ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H102Ju281 · 2013-10-02 00:00:00 — Inför solidariskt straffansvar i statens bolag tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att överväga att införa solidariskt straffansvar för firmatecknare, styrelseledamöter och verkställande ledning i de företag, organisationer och myndigheter där staten är ägare eller där andra påverkansformer är tillgängliga. De människor som leder företag, organisationer och myndigheter har ett stort ansvar – och då inte enbart administrativt, juridiskt eller finansiellt. Dessa ledare har även ett moraliskt ansvar gentemot anställda, kunder, leverantörer, ägare och andra intressenter. är deras mandat, rättigheter och skyldigheter reglerade i olika avtal, direktiv och förhållningsregler – vissa är juridiskt förankrade, medan andra mer handlar om icke reglerat moraliskt ansvar. har tyvärr många skandaler av ekonomisk natur uppdagats, inom både den privata och den offentliga sektorn. Det handlar om rena olagligheter som kartellbildning, förskingring och bedrägerier. Men det handlar även om överträdelser av interna regelverk som stipulerar förutsättningar och begränsningar för exempelvis representation, personalvård och expensersättningar. Otillbörligt vidlyftig representation inom myndigheter är extra allvarlig eftersom det handlar om hur våra gemensamma skattemedel förvaltas och används. Tyvärr är sanktionsmöjligheterna för ägaren, dvs. samhället, ofta otydliga eller obefintliga när dess representanter i bolag, organisationer och myndigheter överträtt sina befogenheter, regelverk eller lagstiftning. De som initierat dessa överträdelser löper därmed låg eller ingen risk att bestraffas och inte sällan är den enda möjliga sanktionen entledigande. Denna binära situation är orimlig då sanktionsskalan borde omfatta fler påföljder än entledigande eller ingenting alls. Därför vore det lämpligt att undersöka möjligheterna till att överväga att införa solidariskt straffansvar för firmatecknare, styrelseledamöter och verkställande ledning i de företag, organisationer och myndigheter där staten har ägande eller andra påverkansformer tillgängliga. Detta solidariska straffansvar skulle innebära att det ingår i dessa befattningshavares förordnande, befattningsbeskrivning och/eller anställningskontrakt att de äger skyldighet att säkerställa att all verksamhet sker inom ramen för de ramar, regelverk och lagar som ålagts verksamheten av ägare, ledning och staten. Om överträdelse sker ska då solidariskt straffansvar utgå för firmatecknare, styrelseledamöter och verkställande ledning. En sådan tågordning skulle inverka positivt för efterlevnaden av regler och lagar. Dessutom skulle en högre grad av respekt för våra gemensamma skattemedel skapas som förtroendet för företag, organisationer och myndigheter stärks.
mot · H102Ju291 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett klargörande av begreppet synnerliga skäl i vapenlagen. Det finns många privata legala vapen i som används inom ramen för vad som tillåtits, av jägare och medlemmar i skytteföreningar. Hur många illegala vapen som finns är oklart likaså hur många av de legala vapnen som hamnar i orätta händer och används vid brott. Ett speciellt dilemma är regelverkets oklarheter vad gäller hel- och halvautomatiska vapen. Tillstånd för sådana vapen baseras på synnerliga skäl men lagstiftningen beskriver inte närmare vad dessa synnerliga skäl består av. Detta har bland annat avspeglat sig i hur svårtolkat detta regelverk är då det i våra domstolar behandlas som ett ärende som rör brott enligt vapenlagstiftningen. Begreppet synnerliga skäl är mycket svårtolkat och det är inte tillfredställande att det finns sådana oklarheter, särskilt när det gäller vapen. Utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen har blivit ett betänkande, och det är angeläget att frågan om vad synnerliga skäl innebär då det gäller hel- och halvautomatiska vapen kommer till ett klargörande.
mot · H102Ju293 · 2013-10-02 00:00:00 — Stärkt skydd mot barnäktenskap tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om stärkt skydd mot barnäktenskap. Enligt UNFPA blir över 14 miljoner flickor bortgifta och problemet ökar som går. Även i förekommer det att föräldrar ansöker om dispens – och beviljas sådan – för att få gifta bort sina barn. Den statliga utredningen skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap föreslog att ska inta en mer restriktiv hållning men har aviserat en proposition i frågan. Det enda rimliga är att barn- och tvångsäktenskap kriminaliseras i och alla möjligheter till dispens och fullmaktsäktenskap tas bort samt att äktenskap med minderårig som ingåtts i ett annat land inte godkänns som äktenskap i .
