mot · H102So657 · 2013-10-03 00:00:00 — Uppdraget omfattar även att utveckla en modell för utredning och beslut om regionövergripande nivåstrukturering av enskilda vårdinsatser. Vi anser att det är hög tid att nivåstruktureringen av cancervården genomförs. Inom ett antal cancerdiagnoser är antalet insjuknande så lågt att ett fåtal cancerläkare är tillräckligt för att behandla dessa patienter. Det är inte rimligt att varje cancerregion eller än värre varje landsting eller sjukhus ska behandla dessa cancerdiagnoser en eller . Det nationella samverkansarbetet mellan RCC har inte gett fullt resultat och behöver snabbas på. Donationsviljan i är en av de högsta inom EU. Ändå fungerar det svenska systemet inte effektivt. Behovet av organ för transplantationsändamål är stort och väntelistorna för patienter som väntar på en eller flera transplantationer har ökat successivt. Av befolkningen är positivt inställda till att donera organ efter sin död. Men bara knappt hälften av dessa, , har tagit aktiv ställning. Det finns tre sätt att som enskild göra sin vilja känd i . Det går att göra genom att fylla i ett donationskort, anmäla sig till eller muntligt meddela närstående. Varje människa har rätt att själv bestämma om man vill donera eller inte. Bristen på organ och vävnader är stor och det är därför viktigt att fler människor än tar aktiv ställning till om man är positiv till organdonation eller inte. Som en följd av bristen på organ avlider många innan de får möjlighet att bli transplanterade. Inom sjukvården har olika frågor ställts kring vad som bör gälla vid organdonation och vård av döende patienter. Eventuella förändringar av nuvarande lagstiftning och hantering måste dock föregås av grundliga överväganden. Det är angeläget att den översyn av nuvarande regler och hantering som pågår leder fram till förslag om hur fler organ ska kunna tillvaratas och användas för donation. Frågan inrymmer en rad olika etiska överväganden. Ett förslag som bör övervägas för att få fler att ta ställning till organdonation är att göra det möjligt att meddela sin vilja med ett kryss på deklarationsblanketten. Det bör också undersökas om sjukvården ska kunna få titta i donationsregistret redan innan patienten avlidit för att kunna göra förberedelser för organdonation. Det bör vidare prövas om sjukvården under en kort och begränsad tid ska få fortsätta intensivvården även när hoppet att rädda patientens liv är ute om det innebär att man kan tillgodose en patients önskan att donera organ. Majoriteten av hbt-personer har en god hälsa. Det visar undersökningar som bland annat gjort. Studien visade att hbt-personer generellt tycks ha en god hälsa men att det i hbt-gruppen trots detta finns en betydligt större andel individer med sämre hälsa än i den övriga befolkningen. Hbt-personer möts fortfarande av fördomar och kränkningar och detta påverkar deras hälsa. , han redovisar att en fjärdedel av de unga homo- och bisexuella kvinnorna har försökt ta livet av sig. av transpersonerna uppger att de blivit utsatta för kränkande behandling . Varannan transperson har övervägt att ta livet av sig. Vanligast är att unga hbt-personer utsätts för kränkande behandling i skolan. Många unga homosexuella, bisexuella och transpersoner har lågt förtroende för polisen, skolan, och arbetsförmedlingen på grund av att de känner sig diskriminerade i mötet med personalen. Många unga hbt-personer upplever diskriminering i samhället och att de blir kränkta av skola, vård, arbetsförmedling och socialtjänst. De är även missnöjda med polisens bemötande vid anmälan av övergrepp. Bland de unga homosexuella och bisexuella är det av kvinnorna och av männen som har blivit bemötta på ett kränkande sätt. Även en stor andel av transpersonerna, , upplever att de har blivit utsatta för kränkande behandling . Tendensen är densamma i nationella folkhälsoenkäter som mäter befolkningens levnadsvanor och självupplevda hälsa. Unga hbt-personer har lågt förtroende för samhällets institutioner, vilket kan leda till att de undviker att ta kontakt med dem även om de behöver hjälp. Vårdens bemötande har stor betydelse för viljan att söka och ta emot hjälp. Det är viktigt att hälso- och sjukvården inte uppträder fördomsfullt eller okunnigt. Alla människor har rätt att bli bekräftade och få vård och omsorg utifrån sina förutsättningar. Många har vittnat om hur bristande kompetens kring dessa frågor hos vårdpersonalen har skapat problem. Vi föreslår att regeringen