mot · H002Fi13 · 2013-04-29 00:00:00 — Tillfälliga ökningar i arbetslösheten, som följer av en vikande konjunktur, riskerar att leda till permanent högre arbetslöshetsnivåer på grund av den nedbrytande effekt långvarig arbetslöshet har för den arbetssökande. Kunnande och kompetens åldras hos den som är arbetslös . Dessutom riskerar arbetsgivare att bli mindre intresserade ju längre en arbetslös gått utan arbete. Slutligen finns också risken att självkänsla och framåtanda bryts ned i arbetslöshet vilket också kan försämra möjligheterna att hitta ett nytt jobb. Långtidsarbetslöshet är en indikator på hur utanförskapet utvecklas. En annan viktig indikator är utbetalning av socialbidrag. Statistik från visar att bland de 264 000 vuxna som fick ekonomiskt bistånd 2011 var arbetslöshet det vanligaste försörjningshindret för . Kostnaden för ekonomiska bistånd (exklusive introduktionsersättning) har ökat med ca . Figur 14: Långtidsarbetslösa () Källa: Arbetsförmedlingens månadsstatistik. Figur 15: Långtidsarbetslösa ungdomar () Källa: Arbetsförmedlingens månadsstatistik. som väldigt många är arbetslösa finns ett stort antal lediga jobb i ekonomin. Enligt statistik från har antalet vakanser i den svenska ekonomin aldrig varit så högt som det varit trots att det vanligtvis är enklare att hitta arbetskraft i tider av hög arbetslöshet. bedömer att matchningen mellan jobben och de jobbsökande har försämrats i . Tre förklaringar till denna försämring i matchning är dels funktionen av arbetsförmedlande institutioner (främst Arbetsförmedlingen), geografisk missmatchning samt fel kompetens hos de arbetssökande. har regeringen trappat ned satsningar på arbetsmarknadsutbildning och anställningsstöd till förmån för fas 3 som håller mycket låg kvalitet som en stor del av de medel som avsätts för Arbetsförmedlingen inte används på grund av en missriktad detaljstyrning av myndigheten. Behovet av reformer av Arbetsförmedlingen bedöms som stort. Figur 16: Långtidsarbetslösa, aktiva insatser och fas 3 Antal arbetslösa , antal platser Källa: Arbetsförmedlingen. är 34 000 arbetslösa placerade i regeringens arbetsmarknadspolitiska flaggskepp fas 3 (numera omdöpt till sysselsättningsfasen) och antalet ökar. Arbetsförmedlingens prognos innebär att fas 3 kommer att öka med ytterligare ca 4 000 personer. Enligt är det endast av dem som deltagit i fas 3 som lämnat programmet för arbete eller utbildning. En stor del av de lediga arbetstillfällena finns i tillväxtregionerna och då främst . har i sin rapport om svensk finanspolitik 2012 uppskattat att förbättrade pendlings- och boendemöjligheter stärker matchningen och bidrar till lägre arbetslöshet. är tillväxtregionernas ansträngda infrastruktur och bostadsbestånd ett hinder för matchningen på arbetsmarknaden. Även noterar att matchningen på svensk arbetsmarknad försämrats . I organisationens årliga rekrytringsenkät uppger omkring hälften av företagen att de haft ganska eller mycket svårt att rekrytera den arbetskraft de efterfrågar. Enligt Arbetsförmedlingens bedömning av efterfrågan på arbetsmarknaden råder det brist på arbetskraft inom ett flertal yrken. Många bristyrken kräver högskoleutbildning, men brist råder också inom ett flertal yrken med lägre utbildningskrav. kommer det också att bli brist på både undersköterskor och lärare. Figur 17: Yrken med störst brist på sökande Ingenjörer och tekniker inom gruvteknik och metall Civilingenjörer, gruvteknik och metallurgi Sjuksköterskor, psykiatrisk vård Civilingenjörer, bygg och anläggning Civilingenjörer, elektronik och teleteknik Källa: Arbetsförmedlingen. har platserna inom den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen minskat från ca 11 000 till knappa 7 000. Detta bidrar till den försämrade matchningen på arbetsmarknaden. Det finns anledning att anta att regeringens utbildningspolitik bidrar till att försämra den svenska arbetsmarknadens funktionssätt. minskade regeringen antalet högskoleplatser med ungefär 10 000 och lika