mot · H102Sk376 · 2013-09-24 00:00:00 — Om denna modell ska fungera väl och behålla sin legitimitet måste den fackliga organisationsgraden och den fackliga närvaron i arbetslivet vara hög. En av de första saker som regeringen genomförde när den kom till makten var att slopa skattereduktionen för medlemsavgifter i facklig organisation. Motsvarande rätt för arbetsgivares medlemskap i arbetsgivarorganisation lämnades dock orörd. Det är en inkonsekvens med en tydlig ideologisk udd riktad mot fackföreningsrörelsen. För , som värnar vår kollektivavtalsmodell, är det självklart att se rätten att göra skatteavdrag för medlemskap i facklig organisation som samhällsnyttig och därmed en legitim kostnad för staten. Vi har därför avsatt ekonomiskt utrymme i vårt budgetalternativ för en sådan reform. En avdragsrätt om för medlemsavgift i facklig organisation bör införas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.2Stärk den svenska kollektivavtalsmodellen – riv upp lex Lavaldom innebar ett hårt slag mot de fackliga rättigheterna och den svenska kollektivavtalsmodellen. I och med dom överordnades den fria rörligheten för tjänster grundläggande fackliga rättigheter. De senare skulle bara få utövas om de inte störde de ekonomiska intressena. Domstolen gick till och med så långt att den menade att det inte är acceptabelt att en arbetsgivare ska behöva sätta sig i förhandlingar om kollektivavtal med en facklig organisation då det gör det mindre attraktivt för arbetsgivaren att etablera sin verksamhet. Redan när Lavaldomen föll uttrycktes tvivel om huruvida den var förenlig med konventioner och praxis. är för arbetsmarknaden och består av representanter från regeringar samt arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer. har åtta kärnkonventioner som behandlar de grundläggande spelreglerna på arbetsmarknaden. Till dessa hör konvention nr 87 angående föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten och konvention nr 98 om tillämpningen av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingen. Därutöver finns även konvention nr 154 om främjande av kollektiva förhandlingar. expert- och föreningsrättskommittéer övervakar och tolkar konventionerna och har utvecklat en praxis på området som även andra internationella organ hänvisar till. En viktig del i denna praxis är i vilka situationer det är tillåtet att inskränka konflikträtten. Lavaldomen skapade en motsättning mellan om fri rörlighet och svensk lagstiftning om konflikträtt. Istället för att värna vår kollektivavtalsmodell reagerade regeringen tämligen omgående med att tillsätta en utredning i syfte att anpassa svensk lagstiftning till tolkning. Det resulterade i ändringar i den svenska lagstiftningen, den s.k. lex (SOU 2008:123), som på flera punkter går längre i inskränkningen av de fackliga rättigheterna än vad dom krävde. Efter att lex införts i svensk lag har det blivit alltmer uppenbart att tolkning i m.fl. domar också står i konflikt med kärnkonvention om förenings- och förhandlingsrätt. godtar inte inskränkningar av konflikträtten av handelsskäl, vilket är vad lex innebär. Och har slagit fast att de inskränkningar i konflikträtten som är en följd av tolkning i m.fl. domar, utgör en otillåten inskränkning av grundläggande mänskliga och fackliga rättigheter. Detta eftersom konflikträtten inte får inskränkas genom att en stridsåtgärds proportionalitet vägs mot en idé om fri etablering eller fri rörlighet för tjänster. Även EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna har tillkommit efter lex Lavals tillkomst. I denna finns bestämmelser av vikt för fackliga rättigheter och för utstationerade arbetstagares rättigheter och arbetsvillkor. Artikel 12 om mötes- och föreningsfrihet, artikel 15.3 om rätt till lika villkor för tredjelandsmedborgare som utstationeras från ett EU-land till ett annat, artikel 21 om icke-diskriminering, artikel 28 om förhandlingsrätt och rätt till kollektiva åtgärder och artikel 31 om rättvisa arbetsförhållanden är av särskilt