urf · H0A5URF3 · 2013-09-26 00:00:00 — I 1 kap. finns föreskrifter om början och slut, talmannens och riksdagsstyrelsens ledning av riksdagsarbetet och ledighet från uppdraget som riksdagsledamot. 2 kap. innehåller bestämmelser om kammarsammanträdena, bl.a. om talmannens uppgifter, kallelse, offentlighet, föredragnings- och talarlista samt ledamöternas yttranderätt. Dessa bestämmelser är av mer allmän karaktär och preciseras genom förfaranderegler i andra kapitel i riksdagsordningen. Frågor rörande riksdagsärendenas väckande behandlas i 3 kap. Där finns regler om regeringens, ledamöters och riksdagsorgans initiativrätt samt de tidsramar inom vilka propositioner och motioner måste väckas. För riksdagsärenden råder ett beredningstvång, vilket innebär att alla väckta ärenden ska remitteras till utskott för beredning. Närmare regler om det, liksom om utskottsindelning och arbetet i utskotten, har tagits in i 4 kap. Formerna för ärendenas slutliga avgörande och omröstningsförfarandet behandlas i 5 kap. Närmare bestämmelser om ledamöters rätt enligt 13 kap. 5 § regeringsformen (RF) att framställa interpellationer och frågor till statsråd finns i 6 kap. Gemensamma regler för val till organ och uppdrag som förrättas av kammaren, bl.a. vad gäller valbarhet, överklagande och skyldighet att åta sig ett uppdrag, har tagits in i 7 kap. I 8 kap. behandlas närmare val av vissa befattningshavare och organ, bl.a. talman, riksföreståndare, riksbanksfullmäktige, utrikesnämnd, krigsdelegation och ombudsmän. Kapitlet innehåller även särskilda regler för utseende av ledamöter i svenska delegationer i mellanfolkliga organisationer. I 9 kap. har sammanförts bestämmelser om personal och om förvaltningen inom . Där finns även regler om ledamöternas arvoden och andra ekonomiska villkor. Slutligen behandlas i 10 kap. frågor om arbete med EU-frågor, bl.a. regeringens skyldighet att informera om EU-arbetet, information från EU:s institutioner, utskottens arbete på området, hanteringen av EU- dokument och . Vidare finns det i kapitlet närmare föreskrifter om den s.k. subsidiaritetskontrollen, dvs. den prövning som de nationella parlamenten enligt ska göra av om ett utkast till lagstiftningsakt på EU-nivå strider mot subsidiaritetsprincipen. Spörsmål rörande och riksdagsarbetet har övervägts tidigare i en rad skilda sammanhang under , bl.a. inom ramen för , och . tillsattes och hade i uppdrag att se över frågor kring budgetprocessen, utskottsorganisationen, motionsrätten samt arbete med uppföljning, utvärdering och revision. Uppdraget redovisades åren 1993–1994 i tre betänkanden vilka låg till grund för en rad författningsändringar. Dessa ändringar innebar bl.a. en övergång från brutet budgetår till kalenderår, införande av rambeslutsmodell, en förlängning av och inrättandet av (1993/94:TK1-3, bet. 1993/94:KU18 och bet. 1994/95:KU2). tillkallade en kommitté, , med uppdrag att se över och utvärdera vissa frågor rörande arbetsformer, nämligen den parlamentariska ledningsorganisationen, utskottens arbete med uppföljning och utvärdering, budgetprocessen och hantering av EU-frågor. Kommitténs huvudbetänkande, inför 2000-talet, presenterades . Som en följd av kommitténs arbete reglerades utskottens uppgift att följa upp och utvärdera beslut i riksdagsordningen. Vidare antogs riktlinjer för arbete med EU-frågor och för utskottsarbetet. Kommittén fick sedermera också i uppdrag att göra en lagteknisk och språklig översyn av riksdagsordningen. Uppdraget redovisades i denna del i betänkandet Moderniserad riksdagsordning (2002/03:RS1). Betänkandet innehöll förslag till ändringar i riksdagsordningen som innebar att fast praxis på olika områden kom till uttryck i lagtexten, att talmannen fick rätt att avvisa interpellationer och frågor, att förslagsrätten för riksdagsorgan begränsades och att en minoritet av utskottsledamöter kunde få till stånd ett utskottssammanträde. Riksdagsstyrelsen och ställde sig i allt väsentligt bakom de föreslagna ändringarna, som trädde i