många ska försvinna . Antalet studerande inom den kommunala vuxenutbildningen är lägre än 2006. En annan viktig förklaring till att arbetsmarknadens funktionssätt försämrats är den omläggning av arbetsmarknadspolitiken som skett sedan regeringsskiftet från aktiva insatser till passiva åtgärder. Den svenska ekonomin har historiskt kännetecknats av en hög grad av inkomstjämlikhet. Skillnaderna mot omvärlden är dock inte lika stora som de varit. har en av de snabbast växande inkomstklyftorna i hela OECD3. Senast tillgängliga årsdata från SCB visar att hushållens disponibla inkomster skiljer sig mycket kraftigt åt. Den tiondel av hushållen med högst inkomst har nästan 3 gånger så hög inkomst som medianhushållet som i sin tur har en inkomst nästan 3 gånger så hög som den tiondel av hushållen som har de lägsta disponibla inkomsterna. Inkomstklyftor har negativa effekter på ekonomins funktionssätt: Ökande ojämlikhet leder till lägre social rörlighet. När klyftorna blir större blir det allt svårare att röra sig mellan inkomstskikt. Föräldrarnas inkomst blir en allt viktigare faktor för barnens inkomstutsikter4. Minskad social rörlighet innebär ett sämre tillvaratagande av humankapitalet i samhället då olika typer av barriärer, såsom tillgång till sociala nätverk, hindrar de mest dugliga från tillträde till de positioner där de gör mest nytta. Med ökande inkomstskillnader följer även en ökande grad av segregation på andra områden. Två exempel är bostadssegregation och ökande segregation i skolan. Ökande segregation på utbildningsområdet inverkar inte bara negativt på resultaten för de barn som har störst svårigheter i skolan utan det drar ned resultaten för hela gruppen. Utbildning är förknippat med betydande kamrateffekter som i en uppdelad skola får minskad effekt. Ökande inkomstklyftor verkar också ansträngande på de offentliga försäkringssystemen. Allmänna försäkringssystem är effektiva. När alla är med och delar på riskerna blir avgiften till försäkringen lägre än om var och en skulle ordna sin egen försäkring. Ett system där var och en löser sin egen försäkring skulle inte bara bli dyrt. Människor med ärftliga sjukdomar eller den som jobbar i en sämre arbetsmiljö skulle inte ens få någon försäkring, utan vara beroende av samhällets stöd t.ex. genom försörjningsstöd. Regeringens politik har ökat inkomstklyftorna var den svenska inkomstspridningen som lägst. har många industrialiserade länder sett en utveckling av ökande inkomstskillnader. Globalisering av produktionen, teknisk utveckling, försvagade fackliga organisationer eller högre grad av individualiserad lönebildning är exempel på faktorer som lyfts fram för att förklara dessa trender. Givet att strukturella faktorer i ekonomin tenderar att driva det svenska samhället mot en allt vidare inkomstfördelning, kan politiken antingen kompensera för dessa faktorer eller späda på utvecklingen. Här har den sittande regeringen valt det . Figur 18: Fördelning av reformerna 20062010 per inkomstpercentil Källa: 2010:1805. Regeringens politik har varit präglad av nedrustning av de generella välfärdssystemen och stora skattesänkningar som gett mest till höginkomsttagare. Om man studerar reformerna som genomförts ser man tydligt att av reformerna har gått till att förstärka den rikaste hundradelens inkomster medan medianhushållet tagit del av av reformerna. Det betyder att den rikaste hundradelen av hushållen fick ca sex gånger mer av regeringens reformer än hushållet som befinner sig i mitten av inkomsttrappan. De möjligheter regeringen har haft att verka dämpande på de generella inkomstskillnaderna har inte tagits. Mäns inkomster är i genomsnitt högre än kvinnors. Över ett 40-årigt arbetsliv tjänar kvinnor mindre än män. ökade inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män och med nuvarande politik ser ett samhälle med utjämnade inkomstskillnader mellan könen just nu ut att ligga mycket långt borta. Den största orsaken till inkomstklyftorna mellan könen är att