mot · H102Ju294 · 2013-10-01 00:00:00 — Åtgärder för ökad effektivitet inom åklagarväsendet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om åtgärder för ökad effektivitet hos åklagarväsendet. och regeringen har tillfört stora resurser till rättsväsendet. Syftet har varit att förstärka och effektivisera verksamheten för att uppnå målen om minskad brottslighet och ökad trygghet. kan vi dock konstatera att tillskottens påverkan på verksamhetsresultaten varit blygsam. Detta säger i sin rapport . Regeringen har vidtagit flera åtgärder som syftar till effektivisering, bl.a. har flera utredningar tillsatts. konstaterar dock att dessa inte har givit ett förväntat resultat. Åtgärderna har inte fått genomslag i verksamheten eller i resultaten och det är oklart vad insatserna gett i form av ökad effektivitet. Man konstaterar också att det saknas viktig kunskap för styrning av rättsväsendet och att regeringen inte har säkerställt att det finns tillgång till den kunskap som behövs för verksamheten och resultaten. Det finns också brister i myndigheternas uppföljning av verksamheten i termer av resultat, tid och kostnader. Viktiga resultat redovisas inte av myndigheterna och regeringen har inte heller ställt krav på sådan uppföljning. Allt detta enligt . En viktig faktor i om rättsväsendet sköts effektivt är naturligtvis åklagarämbetets arbetssätt, styrning, utvärdering och uppföljning. ifrågasätter rättssäkerhet såväl som ekonomi, tid och, inte minst, resultat. En viktig faktor i sammanhanget är att de senaste 10–15 åren dragit in åklagarresurser på många håll ute i länen. I har och förlorat sina åklagare som i stället flyttats till . Detta innebär att rättssäkerheten inte kan garanteras (enligt polischefer i de båda städerna). Handläggningstiderna har förlängts och åklagare som förundersökningsledare på plats existerar inte, inte ens vid barnbrott där det uttryckligen sägs i lagen att åklagare fysiskt ska närvara. Polis får i stället packa mängder med material i kappsäckar och ta sig ner till där åklagarna finns. Skälet till att man tagit bort åklagare från dessa orter är enligt justitieministern att åklagarna kan tillgodoses kompetensutveckling i högre grad om samtliga finns på en ort. Att rättssäkerheten äventyras och att verksamheten blir ineffektiv genom långa handläggningstider väger alltså lättare. Jag menar att synpunkter ska beaktas som de förtjänas och därför ska regeringen återinsätta åklagare i och .
mot · H102Ju301 · 2013-10-01 00:00:00 — Delgivning med elektronisk legitimation tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ändra regelverket för delgivning. Rättsväsendet lever med en ansträngd ekonomi. Ett kostsamt inslag i verksamheten är delgivning, d.v.s. när parter ska kallas till rättegång och bekräfta att de insett sin skyldighet att närvara. Det traditionella sättet att utföra delgivning är att delge via personligt besök och då bekräfta via underskrift. Att detta är en personalkrävande, och därmed dyr, hantering är uppenbart. Det finns redan något som kallas förenklad delgivning men även då krävs det en personlig underskrift. Motionens syfte är att kunna bekräfta en kallelse från domstol i första hand elektroniskt, via e-legitimation, och först då den kallade inte svarar inom bestämd tid gå vidare till nästa nivå och inhämta en underskrift via besök. När allmänna självdeklarationen kan ske elektroniskt, borde också delgivningar kunna ske på detta sätt. i (S)
mot · H102Ju303 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett förbud mot identitetskapningar. Mycket har hänt i världen . Internet och all den elektroniska utvecklingen går betydligt fortare än lagstiftningen hänger med. har rättsväsendet börjat få upp ögonen för förtal på internet och ett par s.k. instagrammål har växt uppmärksamhet och fått fällande domar. Det har då främst handlat om förtal. Det finns dock andra problem som är helt oreglerade. Det är fullt möjligt att utge sig för att vara en annan fysisk person och agera i dennes ställa på exempelvis sociala medier. Detta kan få stor spridning och skapa mycket problem för den drabbade. Den drabbade upplever sig utsatt för ett brott och rimligtvis borde lagstiftningen också förändras så att det också blir fallet. Förutom de som får sina identiteter kapade på internet finns också runt 65 000 personer 2012 som led direkt ekonomisk skada av att få sin identitet kapad. Skadorna uppgick, förutom det stora mänskliga lidandet, till närmare 3 miljarder. Stulna identiteter har blivit den vanligaste typen av bedrägeribrott. Det vanligaste är att identitetskaparna beställer varor på internet i offrets identitet. Straffvärdet är relativt lågt och risken för upptäckt är relativt liten. Att göra identitetskapningen i sig straffbar skulle öka på straffvärdet och förhoppningsvis också skapa ett förebyggande arbete hos myndigheter och företag. Att inte lättvindigt ge ut lagfarter, abonnemang och kreditkort skulle minska samhällskostnaderna och minska lidandet avsevärt.