kraft (bet. 2002/03:KU15, rskr. 2002/03:130). fick i uppdrag av riksdagsstyrelsen att fortsätta sitt arbete med beredningen av vissa frågor rörande utvecklingen av arbetsformer. I huvudbetänkandet i en ny tid (2005/06:RS3) behandlade kommittén bl.a. frågeställningar rörande utskottsindelningen, ärendefördelningen mellan utskotten, motionsinstitutet, forsknings- och framtidsfrågor, uppföljning och utvärdering, , debattformer och jämställdhet i . Förslagen föranledde ändringar i riksdagsordningen som innebar att utskottens roll i EU-arbetet stärktes, att lag- och bostadsutskotten ersattes av ett civilutskott och ändringar i debattformerna i kammaren (2005/06:RS3, bet. 2005/06:KU21). tillsattes en utredning med uppgift att följa upp arbete med bl.a. EU-frågor och motionshanteringen. Utredningen, som antog namnet , redovisade sitt uppdrag i två rapporter (2010/11:URF2 och 2010/11:URF3). Förslagen har inte föranlett lagstiftning. Vissa förslag är dock alltjämt föremål för beredning inom . , som tillsattes , hade i uppdrag att göra en samlad översyn av regeringsformen. Uppdraget redovisades 2008 i slutbetänkandet En reformerad grundlag (SOU 2008:125) och föranledde bl.a. ett stort antal ändringar i riksdagsordningen av i huvudsak konsekvenskaraktär (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19). övervägde bl.a. frågor rörande tillkännagivanden till regeringen. Utredningen kom fram till att gällande ordning fungerade i allt väsentligt väl och att det inte borde införas någon reglering av tillkännagivanden. Spörsmål rörande riksdagsordningen och arbetsformer har även aktualiseras motionsvis. Från senare års motioner kan nämnas frågeställningar rörande ledamöternas placering i kammaren, en modernisering av voteringsförfarandet, utskottsindelningen, fördelningen av ärenden mellan utskotten, motions- och interpellationsinstituten, samt införande av öppna sammanträden i utskotten och i (se bl.a. bet. 2008/09KU15 och 2009/10:KU11). Som angetts i det föregående hade i uppdrag att överväga bl.a. arbete med EU-frågor. Utredningens förslag i detta avseende vad gäller möjligheten för att lämna utlåtanden över förslag till rättsakter, regeringens samrådsskyldighet och en ändrad sammansättning av har beretts vidare av en utredare inom , biträdd av en beredningsgrupp. Utredaren presenterade sina be- dömningar och förslag i en rapport till riksdagsdirektören. Rapporten är föremål för vidare överväganden inom . företräds på den internationella arenan av ledamöter som ingår i olika delegationer i parlamentariska församlingar och konferenser, exempelvis , , Interparlamentariska unionen (IPU) och den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM), och den arktiska parlamentarikerkonferensen. Delegationerna i IPU och PA-UfM utses av riksdagsstyrelsen och lämnar en redogörelse för sin verksamhet till styrelsen. överlämnar riksdagsstyrelsen redogörelserna till kammaren där de debatteras. Övriga delegationer utses genom val av och lämnar en redogörelse för sin verksamhet. Redogörelserna debatteras i kammaren. Med anledning av en framställning från ordförandena i de svenska delegationerna i IPU och PA-UfM uppdrog riksdagsdirektören åt vid kammarkansliet att utreda dels de rättsliga förutsättningarna för att utse de svenska delegationerna genom val av , dels olika former för att behandla delegationernas årliga redogörelse för sin verksamhet i kammaren. fick även i uppdrag att utreda förutsättningarna för att i riksdagsordningen reglera de möten som förekommer mellan talmannen, utrikesutskottet och de svenska delegationerna i den arktiska parlamentarikerkonferensen och . Uppdragen ska redovisas . Riksdagsdirektören uppdrog vidare åt att överväga och utreda förutsättningarna för att införa en möjlighet för talmannen att i undantagsfall och under särskilda förhållanden, exempelvis vid tekniska hinder, behandla och avgöra ärenden och val i en annan ordning än vad som framgår av den föredragningslista som enligt 2 kap. 7 § första stycket