mot · H102Ub451 · 2013-10-03 00:00:00 — Forskning om tidigare östtysk politisk aktivitet i tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av forskning rörande tidigare östtysk politisk aktivitet i . Runt om i världen pågår arbete med att dokumentera brott begångna av totalitära regimer. är naturligtvis också förpliktigat att delta aktivt i detta arbete – inte minst sedan antagit en resolution om samvete och totalitära ideologier där man framhåller bland annat att tillgången till handlingar av personlig betydelse eller för vetenskaplig forskning är orimligt begränsad i vissa medlemsstater efter det att de totalitära kommunistregimerna i föll. Parlamentet uppmanar samtliga medlemsstater att göra en verklig kraftansträngning för att öppna arkiv, däribland dem som tillhörde de tidigare säkerhets- och underrättelsetjänsterna. För att följa denna uppmaning och kartlägga tidigare östtysk politisk aktivitet i behövs dock mer forskning. Ett förslag om mer forskning inom detta område har tidigare lämnats i motion 2012/13:Ub467 som behandlades i betänkande /13:UbU3. Utskottet yrkade då avslag på motionen med hänvisning till att forskning inom mindre avgränsande områden som detta inte är en fråga för att besluta om. Men då uppmanar samtliga medlemsstater att öppna arkiv som tillhört tidigare säkerhets- och underrättelsetjänster så ser vi detta fortfarande som en angelägen fråga för och riksdag och därmed lämnar vi i denna motion åter en likalydande motivering. Hemlig säkerhetstjänst har syftet att inom lagens råmärken på olika sätt skydda rikets säkerhet. I totalitära stater är lagarna inte demokratiskt förankrade och en totalitär stat har heller inget intresse av att låta folkets vilja och synpunkter komma fram. Tvärtom utgör folks viljeyttringar och synpunkter, om de innehåller kritik mot det totalitära styret, en direkt fara för diktaturens fortbestånd och måste således bekämpas. Detta gör att både rättsväsendet i allmänhet, och den hemliga polisen i synnerhet, arbetar med antidemokratiska metoder i sådana samhällen. Detta har lett till att vi i vårt närområde i modern tid haft några av de mest hårdföra och, vad beträffar mänskliga rättigheter, vidrigaste verksamheter av folkligt förtryck med hjälp av hemlig polisiär aktivitet: –1940-talen i Nazityskland och, från inledningen av det fram till kommunismens fall i dåvarande 1989, Ministeriet för statssäkerhet, mer känt som . Efter nedläggning 1989 öppnades de stora delar av dess arkiv som då fortfarande fanns tillgängliga. Här framkom skrämmande läsning om hur den hemliga säkerhetstjänsten infiltrerat folket genom infiltratörer som rekryterat med omänskliga hot inom de trängsta arbets-, vänskaps- och familjekretsarna. Närmaste arbetskamraterna, vännerna, älskande, barn mot föräldrar eller vice versa tvingades med de mest implicita och brutala och utommänskliga metoder av att bli svurna fiender till sina nära och kära genom att ofrivilligt bli simpla angivare och tjallare för den totalitära statens räkning. Men verksamhet begränsade sig inte bara till utan härjade i en lång rad andra länder, inte minst i . sågs som särskilt intressant att infiltrera på grund av vår neutralitetspolitik, och de östtyska ansträngningarna att på olika sätt spionera och påverka mot en positiv syn på den östtyska kommunistiska modellen hade syftet att nå inte bara svenskarna utan även människor i de andra nordiska länderna för att vinna gehör för sitt land och dess styre. Professor kunde efter ett noggrant forskningsarbete vad beträffar svenska verksamhet presentera sitt resultat i två böcker. Det framkom då att lyckades rekrytera en lång rad viktiga personer i det svenska samhället som infiltratörer, såsom journalister, forskare, jurister, lärare och präster. har en mängd nya komprometterande fakta kring förmåga att infiltrera kyrklig verksamhet och universitetsverksamhet