mot · H102Ju304 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av kunskap om barns rättigheter hos de yrkesgrupper som hanterar barn som utsatts för brott. I konstateras också att i nästan en tredjedel av kamrarna har inte alla åklagare som handlägger dessa ärenden särskild utbildning. Enligt är en av de grundläggande förutsättningarna – kanske till och med den viktigaste – för att kunna öka rättssäkerheten för barn som brottsoffer är att de som handskas med förundersökningar har utbildning och kunskap om barnets rättigheter. I en kvalitetsgranskningsutredning av 23 svenska Barnahus gjord skriver utredarna , och , : Det är enbart av Barnahusen som har fullt utbildade barnförhörsledare. Satsningar på att rekrytera, utbilda och behålla barnutredare måste intensifieras. Man behöver också oftare ta in barnpsykolog eller annan expertis för att få hjälp att anpassa och tolka förhören utifrån barns utvecklingsnivå. Vi ser stora brister vad gäller gemensam fortbildning och kompetensutveckling. Vi föreslår att alla Barnahus upprättar en tydlig kompetensutvecklingsplan och avsätter medel för tvärprofessionell utbildning och gemensamma aktiviteter. har påpekat bristen på kunskap om barns rättigheter i , 2009 respektive 2011. Kommittén rekommenderar att systematisk och fortlöpande utbildning om barns rättigheter bör ges till alla personer som arbetar med och för barn. I samma rapport rekommenderas att utbilda poliser, domare och åklagare i hur de ska ta emot, kontrollera och utreda anmälningar gällande sexuell exploatering, på ett mot barnen respektfullt sätt med iakttagande av tystnadsplikt. De senaste rekommendationerna från kommittén lyder som följer: recommends that the State party systematically provide training programmes on the Optional Protocol for all professionals working with or for children, including specifically on identifying the risk factors relevant to the Optional Protocol and relevant follow-up procedures for addressing such violations and on instances where there is the suspicion of such offences occurring. also recommends that such training programmes include content on socio-cultural sensitivity to allow relevant professionals to effectively address cases involving foreign victims. i (C)
mot · H102Ju305 · 2013-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av lagstiftningen när det gäller förbud mot trakasserier och mobbning. Mobbning och trakasserier är ett allvarligt samhällsproblem. Det är något som pågår såväl i skolor som på arbetsplatser. sker ofta mobbning och trakasserier med internet eller mobiltelefon som ett verktyg av de som mobbar. Detta gör pressen ännu tyngre för den som drabbas, när inte ens hemmet kan bli en fri från förtrycket. Den utsatte hamnar i än mer traumatiska situationer och det utvecklas till och med ibland till så outhärdliga former att offret tar sitt liv. Många av de brott som begås i samband med det som kallas mobbning eller trakasserier är redan straffbelagda, till exempel som misshandelsbrott. Någon samlande term finns dock inte som när det till exempel gäller kvinnofridsbrottet som är en samlande benämning på ett antal brott. En enhetlig och samlad lagstiftning mot mobbning och trakasserier skulle bland annat på ett bättre sätt kunna koppla ihop olika former av trakasserier och ge en helhetsbild av det brott som begåtts. Detta skulle i sin tur kunna leda till ett högre straffvärde än om man bara ser till de enskilda brotten. Vi menar att lagstiftningen inte är tillräckligt entydig och samlad på området kränkande behandling, trakasserier och mobbning och att en översyn bör göras om möjligheter för en samlad och stark lagstiftning i dessa frågor.
