urf · H0A5URF3 · 2013-09-26 00:00:00 — En annan väsentlig uppgift för regeringen som särskilt omnämndes regeringsform var att besluta författningar för rikets styrelse och förvaltning. Området för denna beslutanderätt begränsas genom bestämningen av lagområdet. underströk att dess förslag till regeringsform lika litet som de då gällande grundlagarna innehöll en fullständig uppräkning av regeringens uppgifter. Konstruktionen var i stället den att övriga statsfunktioner skulle specificeras så långt möjligt och att regeringens verksamhet, förutom de uppgifter som angavs i regeringsformen, i princip kunde omfatta allt som inte var förbehållet något annat statsorgan eller på något annat sätt reglerat i en grundlag eller lag. Detta sätt att betrakta riksstyrelsefunktionen anslöt sig till uppfattningen att regeringen är det statsorgan som har huvudansvaret för initiativ, planering och överblick för hela den statliga verksamheten. Uppgiften att handlägga riksstyrelseärenden i egentlig mening är den centrala regeringsfunktionen och innesluter det politiska momentet i regeringsverksamheten. Att ha tillsyn över förvaltningsverksamheten i stort, att besluta författningar och att utfärda generella anvisningar 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING för förvaltningsmyndigheterna är således en riksstyrelseuppgift i egentlig I förhållande till rikets styrelse och förvaltning har en särskild alltmer väsentlig kontrollfunktion. Enligt (s. 154) var det av betydelse att kontrollfunktionen utövades enligt bestämda former som lagts fast i grundlagen. Statsråden skulle sålunda enligt förslaget vara föremål för politisk kontroll från sida genom möjlighet till misstroendeför- och genom rätt för riksdagsledamöter att framställa interpellationer och frågor samt för administrativ och juridisk kontroll genom konstitutionsut- IHolmberg-Stjernquists grundlagskommentar framhålls (s. 29) att har i sin hand lagstiftningen, beskattningen och budgetreglering samt kontrollerar regering och förvaltning. kan vidare, utan att det är utsagt i lagtexten, göra framställningar t.ex. om utredning och förslag i ett angivet lagärende. Sådana framställningar saknar enligt kommentaren visserligen rättslig verkan, men de kan ha stor politisk betydelse. Parlamentarismen är enligt kommentaren (s. 32) konsekvent genomförd i regeringsformen. står när det gäller funktionsfördelningen helt i centrum. En annan sak är att den verkliga makten torde ligga hos regeringen om den behärskar riksdagsmajoriteten. Och även en minoritetsregering måste ivåra dagar med det utökade utrymmet för och ansvaret hos den offentliga sektorn ha en bättre position än . Enligt grundlagspropositionen (prop. 1973:90 s. 401) borde principen vara att inte ska vara ett förvaltande eller rättskipande organ utan att förvaltnings- och rättskipningsuppgifter ska ligga hos regeringen, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna. Redan på grund av sin organisation och sammansättning var som regel inte lämpad att handha uppgifter av detta slag utan borde i huvudsak ägna sig åt de uppgifter som följer med dess innehav av normgivnings- och finansmakten och åt kontrollen av rikets styrelse och förvaltning. uppföljning och utvärdering av tillkännagivanden påpekas att om regeringen inte hörsammar ett tillkännagivande från har vid sidan av möjligheten till misstroendeförklaring möjlighet att genom att utöva sin normgivningsmakt eller finansmakt åstadkomma det resultat tillkännagivandet syftar till (bet. 2005/06:KU34 s. 58). Det finns andra riktlinjebeslut än tillkännagivanden och de kan initieras av utskotten Som redovisats ovan finns det inget hinder för att fatta beslut som inte är rättsligt bindande. Tillkännagivanden är en form av beslut som inte är rättsligt bindande, men det finns också andra beslut. Enligt 9 kap. 6 § regeringsformen kan besluta om riktlinjer för statens verksamhet även för tid efter den följande budgetperioden. I en artikel 1992 konstaterar att riktlinjer enligt