rfr · H00WRFR8 · 2013-06-01 00:00:00 — Det är positivt, för där tvingas skolorna att samarbeta över kommungränserna och med det lokala näringslivet. Vi måste också se till att de nationella programråden får tillräckligt mandat och tillräckliga befogenheter att fortsätta att utveckla sina respektive program. Det är också viktigt att se till att de lokala och regionala programråden fungerar och att kopplingen mellan det lokala och nationella fungerar. Självklart är det också viktigt att säkerställa kvaliteten i det arbetsplatsförlagda lärandet för yrkesprogrammen, som båda generaldirektörerna för och Skolinspektionen har varit inne på. Här behövs utvecklat stöd för handledare, och företagen behöver hjälp att tolka de mål som eleverna ska klara. Också här är det viktigt att se att det finns stora skillnader mellan branscher och program, vilket gör att det är viktigt att de nationella programråden får ett stort mandat att påverka utformningen av dem. Något som vi är bekymrade över är det låga söktrycket till yrkesprogrammen. Som sade finns det troligtvis flera anledningar. Vi har sett en svag nedåtgående trend, framför allt sedan finanskrisen. I och med omgörningen av gymnasieskolan har medieprogrammet lags ned, vilket troligtvis har varit positivt, men det gör att söktrycket till yrkesprogrammen är lägre. Sedan handlar det också om den allmänna högskolebehörigheten. Framför allt är det ett kommunikativt problem och i viss mån ett kommunikativt misslyckande från politiken och skolan. Det finns möjligheter att läsa in den allmänna högskolebehörigheten. Det är viktigt att påpeka att huvudskälet till att eleverna på yrkesprogrammen behöver goda kunskaper i svenska, engelska och matematik inte är att de ska förbereda sig för högskolan utan att de ska klara av sitt yrkesliv. När vi via Ungdomsbarometern frågat elever som går studieförberedande program om de hellre hade valt ett yrkesprogram om det automatiskt hade gett högskolebehörighet har många elever svarat att de hade gjort så. Det är också en tydlig signal om att eleverna efterfrågar behörigheten. Det positiva är att det framför allt är en teknisk fråga, vilket det inte behöver bli en stor politisk fajt om. Vi kan lösa frågan genom att schemalägga 2 800 gymnasiepoäng för eleverna på skolorna, så får de göra en aktiv handling att välja bort högskolebehörigheten i stället för att välja till. Också här är det viktigt att poängtera att det finns stora skillnader i kraven mellan olika branscher. Det behövs olika mycket yrkespraktik, och det behövs olika mycket yrkesteori. Det är viktigt att de nationella programråden får stora möjligheter att påverka innehållet och utformningen i respektive bransch och gymnasieprogram. Det behövs därför också en ökad flexibilitet i gymnasieskolan. Vi ser att gruppen 20–24-åringar är den största gruppen inom yrkesvux, vilket innebär att många elever väljer ett brett gymnasieprogram och sedan kommer på att de vill ha yrkeskompetens. Det är inget specifikt problem för nya gymnasieskolan. Vi har sett det tidigare med elever från framför allt det samhällsvetenskapliga programmet. Vi måste också se till att de högskoleförberedande programmen verkligen blir högskoleförberedande, så att det inte behöver göras alltför många kompletteringar eller att kraven måste sänkas på universitet och högskolor. Precis som var inne på vill vi också se ett eller flera nationella programråd för de högskoleförberedande programmen. Det är flera universitet och högskolor som kan ha relevant input i hur för dem relevanta gymnasieutbildningar behöver ses över för framtiden. Det är också viktigt att konstatera att det här inte bara är en gymnasieutmaning. Det finns ett stort problem med att för få elever når målen i . Behörigheten ser i viss mån lite annorlunda ut än andelen elever som når målen i alla ämnen. Det behövs en lösning för dem som inte klarar av eller som inte klarar av gymnasiet. Långsiktigt är det bäst att höja kvaliteten och öka resultaten i så att fler elever