mot · H102Ju306 · 2013-10-02 00:00:00 — Rättstillämpningen när det gäller våldtäkt tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att på ett bättre sätt säkra rättstillämpningen när det gäller våldtäkt. har flera unga män friats efter att ha åtalats för våldtäkt, medhjälp till våldtäkt, sexuellt utnyttjande samt ofredande. I flera rapporteringar i medierna från uppmärksammade fall så verkar det som om det är nästintill omöjligt att bli dömd för våldtäkt i . Av cirka 6 000 polisanmälningar för våldtäkt leder endast omkring 200 till fällande dom. Trots att brister i utredningar och kunskap bland nämndemän, åklagare och domare påtalats om och om igen, är trenden att fler tilltalade frias. Kvinnor uppmanas att anmäla. Men till vilken nytta? Domarna befäster ofta en syn på tjejers sexualitet som något som bokstavligt talat erövras av killar och kan tolkas som om den uppmuntrar killar att ignorera motstånd. Domstolarna visar ofta ett oacceptabelt lågt förtroende för dessa unga mäns förmåga att vara lyhörda inför vad en sexpartner inte vill. Följaktligen är det svårt att hålla dem ansvariga för sina handlingar och hela lagstiftningen sätts ur spel. När domstolarna tolkat tjejens försök att visa att hon inte vill som en inledande tvekan underminerar de hela sexualbrottslagstiftningen. Vad är då våldtäkt i lagens mening? Personer som är invecklade i sexuella aktiviteter med varandra gör ju naturligen saker med varandras kroppar på ett spontant sätt utan att fråga om den som berörs samtycker eller inte, menar rätten i ett fall. I en ömsesidig relation mellan jämlika parter är det riktigt, men sådana är inte alla relationer. De sexuella aktiviteterna måste sättas i ett sammanhang. Tjejjourer säjer att de har kontakt med många tjejer som berättar att det som hände inte var okej och att de utsattes för en våldtäkt. Men de flesta anmäler inte, då de tyvärr inte har förtroende för vårt rättssystem och för att de är påverkade av den syn på sex som domstolarna ofta befäster; en tjejs tvekan är något som killar ska övervinna. Kvinno- och tjejjourerna möter tusentals unga av alla kön med frågor och funderingar kring våldtäkt och sexuella övergrepp. De gör vad de kan för att stödsökande ska känna tillit till och förstå sexualbrottslagstiftningen, men under rådande omständigheter är det svårt. En negativ spiral skapas både i rättstillämpningen och i det förebyggande arbetet mot sexuellt våld. För att vända denna utveckling vill vi se följande: Attitydförändrande arbete inom hela rättskedjan från enskilda poliser till domare i . En granskning av orsakerna till att åtals- och lagföringsfrekvensen vid sexualbrott är fortsatt låg, till och med sjunkande. En tydligare prioritering av sexualbrott inom polisen och övriga rättskedjan för att höja kvaliteten på utredningarna. Det finns stort utrymme för förbättring genom starkare ledarskap inom rättsväsendet och verklig politisk vilja. Det är dags att säkerställa att rättstillämpningen följer lagstiftarens intentioner.
mot · H102Ju307 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med förslag om ersättningen för nämndemän. Att utses till nämndeman är ett viktigt uppdrag då man har att döma i en domstol tillsammans med domare. finns det cirka 9 000 aktiva nämndemän kopplade till de svenska domstolarna. De nomineras av de politiska partierna, fast man måste inte vara partiknuten. Sammansättningen är tänkt att spegla befolkningen, fast så är det inte . Framför allt är det svårt att hitta yngre och medelålders till uppdragen. Enligt uppgift från var nämndemannauppdragen jämnt fördelade mellan könen och medelåldern på nämndemännen var . En av orsakerna till svårigheterna att hitta yngre och medelålders till detta viktiga uppdrag kan vara den låga ersättning du får som nämndeman. får du per dag du tjänstgör. Är det än så får du . Den summan är förhållandevis låg för den insats du förväntas göra genom att döma i mål. Ersättningsnivån bör ökas betydligt för att göra uppdraget mer attraktivt. Sedan har du givetvis rätt till förlorad arbetsinkomst, som ska styrkas från arbetsgivaren. Problem uppkommer då för till exempel studenter som inte kan visa upp förlorad arbetsinkomst eftersom det de förlorar är tid som är avsatt för att studera. De får heller inget avdrag från studiemedlet, av naturliga skäl, men om de tjänstgör mycket en period kan det vara så att de missar tentor och måste förlänga tiden som studerande. Man bör rimligen hitta ett system som tar hänsyn till detta. överlämnade sitt betänkande till justitieministern. Utredningen heter Nämndemannauppdraget – breddad rekrytering och kvalificerad medverkan (SOU 2013:49). I denna föreslås en dubblering av nämndemännens arvode, vilket vi tycker är bra.