intresse. Artikel 11 i om de mänskliga rättigheterna skyddar föreningsrätten. har skärpt sin praxis och betonar att rätten till kollektiva förhandlingar och konflikträtten skyddas av artikel 11 och att medlemsländernas möjlighet att inskränka konflikträtten är mycket begränsad. är också bundet av sociala stadga. Artikel 5 i denna skyddar föreningsrätten, artikel 6 rätten att vidta fackliga stridsåtgärder och artikel 19 rätten till skydd för migrerande arbetstagare och deras familjer inklusive likabehandling avseende lön, anställnings- och arbetsvillkor. för sociala rättigheter övervakar att staterna lever upp till sina åtaganden enligt stadgan. Kommittén ska efter en anmälan från LO och TCO bedöma om efter de inskränkningar som lex innebär av förenings-, förhandlings- och konflikträtten samt utstationerade arbetstagares rätt till likabehandling lever upp till de skyldigheter som följer av stadgan. Vi är i en situation där vår kollektivavtalsmodell undermineras och där inte lever upp till sina internationella åtaganden när det gäller grundläggande fackliga rättigheter. bör därför rivas upp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen har efter påtryckningar tillsatt en utredning, , som ska utvärdera lex . Det framgår dock inte av de direktiv som utredningen har fått att det inte bara är som är relevant i sammanhanget. förpliktelser gentemot och är lika viktiga. samtliga internationella åtaganden inom området måste beaktas. Att dessa aspekter måste belysas bör tydliggöras genom tilläggsdirektiv. Vad som här anförts om tilläggsdirektiv till bör som sin mening ge regeringen till känna. När EU:s utstationeringsdirektiv antogs av och ministerrådet fanns en bred enighet om att direktivet skulle utgöra en lägsta nivå, ett golv, för de löne- och anställningsvillkor som kan krävas i ett värdland. har i sina domar tolkat direktivet som ett tak – domstolen har angivit en högsta nivå för vilka villkor som kan krävas av ett gästande företag. Denna tolkning innebär att utstationerad arbetskraft riskerar att utsättas för diskriminering och att det uppstår en press nedåt mot lägre löner och sämre anställningsvillkor. har därför också uppmanat regeringen att ta initiativ på EU-nivå när det gäller utstationeringsdirektivet i syfte att säkerställa att direktivets regler tolkas som ett golv för löne- och anställningsvillkor som kan krävas, inte som ett tak. Eftersom inget har hänt i frågan återupprepar vi vårt krav. Direktivet måste även ta större hänsyn till EU:s medlemsländers olika sätt att organisera relationerna på arbetsmarknaden. Vi förutsätter att regeringen återkommer med ett sådant initiativ. 7.2.3Juridiskt bindande socialt protokoll Mänskliga rättigheter, däribland de grundläggande fackliga rättigheterna, måste få ett bättre skydd inom EU. Ekonomiska intressen ska aldrig kunna överordnas mänskliga rättigheter. bör därför kräva att EU i sitt fördrag ska anta ett juridiskt bindande socialt protokoll, som tydliggör att grundläggande fackliga rättigheter såsom den fria förhandlings- och konflikträtten samt rätten att fritt teckna kollektivavtal gäller inom unionen och inte får underordnas ekonomiska intressen. En riksdagsmajoritet har under /13 sagt åt regeringen att detta bör göras, men än så länge har inget hänt. Vi förutsätter att regeringen ska återkomma till med ett förslag om ett juridiskt bindande socialt protokoll inom EU. 7.2.4Permanent skydd för den svenska kollektivavtalsmodellen menar också att ska kräva juridiskt bindande garantier för den svenska kollektivavtalsmodellen. Det löfte som gavs i samband med EU-inträde om att den svenska arbetsmarknadsmodellen inte skulle påverkas av medlemskapet måste ges juridisk bindande status. Vad som här anförts om permanent skydd för den svenska kollektivavtalsmodellen bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.3Krav på förhandlingsbehörig representant skärptes utstationeringslagen med krav på att företag som utstationerar arbetskraft till ska anmäla utstationeringen och utse en representant som ska ha kontakter med myndigheter. välkomnade lagskärpningen men anser inte att den är tillräcklig. Vi anser att den person som utses som kontaktperson i också måste ha behörighet att förhandla och teckna kollektivavtal med . Det är själva grunden i den svenska kollektivavtalsmodellen och en förutsättning för att utstationerade arbetstagare ska kunna garanteras likabehandling. Det bör därför göras ett tillägg i utstationeringslagen om att alla utstationerande företag ska ha en förhandlingsbehörig företrädare i . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.4Facken måste kunna kontrollera att avtal följs För att förhindra social dumpning måste det finnas möjligheter för fackliga organisationer att kontrollera att skatter och sociala avgifter betalas enligt gällande lagar och regler. I detta sammanhang uppstår problem vid utstationering av arbetstagare, eftersom möjligheterna för facken att få ut information från myndigheter i utlandet är kraftigt begränsade. Regeringen bör ta initiativ på EU-nivå för att säkerställa att fackliga organisationer har möjlighet att företräda sina medlemmar gentemot, och inhämta relevant information från, myndigheter i andra EU-länder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.5Förhindra skatteplanering vid utstationering Ett vanligt problem på arbetsmarknaden inom EU är företag som bedriver en typ av skatteplanering vid utstationering av arbetstagare. Detta genom att man i s.k. A1-intyg kan ange vilket lands socialförsäkringsavgifter som ska vara tillämpliga för den aktuella arbetstagaren när utsändningsperioden är högst . Det finns i praktiken inget som hindrar att företag, oavsett var de egentligen har sin bas, sätter i system att anställa i länder med låga sociala avgifter, som och , för att sedan utstationera dem i andra länder inom EU. Detta slags lågavgiftsshopping mellan olika EU-länder skapar osund konkurrens och undergräver den sociala tryggheten för de anställda. Därför måste det införas en möjlighet till överprövning av A1-intygen, när det är uppenbart att det rör sig om en konstruktion i syfte att sänka arbetsgivarens kostnader för skatter och sociala avgifter. Regeringen bör inom EU driva frågan om möjlighet till överprövning av A1-intyg. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Företag har även andra sätt att skatteplanera i samband med utstationering av arbetskraft. Enligt den s.k. 183-dagarsregeln ska en arbetstagare som är utstationerad till betala inkomstskatt i det land man är utstationerad från även om arbetet utförs här. Förutsättningarna för detta är att arbetstagaren inte ska vistas i i och att lönen ska betalas av en arbetsgivare som inte har hemvist eller fast driftsställe här. Om man som arbetstagare har för avsikt att stanna i i ska SINK-skatt betalas . Det faktum att skatten i kronor påverkas av både längden på arbetstagarens vistelse och vilket land hon är utstationerad ifrån kan därmed utnyttjas av arbetsgivare för att förbättra sitt konkurrensläge. Detta sker på bekostnad av arbetstagaren som kanske erbjuds en kortare anställning än vad hon annars skulle ha gjort. Flera av våra nordiska grannländer, t.ex. , har av det här skälet ändrat sin lagstiftning så att det i vissa fall är tillåtet att beskatta löneinkomst från en utstationerad arbetstagare om de skatteavtal man har med andra länder tillåter det. menar att det bör utredas om begränsningar av 183-dagarsregeln kan göras i i syfte att begränsa skatteplanering. En begränsning av 183-dagarsregeln som innebär att skatt ska betalas i skulle också göra det lättare att kontrollera att folk faktiskt får den lön de ska ha när de jobbar här. Vad som ovan anförs om att utreda begränsningar av den s.k. 183-dagarsregeln bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.6Företagsstöd endast till dem som sköter sig utspelade sig en liten men mycket viktig arbetsmarknadskonflikt i i . vägrade att ge sina anställda kollektivavtal. Avsaknaden av kollektivavtal och rimliga