rfr · H10WRFR4 · 2013-11-22 00:00:00 — Lokalerna har hög tillgänglighet och säkerhet och bra klimat, och de lever upp till de behov som en modern museiverksamhet har . Men jag ska berätta om resan dit och om den process som har pågått och pågår. hade vi våra utställningslokaler i . har verkat där . är en vacker medeltida borg med anor, men för en museiverksamhet är det ett mycket svårarbetat hus, både för museets personal och i fråga om tillgängligheten för våra besökare. Till att börja med ligger inte helt centralt eller där människor rör sig i staden. Det är svårt med kommunikationer och parkering. Det är en kraftig lutning upp till entrén, dörren är tung, det är långa trappor och smala hissar. Vi hade utställningar och gemensamma utrymmen som inte alla kunde komma in i, varken våra medarbetare med funktionsnedsättningar eller våra besökare. Klimatet var dåligt – väldigt varmt och kallt . Det är ju inte bra, varken för föremålen eller för våra besökare. Säkerheten var låg på grund av alla trappor och prång. Det var svårt att orientera sig och hålla överblick och svårt att utrymma vid eventuell brand. Hade vi haft en besökare i permobil eller rullstol eller med svårigheter att röra sig hade vi alltså inte klarat av det. Tankar om att flytta till nya lokaler hade funnits sedan 1950- talet, men staden hade inte kunnat enas om ett beslut. På museet startade en omfattande omvärldsanalys och ett omfattande förändringsarbete . Man gjorde en studie, i förändring. Personal från museet var ute i länet och träffade olika intressenter i kommunerna. Man ställde en massa frågor och öppnade för dialog: Hur ska museet arbeta nu och ? Med vad och vem ska museet arbeta? Tillgänglighetsfrågan ur ett bredare perspektiv var högsta prioritet. Man arbetade även fram en mångfaldsplan 2007, som revideras. Museet började alltså med en tillgänglighetsplan 2006, en mångfaldsplan 2007 och en revidering av mångfaldsplanen 2013 där tillgänglighetsperspektivet finns med och där demokrati och mångfald är norm. Man arbetade också med att nå de statliga målen att tillgängliggöra lokalerna . byggde museet tillsammans med om lokalerna på för att öka den fysiska tillgängligheten och säkerheten. Men att arbeta med en kulturmiljömärkt byggnad ställer vissa krav. Det är svårare att bygga om för att anpassa än att ha med tillgänglighetsperspektivet i byggnaden från början. Det leder ofta till lösningar som inte är optimala vare sig för huset eller för människan. 2013/14:RFR4 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET Efter ombyggnaden blev det bättre, men fortfarande inte bra. Vi fick dock kunskaper och erfarenheter som vi tog med oss i projektet att bygga det nya museihuset på . Jag började arbeta på 2008. arbetade jag som producent på en barn- och ungdomsteater i stadsdelen i . I talas över 90 olika språk. För mig var det en självklarhet att arbeta med mångfalds- och tillgänglighetsfrågor. Som ny informationschef började jag fundera över hur vi kan arbeta för att tillgängliggöra våra verksamheter kommunikativt. Jag började med att arbeta om hemsidan. Jag ville skapa en mer användarvänlig hemsida – med lättläst svenska på webben och talande webb, information på finska och de vanligaste invandrarspråken i länet och med information inför ett besök om vad som finns på museet, tillgänglighetsfrågor etcetera. Men problemet med lokalerna på kvarstod. hade en liknande problematik i sina gamla lokaler i och behövde också flytta till nya. enades politikerna i stad och om att samlokalisera de båda museerna. Flera olika förslag togs fram - ombyggnad av olika befintliga hus och lokaler i staden eller nybyggnation. Det slutgiltiga förslaget blev som sagt Mimerverkstaden i Aseas gamla fabrik där man tillverkat elmotorer. Den ligger i med närhet till stadens kommersiella centrum och kommunikationer. I kvarteret finns över 5 000 arbetsplatser och fyra gymnasieskolor, och nya bostäder byggs intill. Tillgänglighet, säkerhet och klimat stod högst i prioritet. Vi