mot · H102Sf220 · 2013-09-30 00:00:00 — Det blir tillåtet att helt avstå från att tillämpa direktivet och inte heller någon skyldighet att tillförsäkra asylsökande grundläggande behov för överlevnad. Också när det gäller detta direktiv, beträffande vilket det träffades en preliminär överenskommelse mellan och rådet 2012, men som ännu inte formellt antagits, krävs ett radikalt annat och förbättrat innehåll avseende mottagandevillkoren för att de ska leva upp till FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Regeringen bör inom Europeiska unionens råd avvisa detta förslag och kräva att kommissionens ursprungliga förslag åter görs till föremål för diskussion i Europeiska unionens råd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är starkt kritiskt till den svenska flyktingpolitiken. Rätten till asyl undergrävs genom stora brister i den praktiska tillämpningen av gällande lagstiftning. har många upprörts över att utländska kvinnor, som misshandlats av sina män under den tvååriga prövotiden för permanent uppehållstillstånd, regelmässigt blivit utvisade från om de brutit upp från förhållandet. Denna rättstillämpning har alltför länge tillåtits få oacceptabla konsekvenser, t.ex. att många kvinnor sett sig tvingade att stanna kvar i förhållanden trots misshandel från mannens sida, eftersom en utvisning till hemlandet skulle kunna medföra fruktansvärda konsekvenser för dem. Den starka kritiken, bl.a. i riksdagsmotioner från , ledde till att den dåvarande regeringen förelade en proposition i ämnet. Tyvärr begränsade propositionen skyddet för kvinnan till fall där det varit fråga om våld eller handlingar som inneburit allvarlig kränkning. påpekade i en reservation till utskottsbetänkandet att formuleringen kunde få till följd att visst våld och kränkning kunde komma att accepteras och att myndigheterna medgavs ett för stort tolkningsutrymme. Det är nu alldeles uppenbart, vilket bl.a. visats genom rapporter från för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) både 2009 och 2010, att detta försök att genom en lagändring rätta till den stötande rätts-tillämpningen fullständigt har misslyckats. publicerades utredningsbetänkandet Kvinnor och barn i rättens gränsland, SOU 2012:45. I betänkandet riktas förödande kritik mot den gällande lagstiftningen, dess tillämpning och konsekvenser för offren. De krav på förändringar av utlänningslagen för att skydda utsatta kvinnor och barn som drivit får ett starkt stöd av utredningen. Utredningen har försökt undersöka förekomsten av våld genom att ställa en enkät till , polismyndigheter, akutmottagningar inom sjukvården samt kvinno- och brottsofferjourer i 92 kommuner. Mottagaren av enkäten skulle registrera det antal kvinnor man haft kontakt med som kommit till med tidsbegränsat uppehållstillstånd p.g.a. anknytning till en man och där det fanns anledning att anta att de blivit utsatta för våld. Resultatet blev att minst 491 och högst 1 040 kvinnor som kommit till kunde antas ha blivit utsatta för våld. Omräknat till hela skulle det indikera att det handlar om flera tusen kvinnor . Flertalet mottagare av enkäten framförde att mörkertalet antagligen är stort. Det går knappast att dra någon annan slutsats än att det här föreligger ett stort problem vad gäller skyddet för kvinnors grundläggande mänskliga rättigheter. När den nya lagstiftningen genomfördes inskränktes det skydd som lagtexten angav kraftigt genom sex tilläggskriterier i propositionen. Det gäller följande punkter: Sammanboendet måste ha varat viss minsta tid. Hur är oklart, men är . kan vara tillräckligt, men det är inte säkert. Våldet/kränkningen måste ha viss omfattning, det är inte tillräckligt med enstaka mindre allvarliga våldshandlingar. Om kvinnan går tillbaka till mannen förminskar det hur allvarligt våldet betraktas. Förhållandet ska ha upphört p.g.a. våldet. Våldet eller kränkningen måste anges innan det tillfälliga uppehållstillståndet löpt ut. Förhållandet ska ha varit seriöst från början. Utredningens