anställningsförhållanden i övrigt innebar att de anställda saknade OB-tillägg, övertidsersättning, tjänstepension och vanligt förekommande arbetsskadeförsäkringar. Efter en strejk lade ägarna till företaget hellre ner än att teckna kollektivavtal. Även om konflikten i var en utpräglad arbetsmarknadskonflikt, fanns där också en direkt koppling till statens agerande. Företaget har nämligen genom försorg fått i etableringsbidrag. Man fick nej från på en bidragsansökan, just eftersom man inte erbjöd kollektivavtalsliknande villkor. Detta förefaller vara en ganska inkonsekvent hållning från statliga organ. Alla former av företagsstöd som betalas ut ska villkoras med att företaget följer lagar och kollektivavtal. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.7Huvudentreprenören ska ta ansvar för missförhållanden finns det nätverk mellan entreprenörer och underleverantörer som är så invecklade att det är svårt att skilja mellan de svarta och vita jobben. Oseriösa underentreprenörer pressar kostnaderna genom att tillämpa för låga löner, inte betala in skatter osv. En brist i dagens lagstiftning är att en huvudentreprenör inte kan hållas ansvarig för villkoren hos en underentreprenör. Företag som själva följer både lagar och avtal kan tämligen riskfritt sätta i system att anlita oseriösa underentreprenörer. Förutom att det åsamkar staten stora förluster genom obetalda skatter och avgifter skapas en parallell arbetsmarknad med villkor som är långt sämre än vad lag och avtal föreskriver. Det sätter press på löner och arbetsvillkor också på den legala arbetsmarknaden. Därför behövs en nationell lagstiftning som reglerar huvudentreprenörernas ansvar för att de underentreprenörer och bemanningsföretag de anlitar betalar ut avtalsenliga löner och betalar in skatter, försäkringar och arbetsgivaravgifter. En lag om solidariskt ansvar, i likhet med dem som redan finns i och , skulle göra företagen ansvariga för hur deras underleverantörer behandlar arbetstagare som de anlitar. En sådan lagstiftning skulle göra det möjligt för den enskilde arbetstagare som lurats av en underentreprenör att få ut sin rättmätiga ersättning från entreprenörer högre upp i kedjan. Ett sådant ansvar finns nu i när det gäller att ta ansvar för underentreprenörer som anställer personer som inte har arbetstillstånd. Ansvaret för huvudentreprenörer behöver dock göras större än så. Företag som är etablerade i och som anlitar underentreprenörer eller bemanningsföretag, oavsett om dessa är svenska eller utländska, bör därför göras solidariskt ansvariga för inbetalningar av löner, försäkringar, skatter och sociala avgifter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En av de branscher som drabbats hårdast av social dumpning och illojal konkurrens är åkerinäringen. Allt fler inrikestransporter sköts av utländska åkerier som betalar löner långt under svenska kollektivavtalsnivåer, och som dessutom pressar sina chaufförer att bryta mot både arbetstids- och trafikregler. Allt fler svenska åkerier har dessutom satt i system att inte ha egna anställda, utan endast anlita utländska chaufförer med F-skattsedel. Seriösa åkerier som följer lagar och kollektivavtal får allt svårare att klara konkurrensen. Utöver de generella förslag vi presenterar i den här motionen behövs riktade insatser för att komma åt de utbredda missförhållandena i åkeribranschen. har tidigare uppmanat regeringen att utreda hur en modell liknande den holländska kan införas i . Modellen innebär att chaufförer måste vara anställda hos det åkeri de kör för. Vi förutsätter att regeringen återkommer med ett sådant förslag. Kraftfulla insatser måste också vidtas för att bekämpa illegal inrikestrafik. har ett regelverk som är betydligt svagare och en lägre straffskala än flertalet av våra grannländer. anser att det behövs både skärpt lagstiftning och en tydligare prioritering hos både polis och åklagare att bekämpa den här brottsligheten. För det första bör beställaransvaret skärpas, så att den som beställer en