RO ska upprättas till varje sammanträde i kammaren. Även det uppdraget ska redovisas . Behovet av en översyn Riksdagsordningen har varit i kraft . har förutsättningarna för och riksdagsarbetet i flera avseenden förändrats, bl.a. genom medlemskap i unionen och teknikutvecklingen. Som redovisats i det föregående har olika frågeställningar som regleras i riksdagsordningen varit föremål för överväganden i skilda sammanhang. Det har också gjorts ett stort antal ändringar och tillägg i författningstexten. Någon samlad översyn av riksdagsordningen har dock inte gjorts. De partiella reformer och författningsändringar som förekommit har också lett till att lagstiftningen i viss mån förlorat i överskådlighet och språklig konsekvens. Mot den bakgrunden finns det nu ett behov av att på ett samlat och övergripande sätt se över riksdagsordningen, såväl materiellt som språkligt och lagtekniskt, i syfte att uppnå en ändamålsenlig lagstiftning som uppfyller högt ställda krav på konsekvens och överskådlighet. En parlamentariskt sammansatt kommitté under ledning av talmannen och partigruppernas särskilda företrädare sammankallas med uppdrag att göra en samlad och genomgripande översyn av riksdagsordningen med anslutande lagstiftning, såväl materiellt som språkligt och lagtekniskt. I det följande redovisas ett antal frågor som kommittén särskilt ska uppmärksamma inom ramen för sitt arbete. Kommittén är dock oförhindrad att aktualisera och överväga även andra frågeställningar som regleras i riksdagsordningen. Uppdraget omfattar däremot inte att lägga fram förslag som kräver ändringar i regeringsformen. Om kommittén vid sina överväganden finner att regelverket behöver ändras, ska kommittén lägga fram erforderliga lagförslag. Indelningen i huvudrespektive tilläggsbestämmelser Den riksdagsordning som gällde utgjorde grundlag. Den var inte bara en arbetsordning för utan innehöll även grundläggande regler om sammansättning och om val till . Sådana regler finns numera, sedan 1974 års författningsreform, i regeringsformen. Där finns även vissa särskilt viktiga föreskrifter om och riksdagsarbetet som anses vara väsentliga för statsskicket. I den nuvarande riksdagsordningen skiljer man mellan huvudbestämmelser, som endast kan ändras genom två beslut eller med kvalificerad majoritet, och tilläggsbestämmelser, som kan ändras på samma sätt som vanlig lag. Sistnämnda regler motsvarar i huvudsak regleringen i den tidigare gällande riksdagsstadgan och har inte ansetts ha så stor betydelse för minoritetens arbetsvillkor att det finns behov av särskilda procedurer och skyddsmekanismer för att ändra reglerna. Som framhållits i det föregående har det gjorts ett stort antal tillägg och ändringar i riksdagsordningen. Det finns exempel på regler bland huvudbestämmelserna där det kan diskuteras om inte regeln i stället hör hemma bland tilläggsbestämmelserna. Kommittén ska därför göra en genomgång av huvudrespektive tilläggsbestämmelserna i syfte att renodla dessa vad gäller detaljeringsgrad och betydelse. En utgångspunkt för arbetet ska vara att den normhierarki mellan å ena sidan regeringsformen och å andra sidan riksdagsordningen som den kommit till uttryck författningsreform ska ligga fast. Enligt 4 kap. 4 § RF får varje ledamot väcka förslag i fråga om allt som kan komma under prövning i enlighet med vad som närmare regleras i Ledamöternas förslagsrätt kan bl.a. utövas genom den s.k. följdmotionsrätten. Sålunda föreskrivs det i 3 kap. 11 § RO att motioner med anledning av en proposition, en skrivelse, framställning eller en redogörelse får väckas från den dag då den anmäldes i kammaren. Om det finns särskilda skäl får på förslag av talmannen besluta att förlänga motionstiden. Regleringen av följdmotionsrätten är densamma oavsett om det är fråga om en framställning, redogörelse, skrivelse eller proposition. Det görs inte heller någon skillnad mellan olika slags propositioner, exempelvis mellan riktlinjepropositioner såsom vårpropositionen och propositioner med