skulle nu bygga ett museihus för alla. Allt skulle finnas med från början, och vi kallade in en konsult, , som tillsammans med arkitekt arbetade med tillgängligheten i lokalerna. Vi hade även samråd med handikappråd inom både staden och . stod vi inför nya utmaningar. Fysisk tillgänglighet är en sak, men hur skulle vi öka tillgängligheten i våra verksamheter? Hur ska vi arbeta med bemötande, information, program och pedagogik i utställningarna? Tillsammans med bildade vi en grupp som skulle arbeta med dessa frågor. Vi åkte på studiebesök till andra museer och institutioner och olika organisationer. Vi ville lära oss mer och hade fortbildning för personalen. Vi lär oss fortfarande – det här är ju en process. Tillsammans med arbetade vi fram en tillgänglighetsplan med konkreta förslag hur vi skulle arbeta och förbättra oss. På tog vi ett strategiskt beslut om att alla texter i våra utställningar ska vara på lättläst svenska. Det arbetet ledde fram till att vi blev nominerade till Det Lätta Priset 2011. Detta är några konkreta exempel på hur vi arbetar. Vi har lättnavigerad och lättläst svenska på webben. Vi har information på webben inför ett besök. Vi har tydliga skyltar, taktila och med punktskrift för att man ska kunna orientera sig i lokalerna och väldigt stora för att man ska förstå vilket rum som innehåller vad. Vi har lättlästa texter i alla utställningar - inte i en folder som ligger OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET 2013/14:RFR4 bredvid, utan det är verkligen den texten som är på väggen. Vi har texter i stor stil. Texter på engelska, finska och punktskrift finns i häften. Vi har även cdskivor. Vid utställningsbyggen finns tillgänglighetsperspektiven med i processen ända från början, både i bygget och i vad vi vill berätta. Vi har det i ljud och ljus och i syntolkade visningar. Vi har visningar för personer med demens, ett projekt som vi vill utveckla ytterligare. Framför allt arbetar vi med bemötande och det goda värdskapet. Respekt, empati och mänsklig värme ska man möta hos oss. Ordförande (S): Tack så jättemycket, . Med det har vi gått igenom alla inledningsanförandena. Vi har fått höra mycket spännande om hur ni jobbar med tillgängliggörandet på olika sätt. Jag lämnar över för frågor och samtal. Jag lämnar också över ordet till Per Lodenius, som ska vara samtalsledare. Per Lodenius (C): Fru ordförande! Tack till alla föredragshållare! Det var mycket intressant och väcker säkert också många frågor. Jag har redan nu en lista med flera riksdagsledamöter som vill ställa frågor. Vi har lite drygt till de här frågorna. Jag vill bara be er som ska ställa frågor att inleda med till vem eller vilka frågan ställs. Då är det lättare för den som ska svara att vara med från början och lyssna. Vi börjar med och . (M): Jag kan bara instämma i att det var väldigt intressanta inlägg. Det är viktiga frågor, som vi också tittar på i utvärderingsgruppen där jag sitter. Jag vill börja med att ställa en fråga till flera av er. Vad är det största hindret för att vi ska kunna gå vidare och nå målet, som alla beskriver så väl, att riva hinder och öka tillgängligheten för alla olika typer av funktionsnedsättningar? Det andra jag vill fråga handlar om medarbetare, eller möjligheten att arbeta, med funktionshinder. Vi hörde siffran 277. Då vill jag ställa frågan direkt till och : Hur har ni jobbat för att nå dit, och vad skulle ni kunna göra mer inom det området? Per Lodenius (C): Finns det några som känner sig manade att svara på den första frågan? Ska vi börja med i alla fall? Avdelningschef , : Jag tror att man helt enkelt måste bestämma sig ordentligt. Det är otroligt viktigt att det på strategisk nivå finns beslutskraft. Ett exempel är att vi nu i vårt eget inriktningsdirektiv har ett mål, ett tydligt strategiskt mål, satt för tillgänglighet. Det börjar på något sätt där. 2013/14:RFR4 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET Vad kan vi göra mer? Naturligtvis kan vi alla alltid göra mer. När