväganden. Man kunde ha gått ännu längre – man kunde ha gått till den modell där man tar ställning till budgeten i ett enda beslut. Då hade man verkligen så att säga stärkt regeringsmakten, som Per uttrycker det, men man valde att stanna vid rambeslutsmodellen. Det är väl ett steg på 2013/14:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT vägen; det är någonstans mitt emellan. Man kan diskutera det – och det gjordes då – men man valde den här ordningen, och man har hållit sig till den i åtminstone . Jag uppfattade inte att hade några frågor till mig. : Jag begränsar mig till att kommentera det Per nämnde. Det är klart att det är en maktförskjutning som har inträtt med detta, precis som har sagts här. Men ska man sätta in det i ett vidare sammanhang bör man tänka på att det när vi säger regering mot riksdag inte betyder maktdelning, som i där man väljer presidenten för sig och kongressen för sig. I har vi parlamentariskt styrelseskick, och det betyder att den reella författningen utövas av de politiska partierna. De har olika samarbets- och stödmönster som kan se olika ut över tiden, och de har att inom sig diskutera hur de vill ha det. är det vad man som minimum kan komma överens om. Den värdering jag utvecklade och som är viktig är att man tänker på är att man inte bör gå så långt mot paketbeslutsmodellen som jag menar att man delvis är på väg att göra i budgetprocesskommittén. Det handlar om att gå så långt åt det hållet att det blir en meningslös sysselsättning eller att det inte längre finns en bearbetningsarena i , utan är bara ett kompani av personer som voterar om allting en gång . Det är den extrema konsekvensen om man går för långt åt det hållet, och det måste partierna inom sig fundera över. Eftersom alla är potentiella regeringspartier är avvägningen mellan regeringsmakt och riksdagsmakt en fråga för varje parti att inom sig ha en uppfattning om. Det är inte bara en fråga om budgetteknik, utan det är faktiskt en fråga om levande författning och politisk bearbetningsförmåga i ljuset av tänkbara katastrofer och nya situationer som kan uppkomma. Med tanke på vad vi har varit med om under finns det ingenting som tyder på att det kommer att bli mindre dramatiskt framöver eller att vi kommer att ha mindre behov av potentiell bearbetningsförmåga för svårare saker än vi har sett. Ordföranden: går in på nästa ledamotsrunda, och den inleds av . Per Åsling (C): Jag tackar för ordet och för inledningarna! Vissa frågor går bortom politisk färg, och det är klart att det när det gäller beslutsordningen i riksdag definitivt bör vara på det sättet. Så har det också varit – tidigare i alla fall. För handlar inte dagens diskussion primärt om det utskottsinitiativ som oppositionspartierna har tagit och gjort gemensam sak av. Den som har det fokuset tappar i stället storheten i frågan, alltså principerna för OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT 2013/14:RFR6 hur statsbudget ska fastställas. Vi har ett regelverk som bidrar till att skapa bättre ordning, förutsägbarhet och transparens, för att på så sätt skapa fasthet och stabilitet. Det är ett regelverk som skapar ordning och reda, och för det har rambeslutsmodellen tagits fram. Rambeslutsmodellen bygger på att med ett enda beslut – ett klubbslag – fastställer budgetramarna. Jag vill i första hand vända mig till . Givet dagens regelverk, vilket stöd finner du för att kunna kringgå rambeslutsmodellen? Nummer två av frågorna till är: Finns det något stöd i den allmänna logiken för att frångå rambeslutsmodellen? Jag vill också vända mig till , och det gör jag utifrån ett strikt juridiskt perspektiv. Det framgår av riksdagsordningen, vilket jag själv alldeles har konstaterat, att budgeten ska fastställas med ett enda beslut. Givet det, vilka möjligheter ser du att det ur ett strikt juridiskt perspektiv finns att frångå den modellen? (SD): Fru ordförande! Jag tackar för jätteintressanta dragningar. Jag har en fråga framför allt till . Ni andra får naturligtvis också kommentera den. Höstens debatter och diskussioner har i stor utsträckning gällt lagstiftning och praxis, men det har också förts fram åsikter om att man inte ska göra det här tillsammans med ett visst parti som har ställt upp i ett demokratiskt val och fått röster och mandat i riksdag. Det tycker jag personligen tyder på en väldigt ytlig demokratisk grundvärdering. Men vi är också i en situation där vi har en regering som har varit väldigt slarvig i sitt prognostiseringsarbete för den ekonomiska utvecklingen. Man kan till exempel jämföra med resultat och deras prognoser. Vi i har tagit höjd för historiskt mer verklighetsbaserade prognoser. Regeringens slarviga prognosarbete har också resulterat i att man inte klarat överskottsmålet. Som det har sagts tidigare i kammaren har vi en regering som inte söker stöd för sina politiska förslag. Många av utskotten sitter overksamma; de har inga propositioner att ta ställning till. Regeringen bakar konsekvent in reformer och politiska förslag i budgetarbetet för att slippa söka majoritet för sina politiska förslag. Det är den situation vi har. Man använder regelverket och praxis i budgetarbetet för att slippa söka majoritetsbeslut för sina politiska reformer. Finns det några demokratiska risker med detta förfaringssätt? (V): Jag tackar för föredragningarna. Det har varit en väldigt intressant morgon, måste jag säga. Jag har två frågor. I regeringsformen 9 kap. 4 § stadgas: kan besluta om en ny beräkning av statens inkomster och om nya eller ändrade anslag. Hur förhåller sig den bestämmelsen till uppfattningen att en riksdagsmajoritet inte får fatta ett skattebeslut vid sidan av budgetpropositionen? 