mot · H102Ju309 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda en översyn av vittnesskyddet. I samband med den stora Södertäljerättegången har frågan om vittnesskydd diskuterats. I denna debatt har det framkommit kritik angående svårigheter med samhällets skyddsnät för de personer som vågar framträda som vittnen i rättegångar och därefter utsatts för stora påtryckningar och hot och därför är i behov av samhällets skydd. Dessa människor har tagit ett stort steg när de har ställt upp som vittnen trots att detta ibland leder till att de måste ge upp sin bostad, flytta till okänd ort och kan umgås med sina vänner. Dom är värda samhällets fulla stöd. Enligt polisen är det svårt att få kommuner att ställa upp för att ta emot personer som får vittnesskydd. Problemet är att polisen ska stå för skyddet och kommunerna för kostnaden. Polisen har ingen budget att hjälpa och kommunen har varken kunskap eller möjlighet att skydda någon. Enligt samordnaren för personskydd vid polisen är det inte utrett vilket ansvar kommun respektive polis har och samordnaren har själv varit med om att diskutera skyddsfrågor med både höga kommunchefer, länsstyrelser och för att hitta lösningar. Det kan också vara skillnad på vilka skyddspersoner det handlar om. Det är lättare att få personskydd för kvinnor och barn än män. För att lösa problematiken efterlyses rekommendationer från för att skapa tydliga riktlinjer i frågan.
mot · H102Ju311 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att varje kommun ska ha rätt till en lagstadgad minimibemanning av poliser. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en parlamentarisk utredning bör tillsättas för att utreda om polismyndighetens samlade byråkrati kan minskas och organisationen göras effektivare. Det råder en tilltagande otrygghet på landsbygden när det gäller brottslighet. Detta drabbar inte minst äldre ensligt boende människor och näringsidkare på små orter. En växande företeelse är att utländska ligor åker runt på stöldturnéer och ibland till och med rånar och misshandlar människor i deras hem. I ett uppmärksammat fall blev ett äldre par brutalt ihjälslagna på sin egen gård. Att stävja och förhindra detta måste få hög prioritet. För ett par årtionden sedan var den lokala polisstationen oftast en självklar del i kommunen. har dock polisens verksamhet allt mer kommit att koncentrera sig kring landets storstadsområden, och på många platser har polisen kontor som endast håller öppet , om det överhuvudtaget finns ett kontor kvar. I mer glesbebyggda kommuner är bemanningen även procentuellt betydligt tunnare än vad fallet är i storstadsregionerna och de större städerna. I hela riket finns kring 20 000 poliser varav ungefär 17 000 är i tjänst. Resterande är av olika anledningar borta från tjänst t.ex. på grund av föräldraledighet eller sjukskrivning. Detta innebär att det i genomsnitt finns en polis per 550 invånare, men storstadsregionerna har en högre koncentration av poliser än glesbygdsorter även i förhållande till befolkningsunderlaget. Jag menar att alla medborgare har rätt till en viss nivå av polisbemanning i sin kommun då alla skattebetalare är med och betalar för polisen. Alla skattebetalare har rätt till en grundläggande service gällande poliser så att man har en rimlig möjlighet att få hjälp när man utsätts för brott, oavsett var man bor. Därför bör det införas en lägstanivå av poliser i varje kommun. I väldigt små kommuner löser man då bemanningen genom samarbete med grannkommunen för att få en fungerande enhet. I ambition att minska antalet papperspoliser är det också rimligt att utreda polisens arbetsuppgifter och organisation. En övervägande del av poliskåren behövs i yttre tjänst, och byråkratin måste minimeras. En utredning bör också ta sikte på behovet av chefspersonal, administration och dialogpoliser. En parlamentarisk utredning är att föredra.