det gäller Kulturarvslyftet finns det kanske en särskild problematik med finansiering. Men det finns också väldigt många goda krafter, så viljan finns ofta. gäller det att visa på att så här gör vi. Vi på kommer att internt anställa medarbetare med olika funktionsnedsättningar. Det är ett sätt att visa på. Jag tror alltså att det egentligen handlar om att göra. Avdelningschef , : Det är naturligtvis inte bara fysisk tillgänglighet som är angelägen. Jag tror att alla vi som arbetar i äldre byggnader vet vilka problem vi står inför, men jag tror att det är ett arbete som ständigt pågår att försöka hitta nya möjligheter att fysiskt sett göra byggnaden så tillgänglig som möjligt. Jag tycker att det vi har sett i är att innehållet i våra samlingar och i vår verksamhet är minst lika viktigt. Där tycker jag att har tagit ett väldigt stort steg framåt. De metoder som vi har testat genom projektet innebär att vi har oändligt mycket bättre förutsättningar att gå vidare när det gäller insamling och dokumentation, att se på befintliga samlingar och på utställningsverksamheten och att förmedla kunskapen. Jag tycker att vi kan se mycket positivt på det fortsatta arbetet. Ordförande , : Jag skulle vilja understryka det som säger. Det är helt fantastiskt med tillgängligheten, att komma in och ut, upp och ned, höra, se och uppfatta. Men det är också viktigt, och det är det som egentligen har handlat om, att se sig själv i bilderna och i den verksamhet som speglas. Det är viktigt att man får den kombinationen att gå ihop och förstår att vi inte enbart vill se andra dansa. Vi vill dansa själva. (M): Jag tänkte bara kommentera tidningen , som är fantastisk läsning. Det är också en utställning, har jag förstått. Jag tycker att och kulturutskottet ska försöka föregå med gott exempel och försöka få hit den utställningen till . (S): Tack till föredragshållarna! Det här är väldigt spännande och viktiga frågor. Både funktionshinder och kulturarv har ju många perspektiv. Man kan kanske säga att de stora statliga institutionerna, museerna och har relativt goda förutsättningar utifrån sina perspektiv. Men det är också så att mycket av kulturarvet finns långt ute i landet. Det drivs oftast ideellt av föreningar och stiftelser. Min fråga riktar sig därför till både och museisektorn. Vilka insatser ser ni som skulle behövas för att stärka de ideella organisationer som vårdar kulturarvet i hela ? OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET 2013/14:RFR4 Avdelningschef , : Det handlar om resurser, skulle jag vilja säga. Det finns en del bidrag som går till arbetsmiljö, museer och ideella organisationer. Vi har även startat samarbete med en del förbund och museer. Men handlar det ju om resurser, så det blir faktiskt mitt svar. Jag vet ju själv hur relativt lite resurser i räknat som satsas inom hela kulturarvet jämfört med många andra sektorer. Ändå ger kulturarvet tillväxt, tillfällen till arbete och ökad hälsa och livskvalitet. Det är väl någonting man kan uppmärksamma även från andra områden och försöka skapa mer resurser till. (S): Jag vinklar frågan lite grann och tar in . Un- der renoveringstiden gör ni ju en del turnéer. En fråga till och kanske även till andra museer här: Borde de stora statliga museerna ha mer turnéverksamhet och fler utställningar ute på vägarna? Per Lodenius (C): Man behöver inte bara ställa frågor till dem som har föredragit. Vi har fler i rummet som kan svara på frågor. Konstpedagog , : Jag jobbar som intendent och konstpedagog. Vi har ett landsomfattande projekt som heter med minnen. Med det projektet, som har initierats av men drivs av Alzheimerfonden, initierar vi projekt runt om i hela landet. är ett sjuttiotal museer engagerade i det projektet. Per Lodenius (C): Då lämnar jag ordet till från som ska ställa frågor. Vice ordförande (FP): Jag tackar för spännande och intressanta föredragningar och genomgångar. Det är två ganska tydliga perspektiv som avtecknar sig. Det ena är tillgängligheten på olika sätt