når målen på ett tillfredsställande sätt. De är svåra att korrigera i gymnasieskolan. Sedan behövs också kortsiktiga lösningar. Där har vi hittat lösningar med bland annat yrkesintroduktion och de andra introduktionsprogrammen. Det har varit stort fokus på kortare gymnasieprogram för dessa elever. Vi kommer att behöva se över detta. Faktum är att det finns en begränsad arbetsmarknad för elever som inte har fyllt 18. Dels är arbetsmiljölagstiftningen inte anpassad för dem, dels är det svårt med tanke på den kompetens som arbetsgivarna söker. Också här är det viktigt att ta hänsyn till att det finns stora skillnader mellan olika branscher, och det finns såklart regionala skillnader. Jag tackar så mycket för möjligheten att kommentera reformen, och jag räknar med att ni fattar kloka beslut framöver som gör att eleverna klarar sig ännu bättre vad gäller både jobb och skola. Ordföranden: , , ! Vi går vidare med , utredare från LO. Utredare , LO: Tack för möjligheten att komma hit och lämna synpunkter på den nya gymnasieskolan. LO kommer att leverera en mer heltäckande bild av vår syn på gymnasieskolan i en kommande rapport som vi förhoppningsvis kommer att släppa . Den ska ta upp mer än vad jag hinner ta upp . Jag tänkte börja med att säga något om introduktionsprogrammen. Det finns en viss risk att man upprepar sig. Introduktionsprogrammen är viktiga. Det är viktigt att det finns en differentierad ingång i gymnasieskolan för att tillmötesgå elevernas behov och förutsättningar. Vi är kanske inte fullt så förtjusta i diskussionen om en kortare variant av introduktionsprogrammen. Precis som var inne på tror vi inte att det finns en arbetsmarknad för dessa elever. När de kommer ut ska de konkurrera med andra ungdomar som har en fullgjord gymnasieutbildning. I stället bör man ha höga ambitioner när det gäller introduktionsprogrammen, och målet måste vara att ungdomarna ska kunna fullfölja sina gymnasiestudier på ett nationellt program eller inom ramen för ett lämpligt introduktionsprogram. Många har varit inne på avhopp och avbrott från gymnasieskolan. Här menar vi att stödet till eleverna i gymnasiet måste förstärkas avsevärt. Skolinspektionen och har pekat på att elevers tillkortakommanden i gymnasiet ses som ett individuellt problem, och man betraktar inte alltid betydelsen av utbildningar eller skolans funktionssätt för elevernas resultat. Därför är stödet till eleverna viktigt. Det gäller inte minst med tanke på att vi fortfarande ser gymnasieskolan som en frivillig utbildningsform. Men vi vet att av en årskull går på gymnasiet. Förutsättningarna för att få tillträde till arbetsmarknaden bygger på att man har en fullgjord gymnasieutbildning med sig. Flera har varit inne på behovet av förstärkt studie- och yrkesvägledning. Där vill vi särskilt peka på behovet av ökade kunskaper om arbetsmarknadens branscher och yrken som är aktuella inom ramen för gymnasieskolan. Jag tror att det behövs en bättre kunskap hos studie- och yrkesvägledare. är naturligtvis oerhört viktig på både grundskole- och gymnasienivån. Det behövs också ökade kunskaper när vi ser hur söktrycket till yrkesprogrammen ser ut. Vi har tittat lite grann . Vi har jämfört med 2012. Vi kan konstatera att det har skett en minskning med 13 000 elever . Det är en minskning med . Låt oss sedan titta på ett axplock urde enskilda programmen. När det gäller handels- och administraionsprogrammet är det nästan en halvering av antalet sökande –2012. För vård- och omsorgsprogrammet är det en minskning med ungefär en tredjedel. Vår tolkning är att försvårandet att få grundläggande behörighet till högskolan är en påverkansfaktor. Det skapar en bild av yrkesprogrammen som mer begränsade i framtida alternativ jämfört med andra program. Sedan ska jag säga något om yrkesprogrammens relevans och kvalitet. Det är inte speciellt relaterat till gymnasiereformen i sig, förutom förstås lärlingsverksamheten. Om vi tittar på resultatet av lärlingsförsöket kan vi konstatera att i den årskull