kvinnorna i lägre utsträckning deltar i arbetskraften. var av kvinnorna i åldern i arbete medan av männen i samma åldersgrupp arbetade. Dessa skillnader måste bekämpas systematiskt. Att så många kvinnor utestängs eller väljer att stå utanför arbetsmarknaden är ett stort slöseri med kompetens. Socialdemokraterna har tidigare presenterat ett antal förslag för att snabbare minska inkomstskillnaderna och höja arbetsmarknadsdeltagandet bland kvinnor. Ett jämnare uttag av föräldraförsäkringen är ett viktigt delmål för att uppnå mer jämställda relationer mellan könen på arbetsmarknaden. Flera studier visar att god tillgång till barnomsorg ökar sannolikheten för kvinnor att hitta ett jobb. I vårt budgetförslag avsätts resurser för att bygga ut barnomsorg , nätter och . Det stärker kvinnors möjligheter att jobba som barnen får trygghet och kontinuitet. Förändrad syn på politikens återverkningar Regeringens prognos för svensk ekonomi var mycket mer optimistisk än andra bedömares. Regeringens prognos var orealistisk. För detta har regeringen kritiserats hårt. I vårpropositionen förefaller regeringen ha tagit till sig av kritiken och reviderat ned sina prognoser kraftigt. bedömde regeringen att arbetslösheten 2013 och 2014 skulle vara respektive . I den vårproposition som presenterats reviderades siffrorna till . Därmed förväntas ungefär 40 000 fler vara arbetslösa och ungefär 90 000 fler . Figur 19: Förändring i prognostiserad arbetslöshet 2013 och 2014, jämförelse budgetproposition 2013, vårproposition 2013 Tusental arbetslösa Källa: , vårproposition 2013. har regeringen lagt om sina prognoser men inte sin politik. väntas tiotusentals människor gå ut i arbetslöshet utan att mötas av insatser, eftersom regeringen i budgetpropositionen planerat för ett mer gynnsamt läge på arbetsmarknaden. I vårbudgeten lämnar regeringen idén att den egna politiken är ändamålsenlig. Regeringen har länge gett uttryck för föreställningen att arbetslösheten ska sjunka som en sten tre, . Motivet för denna uppfattning har varit att regeringen enligt egen utsago lyckats sänka den svenska jämviktsarbetslösheten. Efter tre, har arbetslösheten i prognosen närmat sig regeringens egen gissning om jämviktsarbetslösheten. Figur 20: Arbetslöshetsprognoser framåt Källa: Vårpropositioner 20112013. Nyheten i vårpropositionen är att regeringen inte längre tror på den egna politikens återverkningar. I tidigare vårpropositioner har arbetslösheten väntats gå ned till från prognostillfället. Så förväntade man sig i vårpropositionen 2011 en arbetslöshet på . såg man framför sig en arbetslöshet på . förväntar sig regeringen emellertid att arbetslösheten biter sig fast på en mycket hög nivå. förutspår regeringen att arbetslösheten ligger på eller ungefär samma nivå som när regeringen tog över makten. Regeringen ser därmed tio förlorade år på svensk arbetsmarknad framför sig. Detta hindrar inte att regeringen är mer optimistisk om potentialen i svensk ekonomi än andra bedömare. Exempelvis konstaterade : Regeringen är dock betydligt mer optimistisk om den makroekonomiska utvecklingen framöver. I prognosen som finansministern presenterade är arbetslösheten betydligt lägre och potentiell BNP ca högre 2017 än i nuvarande prognos Denna makroekonomiska utveckling är dock enligt mindre sannolik. Om vårpropositionen noterar Konjunkturinstutet: Regeringen räknar med en betydligt starkare tillväxt i BNP och även om de i sin prognos har reviderat ner nivån på potentiell BNP 2017 ligger den eller ca högre än bedömning. Regeringen har misslyckats med jobben. Det försämrar kommunernas skatteintäkter. Till detta kommer försämringarna av arbetslöshetsförsäkringen. Regeringens förändringar har inneburit att tiotusentals arbetslösa nu i stället får klara sitt uppehälle genom försörjningsstöd. Nästan hälften av dem som tar emot ekonomiskt bistånd (tidigare försörjningsstöd) gör nu detta för att de är arbetslösa.5 Dessutom ökar trycket på försörjningsstödet på grund av försämringarna av