ser över möjligheterna att ta ytterligare initiativ för att stödja sjukvårdshuvudmännens arbete med attityder och kunskap när det gäller bemötande i vården. Forskning kring hbt-personers hälsa bör stimuleras. Hbt-perspektivet ska tas upp på vårdutbildningarna i gymnasiet och högskolan och i fortbildning. Hbt-personers hälsa ska kontinuerligt följas upp och belysas när folkhälsoundersökningar görs. Särskilt viktigt är att ungdomsmottagningarna har en fullgod hbt-kompetens. Unga hbt-personer som besöker mottagningarna ska vara säkra på ett gott och kompetent bemötande. Vi föreslår därför att ges i uppdrag att ta fram ett system för hbt-certifiering för landets samtliga ungdomsmottagningar. Vi föreslår också att regeringen tillsätter en utredning med uppgift att skapa en samlad verklighetsbild av levnadsvillkoren för transpersoner i . Därigenom får vi bättre förutsättningar att stärka deras ställning i samhället. Vi vill att det genomförs en särskild informationskampanj angående hiv. Vi föreslår i budgeten 10 miljoner till en särskild satsning på informationskampanj angående hiv. antog på förslag från den socialdemokratiska regeringen en nationell strategi mot hiv/aids. Målet var att halvera antalet nysmittade i vårt land . Det var ett fullt realistiskt mål men kräver ett intensifierat arbete. Under har regeringens anslag legat still trots att problemen inte på något sätt minskat. Även om siffrorna varierar mellan enskilda år finns det en svagt ökande trend av rapporterade fall av hiv-infektion i . Detta är inte förvånande. Informationsinsatser är en färskvara och behöver förnyas. måste samhället hjälpa och stödja de personer som lever i som hiv-positiva. Samhället har ett stort ansvar för att minska den inhemska smittspridningen. Män som har sex med män är en särskilt utsatt grupp. De stora informationsinsatser som gjordes under tidigare årtionden har ingen verkan nu och många ungdomar var inte ens födda när dessa kampanjer genomfördes som mest intensivt. Utvecklingen har påtalats och varit känd för regeringen . Men uppenbarligen har inte detta lett till insikten att det behövs något initiativ från regeringens sida. När det gäller det preventiva arbetet mot hiv och andra smittsamma sjukdomar har den borgerliga regeringens budgetpropositioner aldrig innehållit några nya satsningar eller initiativ. Det kommer inte att vara en hållbar strategi. Könssjukdomarna ökar igen och det finns tecken på att kondomanvändningen har gått ned i bland annat ungdomsgrupperna. Staten måste intensifiera sina insatser när det gäller smittskydd och insatser mot hiv. Ett intensifierat arbete bör bland annat bestå av särskilda informationsinsatser kring smittskydd och hiv och därför behövs ett riktat anslag för detta. Informationskampanjen ska vara ett komplement till övriga nödvändiga åtgärder: en översyn av smittskyddslagen, metoder att ge lärarna stöd när det gäller att på ett fördomsfritt och kunskapsbaserat sätt undervisa om sex och samlevnad, insatser för att utveckla ungdomsmottagningarnas verksamhet samt sprututbytesprogram på de ställen där det görs bedömningen att det kan bidra till minskad smittspridning. Läkemedel är den i särklass vanligaste behandlingsmetoden inom vården och kommer att bli än viktigare. Tack vare framgångsrik forskning och utveckling blir det möjligt att med läkemedel bota och behandla allt fler sjukdomar och skador. Det är en fantastisk framgång som räddar liv och ger ökad livskvalitet åt många människor. Synen på läkemedel i den politiska debatten måste förändras. För den som genom rätt läkemedelsbehandling kan slippa långa sjukhusvistelser, bo kvar hemma eller fortsätta sitt dagliga liv och arbete är det uppenbart att läkemedel är en fantastisk tillgång och inte i första hand en kostnad för samhället. Läkemedelsanvändningen behöver förbättras och effektiviseras på flera områden. Det finns stora brister. Det gäller inte minst läkemedelsförskrivningen till äldre. av de konsumerar något receptbelagt läkemedel. Kunskapen om hur olika terapier ska vägas och prioriteras mot varandra vid en genomgång av en multisjuk patients läkemedelsanvändning är ofullständig. Dessa patienter kan ha upp till tio olika läkemedel. Ofta görs ingen samlad bedömning av vilka läkemedel patienten har och hur de påverkar varandra. Det finns därför ett stort behov av ökad kunskap till förskrivare kring hur läkemedel ska värderas och prioriteras för sådana patienter. Analyser av äldres läkemedelsanvändning