som gick ut – – hade av eleverna ett slutbetyg, att jämföra för den vanliga gymnasieskolan. Vi kan också konstatera att de elever som kom från ett nationellt program eller ett individuellt program i lärlingsvarianten i större utsträckning visade sig antingen gå tillbaka till ett nationellt program eller lämna gymnasieskolan helt och hållet. De elever som kom från de individuella programmen var överrepresenterade i att lämna gymnasieskolan helt och hållet. Det kan indikera att just den utbildningsformen inte var så behjälplig som man hade trott för den gruppen av elever. Ett annat bekymmer som vi observerade var lärlingsrådens verksamhet. Det var förordningsbestämt att det skulle finnas ett lärlingsråd för att kvalitetssäkra utbildningarna. Lärlingsråden visade sig ha lite varierande funktion. I en del fall fanns lärlingsråd som bara existerade på papperet. Det är en mycket viktig del av kvalitetssäkringen. Jag ska återkomma till det. Det finns ett historiskt bekymmer med att alla elever inte får det arbetsplatsförlagda lärande som de har rätt att få. Det är en betydelsefull del i yrkesutbildningen kvalitativt sett att få det arbetsplatsförlagda lärandet under ledning av en utbildad handledare. Det har naturligtvis också betydelse att en del av ungdomarna får med sig åtminstone ett litet mått av arbetslivserfarenhet. Det är inte minst viktigt för dem som inte har egna kontaktnät och inte kan skaffa sig praktiska erfarenheter på annat sätt. Det har också nämnts här att lärandet på arbetsplatser inte alltid sker enligt kursplanen. Det är inte ett strukturerat lärande. Det kan ha en rad olika orsaker. Det kan vara fråga om arbetsplatser som inte till fullo täcker in alla de områden som avses i kursplanen. Det kan också vara att skolorna är så rädda om sina att man inte vill ställa så starka krav på kursplanebaserat lärande. Risken är att det blir en mer företagsinriktad utbildning än en yrkesutbildning. En annan viktig sak är övergången från gymnasiet till avsedd bransch. Det ser lite olika ut på olika program. De manligt dominerade programmen är mer lyckosamma än andra. Det har till stor del att göra med de kollektivavtalade färdigutbildningarna med en stark koppling mellan arbete och utbildning. Till exempel fordons- och transportprogrammet och vård- och omsorgsprogrammet har också stor korrelation mellan utbildning och rätt bransch. Till viss del kan det säkert bero på att den partsamverkan som finns i teknikcollege och vård- och omsorgscollege har skapat ordning och reda. Jag ska gå in på några viktiga utvecklingsområden. Först och främst är det viktigt att återinföra den grundläggande behörigheten till högskoleutbildning på alla yrkesprogram. Det gäller inte bara möjligheten att gå vidare i studier- Det handlar också om arbetslivets krav på engelska, svenska och matematik. Det handlar också om de kunskaper och färdigheter i dessa ämnen som behövs när ungdomarna kommer ut i ett samhällsliv som är präglat av informations- och kommunikationsintensitet. Det tycker vi är en viktig poäng. För att komma till rätta med de snabbt beskrivna bekymren är den avgörande frågan att förstärka kvaliteten i yrkesprogrammen genom ett ökat inflytande från branschens parter. Där finns exemplet med lärlingsutbildning. Lärlingsutbildningen går som en våg över som ska lösa de flesta problemen vad gäller ungdomsarbetslöshet och avhopp från utbildningarna. Då lyfter man oftast fram och som goda exempel. Det nämns också i kommissionens olika rapporter. Vi tror att fokus är lite felaktigt. Man tittar för mycket på själva utbildningsmodellen. Vad man egentligen ska titta på är de institutionella förutsättningarna i länderna. Där finns en partsamverkan som är reglerad nationellt, regionalt och lokalt. Jag kan instämma i vad som har sagts om de nationella programråden och som ger positiv feedback från våra förbund. Men vi tror att man behöver bygga vidare när det gäller inflytandefrågorna samt tydliggöra uppdrag och rollfördelning i de nationella