förslag till lagstiftning. Den närmare innebörden av följdmotionsrätten är inte klar. Varken lagtexten eller förarbetena ger någon närmare ledning. En viss praxis har visserligen utmejslats , men det finns trots det skäl att överväga om det är möjligt och lämpligt att närmare precisera innebörden av följdmotionsrätten, såväl allmänt sett som i fråga om olika typer av förslag. Som utgångspunkt för arbetet ska gälla att den enskilde riksdagsledamotens initiativrätt utgör en omistlig beståndsdel i det svenska statsskicket och att motionsrätten har stor betydelse för den demokratiska processen (jfr SOU 1972:15 s. 262). Kommittén ska även följa upp tillämpningen av bestämmelserna om förlängd motionstid och överväga om det finns skäl att utvidga möjligheterna att förlänga motionstiden. Utskottsindelningen och fördelningen av ärenden mellan utskotten Utmärkande för det svenska riksdagsskicket är att tyngdpunkten i riksdagsarbetet ligger hos utskotten (prop. 1973:90 s. 258 f.). Det är där som beredningen av riksdagsärendena normalt sker. Ett väsentligt drag i systemet är att utskotten är fasta. Endast konstitutions- och finansutskotten är obligatoriska. I övrigt bestämmer om utskottsorganisation och ärendefördelning. Sålunda stadgas det i 4 kap. 3 § RF att väljer inom sig utskott, däribland ett konstitutionsutskott och ett finansutskott, enligt bestämmelserna i riksdagsordningen. Skälet till att konstitutions- och finansutskotten är obligatoriska är de speciella uppgifter utskotten har enligt regeringsformen i fråga om granskning av regeringen och budgetarbetet. Närmare bestämmelser om utskotten och ärendefördelningen finns i riksdagsordningen. Enligt 4 kap. 2 § RO ska inom sig för varje valperiod tillsätta ett konstitutionsutskott, ett finansutskott, ett skatteutskott och ett erforderligt antal andra utskott. Valet gäller till valperiodens slut. Av paragrafens andra stycke följer att även kan tillsätta andra utskott för längst den tid som återstår av valperioden. I tilläggsbestämmelse 4.2.1 räknas nuvarande utskott upp. Det anges vidare att utskotten ska tillsättas av senast på åttonde dagen efter första sammanträdet med kammaren under valperiod. Konstitutions-, finans- och skatteutskottets uppgifter anges i 4 kap. 4 och 5 §§ RO. Övriga utskotts beredningsområden anges i tilläggsbestämmelse 4.6.1–4.6.15. Närmare bestämmelser om grunderna för fördelningen av ärenden mellan utskotten finns i 4 kap. 6 § RO. Kommittén ska se över regleringen av utskottsindelningen och överväga om det finns skäl och om det är möjligt att utforma regleringen av vilka utskott som ska finnas och fördelningen av ärendena mellan utskotten på ett mer flexibelt sätt än vad som är fallet . Närmare bestämmelser om ärendenas avgörande finns i 5 kap. RO. Ett ärende i vilket överläggning äger rum får inte tas upp till avgörande förrän kammaren på förslag av talmannen funnit att överläggningen är avslutad. Ett utskottsbetänkande får avgöras endast vid ett arbetsplenum. Om det behövs ska avgörandet av ett ärende delas upp på skilda beslut, dvs. Huvudregeln är att ärenden avgörs genom acklamation. Om en ledamot begär det, avgörs ett ärende genom omröstning. Om särskilda beslutsregler ska gälla såsom då en kvalificerad majoritet krävs ska omröstning alltid äga rum (5 kap. 4 § RO). När ärendet avgörs genom acklamation ska talmannen ställa proposition på varje yrkande som har lagts fram under överläggningen. Propositionen avfattas så att den kan besvaras med ja eller nej. Talmannen tillkännager hur beslutet har blivit och befäster detta med ett klubbslag. Inför alla omröstningar upprättas en omröstningsproposition. Omröstningspropositionen ska godkännas av kammaren innan den får tillämpas. Enligt RO tillämpas den s.k. eliminationsmetoden vid avgörande av ett ärende, dvs. yrkandena elimineras undan för undan genom att två yrkanden alltid ställs mot varandra. En omröstning får ske genom ett uppresningsförfarande. Vid uppresning sker ingen rösträkning. Om talmannen efter