kommit till allmänhetens kännedom. Detta har bidragit till att två andra engagerade professorer, vid , agerat med bland annat förslag om att tillsätta en för att klargöra vilka personer som kan ha varit inblandade. Det bör påpekas att svenska Säkerhetspolisen inte har organiserat de handlingar som gäller misstänkt samröre med separat från andra handlingar. Något särskilt arkiv för uppgifter med koppling till finns alltså inte. Det material med koppling till som finns hos är en del av myndighetens samlade register och databaser. En annan komplicerande faktor är att det inte går att utesluta att medvetet planterat felaktiga personer i sina arkiv i syfte att skapa osäkerhet om arkivens trovärdighet om de skulle komma att avslöjas. Om detta manipulerande förekommit kan det inte uteslutas att oskyldiga alltför lättvindigt sedan kan komma att utpekas som ansvariga för spioneri, något som i så fall inte kan anses vara rättssäkert. Den av professorerna föreslagna för att utreda den moraliska skulden hos personer som arbetat i för är ett begripligt krav att resa. Detta som en väg till en bättre försoningsprocess bland alla inblandade. Men en sådan lösning riskerar lätt att politiseras och polariseras, jämfört med om det hela istället underkastas en granskning som en genuin akademisk forskningsuppgift. Det förra riskerar en rättsosäkrare process jämfört med de krav på objektivitet som alltid ska ställas på universitetsbaserad forskning. Nazismens brott i granskades på detta sätt med stöd av ett särskilt forskninguppdrag som tilldelades och framgångsrikt genomfördes där. Man bör vara mycket återhållsam med att från politiskt håll peka ut särskilda forskare eller lärosäten för en viss uppgift. Men i det aktuella fallet, som på grund av sin känsliga natur kräver att mycket erfarna forskare med särskilt gynnsamma förutsättningar tar sig an uppgiften på ett objektivt sätt, vill vi framhålla att har den unika förmånen att i sin ägo ha ett bibliotek med omfattande material från myndigheter i forna i DDR. Det senare skulle kunna användas för att i vissa fall kontrollera och verifiera uppgifter som återfinns i det svenska Säpomaterialet och som berör verksamhet i . I regeringens skrivelse 2011/12:67 Uppgifter hos om misstänkt samröre med finns en beskrivning av vilka typer av uppgifter som finns hos och hur dessa har samlats in. Vidare ges en redogörelse för resultaten av de utredningar Säkerhetspolisen har bedrivit med anledning av misstänkt samröre med . Det lämnas också en redovisning av de regelverk som avgör frågan om uppgifter är offentliga eller hemliga i respektive vissa andra europeiska länder. I skrivelsen konstateras att det i Säkerhetspolisens verksamhet gäller sekretess till skydd såväl för verksamheten som för enskilda. Enligt regeringen talar starka skäl för att en ökad insyn i Säkerhetspolisens verksamhet skulle försvåra för myndigheten att fullgöra sitt uppdrag och därigenom i förlängningen minska dess möjlighet att avvärja hot mot . När det gäller den sekretess som gäller till skydd för enskilda gör regeringen bedömningen att enskilda riskerar att lida allvarligt men om denna sekretess hävs. Regeringen bedömer även att den möjlighet som finns för enskilda att ta del av uppgifter om sig själva hos får anses vara tillräcklig med hänsyn till myndighetens uppdrag. Vidare konstateras att gällande regelverk ger möjlighet att för forskningsändamål ta del av uppgifter hos om misstänkt samröre med som annars är sekretessbelagda. Regeringens samlade bedömning är att gällande reglering ger uttryck för en rimlig avvägning mellan intresset av insyn i Säkerhetspolisens verksamhet och behovet av sekretess till skydd för allmänna och enskilda intressen. Vi delar regeringens bedömningar men konstaterar att lagstiftningen inte behöver ändras för att forskare vid ska kunna få tillgång till material i . Finn (M)