programråden. Inte minst de lokala och regionala programrådens verksamhet finns inskrivet som ett obligatorium – men det finns inte mycket beskrivet om hur sammansättningen ska se ut, ansvar, befogenheter och under vilka förutsättningar som arbetslivet eller parterna ska delta. Slutsatsen blir då att om vi ska utveckla gymnasieskolans yrkesförberedande program handlar det mycket om att försöka få till stånd en tydlig och reglerad trepartssamverkan. Ordföranden: tack till , LO. Vi går vidare till , förste vice ordförande för . Därefter kommer , förste vice ordförande, . Förste vice ordförande , : Tack för möjligheten att komma till utbildningsutskott för att ge synpunkter på gymnasiereformens konsekvenser. Det här är viktigt ur minst två perspektiv. För det första ska förändringarna i skolan utvärderas och följas upp. Det blir sällan helt rätt från början. En del väntade och en del oväntade faktorer spelar in. För det andra har vi som inbjudits hit alla ett ansvar att säkra att alla gymnasieelever får en modern och kvalitativ gymnasieutbildning med de kunskaper och kompetenser som krävs för framtiden. Det sätter dagens hearing ljuset på. En viktig utgångspunkt när vi diskuterar gymnasieskolans kvalitet och måluppfyllelse är att ska ha fullgjort sitt uppdrag när eleverna kommer till gymnasieskolan. Det är en positiv utveckling i den nya gymnasieskolan att utgå från detta. Nivån på gymnasieskolans kurser har höjts. Det är välkommet. För de elever som ändå inte klarar – många har talat om dem – kan detta förstås utgöra ett stort hinder. Men som grundprincip är det viktigt att kunskapskrav är ansvar. Det förutsätter att det finns tillräckligt mycket och rätt styrda resurser i både och gymnasieskolan så att alla kan uppnå kunskapskraven. Jag kan bara understryka vad många andra har sagt här , nämligen vägledningens betydelse för att få gymnasiereformen att landa väl – inte minst den vägledning som ska finnas i innan valet av gymnasieprogram. Jag vill också framhålla att av vad vi ser utifrån ett lärarförbundsperspektiv fungerar introduktionsprogrammen väl. Det är vår bild att de har blivit mer strukturerade och mer behovsanpassade efter den enskilda individens behov och förmågor än vad det individuella programmet var. Det är visserligen för tidigt att säga om eleverna nu kommer att nå längre i sina resultat än de gjorde tidigare på det individuella. Det får vi följa framöver. Men vi ser i alla fall inte någon motsatt riktning, och det är viktigt. Det nya gymnasiet sjösätts som lärarnas uppdrag är bredare och mer omfattande . Lärare har fått alltmer att göra. Det gäller inte minst oss lärare i gymnasieskolan. Gymnasiereform eller ej behövs det en ordentlig diskussion om vad lärare faktiskt ska göra. Vi lärare kan inte göra mer av allt. Slimmade organisationer, minskade resurser och fler arbetsuppgifter inom ramen fungerar inte. Om vi ska få hög kvalitet i vår gymnasieutbildning måste det rensas i gymnasielärarnas vardag. Det som vidare bekymrar och våra medlemmar på gymnasiet är de växande skillnaderna mellan yrkesprogram och högskoleförberedande program. I våra gymnasieskolor är det en sådan tydlig skillnad i teoretisk ambitionsnivå. Tydligast är att flera viktiga gymnasiegemensamma ämnen, som alla elever oavsett programval måste ha, till exempel svenska och engelska, har olika nivå. Självklart ska innehållet skilja sig åt beroende på vilket program man går, men det ska inte behöva vara olika krav på kunskapsnivå. Det är första gången som man i en skolreform avsiktligt sänker den lägsta ambitionsnivån. Det tycker vi är fel väg att gå. står upp för alla elevers rätt till goda kunskaper i gymnasieskolan. Vi delar näringslivets syn på behovet av att alla program ska ge hög kompetens i både programinriktade och teoretiska ämnen. Det stora flertalet av den moderna arbetsmarknadens yrken är högteknologiska arbeten som kräver denna breda kompetens. Som gymnasielärare vet jag också hur viktigt det är att vi utbildar medborgare för ett