2013/14:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT I kommentarerna till regeringsformen sägs: I god överensstämmelse med suveränitet över budgeten slås i denna paragraf fast att kan göra nya beräkningar av statens inkomster och fatta beslut om nya eller ändrade anslag. Min fråga är: Regeringsformen borde väl i detta fall vara överordnad riksdagsordningen? Min andra fråga handlar om överskottsmålet. Det budgetpolitiska ramverket innehåller ett överskottsmål fastställt av . väljer regeringen att inte följa den delen av ramverket, men inte genom att fatta ett enskilt beslut, utan man gör det på något vis bakvägen; man bara glider undan det. Om ett mål som är fastställt av inte ska följas, torde inte det rimliga vara att det då fattas ett enskilt beslut av om detta? För del har vi sagt att vi anser att man borde ha ett mål om budget i balans i stället för ett överskottsmål, eftersom dagens samhällsproblem inte är gårdagens. är hög arbetslöshet det stora problemet, och vi behöver göra investeringar. Men ska man ändra på överskottsmålet ska det ske efter en god utredning och genom en god demokratisk process, säger vi också. Detta ska fastställas av i god ordning. har det skett på ett annat sätt. Jag skulle vilja få ett mer statsvetenskapligt perspektiv på detta. (KD): Fru ordförande! Jag tackar för intressanta inlägg och diskussioner. Som kristdemokrat sitter man faktiskt och drömmer om en författningsdomstol i det här läget. Det hade kunnat vara välgörande att ha en svensk dito. Sakfrågan som ligger i botten är att regeringen vill stimulera ekonomin, och det kan man göra på två olika sätt: utgiftsstimulanser och inkomstminskningar. Vi är tämligen överens om att dörren på utgiftssidan är stängd i detta fall, så det är inom inkomstramen vi nu sitter och funderar en hel del på hur det ska bli. Men oavsett det är det lika bra eller lika dåligt att låna pengar till stimulanser på utgiftssidan som till stimulanser på inkomstsidan. Det spelar ingen roll rent statsfinansiellt. Jag upplever att det är ett brott mot praxis vi är inne på , och när det inte är exakt tydligt i lagen vad som ska gälla har vi en situation vi inte tänker på: Varje gång vi har val kan det komma in nya partier som inte alls är bundna av någon praxis. Hur ska man resonera kring de bitarna? Förutom det som händer nu och att man kan råka ut för framtida tjuvnyp är frågan vilken effekten blir på omvärldens förtroende för kommande regeringar. Kan det påverka räntan när vi får en slarvigare budgetprocess? Då är de 3 miljarder vi pratar om nu närmast att beteckna som kaffepengar. Jag har tre frågor. Den första ställer jag till . Är en författningsdomstol något som du skulle tycka vore intressant att inrätta i ? Hade det varit bra att ha en sådan på plats i det tillstånd vi nu befinner oss i? Min andra fråga ställer jag till . Det här med att man plockar isär budgeten och havererar i budgetprocessen, kan inte det skapa ett trovärdighetsproblem inför omvärlden, vilket i sin tur skulle kunna påverka OFFENTLIG UTFRÅGNING OM ÄNDRING AV BESLUT OM HÖJD NEDRE SKIKTGRÄNS FÖR STATLIG INKOMSTSKATT 2013/14:RFR6 räntorna på lån utomlands och därigenom försämra statsfinanserna betydligt mer än vad man försöker med det här förslaget? har jag en fråga till Per . kan man använda enkla bilder för att försöka förstå det här med beslut om ramarna på intäkts- och utgiftssidan. Om man har på utgiftssidan och drar ned med har man kvar. Då är det klart att man håller sig inom ramen. Men om man på intäktssidan bestämmer att ramen ska vara och sedan förstärker med , då har man och har gått utanför ramen. Är inte det ett enkelt sätt att se att vi gör ett regelbrott där? : Jag fick några konstitutionella frågor. En av dem gällde 9 kap. regeringsformen, om jag uppfattade talaren rätt. får besluta om ändrade inkomster och utgifter , men det hänför sig alltså till tiden efter att en budget är antagen. Vad vi nu diskuterar är beslutsförfarandet för att komma fram till en budget, och det menar jag är en annan fråga. Frågan om en författningsdomstol togs upp. Jag ska gärna säga att jag varit emot detta . Jag tycker att vi är ett för litet land. Vi har klarat oss bra utan en sådan. Man ska inte krångla till den politiska processen ytterligare.