sjukförsäkringen. landsting och kommuner står därutöver inför stora strukturella utmaningar. Demografin är ofördelaktig och ställer allt högre krav på välfärden. Kommuner och Landsting (SKL) bedömer att såväl kommuner som landsting dessutom befinner sig i en fas med stora investeringsbehov. Den höga arbetslösheten, inte minst långtidsarbetslösheten och ungdomsarbetslösheten, minskar möjligheterna att lösa detta utan skattehöjningar. I sin senast publicerade ekonomirapport6 förutspår SKL att kommuner och landsting kommer att ligga kvar på nivån ekonomiska resultat fram . Detta förutsätter dock dels att statsbidragen successivt höjs, dels att den genomsnittliga kommunalskatten höjs med framför allt på landstingssidan. rapporterar att det föreligger ett stort tryck på skattehöjningar . Med innevarande regler och regeringens redan fattade beslut behövs en förstärkning med 20142017 för att kommunerna ska klara sina balanskrav. Ska inga försämringar av åtagande och kvalitet ske, krävs . 7 Även regeringen anger i sin vårproposition att kommunsektorns finanser försvagas under både 2013 och 2014.8 Till detta ska läggas att de genomsnittliga sammantagna primär- och landstingskommunala skatterna redan höjts under de borgerliga regeringsåren.9 Den förda politiken har inneburit en övervältring av kostnader från staten till kommunerna. Regeringens tal om att kommunerna bör fokusera på välfärdens kärna har i praktiken konkretiserats i det omvända: Resurser som skulle kunnat gå till skola, vård och omsorg har behövts för att ersätta dem som drabbats av regeringens misslyckade jobbpolitik. I vår budgetmotion lade vi fram flera förslag om efterfrågestimulanser bl.a. att stärka försäkringsskyddet för dem som jobbar. Bättre försäkringar innebär ett minskat behov av ekonomiskt bistånd, vilket stärker kommunernas ekonomi. På samma sätt minskar en mer aktiv arbetsmarknadspolitik med fler möjligheter för långtidsarbetslösa trycket på den kommunala ekonomin. Socialdemokraterna lade fast det finanspolitiska ramverket med överskottsmål, utgiftstak, balanskrav på kommunerna och en sammanhållen budgetprocess efter den svenska 1990-talskrisen. har tjänat väl. anslöt sig även till denna ordning. Den breda uppslutningen bakom ramverket har varit en styrka för under finanskrisen. Ordning och reda i statens finanser har varit en av viktigaste konkurrensfördelar. Men denna konkurrensfördel går lätt förlorad om ramverket ignoreras. För att minska den offentliga sektorns nettoskuld, skapa en buffert för att möta den demografiska utvecklingens kommande påfrestningar på de offentliga välfärdssystemen och bidra till en betryggande marginal till gränsen för underskott i EU:s har ett överskottsmål. Överskottsmålet innebär att de offentliga finanserna ska visa ett överskott på av BNP över en konjunkturcykel. Vi kan nu konstatera att ekonomiska bedömning av reformutrymmet i budgetpropositionen var alltför optimistisk. Regeringens expertmyndigheter, och , konstaterade att regeringens förslag inte fullt ut ryms inom målet. Det vore synnerligen olyckligt om stabiliteten i de svenska offentliga finanserna ifrågasattes. Vår hållning är att regler ska efterlevas. En förändring av överskottsmålet bör annonseras i förväg och inte genomföras i det tysta för att alltför vidlyftiga skattesänkningar gör att man inte klarar att leva upp till målet. Full sysselsättning är den ekonomiska politikens viktigaste mål. Men under har haft högre arbetslöshet och lägre sysselsättning, även i perioder med stark BNP-tillväxt, än vad som var fallet före 1990-talskrisen. För att politiken tydligare ska verka för en ökad sysselsättning bör det ekonomiska ramverket kompletteras med ett sysselsättningspolitiskt ramverk. Figur 21: Sysselsättningsgrad Källa: SCB/. Full sysselsättning är ett läge när alla som kan och vill arbeta också hittar ett arbete. Men det räcker inte med låg arbetslöshet. För att begreppet full sysselsättning ska vara meningsfullt som målsättning krävs att