globaliserat och mångfasetterat demokratiskt samhälle. Då kan vi inte ha låga ambitioner för en del av våra ungdomar. Huvudmännen gör vad de kan för att möjliggöra för elever att välja gymnasiegemensamma ämnen, men de praktiska hindren är många. Elever som vill välja till ämnen får långa dagar, många skolor kan inte forma tillräckligt stora grupper, och ofta strikta programgränser sätter käppar i hjulen. Vi är många som ser behov av att ta tillbaka den delen av reformen till ritbordet. Den kan göras om. Som utgångspunkt i det som har blivit bättre bidrar vi gärna från med att diskutera och forma så att vi kan förbättra reformen. Den behöver vidareutvecklas. Ordföranden: , , ! Vi välkomnar upp , förste vice ordförande i . Förste vice ordförande , : Tack för att jag har fått komma hit! Eftersom utskottet gärna särskilt vill fråga om studie- och yrkesvägledning vill jag presentera som vi har med oss från för studie- och yrkesvägledare. Ni har möjlighet att ställa frågor till henne och tala med henne. Jag inser att vi inte har fått så mycket tid här. Vi har inte kunnat ta del av reformen fullt ut i praktiken eftersom ingen kull har lämnat gymnasiet . Vi i har i stället valt att fråga drygt tusen gymnasielärare, och vi skyndade oss att färdigställa rapporten så att den släpps i samband med mötet. Jag hoppas att ni alla har fått den på era bänkar. Jag lovar att jag inte ska föredra allt i rapporten. Då får vi hålla på . Det finns mycket intressant att titta på. Jag vill bara peka på några saker, och sedan får ni läsa själva. Gymnasielärarna tycker att förändringarna i stort med den nya gymnasiereformen har varit bra. Ett exempel är den tydligare renodlingen av programmen. De nya ämnesplanerna med centralt innehåll är bra. Det är bra för likvärdigheten i gymnasieskolan. Tyvärr kan man säga att det inte räcker för att påverka avhoppen från gymnasieskolan. Man tror inte att det kommer att ha så stor betydelse. Vi från tror att det i stället handlar om helt andra saker. För att det ska bli tydligt i fråga om mer lärartid för eleverna, handlar det inte om att det är fråga om mer undervisningstid som ska läggas på lärarna. Det leder åt fel håll. I stället måste lärarna få mer tid med varje elev. En sak är alldeles given. måste få chansen att klara sitt uppdrag. Det har vi sett här, och det har vi sett i tidigare undersökningar. Det finns ett tydligt samband. Om eleverna inte har lyckats klara av som de ska få en chans att göra blir det också svårt med gymnasiestudierna. Vi tycker också att det är viktigt att eleverna på gymnasieskolan får sin garanterade undervisningstid med lärarledd undervisning. Som det kan vara – som vi vet att det är – för en 100-poängskurs, får eleverna med sin lärare. Det är helt orimligt, och tyvärr är det alltför vanligt. Vi vet också att studie- och yrkesvägledning är otroligt viktigt i och i gymnasieskolan. Vi gjorde en undersökning , 2012, som heter Effekter av vägledning. Den visade, tyvärr, på ett tydligt samband, nämligen att elever som hade gått med låg studie- och yrkesvägledartäthet löpte en större risk för studieavbrott i gymnasieskolan. Sedan vill jag också ta upp den brännande politiskt heta frågan om allmän högskolebehörighet. Vi frågade lärarna om de trodde att det var en stor fråga Det trodde lärarna. Vi frågade vad lärarna själva tyckte. Man kan uttrycka detta på två sätt. Här är inte resultaten lika tydliga. Drygt hälften av gymnasielärarna tycker att det är rätt med förändringen, men man kan också vända på det och säga att knappt hälften tycker inte att detta är bra. Skillnaden är inte så stor. För oss i är det otroligt viktigt att gymnasieutbildningen och gymnasieskolan aldrig får innebära stängda dörrar. Det är den allra viktigaste frågan oavsett hur man ser på den allmänna högskolebehörighetens betydelse i praktiken för vidare studier. Vi pratar bara om grundläggande högskolebehörighet. Många program och utbildningar på högskolan kräver mer. Oavsett hur det är med det; att en elev gärna