slutsats är att det är orimligt att ha en lagstiftning som bidrar till att kvinnor stannar kvar i förhållanden där de utsätts för våld. Kvinnan ensam eller tillsammans med sitt barn får bära våldets konsekvenser. Män utnyttjar systematiskt det överläge som lagstiftningen ger. Starka jämställdhetsskäl talar därför mot tvåårsregeln. Också ur ett barnperspektiv får den nu gällande lagstiftningen oacceptabla konsekvenser. Det är direkt stötande att utländska kvinnor inte ska omfattas av skyddsregeln om våldet är mindre allvarligt. Lagstiftningen ger intryck av att utländska kvinnor är mindre värda än svenska kvinnor. Den saknar ett jämställdhets- och människorättsperspektiv som exempelvis finns beträffande fridsbrotten och annan lagstiftning som tillkommit som ett led i de jämställdhetspolitiska ambitionerna att motverka mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Utredningen föreslår därför en skyddsregel utan inskränkningar genom de tidigare nämnda kriterierna. Det ska räcka att kvinnan gör sannolikt att våld eller allvarliga kränkningar av henne eller barnet förekommit i förhållandet. Regeringen bör återkomma till med ett sådant lagförslag. Detta bör begära. Migrationsöverdomstolen har genom flera domar förändrat tillämpningen av utlänningslagen. I en dom har domstolen slagit fast att barn som ansöker om att återförenas med sina föräldrar måste styrka att föräldern/föräldrarna är barnets vårdnadshavare genom skriftliga handlingar. Konsekvensen blev att barn inte fick sina ansökningar prövade trots att de hade rätt till familjeåterförening. Migrationsöverdomstolen gjorde i en dom en praxisändring genom att förklara att dna-bevisning utgör en tung faktor vid fastställande av föräldraskap. Denna dom löser en del av problematiken kring frågan om kravet på styrkt identitet som förutsättning för rätt till familjeåterförening, men begränsas till de fall där familjemedlemmarna är förenade genom blodsband och dna-analys därför kan användas som bevismedel. Domen ger dock ingen möjlighet till familjeåterförening för barn som bara har en förälder, adopterade barn, maka, make etc. Barn som hunnit fylla nekas också rätt till familjeåterförening. Röda Korset och Sociala Missionen konstaterar i rapporten till familjeåterförening att familjer som befinner sig i liknande situationer, även efter dna-domen, kan få olika beslut beroende på vilka beviskrav och vilken bevisvärdering migrationsmyndigheten tillämpar. Rapporten pekar också på att många nekas dna-analys för att de sökande kommer från ett land vars handlingar inte godkänns av de svenska migrationsmyndigheterna. Det är också fortsatt stora problem med att barn som från hemlandet ansöker om familjeåterförening med sina föräldrar i får sin talan avvisad p.g.a. att omyndiga inte anses behöriga att ansöka om återförening. Ett annat kvarstående problem är att många av de familjer som fått rätt att återförenas inte kommer att ha möjlighet att utnyttja denna rättighet. Många av de berörda familjerna kan inte själva bekosta resan för sina anhöriga. Anhöriga till personer som beviljats skydd i som flyktingar kan beviljas bidrag för resa till enligt förordningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigas resor till . Den som fått skydd som alternativt eller övrig skyddsbehövande enligt 4 kap 2 § eller 2a § omfattas inte av bestämmelsen. Det finns inga sakliga skäl för denna åtskillnad. EU:s förändrade skyddsgrundsdirektiv har upphävt de flesta skillnaderna i reglerna för konventionsflyktingar och alternativt skyddsbehövande. Regeringen bör genomföra en sådan förändring av den aktuella förordningen att alternativt och övriga skyddsbehövande likställs med konventionsflyktingar avseende rätt till bidrag för anhörigas resor till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utlänningslagen innehåller inget explicit krav på styrkt identitet som förutsättning för rätt till familjeåterförening, men Migrationsöverdomstolen har med stöd av förarbetsuttalanden