för alla människor att komma i kontakt med utställningar, och det andra är utställningarnas och arvets innehåll. Jag tänkte koncentrera mig på innehållet. Vi har talat en hel del om hur man ska kunna lyfta in alla grupper i samhället och de historiska miljöerna i innehållet. Ofta visar det sig att grupper som inte nämns i historieböckerna har gjort betydande insatser. Ett exempel är kvinnor, som knappt nämndes alls förut men som vi nu ser har spelat en avgörande roll. På samma sätt tror jag att det är viktigt att inte bara ha ett tycka synd omperspektiv utan att lyfta fram vilka möjligheter, insatser och roller funktionshindrade eller funktionsnedsatta ofta hade, även i historiska miljöer med alla deras orättvisor. 2013/14:RFR4 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET Min fråga är i första hand riktad till museerna, som är företrädda här, och även till : Vilka bestående, och inte bara tillfälliga, förändringar tror ni att det här projektet och arbetet med det kan leda till när det gäller utställningsverksamhet och visningsverksamhet på våra museer? Per Lodenius (C): Jag lämnar ordet till från . Ordförande , : Jag tror att de bestående förändringarna är varseblivandet. När vi pratar om tillgänglighet pratar vi ofta om den fysiska tillgängligheten, men precis som säger är varseblivandet av historieskrivningen, där människor med funktionsnedsättningar speglas, det bestående intrycket av Haiku. Jag hoppas i varje fall det, för det var tanken. Om vi har satt detta spår och fått i gång diskussionerna om att den bild samhället ger av ett samhälle ska ha ett fullständigt mångfaldsinnehåll – om det är det viktiga som består – skulle det kännas oerhört tillfredsställande. Per Lodenius (C): Då lämnar jag ordet till från . Styresman , : Jag vill intyga det vi hörde. Jag är övertygad om att om vi inte hade haft samarbetet inom hade vi till exempel inte lika självklart fört in det perspektivet när vi byggde folkhemslägenheten. För oss var det alldeles givet att vi i den pedagogiska berättelse vi ville göra skulle föra in att ett av barnen, som vi hörde berätta, var på Eugeniahemmet och alltså inte var hemma. Att kunna ge en sådan beskrivning när skolbarn kommer för att titta på hur det var är en oerhörd styrka. Till stiftelsen hör också i , som ni kanske känner till. När man nu gör en pedagogisk berättelse där herrskap och tjänstefolk, som man kallar det, kommer in till sadelmakaren berättar man också historien att han var funktionshindrad. Den person som arbetade på gården hos var faktiskt det. Det handlar om medvetandegörandet i hela organisationen. Hela personal vet att det här är någonting som vi ska beakta. Apropå vandringsutställningar går den utställning om Livsbild som gjorts inom Haiku ut i landet. Det handlar återigen om att medvetandegöra vad det handlar om och att det finns många sätt att se på livet beroende på vilket perspektiv man har. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET 2013/14:RFR4 Per Lodenius (C): Nästa talare är från . Avdelningschef , : Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi museer är en arena där demokrati ska vara det vi bygger våra verksamheter på. Det måste vi stå upp för och kämpa för på många olika sätt. Många museer har stora luckor i sina samlingar. Vi har mest allmoge och högre stånd. , när vi jobbade med romska jubileumsåret, tittade vi efter vad vi har i våra samlingar: fem fotografier. Det är vad vi har, och det fanns ingen annan koppling över huvud taget. Det handlar om att se vilka luckor vi har i våra samlingar och att lyfta fram dem och berätta fler berättelser. Det finns inte bara en berättelse kring ett föremål, utan flera. Per Lodenius (C): Har någon följdfråga? Vice ordförande (FP): Nej, men jag vill tacka för optimistiska och välavvägda svar. Per Lodenius (C): Då lämnar jag ordet till från . (MP): Jag tycker att detta var jätteintressant. Jag tror att min fråga riktar sig till , men det finns kanske andra som också vill svara. Jag känner