vill gå ett yrkesprogram, men väljer att inte göra det eftersom eleven upplever att det innebär stängda dörrar, får inte ske. Det är den viktiga frågan just . Det måste alltid , oavsett vilket program man väljer, finnas möjlighet för dem som vill att läsa in den grundläggande högskolebehörigheten på alla programmen. Det är viktigt för oss. De elever som väljer att inte göra det måste alltid ha rätten till en andra chans senare i livet. Det är de viktiga frågorna att hantera . Resten får ni läsa själva. Ordföranden: , från LR! Vi går vidare till , ordförande för elevkårer. Därefter kommer , förbundsordförande för elevråd – . Ordförande , elevkårer: Tack för att vi har fått komma hit. ansluter vår organisation bara elevkårer från gymnasiet. Det här är vårt viktigaste bevakningsområde. Jag vill också presentera min kollega som är med mig, , vice ordförande, och han är troligtvis den ende som faktiskt går den nya gymnasieskolan av oss här i rummet. Genom att tala med honom kan man få en direkt erfarenhet av hur det känns och fungerar. Det finns mycket bra och gott i de reformer som har genomförts. Det finns en ambition att stärka elevernas rätt till utbildning och rätt till kunskap. Det har uttryckts i en mer rättighetsbaserad skollag och tydligare kurs- och ämnesplaner, vilket vi tycker är bra. Det finns tre saker vi vill lyfta upp där vi tror att det behövs förändringar får att få bukt med några problem. Den första saken är de nya betygen. Det var bra att vi fick ett nytt betygssystem. Tanken var att det skulle bli mer rättvist. Det var fler betygssteg som var viktiga. Det finns också ett stort stöd bland elever för det. Men problemet är att det inte finns några definierade kriterier till betyget B och D. Det har bidragit till en stor förvirring om hur betygssystemet ska användas av lärare. Lärarna har också rapporterat att det är svårt att förstå hur det nya systemet ska fungera, och det är något som skapar oro bland eleverna. Vi tror att det behövs nya definitioner och nya betygskriterier för betygen B och D för att få ett bättre, mer rättvist och transparent system. I det här sammanhanget är det extra tråkigt att betyg som är satta inte kan överklagas eller överprövas. Där har regeringen inte tagit något initiativ i frågan, vilket är extra allvarligt. Vi har fått ett betygssystem som kan ha inneburit att felaktigheter har begåtts den första perioden innan systemet har satt sig i organisationen. Den andra saken verkar vara dagens hetaste fråga, nämligen högskolebehörigheten. Vi värnar starkt en sammanhållen gymnasieskola. Vi vill inte att den ska utvecklas i riktning mot vad som finns i , eller . Där har yrkesutbildningen en helt annan skolform. Vi tycker att det är viktigt att gymnasieskolan ska vara till för alla elever, och därför ska det inte göras skillnad och alla ska få allmän högskolebehörighet på alla program. Det ska åtminstone vara normalfallet. Den tredje saken handlar om elevhälsan. Det är fråga om en otroligt viktig grupp i skolan som ser till att eleverna inte bara lär sig saker utan också mår bra och att det finns någon att vända sig till om det finns problem. Vi vet att det finns nya skärpta regler i skollagen som är tydligare och bättre, och de kommer att skapa bättre förutsättningar för elevhälsa. Men det finns ett problem, nämligen att huvudmännen inte tar tillräckligt ansvar. Vi skulle gärna se initiativ från riksdag och regering för att åtgärda detta. rekommenderar 500 elever per skolpsykolog. I deras undersökningar framkommer det att det snarare är 1 500 elever per skolpsykolog som är det vanligaste. Det finns också län där genomsnittet är över 3 000 elever per skolpsykolog. I en situation där den psykiska ohälsan ökar, framför allt bland unga tjejer, är detta ytterst allvarligt. för Skolsköterskor och rekommenderar 400 elever per skolsköterska och 4 000 elever per skolläkare. Men trots detta finns inga kvantitativa riktlinjer, råd eller krav på huvudmännen om hur mycket elevhälsa man ska erbjuda.