slagit fast att ett sådant krav i princip gäller. Huruvida detta krav står i överensstämmelse med artikel 8, rätten till familjeliv, i om de mänskliga rättigheterna har Migrationsöverdomstolen inte övervägt. Migrationsdomstolens dom om dna-bevisning av har inneburit att ett steg tagits för att lösa det oacceptabla rättsläget, men många svåra problem återstår att lösa. Detta kan inte ske genom ny rättspraxis utan faller tveklöst på lagstiftaren. Regeringen bör återkomma med förslag till ändringar i utlänningslagen för att förändra rättsläget och i lagen stryka kravet på styrkt identitet som förutsättning för familjeåterförening. Detta bör begära. Det kan också vara nödvändigt att se över bestämmelserna i 2 kap. utlänningslagen om passkrav och undantag från passkravet. Regeringen bör även genomföra erforderliga förändringar i 2 kap. 12 § och 13 § andra stycket utlänningsförordningen för att undanröja bristande passinnehav som hinder mot familjeåterförening. Detta bör begära. Det är också nödvändigt att införa en regel i utlänningslagen som uttryckligen slår fast att fri bevisprövning gäller i utlänningsärenden. Regeringen bör återkomma till med förslag om en sådan reglering. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har den som ansöker om familjeåterförening inte rätt till offentligt biträde. De sökande ska utan rättshjälp ta sig genom en komplicerad process där varje avgörande kan få stora konsekvenser för dem personligen. Exempelvis kan migrationsmyndigheternas bedömning att de muntliga uppgifter de sökande lämnat inte är tillräckligt samstämmiga eller detaljrika leda till ett beslut att inte göra någon dna-analys. Det är därför rimligt att den som ansöker om familjeåterförening får rätt till offentligt biträde. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör ta initiativ till en översyn av lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn så att god man också kan förordnas för barn som p.g.a. att de inte själva får föra sin talan inte kan göra en ansökan om familjeåterförening med sina i bosatta föräldrar. Detta bör ge regeringen till känna. Dagens regler för anhöriginvandring är mycket snäva. Gamla föräldrar med vuxna barn bosatta i får praktiskt taget aldrig tillstånd att återförenas i . Inte heller humanitära skäl, som att föräldern har blivit änka/änkling, dement eller på annat sätt svårt sjuk eller handikappad, påverkar domsluten i Migrationsöverdomstolen. Med gällande regler måste den som vill förenas med sina anhöriga också kunna visa att hen kan försörja dem. Detta krav gäller inte vid anhöriginvandring till flyktingar och vissa övriga skyddsbehövande. tycker inte att det ska vara en människas ekonomiska förutsättningar som avgör om man kan få leva med sin familj. Som det är nu kan försörjningskravet innebära t.ex. att barn separeras från en förälder eller att gamla, sjuka föräldrar inte kan återförenas med sin familj. Regeringen bör därför lägga förslag om sådana ändringar i utlänningslagen att detta försörjningsansvar tas bort. Detta bör begära. 18-årsregeln innebär att uppehållstillstånd p.g.a. familjeanknytning mellan föräldrar och barn endast beviljas om barnet är . Justitiekanslern har kritiserat hur migrationsmyndigheterna även tillämpar 18-årsregeln på barn som hunnit fylla under ärendets handläggning. Myndigheterna har dock inte tagit något intryck. förekommer det att barn nekas återförening med sina föräldrar trots att de lämnat in ansökan innan de fyllt . fanns en s.k. sistalänkenbestämmelse i utlänningslagen som innebar att om en enda familjemedlem var kvar i hemlandet kunde denna beviljas uppehållstillstånd för att komma till och leva med övrig familj här. När bestämmelsen togs bort stängdes dörren för många av dessa människor. anser att sistalänkenbestämmelsen måste återinföras och möjligheterna för äldre föräldrar att återförenas med vuxna barn förbättras. Kraven på att föräldrar och vuxna barn levt tillsammans i hushållsgemenskap innan det vuxna barnet bosatte