direkt att har stor betydelse och kanske kommer att ha ännu större betydelse framöver när vi blir fler som får en insikt i vad vi har missat i beskrivningen. Jag tycker att vi egentligen kanske inte har förstått detta med att spegla verksamheten, vara synlig och se sig själv i bilden. Man undrar om och hoppas att det här arbetet kan gå vidare framöver. Vi lever i en global värld, vi är rörliga och vi har också varit det tidigare. Hur ser det ut i det här projektet – har man gjort en omvärldsanalys, har man någon inblick eller utblick, har man hämtat något någon annanstans ifrån, och pågår det projekt runt om som man känner till? Detta är rena nyfikenhetsfrågor, men det är intressant i sammanhanget. Per Lodenius (C): fråga var i första hand ställd till från Haiku. Vi får se om det sedan är någon mer som vill svara. Jag lämnar ordet till . Projektsekreterare , : Jag tackar för de orden. Vi har märkt att vi har fått spridning, speciellt när det gäller . Vi har fått kontakt med bland annat , som tog kontakt och 2013/14:RFR4 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET vill göra ett liknande projekt. Vi har även haft kontakt med , där en professor också är intresserad av att göra ett liknande projekt – en digital insamling. var på besök eftersom de hade läst om i verksamhetsplanen. Detta ger spridning, och det känns jättekul. Per Lodenius (C): Har någon följdfråga? (MP): Det finns säkert möjlighet att diskutera detta. Per Lodenius (C): Vi kommer att få tid till en frågerunda till. Nästa talare är från . (V): Jag brukar ibland citera , som sade att det finns en risk för välviljans tyranni när man pratar om funktionshinder och funktionshindersperspektiv, inte bara i kulturarvet utan över huvud taget i samhället. Ingen är emot, men ingenting händer. Det handlar om att man måste fatta konkreta beslut om att avsätta pengar. De två perspektiv som lyfter fram – tillgängliggörande men kanske framför allt synliggörande – kräver investeringar. Min första fråga – jag har nämligen två – riktar sig till och i första hand: Vad händer nu? Vilka krav ställer de erfarenheter och kunskaper som kommer fram i på oss, när det gäller att avsätta resurser, eller på institutioner och myndigheter, när det gäller att se till att någonting blir gjort? Hur gör vi för att inte ska ta slut ? Per Lodenius (C): Jag lämnar ordet till . Ordförande , : Om inte ni i era politiska plattformar bestämmer er för att det är angeläget att visa en rättvisande bild av samhället dör projektet. Jag utgår från att ni inte tänker så. Jag utgår också från att man när man tillsätter medel till verksamheten kanske måste öronmärka vissa pengar. Det är möjligt att man måste göra det för att visa på betydelsen och nödvändigheten. Vi har visat vägen genom , och gäller det att ni som sitter på medlen och kunskaperna visar att ni har hört vad vi har sagt. Per Lodenius (C): Jag lämnar ordet till . OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET 2013/14:RFR4 Projektsekreterare , : Jag tror att det är viktigt att man får med hela verksamheten och implementerar detta i verksamheten så att alla är med på tåget. Per Lodenius (C): Jag lämnar ordet till som har en följdfråga. (V): Jag tyckte mycket om det begrepp nämnde, att mångfald är norm. Jag tror att det är så vi ska tänka för att den här kunskapen inte ska gå förlorad. Min andra fråga riktar sig till , som kort var inne på att diskutera museets projekt om demenssjukas möjligheter att uppleva konst och därigenom lära sig mer och kanske till och med minnas och samtala om sådant man har glömt bort. Det tycker jag låter jätteintressant, och jag vill veta mer om det. Per Lodenius (C): Frågan besvaras av . Konstpedagog , : Jag kan kort förtydliga mig själv: Projektet med minnen gäller inte bara konst, utan alla typer av museer. är det ca 70 museer som är involverade i detta projekt. Det gäller oavsett om de är landsting, länsmuseum, privat museum, stiftelse eller statligt museum – alla är med. Detta tycker jag är en