visar att kvinnor och personer med lägre utbildning i större utsträckning än män och högutbildade personer får en mer riskfylld läkemedelsanvändning, både när det gäller olika typer av olämpliga läkemedel och olika riskfyllda kombinationer av läkemedel. Av alla äldre som läggs in akut på sjukhus har upp till en femtedel drabbats av biverkningar av läkemedel. Dödligheten i denna patientgrupp är avsevärt större än i andra typer av patientgrupper. Vi menar att det behövs fler läkemedelsgenomgångar och att alla äldre patienter som behöver det bör få tillgång till en läkare med ett helhetsansvar för den medicinska behandlingen och läkemedlen. Personal i vård och omsorg bör få regelbunden utbildning och fortbildning i effektiv och säker läkemedelshantering. Vi föreslår ett nationellt initiativ för ökad läkemedelssäkerhet med uppdrag att öka kunskapen hos befolkningen och att kartlägga omfattning och orsaker till felaktig läkemedelsanvändning. Arbetet kan med fördel ske inom ramen för den pågående läkemedelsstrategin. Varje kommun bör ha ett särskilt system för säkerhet och kvalitet i sin läkemedelshantering för äldre. Det behövs också en bättre rapportering och information om läkemedelsanvändning till och för allmänheten. Ett förslag skulle kunna vara att inrätta en jour eller upplysningslinje dit allmänheten kan ringa när de vill diskutera eller är oroliga för sin egen eller en anhörigs läkemedelsanvändning. Det är också önskvärt med verksamhet som utifrån ett brukarperspektiv kan arbeta med råd, stöd och biverkningsrapportering. borgerliga majoritet beslutade om en avreglering av apoteksmarknaden. Vi socialdemokrater röstade emot denna avreglering. Utgångspunkten för vårt ställningstagande var att det är av högsta vikt att läkemedelshanteringen är kostnadseffektiv, säker, lättillgänglig och ses som en del av sjukvården – inte som en marknad vilken som helst. Det svenska apotekssystemet där hade ensamrätt på försäljning till konsumenterna och där läkemedelsbolagen konkurrerade om att få sälja läkemedel till var ett mycket framgångsrikt system. Det bidrog till att vi hade ett av de säkraste och mest kostnadseffektiva distributionssystemen för läkemedel i världen som apoteken låg i topp när det gäller kundnöjdhet inom detaljhandeln. beslut innebar att ensamrätt på försäljning av läkemedel till konsument avskaffades. Den av staten fastställda handelsmarginalen för apoteken höjdes i samband med avregleringen för att stimulera nya apotekskedjor att etablera sig. Därmed fick samhället ta på sig ökade kostnader för apoteksservicen. Sedan avregleringen har över 600 av de 900 apoteken sålts. Inga apotek, inte heller det som är kvar av det statligt ägda , har numera något specifikt samhällsansvar. I samband med försäljningen av apotekskluster ingick klusterköparna avtal med staten. Enligt dessa avtal är klusterköparna förhindrade att lägga ned vissa utpekade apotek. Dessa avtal löpte ut . Det finns en stor risk att olönsamma apotek kommer att avvecklas. Detta löses knappast genom ett symboliskt tillskott till glesbygdsapotek. Ett grundläggande problem med regeringens syn på apoteksväsendet är att man nästan helt ser verksamheten som försäljning av en vara vilken som helst. Apoteksverksamhet måste enligt vår mening i mycket högre grad ses som en del i vårdkedjan. Apoteken är en del av vården och ska säkerställa kedjan vård-apotek-patient. I samband med att expediering av läkemedel sker på ett apotek kan frågor ställas till läkemedelskunnig personal om hur läkemedlet ska användas. En rad frågor kan komma upp som inte klarats ut vid läkarbesöket som ledde till receptet. Vi har sett mycket lite av utveckling i denna riktning efter avregleringen. Fler apotek och ökade öppettider men samma antal recept gör att apotekens intäkter pressas vilket leder till att mycket energi måste läggas på försäljning av receptfria läkemedel och andra produkter för att få ekonomin att gå ihop. Regeringen anger budgetproposition att Statskontorets bedömning är att målet om bibehållen kompetens och säkerhet i läkemedelsförsörjningen endast har uppfyllts till viss del. Statskontoret skriver i sin utvärdering att sex av tio apoteksanställda upplever försämrade möjligheter till kompetensutveckling. Statskontorets enkät till apotekspersonal visar också att mer än hälften upplever att förutsättningarna för att göra korrekta receptexpedieringar har försämrats efter omregleringen. Mer än hälften upplever även att