sig i och kravet på att föräldrarna måste ha ansökt om familjeåterförening efter att barnet fått uppehållstillstånd i skapar ytterligare hinder. Dessa krav får orimliga konsekvenser och måste tas bort. När det vuxna barnet flyttade till var föräldrarna ofta relativt unga och friska. kanske en av dem har avlidit medan den efterlevande är gammal och svårt sjuk och inte kan klara sin livsföring utan hjälp av barnen. Regeringen bör uppdras att återkomma till med förslag om förbättrade regler för anhöriginvandring i enlighet med det ovan angivna. Detta bör begära. Huvudregeln i utlänningslagen är att en utlänning ska söka uppehållstillstånd i innan hen reser in i landet. Ett undantag är om den sökande har stark anknytning till en anhörig bosatt i landet och det inte är rimligt att den sökande ska lämna landet för att söka därifrån. Då får ansökan bifallas trots att den gjorts efter inresa i . Dagens regelverk anger att om det står klart att uppehållstillstånd skulle ha beviljats ifall prövningen gjorts före inresan kan föräldrar och barn som redan befinner sig i beviljas uppehållstillstånd p.g.a. familjeanknytning. Många ansökningar avslås dock därför att den sökande saknar giltigt pass eller tidigare vistats illegalt i . Dessutom har en rättspraxis utvecklats som säger att barnets behov av kontakt med sin förälder normalt får stå tillbaka om föräldern beräknas vara borta mindre än . En förälder kan t.ex. tvingas lämna sitt barn i för att söka uppehållstillstånd från hemlandet eller via en ambassad i annat land. Ansökningsprocessen från utlandet kan ta ända upp till och förlorar den sökande viktig tid med barnet. Det är, inte minst ur ett barnperspektiv, helt orimligt att familjer ska splittras av lagstiftning på detta sätt. Det är därför nödvändigt att regeringen skyndsamt lägger fram förslag om att undantag från huvudregeln ska beviljas när utlänningen har barn i eller kvinnan i förhållandet är gravid. Detta bör begära. 6.5Förföljelse på grund av kön, sexuell läggning och könsidentitet Enligt 4 kap. 1 § utlänningslagen räknas den som känner välgrundad fruktan för förföljelse p.g.a. kön eller sexuell läggning som flykting. Trots detta är det vanligt att personer som riskerar att bli förföljda om de återvänder till sitt hemland får avslag på sin asylansökan. Migrationsöverdomstolen har inte heller tagit upp tillräckligt många fall där den asylsökande angett förföljelser p.g.a. kön eller sexuell läggning som asylskäl för att det ska ha hunnit utformas någon rättspraxis på området. Även när det kommer till förföljelse på grund av könsuttryck och könsidentitet är rättsläget osäkert. En konsekvens av denna brist på praxis är att migrationsmyndigheterna kan fortsätta att utvisa hbtq-personer till länder som exempelvis . Eftersom det är klarlagt att människor avrättas p.g.a. sin sexuella läggning i bör asylsökande homosexuella och bisexuella iraniers fruktan anses välgrundad så länge paragrafen om dödsstraff och kroppsbestraffning finns kvar i den iranska strafflagen. Detsamma gäller alla andra länder som avrättar och bestraffar homosexuella och bisexuella p.g.a. deras sexuella läggning samt transpersoner p.g.a. deras könsidentitet. Tillämpningen av utlänningslagen avviker i praktiken från intentioner med lagen. har tidigare i ett betänkande uttalat att det aldrig kan komma i fråga att avvisa exempelvis en homo- eller bisexuell person till hemlandet om hen riskerar förföljelse p.g.a. sin sexuella läggning (2005/06:SfU4). anför även att det torde vara mycket svårt att bedöma om ett döljande av den sexuella läggningen utesluter risken för förföljelse. avslås dock asylansökningar från hbtq-personer med motiveringen att de tidigare dolt sin läggning i hemlandet och borde kunna fortsätta med det för att undgå förföljelse. Utlänningslagen ska tillämpas i enlighet med lagstiftarens intentioner. Regeringen bör se till att så sker. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. UNHCR har i samverkan med genomfört en studie, Kvalitet i svensk asylprövning. Studien blottlade svåra kvalitetsbrister, bl.a. i bedömningar av könsrelaterad förföljelse. Av studien framgår att de frågor som ställs i asylutredningarna sällan har ett genusperspektiv och att de inte tar hänsyn till att normer kring kön, könsidentitet, könsuttryck och sexualitet påverkar erfarenheter. Likaså blir det inte tillräckligt utrett vilka kopplingar som kan finnas till politik, religion och de andra konventionsgrunderna. Regeringen har i sitt regleringsbrev till 2012 ställt krav på att verket ska redovisa hur myndigheten arbetar för att säkerställa likformig tillämpning i asylärenden där sexuell läggning och könsidentitet åberopas. Regeringen bör i kommande regleringsbrev till ställa krav på att verket genomför de förändringar som krävs för att åstadkomma en likformig tillämpning i asylärenden där sexuell läggning och könsidentitet åberopas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det beviskrav som uppställs i svensk rätt för att risken för förföljelse ska beaktas är att den är sannolik. Detta beviskrav står inte i överensstämmelse med en riktig tillämpning av flyktingkonventionen. Som framgår av FN:s flyktingkommissariats Note on Burden and Standard of Proof in Refugee Claims från bör kravet utifrån internationell rättspraxis, bl.a. domar i , ligga mellan sannolikt och möjligt. I målet INS v. uttalade att beviskravet förvisso inte kräver att utlänningen visar att det är mer sannolikt än motsatsen att han kommer att bli förföljd för att klassificeras som flykting. I den studie av kvaliteten i svensk asylprövning som genomförts av UNHCR i samverkan med och publicerades riktas stark kritik mot att vid tillämpningen av flyktingskapsbestämmelsen ställer alltför höga krav på intensiteten i förföljelsen. Således räknar verket inte som flyktinggrundande förföljelse att ha utsatts för grov misshandel och trakasserier av miliser, kriminella gäng eller statsanställda, nedbränning av bostaden och mord på maken. Inte heller räknades som förföljelse att den asylsökande våldtagits, inte heller att ha varit närvarande när ens syster våldtogs och föräldrarna mördades. Regeringen bör mot denna bakgrund ta initiativ till en sådan översyn av flyktingskapsbestämmelsen i utlänningslagen att tillämpningen bringas i överensstämmelse med gällande internationell rätt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.7Bestämmelsen om väpnad konflikt Enligt 4 kap. 2 a § utlänningslagen ska den som känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp p.g.a. en yttre eller inre väpnad konflikt eller p.g.a. andra svåra motsättningar i hemlandet ha rätt till uppehållstillstånd. Bestämmelsen har av domstolarna getts den tolkningen att det måste röra sig om ett individualiserat hot för att den ska vara tillämplig. Detta strider mot lagstiftarens intentioner. har i ett s.k. förhandsbesked om tolkningen av bestämmelsen slagit fast att det inte krävs någon individualiserad risk för dess tillämplighet. Denna tolkning är bindande för svenska myndigheter och domstolar. Migrationsöverdomstolen har i en dom slagit fast att det inte rådde väpnad konflikt i i utlänningslagens mening. Domstolen fastslog i den domen att de stridande parterna måste ha viss territoriell kontroll för att väpnad konflikt skulle anses föreligga. har migrationsöverdomstolen – efter hård kritik från både juridiskt och politiskt håll mot domstolens tolkning – gjort en motsatt tolkning och släppt kravet på territoriell kontroll. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har i en dom (nos 8319/07 och 11449/07, Sufi and v. ) som meddelades på ett grundläggande sätt förändrat rättsläget beträffande rätten till internationellt skydd vid risk för urskillningslöst våld. Sammanfattningsvis fann domstolen att det skulle strida mot artikel 3 i att utvisa klagandena till eftersom risken att drabbas av urskillningslöst våld där är så hög att artikel 3 blev tillämplig. UNHCR publicerade en forskningsrapport där man gjorde en jämförelse mellan lag och praxis i sex EU-länder, bl.a. , vad gäller skyddet för den som flytt urskillningslöst våld. Rapporten belägger stora skillnader länderna emellan framför allt i fråga om tillämpningen av artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet, som i vissa av länderna visade sig vara ett tomt skal som mycket sällan gav skydd åt personer på flykt undan urskillningslöst våld. Mot bakgrund av dessa stora oklarheter vad gäller tolkningen och tillämpningen av bestämmelserna om internationellt skydd för den som flytt från väpnad konflikt eller urskillningslöst våld bör regeringen ta initiativ för att se över och förtydliga utlänningslagens motsvarande bestämmelser om skydd vid väpnad konflikt, urskillningslöst våld eller svåra inre motsättningar för att skyddet ska bli mer heltäckande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.8Återtagandeavtal som slutits av De återtagandeavtal ingått med och har fått som konsekvens att nu genomför massutvisningar av asylsökande från dessa länder. Många av dessa asylsökande har haft och har fortfarande starka skyddsbehov. har visat på de svenska myndigheternas systematiska kräkningar av de mänskliga rättigheterna när uppenbart skyddsbehövande människor skickats tillbaka till dessa länder. Uppgifter har också framkommit som visar att avtalet inte uppfylls, och att parterna som undertecknat det inte är överens om tolkningen när det gäller frågan om tvångsavvisningar. är kritiskt till återtagandeavtalen och till den agerande i denna process. Åtskilliga irakiska asylsökande har vittnat om att de lämnats vind för våg efter avvisning och att fortsatta trakasserier och förföljelse gjort att de tvingats fly igen, trots att i avtalet förbundit sig att garantera deras säkerhet. Mot denna bakgrund bör regeringen säga upp återtagandeavtal som upprättats med och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.9Bevisbördan och utredningsbördan beträffande tortyr Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna avkunnade en principiellt viktig dom i ett mål mellan en iransk asylsökande och (målet R.C. mot , 41827/07). avstod från att överklaga domen och begära att målet skulle tas upp i s.k. stor sammansättning – Grande Chambre – och den vann därför laga kraft . Domen innebär att måste genomföra långtgående förändringar i asylprocessen. Domstolen slog fast två för svensk rättstillämpning nya principer i asylrätten. Den första principen gäller följande: om en asylsökande framfört något som tyder på att han/hon varit utsatt för tortyr, t.ex. genom att åberopa ett intyg från en allmänläkare vid en vårdcentral, åligger det att på eget initiativ skaffa ett expertutlåtande om den sannolika orsaken till skadorna om man inte godtar den åberopade bevisningen. Domstolen tillbakavisade regeringens argument att den asylsökande måste skaffa ett sådant utlåtande. Domen innebär således att är skyldigt att, i de asylärenden där det finns uppgifter som tyder på att den sökande har varit utsatt för tortyr, se till att ett sådant expertutlåtande om trolig orsak till skadorna införskaffas. Det är något som verket inte gör och bryter därför mot sina skyldigheter enligt om de mänskliga rättigheterna. Detta handlar inte om någon teknisk detalj utan om en av de mest fundamentala mänskliga rättigheterna, rätten att inte utsättas för tortyr eller riskera att bli utvisad trots att det finns risk att bli torterad i det land man skickas till. Den andra nya principen gäller detta: om en asylsökande lyckats fullgöra beviskravet att hen redan varit utsatt för tortyr är det som måste bevisa att det inte föreligger någon risk för upprepad tortyr vid en utvisning till hemlandet. Så är bevisbördan inte fördelad . Det vanliga är i stället att utan att ange någon motivering förklarar att den asylsökande inte gjort troligt att tortyren kommer upprepas om hen skickas till hemlandet. Också på denna punkt är både och migrationsdomstolarna skyldiga att omgående ändra sin rättstillämpning.