omröstning med uppresning tvekar om resultatet eller en ledamot begär rösträkning, sker en ny omröstning genom rösträkning. Rösträkningen sker normalt elektroniskt. Är elektroniken ur funktion sker rösträkningen genom namnupprop. Frågan om den nuvarande beslutsordningen är onödigt komplicerad och tidskrävande har övervägts tidigare. Dessa överväganden har inte föranlett någon lagändring. Det finns likväl skäl att på nytt se över nuvarande ordning för ärendenas avgörande och överväga om det är möjligt och lämpligt att förenkla beslutsförfarandet i kammaren vid avgörandet av ett ärende. Ett utskotts rätt att ta ett initiativ till ett ärende regleras i 3 kap. 7 § RO. Där föreskrivs det att ett utskott får väcka förslag hos i ett ämne som hör till dess beredningsområde. Ett sådant utskottsinitiativ tas genom ett utskottsbetänkande. Utskottsinitiativen delas in i begränsade eller osjälvständiga initiativ respektive obegränsade eller självständiga initiativ. (FiU) får i ekonomiskt-politiskt syfte väcka förslag även i ett ämne som hör till ett annat utskotts beredningsområde (3 kap. 7 § andra stycket RO). När det gäller osjälvständiga initiativ har ett utskott, inom ramen för ett till utskottet remitterat ärende, i sitt betänkande alltid kunnat framföra ett annat förslag än som framförts i ärendet. Det självständiga initiativet däremot är en rätt för utskottet att oberoende av ett från kammaren remitterat ärende väcka förslag inom utskottets beredningsområde. Den rätten infördes för samtliga utskott genom grundlagsreformen 1974. fanns den för endast vissa utskott. Ett självständigt utskottsinitiativ beslutas formellt först när utskottsbetänkandet justeras. Följdmotioner kommer därför inte ifråga. Grundlagberedningen uttalade att man därför i dessa fall har anledning att vara mer generös i sin bedömning av reservationsrätten (se SOU 1969:62 Ny utskottsorganisation). På så sätt kan frånvaron av en rätt att väcka följdmotioner kompenseras. har behandlat motioner om utskottsinitiativ (bet. 1995/96:KU6, 1996/97:KU26 och 1997/98:KU26). Utskottet har därvid ansett att utskottens initiativrätt stärker ställning och underlättar dess arbetsmöjligheter samt utgått från att utskottens initiativrätt – allmänt och i grundlagsärenden – även fortsättningsvis ska begagnas med varsamhet och att politisk enighet eftersträvas i de fall där initiativ kommer i fråga. Utskotten har förutsatts vara restriktiva med att själva arbeta fram mer omfattande förslag utan beredning inom . Det finns inte några särskilda regler i RO för hur självständiga utskottsinitiativ ska beredas (jfr 4 kap. 1 § RO). Kommittén ska överväga om det finns skäl att införa en tydligare reglering av utskottens initiativrätt och beredningen av sådana initiativ. I 4 kap. RO finns vissa bestämmelser till skydd för minoriteten i utskottsarbetet. Om minst fem ledamöter i ett utskott vid behandlingen av ett ärende begär det, ska utskottet begära in upplysningar eller yttrande från en statlig myndighet (4 kap. 11 § andra stycket). Utskottet får avslå en sådan begäran, om utskottet finner att den begärda åtgärden skulle fördröja ärendets behandling så att avsevärt men uppstår. I så fall ska utskottet i betänkandet redovisa skälen till att begäran avslagits. Samma minoritetsskydd gäller en begäran om inhämtande av yttrande från ett annat utskott (4 kap. 8 §). Om frågan gäller en granskningsrapport från inträder ett motsvarande minoritetsskydd när talmannen överlämnar rapporten till utskottet (4 kap. 18 a §). Be- stämmelserna i 4 kap. 11 § ska tillämpas, vilket innebär att fem ledamöter kan begära in ett yttrande eller uppgifter från en statlig myndighet. I likhet med vad som gäller vid behandlingen av ett ärende får utskottet avslå en sådan begäran, endast om utskottet finner att den begärda åtgärden skulle fördröja ärendets behandling så att avsevärt men uppstår. Det finns även ett minoritetsskydd som gäller subsidiaritetsprövningen. Om en minoritet om minst fem ledamöter i utskottet