denna paragraf inte är 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING 2012/13:URF3 rättsligt bindande, vare sig för regeringen eller myndigheterna eller för den enskilde.15 Regeringen begär i olika propositioner, bl.a. budgetpropositionen, godkännande av skilda riktlinjer. En typ av riktlinjebeslut är beslutet där godkänner den preliminära fördelningen av utgifter på utgiftsområden för efterföljande budgetår som riktlinje för regeringens budgetarbete (senast bet. 2012/13:FiU1 s. 12). På förslag av regeringen förekommer det också att godkänner mål för olika politikområden och utgiftsområden. I arbetet med denna promemoria har utskottens förslag till riksdagsbeslut under de fem riksmötena /08–2011/12 gåtts igenom. Vid varje finns det drygt 2 000 förslag till riksdagsbeslut, dvs. punkter i utskottens förslag till riksdagsbeslut. Huvuddelen avser motioner som föreslås bli avslagna. Vidare finns där förslag om att lagar ska antas och anslag anvisas. I ca 150 fall per föreslås bemyndiga regeringen olika saker, t.ex. att ingå åtaganden som innebär framtida utgifter. I genomsnitt ungefär 120 gånger per föreslås godkänna t.ex. mål för utgiftsområden, investeringsplaner och frågor som anses kräva godkännande utan att de regleras i lag (t.ex. lån till hemutrustning). De allra flesta frågor som kräver ett godkännande från sida har initierats av regeringen i budgetpropositionen och andra propositioner. Det förekommer emellertid också att ett utskott föreslår att ska godkänna vad utskottet anfört utan att det finns något förslag från regeringen. Således kan ett utskott föreslå att ska godkänna vad utskottet anfört om utskottets uppföljning av regeringens resultatredovisning inom ett utgiftsområde. Miljö- och jordbruksutskottet har den typen av kläm i budgetbetänkandena (se tex. 2010/11:MJU1 och 2010/11:MJU2). och trafikutskottet har också haft klämmar av detta slag, men inte med samma regelbundenhet som miljö- och jordbruksutskottet. Miljö- och jordbruksutskottet har också klämmar om godkännande av vad utskottet anfört med anledning av t.ex. utskottets uppföljning av biologisk mångfald i rinnande vatten och vattenkraft (bet. 2011/12:MJU1) samt om småskalig livsmedelsproduktion (bet. 2009/10:MJU2). brukar i utvärderingen av penningpolitiken föreslå att ska godkänna vad utskottet anfört om penningpolitiken (t.ex. bet. 2011/12:FiU24). Det finns också godkännandeklämmar i finansutskottets betänkanden om regeringens riktlinjebeslut för statsskuldsförvaltningen och strategiska och operativa beslut om statsskulden (t.ex. bet. 2009/10:FiU37, 2010/11:FiU24, 2011/12:FiU30), som grundar sig på skrivelser från regeringen om utvärdering av förvaltningen av statsskulden. Riksdagsskrivelser överlämnas till regeringen när en skrivelse eller proposition har behandlats av , men också finansutskottets godkännande- 15 , Riktlinjer i svensk offentlig rätt, s. 233–246 i Förvaltningsrättslig tidskrift 1–3/92. I artikeln anförs att frågan är mer komplicerad om riktlinjer förekommer i lagtext eller motiv i lagtext. 2012/13:URF3 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING kläm om penningpolitiken leder till riksdagsskrivelser (till regeringen – Fi- nansdepartementet – samt till , t.ex. rskr. 2011/12:283 och 284). Regeringen redovisar sin behandling av skrivelserna genom att hänvisa till ett avsnitt i budgetpropositionen (skr. 2010/11:75 s. 76 f.). När godkännandeklämmarna finns i budgetbetänkanden eller andra betänkanden med andra riksdagsbeslut kan man utifrån riksdagsskrivelsen inte avgöra om det är godkännandeklämmarna i sig som har gett upphov till riksdagsskrivelserna. I riksdagsskrivelserna nämns i normalfallet bara hela betänkandet och det går inte att urskilja olika förslagspunkter i ett betänkande. I skrivelse 75 sker dock återredovisningen för varje förslagspunkt. Regeringen har valt att återredovisa godkännandeklämmarna i skrivelse 75, t.ex. med hänvisning till uppdrag till myndigheter (skr. 2011/12:75 s. 100). Det kan