möjlighet att fördjupa tillgänglighetsarbetet. Visningarna går till så att man har dialoger och samtalar i en ganska liten grupp. Detta riktar sig framför allt till personer med en demensdiagnos och deras anhöriga. Man delar inte upp människor i olika grupper, utan man inkluderar både den anhörige och den som har en demensdiagnos. Framför allt riktar sig detta till den grupp människor som är yngre och har en demensdiagnos. De är ganska bortglömda. Ursprunget till detta kommer från i , som har drivit ett mycket lyckat projekt . Det riktar sig dock till konst, men i har vi utvidgat det till att även inkludera andra museer. Det kan gälla alla typer av museer. Jag vet att har varit med i det projektet, och det är väldigt roligt att höra att ni minns oss. Detta är ett lyckat projekt som kommer att drivas . Det skapar en möjlighet för människor med en demensdiagnos att inte bli så isolerade utan att våga komma ut i samhället, komma i väg hemifrån ett tag och framför allt dela detta med en anhörig. Det var som sagt mycket lyckat på Moma. Per Lodenius (C): Nästa talare är från . Avdelningschef , : Jag vill stanna kvar vid frågan om demensgrupper och människor med demenssjukdomar. 2013/14:RFR4 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET gäller folkhemslägenheten har vi arbetat på samma sätt. Vi har bjudit in demensgrupper från och även från landet i övrigt. Jag kanske inte nämnde det när jag presenterade folkhemslägenheten, men det är alltså inte en utställning utan en hemmiljö där man får lov att slå sig ned i soffan eller kring köksbordet. De demensgrupper vi tar emot bjuder vi in till den här tvårumslägenheten. Det är ofta människor som börjar minnas för att det är en miljö de är vana vid och som de själva har bott i. Föremålen som finns där får man lov att ta på. Man får som sagt lov att sitta på möblerna. Vi brukar avsluta mötena med att vi kokar kaffe i köket och slår oss ned kring köksbordet. Det här gör att många minnen väcks hos människor. Just denna miljö gör att de börjar minnas på ett annat sätt, och det är en bra utgångspunkt för de samtal vi för. Jag tror att levande miljöer som man får lov att leva sig in i och som inte är utställningar är något väldigt positivt. Per Lodenius (C): Då lämnar jag ordet till från Dövhistoriska Sällskap. Sekreterare , Dövhistoriska Sällskap: I anförande tog hon upp funktionshindersperspektivet och att det inte alltid har funnits med. Mångfaldsbegreppet har inte heller alltid funnits med. Jag håller fullständigt med om det hon säger. Men det räcker inte med det vi tar upp och pratar om här. Jag tror att man måste tänka ytterligare ett steg, nämligen på helhetsperspektivet – att allt verkligen ska finnas med. Som museibesökare får man kanske en liten del av funktionshindrades kulturarv, en liten del av det som finns just där. Men man får aldrig ett helhetsperspektiv. Jag tror att det är viktigt att man tänker på det och att ni som politiker tänker på att satsa på att ha helheten, det vill säga museer där man kan se hela delen. Det kan vara konsten, konstarv eller saker där folk själva berättar, men man måste se helheten, inte bara småbitar. Per Lodenius (C): Då går vi vidare till nästa talare, från . (KD): Även jag vill säga att det är värdefullt och intressant att träffa och höra er, eftersom ni har stor samlad kunskap. Det är viktigt. När jag var liten var det en person i byn som var döv. Man visste att det var den personen som var döv. bor jag i , där av alla döva bor på grund av att vi har Riksgymnasiet för döva. Även Riksgymnasiet för hörselskadade är beläget i . Där är det en naturlig del i gatubilden att se personer som samtalar med hjälp av teckenspråk. Det är inget konstigt. Det var konstigt i min by, och den personen var ganska ensam eftersom han var ensam om att kunna kommunicera med hjälp av teckenspråk, i den mån han kunde det. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDERSPERSPEKTIV I KULTURARVET 2013/14:RFR4 I är det naturligt, och det känns bra.