transport är skyldig att säkerställa att det inte rör sig om illegal inrikestrafik. Vidare måste krav på att föraren har fullständig dokumentation av sina transporter inom landets gränser med sig i bilen införas. krävs bara att föraren har den aktuella fraktsedeln i bilen, vilket gör det omöjligt för en trafikpolis att bedöma om det rör sig om en laglig cabotagetransport eller illegal inrikesfrakt. Polisen måste också få utökade möjlighet att hålla kvar ett fordon i syfte att driva in böter. Regeringen bör ta fram ett lagförslag för att tillåta klampning, dvs. att man i praktiken kedjar fast och plomberar hjulen tills det att exempelvis böter och avgifter är betalda. Vi anser också att bör ingå i den samordning mellan myndigheter som redan finns för att motverka illegala transporter som utförs i . Regeringen bör återkomma till med åtgärder i enlighet med det som anges i motionen om bekämpning av oseriös yrkestrafik. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.9Arbetskraftsinvandring från länder utanför EES och Arbetskraftsinvandringen har historiskt varit positiv för och bidragit till vårt lands utveckling. En väl fungerande arbetskraftsinvandring kan även framöver tillföra mycket för såväl den enskilde som kommer hit för att arbeta som för svensk ekonomi och arbetsmarknad. Arbetskraftsbrist inom olika branscher och yrken kan hanteras. De som kommer hit bidrar med nya kunskaper och nya kontaktytor skapas. Om arbetskraftsinvandringen även framgent ska bidra till något positivt för arbetstagaren, arbetsgivaren och hela samhället måste det finnas garantier för att de som invandrar inte utnyttjas och att de inte används för att dumpa löne- och arbetsvillkoren på den svenska arbetsmarknaden. har länge drivit på för att införa mer generösa regler för arbetskraftsinvandring från länder utanför EU/EES. Dessvärre motsvarar de regler som infördes inte alls våra önskemål. får arbetsgivarna själva bestämma om det råder arbetskraftsbrist. Innan arbetstillstånd beviljas ska den lediga platsen annonseras i inom och EU, men det ses bara som en formalitet av de inblandade. I praktiken står det arbetsgivare fritt att importera arbetstagare så länge de säger att de ska betala löner i enlighet med svenska kollektivavtal och försäkringar. Argumenten för de nya reglerna var att det skulle bli lättare att rekrytera människor med specialistkunskaper utanför och EU/EES. I själva verket är det, med undantag för datorspecialister, framför allt till arbeten utan krav på särskild yrkesutbildning i låglönebranscher som människor har rekryterats från andra kontinenter. Tusentals ansökningar om arbetstillstånd har kommit in och beviljats för restaurangbiträden, diskare och städare. som det redan finns ett stort antal sökande till sådana jobb i . Det är alltså knappast beroende på kompetensbrist i landet som arbetsgivare rekryterar restaurangbiträden, diskare och städare från och . Det mesta tyder i stället på att det är möjligheten att skaffa arbetskraft till löner långt under de nivåer som gäller i svenska kollektivavtal som lockar arbetsgivarna att rekrytera utomlands. Det sammanhang som de nya reglerna har införts i är viktigt. Regeringens politik syftar generellt till att minska arbetstagarnas makt på arbetsmarknaden. Försämringarna i arbetslöshetsförsäkringen, urholkningen av arbetsrätten, rean på ungdomars arbete, skattesubventionen för hushållstjänster, den havererade arbetsmarknadspolitiken, nedskärningar av vuxenutbildningen och privatiseringar av välfärdsverksamhet göder framväxten av en låglönemarknad i . Denna låglönemarknad framställs av såväl regeringen som näringslivets företrädare som lösningen på arbetslösheten bland framför allt ungdomar, lågutbildade och utlandsfödda. De nya reglerna för arbetskraftsinvandring ligger i linje med denna låglönepolitik och dess utformning har öppnat för omfattande exploatering av arbetstagare från andra länder. Det finns gott om dokumentation av hur utländska arbetare lurats hit under falska premisser