finner att ett utkast strider mot subsidiaritetsprincipen och begär att utskottet ska lämnade ett utlåtande till kammaren ska utskottet göra det (10 kap. 6 §). Kommittén ska överväga om det finns skäl att stärka minoritetsskyddet vid utskottsarbetet. Verksamhet i kammaren under uppehåll inleds efter ett riksdagsval på femtonde dagen efter valdagen, dock tidigast fjärde dagen efter det att valets utgång har kungjorts. Övriga år inleds ett på den dag som på förslag av riksdagsstyrelsen fastställt vid det föregående . Ett pågår till dess nästa börjar. Detta framgår av 1 kap. 2 § RO. Ett pågår alltså alltid. Enligt 2 kap. 6 § RO får talmannen efter samråd med riksdagsstyrelsen besluta om vilka uppehåll i kammarens arbete om eller som ska förekomma under pågående . Normalt beslutas om uppehåll i kammarens arbete , i samband med jul- och nyårshelgerna, /mars, i samband med påskhelgen och . Som framgår av lagtexten avser ett sådant beslut uppehåll i kammarens arbete. Annat riksdagsarbete, exempelvis i utskotten, kan således pågå trots ett beslut om uppehåll. Subsidiaritetsprövningen kan också kräva att kammaren sammanträder under ett uppehåll. Det kan även i övrigt uppkomma behov av ett sådant sammanträde. Utvecklingen har således gått mot en ökad aktivitet i kammaren . Kommittén ska mot den bakgrunden överväga vilka författningsändringar och organisatoriska förändringar ett mer kontinuerligt arbete i kammaren året om skulle kräva. Inkallande av under uppehåll i kammarens arbete Enligt 2 kap. 6 § tredje stycket RO får talmannen besluta att avbryta ett uppehåll i kammarens arbete. Talmannen är skyldig att göra det och inkalla om regeringen eller 115 ledamöter begär det. Ett sådant sammanträde ska hållas från det att en sådan begäran framställdes. Av tilläggsbestämmelse 2.6.1 framgår att ett meddelande ska offentliggöras om tidpunkten för det första sammanträdet med kammaren när ett uppehåll i kammararbetet avbryts. Kammarkansliet ska skicka ut underrättelser till ledamöterna om tidpunkten för ett sådant sammanträde med kammaren. Därutöver gäller de allmänna reglerna i 2 kap. 5 § RO om utfärdande av kallelse till sammanträde. Bestämmelserna om att avbryta ett uppehåll i kammarens arbete har tillämpats , bl.a. under jul- och nyårsuppehållet 2004–2005 med anledning av tsunamikatastrofen. Ytterligare ett tillfälle var . Ett utskottsinitiativ att ändra i sjukförsäkringssystemet hade återremitterats till socialförsäkringsutskottet före sommaruppehållet. Talmannen beslutade på begäran av 137 ledamöter att avbryta sommaruppehållet och kallade till ett bordläggningsplenum och ett arbetsplenum för att behandla det återremitterade ärendet. Mot bakgrund av de erfarenheter som har gjorts finns det anledning att överväga om nuvarande bestämmelser är de mest effektiva och ändamålsenliga. Kommittén ska därför se över regelverket kring inkallande av vid avbrott i kammarens arbete i syfte att bestämmelserna på bästa sätt ska svara mot högt ställda krav på effektivitet och rättssäkerhet. Nomineringar av vissa organ Enligt 8 kap. 11 § RO väljer ombudsmän () som ska utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. Valet bereds av JO av (tilläggsbestämmelse 8.11.2). Utskottets nominering beslutas vid ett utskottssammanträde. Utskottet sammanträder normalt inom stängda dörrar (4 kap. 13 §). På samma sätt anges i 8 kap. 12 § RO att väljer riksrevisorer. Det valet bereds också av (tilläggsbestämmelse 8.21.1). Kammarens val av ombudsmän sker var för sig och sker normalt med acklamation (7 kap. 3 §). Om någon ledamot begär det ska dock valet förrättas med slutna sedlar enligt samma regler som vid val av talman (8 kap. 1 § andra stycket). Det samma gäller valet av riksrevisor. Fram bereddes valet av JO av den s.k. JO-delegationen som bestod av sex ledamöter i . I syfte att bereda alla i representerade partier tillfälle att delta i beredningen av valen avskaffades JO-delegationen. Dess uppgifter övertogs i stället av i dess helhet (bet. 1990/91:KU8).