i sammanhanget påminnas om att varje utskott enligt RF och RO följer och utvärderar riksdagsbeslut inom utskottets ämnesområde. Det finns dock inga regler om hur uppföljningarna ska redovisas för kammaren och om kammaren bör ta ställning till dem. Som framgått har det förekommit att ett utskott har föreslagit att ska godkänna vad utskottet anfört med anledning av en uppföljning. Enligt 79 § riksdagsordning skulle framställningar till kungen, liksom svaren på kungens förslag till , avlämnas genom skrivelser till kungen. Enligt 5 kap. 13 § riksdagsordningen gäller att om ett riksdagsbeslut kräver verkställighet, ska det organ som har att verkställa beslutet underrättas genom en skrivelse. beslut med anledning av en proposition eller en framställning ska alltid meddelas regeringen respektive det riksdagsorgan som lämnat framställningen genom en skrivelse. har regeringen redovisat vilka åtgärder tillkännagivandena har lett till. Redovisningen lämnades till och därefter direkt till . Från och med /98 har skrivelsen nummer 75. Skrivelsen omfattar samtliga riksdagsskrivelser som inte har avrapporterats som slutbehandlade. Således ingår också beslut om lagar och anslag m.m. I det följande refereras till skrivelsen som skrivelse 75. och behandling av skrivelse 75 Skrivelse 75 medför, i likhet med övriga skrivelser, motionsrätt. Få motioner har väckts , men väcktes en kommittémotion (S). I fem yrkanden föreslogs tillkännagivanden om att regeringen borde återkomma till med vissa förslag eller på något annat sätt vidta åtgärder i enlighet med tidigare tillkännagivanden. har som ett led i beredningen av regeringens skrivelser med redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen begärt och fått in yttranden från övriga riksdagsutskott. 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING 2012/13:URF3 leringen är att anmodar övriga utskott att yttra sig över skrivelse 75. inkom yttranden från fyra utskott, och ytterligare två utskott yttrade sig genom protokollsutdrag. Vid behandling av regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen (skr. 2009/10:75) framhöll den betydelse regeringens rapportering om huruvida riksdagsskrivelser är slutbehandlade eller inte och om de beredningsåtgärder som genomförts eller planeras har för att ska kunna avgöra om regeringen genomfört de beslut som fattat (bet. 2009/10:KU21 s. 23). Utskottet uttalade då mot denna bakgrund sin avsikt att förstärka sin granskning av redogörelsen. genomförde en förstärkt granskning av innehållet i regeringens redogörelse i skrivelse 75 (skr. 2011/12:75) och tidigare skrivelser. Granskningen fokuserades särskilt på regeringens behandling av tillkännagivanden (bet. 2011/12:KU21). I det följande redovisas iakttagelser från denna granskning, kompletterade med vissa nya uppgifter. Ordningen med tillkännagivanden var föremål för ett omfattande uppföljnings- och utvärderingsarbete av /06. Arbetet redovisades i en promemoria (bet. 2005/06:KU34 bil. Promemorian sammanfattas i det följande. I promemorian görs en genomgång av tillkännagivanden till regeringen sedan regeringsformen trädde i kraft (studien granskar tre tidsperioder: 1975–1979/80, 1988/89–1992/93 och 2000/01–2004/05). En märkbar nedgång i antalet tillkännagivanden kan noteras . Antalet har minskat från ca 1 300 –1979/80 till färre än 400 /01–2004/05. Som tänkbara bidragande orsaker till denna nedgång anges dels att de socialdemokratiska regeringsförslagen under den senare delen av den studerade perioden förbereddes i samråd med samarbetspartierna och , dels att den reformerade budgetprocessen inneburit att genom ett enda beslut fattar beslut om utgiftsramar och utgiftstak, vilket enligt utvärderingen förefaller ha minskat oppositionspartiernas möjligheter att söka majoriteter för sina förslag. Vidare diskuteras i promemorian om det skett en attitydförändring bland riksdagsledamöterna. Det minskade antalet tillkännagivanden har enligt promemorian inte lett till att tillkännagivandena åtgärdas snabbare . Tvärtom tycks de genomsnittliga handläggningstiderna ha förlängts. har andelen propositioner som åberopats som åtgärd med anledning av tillkännagivanden tydligt ökat. Detta skulle, enligt , möjligen kunna tyda på att tillkännagivandena varit av en annan och mer krävande karaktär . Av promemorian framgår vidare att regeringens redogörelser för behandlingen av skrivelser har förbättras avsevärt . 