sysselsättningsgraden är hög. Många måste både vilja och kunna arbeta. Arbetsmarknaden är allt annat än jämställd. Sysselsättningen bland kvinnor är betydligt lägre än sysselsättningen bland män. Kvinnor har väsentligt lägre löner än män och denna löneklyfta ligger nästan still. Kvinnor har också sämre möjligheter att utvecklas i arbetet och göra karriär. Nästan två tredjedelar av alla chefer i är män. Medan ett heltidsarbete är en självklarhet för de flesta män tvingas fortfarande många kvinnor acceptera ett deltidsarbete och en lön som det inte går att försörja sig på. Heltid ska vara norm på hela arbetsmarknaden. har skillnaden i sysselsättningsgrad mellan kvinnor och män varit . Det vittnar om en stor arbetskraftsreserv i . Skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män ska minska. Vårt mål är att ta bort denna skillnad. Den samlade ekonomiska politiken måste utformas så att individers vilja till arbete förstärks. Det sker genom att arbete lönar sig, genom en bra lön, rätt till pension och bra inkomstförsäkringar vid arbetslöshet, sjukskrivning och föräldraskap. Men det räcker inte med att fokusera på människors vilja till arbete. Politiken måste också utformas så att fler kan arbeta. Det handlar bl.a. om att öka sysselsättning och arbetstid genom välfärdsreformer, som tillgång till barnomsorg och äldreomsorg. Men det handlar också om investeringar i utbildning, att förbättra villkoren på jobbet genom medvetna insatser för bättre arbetsmiljö samt möjligheter att få fast heltidstjänst och att bedriva en aktiv politik för investeringar i infrastruktur och bostäder. Slutligen måste politiken bidra till att forma en ekonomisk miljö där fler jobb kan skapas så att fler också hittar ett arbete. Då krävs att efterfrågan på varor och tjänster i ekonomin hålls på hög nivå. Det behövs en aktiv näringspolitik, som gör att företag kan växa och anställa. Penning- och finanspolitiken måste användas effektivt. Figur 22: Arbetslöshet i EU:s medlemsländer Källa: , senaste säsongsjusterade månadsuppgift. I Socialdemokraternas budgetmotion föreslogs ett antal centrala steg för att påbörja ett långsiktigt reformarbete som tar till full sysselsättning. För att den samlade ekonomiska politiken ska ta tydligare steg mot full sysselsättning behöver ett sysselsättningspolitiskt ramverk utvecklas. Ett sysselsättningspolitiskt ramverk med ett övergripande mål tydliggör politikens inriktning. Det stärker styrningen inom och myndigheter för att lyfta fram nya förslag som verkar i riktning mot måluppfyllelse. ska följa utvecklingen i sysselsättningsgraden, antalet arbetade timmar och arbetslösheten. slår vi fast ett tydligt mål för jobben. ska öka antalet människor som arbetar och antalet arbetade timmar i ekonomin så mycket att vi når lägst arbetslöshet i EU. Ett ambitiöst mål ska följas av en kraftfull politik med fokus på jobben. Då krävs ordning och reda i de offentliga finanserna, en aktiv näringspolitik, investeringar i människors kunskaper och kompetens och en fungerande välfärd. I ett internationellt perspektiv har starka statsfinanser, vilket till stor del förklaras av det finansiella ramverk som tidigare socialdemokratiska regeringar utarbetade. För att bedöma värdet på statens förmögenhet räcker det emellertid inte med att enbart se till statens finansiella ställning. För att bedriva en väl avvägd ekonomisk politik måste man även beakta hur värdet på de statliga reala tillgångarna, dvs. vägar, järnvägar och annat fysiskt kapital i statlig ägo, utvecklas. Värdet på den offentliga kapitalstocken beror av investeringsbeslut som tagits under en betydande tidsrymd. För att analysera behovet av ökade investeringar behöver man därför studera utvecklingen i ett längre historiskt perspektiv. Sedan ungefär har de offentliga investeringarna stabiliserats kring av BNP. För att på bästa sätt följa hur de offentliga investeringarna utvecklas behöver investeringarna tydligt redovisas. Vi föreslår att en investeringsplan över de samlade