och utnyttjats på det mest skamliga sätt. Hotell- och restaurangfacket har avslöjat ett stort antal fall där arbetskraftsinvandrare jobbade på krogar i för löner långt under de som utlovats vid ansökan till . En stor härva av handel med arbetstillstånd i en av de ledande snabbmatskoncernerna uppdagades . Människor från hade krävts på betalning för arbetstillstånd, enligt polisanmälan per tillstånd. Pengarna hade de anställda sedan tvingats betala av från sin lön till de restaurangchefer som sålt tillstånden. Liknande missförhållanden rapporteras regelbundet från byggsektorn, städbranschen, lantbruket och transportsektorn för att bara nämna några exempel. Det är tydligt att det är alldeles för enkelt för oseriösa arbetsgivare att utnyttja utländska arbetstagare med nuvarande regelverk. Det drabbar inte bara de enskilda arbetstagare som utnyttjas utan påverkar löner och arbetsvillkor för alla arbetstagare i negativ riktning. De förslag som regeringen presenterade i proposition 2012/13:125 Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare samt de som aviserats i Ds 2013:57 Åtgärder mot missbruk av reglerna för arbetskraftsinvandring, är helt otillräckliga. Den extrema beroendeställning arbetskraftsinvandrare hamnar i när de kommit till kommer att kvarstå även med de föreslagna förändringarna. Det kommer fortfarande att stå arbetsgivare fritt att erbjuda sämre arbetsvillkor än de som utlovas vid ansökan, och arbetstagaren riskerar fortfarande att skickas hem med tom plånbok om anställningen upphör. föreslår därför att såväl regler som tillsyn måste skärpas ytterligare för att stoppa exploateringen av utländsk arbetskraft i och dumpningen av löner och arbetsvillkor på den svenska arbetsmarknaden. För att arbetskraftsinvandringen ska fungera väl och vara till gagn för såväl den som invandrar som arbetsgivaren och hela samhället behöver såväl seriositeten i arbetserbjudandet som den ansökande arbetsgivarens seriositet bedömas. I det följande redogör vi för förslag på hur detta kan gå till. 7.9.1Arbetserbjudandet måste göras rättsligt bindande Ett av huvudproblemen med dagens regelverk är att de löne- och anställningsvillkor arbetsgivaren skickar in som underlag till vid ansökan om arbetstillstånd inte är bindande. Det betyder att varken myndigheten eller den fackliga organisation som yttrar sig om ansökan vet vilka villkor som i praktiken kommer att gälla för den eller de som beviljas arbetstillstånd. I kombination med regeln att arbetstillståndet är kopplat till en specifik arbetsgivare skapar detta utrymme för oseriösa arbetsgivare att utnyttja arbetskraftsinvandrare. Den enskilde arbetstagare som kommer till och finner att den svenska arbetsgivaren i praktiken erbjuder sämre lön och andra villkor än utlovat har att välja mellan att acceptera de sämre villkoren, eller att vända sig till myndigheterna och berätta att arbetsgivaren lurats. I det senare fallet upphör arbetstillståndet och arbetstagaren utvisas om han eller hon inte lyckas hitta ett nytt arbete . Möjligheterna för en utomeuropeisk invandrare med tillfälligt arbetstillstånd att lyckas med det måste anses mycket begränsade. Valet står då mellan att skickas hem utan de pengar man räknat med att tjäna ihop eller gå under jord och stanna kvar som papperslös i hopp om att hitta jobb i den informella sektorn. Det är ett val ingen ska behöva ställas inför på den svenska arbetsmarknaden. Vi är övertygade om att dessa förhållanden kommer att bestå trots de förslag om straffsanktioner som presenteras i Ds 2013:57 Åtgärder mot missbruk av reglerna för arbetskraftsinvandring. Där föreslås en skyldighet för arbetsgivare att lämna sanningsenliga uppgifter till om de anställningsvillkor som gäller för utländska arbetstagare som beviljats arbetstillstånd enligt reglerna för arbetskraftsinvandring. Men finns ingen garanti för den enskilde arbetstagaren att villkoren är de man blivit utlovad, eftersom man menar att avtalet måste kunna omförhandlas mellan arbetsgivare och arbetstagare.