2012/13:URF3 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING första perioden (1975–1979/80) var redovisningarna i allmänhet mycket knapphändiga. Successivt och i takt med att utskott tagit upp behovet av förbättringar i skilda avseenden har redovisningarna blivit mer lättillgängliga och även utförligare. Av promemorian framgår även att det av redogörelserna dock inte alltid går att direkt utläsa om tillkännagivandena följts helt eller delvis. I stor utsträckning hänvisar regeringen till att frågan behandlas i propositioner, utan att ange om tillkännagivandet därigenom tillgodoses eller inte. För det stora flertalet tillkännagivanden förefaller emellertid regeringen ha följt tillkännagivanden även om det dragit ut . Det är dock inte ovanligt att det direkt av redogörelsen framgår att regeringen inte avser att följa ett tillkännagivande. Färskare uppgifter om antalet tillkännagivanden återfinns i följande tabell. Tabell 5 Antal tillkännagivanden per /08–2011/12 Källa: Genomgång av utskottens förslag till riksdagsbeslut. I några fall har utskottens förslag inte vunnit kammarens bifall, men här handlar det om att ge en ungefärlig bild av omfattningen och utvecklingen. Antalet tillkännagivanden var lågt med majoritetsregering /08–2009/10, 10–15 stycken . Under den innevarande mandatperioden har antalet ökat; utskotten föreslog ett sextiotal tillkännagivanden /11 och ett femtiotal tillkännagivanden /12.16 I betänkande över skrivelse 75 granskas och analyseras regeringens behandling av riksdagsskrivelser som innehåller tillkännagivanden. I följande tabell visas uppgifter om slutbehandlade tillkännagivanden. 16 Normalt formuleras tillkännagivanden numera enligt följande: tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anfört om . Utskottet är då det utskott som avgivit betänkandet. I utrikesutskottets betänkande 1994/95:UU5 medlemskap i unionen (s. 111–113) gavs dock regeringen till känna vad jordbruksutskottet (9 fall) respektive vad lagutskottet (2 fall) anfört om olika frågor i yttranden till utrikesutskottet. 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING Tabell 6 Antalet och andelen slutbehandlade tillkännagivanden (tkg) och genomsnittlig tidsåtgång för slutbehandling /04–2011/12 handlade tkg i % (totalt antal tkg) 1 045 (1 008) 1 311 (1 041) 1 788 (1 696) 2 007 (1 759) Källa: kanslis genomgång och analys av de skrivelser som nämns i tabellen (bet. 2011/12:KU21 s. 29). *: Här anges både medelvärde och medianvärde (det sistnämnda inom parentes och kursiverat). Fördelen med att använda sig av medianvärde som komplement till medelvärde är att extrema värden som har stor inverkan på medelvärdet inte påverkar medianvärdet i samma utsträckning. Medianvärdet kompletterar därför den information som ges av medelvärdet när det gäller den genomsnittliga beredningstiden för de slutbehandlade tillkännagivandena. Granskningen av regeringens redogörelser som lämnats under riksmötena /04 /12 visar att antalet tillkännagivanden som slutbehandlats i viss utsträckning minskar (även om en viss variation finns). Av tabellen ovan framgår även att de senaste årens stigande trend vad gäller andelen slutbehandlade tillkännagivanden tycks ha brutits i och med den låga andelen 2011/12 på . Även om det totala antalet tillkännagivanden har ökat /11 till 2011/12, är antalet väsentligt lägre än antalet tillkännagivanden vid början av förra mandatperioden. I betänkande 2010/11:KU21 framstår det även som en tydlig trend att den genomsnittliga tidsåtgången för slutbehandling (dvs. antalet dagar mellan det att beslutar om