offentliga investeringarna ska biläggas budgetpropositionen. Planen ska redovisa i närtid genomförda, nu pågående samt planerade offentligt finansierade investeringsprojekt. Investeringsplanen ska redovisas som utgiftstaken fastställs. Investeringsplanen ska redovisas både i absoluta tal och som andel av den samlade ekonomin. Kapitalstockens utveckling ska särskilt belysas. Uppföljning av de budgetpolitiska målen Det finanspolitiska ramverket har tjänat väl. Ordning och reda i de offentliga finanserna är en viktig konkurrensfördel för . Grunden för detta är att de regelverk som satts upp också efterlevs. För att utvärdera måluppfyllelsen i förhållande till överskottsmålet, har regeringen själv valt att upprätta tre indikatorer: Det historiska tioårssnittet, det konjunkturjusterade sparandet och en sjuårsindikator som mäter sparandets utveckling över budgetåret, de tre föregående åren och de tre följande åren. Figur 23: Finansiellt sparande i offentlig sektor samt indikatorer för avstämning mot överskottsmålet Regeringen fann redan i budgetpropositionen att den föreslagna politiken inte var förenlig med överskottsmålet. Om det bakåtblickande tioårssnittet konstaterades: År 20022011 motsvarade det finansiella sparandet i den offentliga sektorn i genomsnitt av BNP. Sparandet låg med andra ord något under målsatt nivå. Om sjuårsindikatorn konstaterades, likaledes, att om vikt tillmäts både den ojusterade och den konjunkturjusterade sjuårsindikatorn förefaller det finansiella sparandet ligga något under överskottsmålet. Även det strukturella sparandet pekar i samma riktning: Denna indikator pekar på ett sparande som ligger under målet och nästa. Regeringen bedömde själv att reformutrymmet i budgetpropositionen var väl tilltaget: Sammantaget visar indikatorerna som används för att följa upp överskottsmålet på ett finansiellt sparande som ligger något under målet 20122014. Överskottsmålet innebär inte att överskottet ska uppgå till av BNP. Politiken bör, tvärtom, anpassas efter konjunkturen. Under sämre tider bör det finansiella sparandet vara lägre än målets nivå för att vara högre under bättre tider. Men målet innebär att det finansiella sparandet i offentlig sektor ska uppgå till i genomsnitt under en konjunkturcykel. Regeringen10 uppger att den står fast vid överskottsmålet och har förbundit sig att följa målet . En förklaring till att regeringen har hamnat på en alltför låg bana för det finansiella sparandet kan vara att regeringen varit överoptimistisk om den egna politikens återverkningar. Regeringen har haft en helt annan syn på arbetsmarknadens utveckling än de flesta oberoende bedömare. Denna optimism kan konsistent ha bidragit till att regeringen överskattat de fria resurserna i ekonomin. Över tid har därmed finanspolitiken avlägsnat sig från den bana som är förenlig med överskottsmålet. Det finns ingen anledning att ta tillbaka till en finanspolitik som är förenlig med överskottsmålet i ett slag. I rådande lågkonjunktur vore en kraftig åtstramning av detta slag olämplig. Däremot borde regeringen noterat den systematiska avvikelse från målet som uppstått och anpassat politiken till detta. Regeringen gjorde bedömningen att reformutrymmet var . Vi delade inte den bedömningen utan föreslog ett lägre reformutrymme. I vårpropositionen har regeringen uppdaterat sina prognoser. Det finns ingenting i vårpropositionens prognos som förändrar bilden. Regeringens politik är inte förenlig med överskottsmålet: Tioårsindikatorn är 0,7 vilket indikerar systematiska avvikelser från målet i regeringens finanspolitik. Sjuårsindikatorn är negativ, 0,4, vilket indikerar att utrymmet för nya reformer är begränsat. Det konjunkturjusterade sparandet är 0,4, något under den nivå som vore förenlig med överskottsmålet i nuvarande konjunkturläge. Regeringens politik är inte förenlig med överskottsmålet. konstaterar: Reformutrymmet är därmed av potentiell BNP, vilket innebär ett besparingsbehov på . Regeringens politik fungerar inte