tillkännagivandet till dess att regeringen genom någon åtgärd slutbehandlar tillkännagivandet) ökat kraftigt. Detta visar att äldre tillkännagivanden slutbehandlades i hög utsträckning. I betänkandet året efter, 2011/12:KU21, sjönk i stället såväl genomsnittet som medianen för slutbehandlade tillkännagivanden kraftigt, vilket innebär att färre mycket gamla tillkännagivanden har slutbehandlats. Antalet ej slutbehandlade tillkännagivanden har även ökat, men har de senaste tre årens skrivelser innehållit ett betydligt färre antal ej slutbehandlade tillkännagivanden än vad som var fallet under den här granskade periodens början. Utskottets granskning av regeringens redogörelser har även innefattat en kvantitativ mätning av de åtgärder genom vilka regeringen slutbehandlar tillkännagivanden. Resultatet av granskningen i denna del redovisas i tabellen nedan. Tabellen redogör för andelen av de åtgärder från regeringen m.fl. som medfört att regeringen har redovisat riksdagsskrivelserna med tillkännagivanden som slutbehandlade. Granskningen innebär att endast den 2012/13:URF3 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING senast vidtagna åtgärden, som därmed innebär en slutbehandling, registreras som orsaken till slutbehandlingen. I många fall har flera åtgärder genomförts i syfte att slutbehandla ett tillkännagivande (t.ex. har flertalet av de propositioner som regeringen åberopar som skäl till en slutbehandling av ett tillkännagivande föregåtts av någon utredningsåtgärd, dvs. SOU eller Ds). De kategorier av åtgärder som redovisas nedan i tabellen är propositioner (prop. ), skrivelser (skr. ), genomförda utredningar (SOU/Ds), utredningsdirektiv (dir.), regeringsbeslut om en förordning eller ändring av en förordning (förord. ), regeringsuppdrag till myndigheter inklusive ändringar av regleringsbrev (uppd. ), övriga regeringsbeslut (övr. beslut) samt övriga åtgärder (övr.). Övriga regeringsbeslut innebär t.ex. regeringsbeslut om avtal med intresseorganisationer eller förordnanden av styrelseledamöter. Övriga åtgärder kan vara t.ex. myndighetsåtgärder och myndighetsbeslut (bl.a. utfärdande av allmänna råd eller föreskrifter), domstolsavgöranden och åtgärder från andra aktörer (riksdagsutskott eller EU-institutioner). I denna sistnämnda kategori ryms även fall när regeringen lagt en skrivelse till handlingarna. Av tabellen framgår att andelen tillkännagivanden som slutbehandlas genom propositioner har ökat . Ett undantag som framträder i tabellen gäller redovisningen i skrivelse 2007/08:75, då andelen propositioner som åtgärd som ledde till slutbehandling av ett tillkännagivande minskade betydligt och andelen utredningsdirektiv och regeringsuppdrag till myndigheter ökade avsevärt. En möjlig förklaring till detta kan återfinnas i det regeringsskifte som skedde . Liknande mönster av något lägre andel propositioner kan även ses vid andra riksmöten som följer direkt på valår (2003/04 och 2011/12), men effekten är svagare än för /08. Möjligen kan såväl mandatperiod som regeringsskifte påverka andelen propositioner jämfört med andelen andra slutbehandlingar. 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING 2012/13:URF3 Tabell 7 Andelen (i procent) av sista åtgärder från regeringen m.fl. som leder till slutbehandling av tillkännagivanden /04–2011/12 Källa: kanslis genomgång och analys av de skrivelser som nämns i tabellen (bet. 2011/12:KU21 s. 31). Av tabellen framgår att av tillkännagivandena har återredovisats i en proposition och att av tillkännagivandena har återredovisats i en skrivelse till . En kompletterande uppföljning av skrivelse 2011/12:75 har gjorts inom ramen för denna översyn av riksdagsordningen. Den visar att i de flesta fall när regeringen hänvisar till att ett tillkännagivande slutbehandlats i en viss proposition har den aktuella propositionen också innehållit en hänvisning till tillkännagivandet. I några enstaka fall finns det dock inte någon sådan hänvisning. (SOU 2008:125 s. 302 f.) konstaterade att enligt den konstitutionella praxis som vuxit fram bör utgångspunkten vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen emellertid inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål, bör den underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas (se också t.ex. bet. 2007/08:KU21 s. 11 f.). redovisar denna praxis i behandlingen av regeringens skrivelse 75. Vid den senaste behandlingen sade utskottet också (bet. 2011/12:KU21 s. 34) följande: önskar i sammanhanget erinra om sina tidigare uttalanden om vikten av att beredningsåtgärder inte onödigtvis fördröjs. Långa tidsutdräkter skapar en osäkerhet som ofta leder till att ämnet för tillkännagivandet kommer upp på nytt i olika sammanhang i . Utskottet vill här betona vikten av att beredningsåtgärder med anledning 2012/13:URF3 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING av ett tillkännagivande bör påbörjas . Vad utskottet nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. (SOU 2008:125 s. 304 f.) framhöll att möjligheten att besluta om tillkännagivanden till regeringen utgör en viktig funktion för . Detta kommer dock inte till uttryck i regeringsformen, där begreppet tillkännagivanden inte nämns. Inom hade det bl.a. mot denna bakgrund diskuterats om det fanns anledning att i någon form reglera användningen av tillkännagivanden. Någon konstitutionell skyldighet för regeringen att följa ett tillkännagivande från finns inte, konstaterade utredningen. Om regeringen inte följer ett tillkännagivande, har möjlighet att utnyttja sin normgivningmakt eller finansmakt för att åstadkomma det resultat som tillkännagivandet syftade till. har även ytterst möjligheten att avge en misstroendeförklaring mot regeringen. ställde frågan om praxis för tillkännagivanden borde återspeglas i regeringsformen. Det skulle t.ex. kunna ske genom att en bestämmelse infördes som innebar att regeringen inom den tidsgräns som ges i ett tillkännagivande ska underrätta om vilka åtgärder som vidtagits eller som man avser att vidta med anledning av önskemål. kunde konstatera att dagens ordning i allt väsentligt fungerar väl. Det kunde dessutom inte uteslutas att den praxis som finns kan komma att utvecklas ytterligare, något som skulle kunna försvåras med en reglering i grundlag. Sammanfattningsvis ansåg således att någon bestämmelse som reglerar tillkännagivanden till regeringen inte bör införas i regeringsformen. Det förekommer att gör tillkännagivanden till riksdagsstyrelsen. Tillkännagivandena kan vara nödvändiga för att riksdagsstyrelsen ska få göra vissa framställningar. Enligt riksdagsordningens tilläggsbestämmelse 3.8.2 får riksdagsstyrelsen göra framställningar hos i frågor som gäller riksdagsarbetets bedrivande eller i andra frågor som hör till styrelsens handläggning. Styrelsen får vidare i andra fall göra framställningar hos i frågor som gäller eller dess organ om framställningarna grundar sig på förslag från utredningar som styrelsen har tillsatt på uppdrag. har behandlingen av skrivelser till riksdagsstyrelsen (tidigare talmanskonferensen) redovisats i en bilaga till årsredovisning, som sedan behandlats av i dess budgetbetänkande över utgiftsområde 1 (KU1). I redogörelsen redovisas kortfattade sakuppgifter om riksdagsskrivelsernas nummer och övriga aktuella dokument (framställningar, propositioner, mo- 5 FÖRHÅLLANDET RIKSDAG–REGERING 2012/13:URF3 tioner, utskottsbetänkanden och protokoll) och i förekommande fall uppgifter om genomförda lagändringar samt uppgifter om huruvida skrivelsen är slutbehandlad eller inte. Riksdagsstyrelsen har beslutat att redovisningen till av vidtagna åtgärder ska följa samma form som regeringens redovisning och har därför överlämnat redogörelse /12:RS4 till med redovisning av vilka åtgärder som vidtagits med anledning av riksdagsskrivelserna. Redogörelsen behandlades av i samma betänkande som skrivelse 75 (bet. 2011/12:KU21 s. 35 f.). noterade att det var första gången denna redovisningsform användes av riksdagsstyrelsen.