förutsättningarna för att ge information och rådgivning om läkemedel och egenvård har försämrats. och Statskontorets konsumentundersökningar visar att konsumenterna är mindre nöjda med apotekens rådgivning om läkemedel jämfört med före omregleringen. Några förklaringar till försämringarna som apoteksanställda lyfter fram är ökad arbetsbelastning, fler arbetsuppgifter, krav från apoteksledningen på att expedieringar inte bör ta och att merförsäljning bör ske. Andra förklaringar är problem med receptexpeditionsstöden och en mer komplicerad hantering av periodens vara på grund av de striktare utbytesreglerna efter omregleringen. På kan denna utveckling enligt Statskontoret innebära en risk för patientsäkerheten genom att patienterna inte får rätt information om sina läkemedel. I Statskontorets enkäter ombads apotekspersonalen även att jämföra nuvarande förutsättningar för att tillhandahålla förskrivna läkemedel med förutsättningarna tiden före avvecklingen av apoteksmonopolet. Drygt sex av tio som besvarat frågan 2012 upplever att förutsättningarna har försämrats efter omregleringen. I enkäterna ombads apotekspersonalen också att jämföra nuvarande förutsättningar för direkt tillhandahållande med förutsättningarna tiden före avvecklingen av apoteksmonopolet. Närmare två tredjedelar () av personalen upplever att förutsättningarna att förse kunder med förordnade läkemedel vid första besöket har försämrats efter omregleringen. Det var som upplevde förbättringar. Enligt Statskontoret är det relativt vanligt att apotekspersonalen hjälper konsumenterna att finna ett läkemedel på ett annat apotek i de fall det inte finns på det egna . personalenkät uppgav av apotekspersonalen att de kontaktade ett annat apotek i samtliga, nästan samtliga eller de flesta sådana fall. uppgav att de oftast inte kontaktade andra apotek. Resultaten var ungefär desamma vid föregående mätning. Förutsättningarna för apotekspersonalen att göra detta på ett snabbt och smidigt sätt har dock överlag försämrats efter omregleringen eftersom konkurrerande apotek inte har direkt tillgång till information om varandras lager. Mot bakgrund av detta är Statskontorets sammantagna slutsats att konsumenternas möjligheter att bli hänvisade till andra apotek generellt sett har försämrats efter apoteksomregleringen. Det är nu mycket viktigt att regeringen tar missnöjet på allvar och agerar med kundernas intresse i främsta rummet så att tillhandahållandeskyldigheten och möjligheterna till rådgivning och kompetensutveckling kan upprätthållas. I det sammanhanget bör även behovet och utformningen av en förutsägbar och kostnadseffektiv lösning för apotekstäckningen i glesbygd analyseras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Strategiska samverkansprogram – life science har en förhållandevis stor läkemedelsindustri. Det är viktigt för utvecklingen i sjukvården och för hela det svenska samhället. Om vi ska utveckla sjukvården och fortsätta att hänga med vad gäller medicinsk kvalitet är samverkan med industrin viktig ur ett utvecklingsperspektiv. Därför är det allvarligt att de forskande läkemedelsföretagen väljer att lägga allt färre kliniska prövningar i . Det har skett en halvering . Resultatet är att går miste om utländska investeringar när forskning och kliniska prövningar förläggs till andra länder. Det leder också till att personal går miste om kompetensutveckling som patienters tillgång till ny behandling försenas. Universitetssjukhusen har en unik kompetens och är en mötesplats för specialistsjukvård, forskning och avancerad utbildning. En stor enighet finns bland forskare och profession om att en privatisering eller uppsplittring (vårdgallerior) av universitetssjukhusen allvarligt skulle hota kvaliteten i svensk sjukvård. Det riskerar att förstöra mest avancerade forsknings- och utbildningsmiljöer samt utgöra ett hinder för forskningssamarbetet mellan akademin och näringslivet inom life science-området. Ersättningssystem som ensidigt bygger på kvantitet och förenklade styckeprismodeller riskerar att utarma den avancerade sjukvården. Kliniker har inte tid och råd att delta i kliniska studier av nya läkemedel. Det är förödande . Utveckling måste vara en del av uppdraget om vi ska hålla uppe kvaliteten och säkra personalens möjligheter till kompetensutveckling. Därför är det nödvändigt att staten medverkar till att det utvecklas nya metoder att mäta kostnader och produktivitet i sjukvård som arbetar integrerat med forskning, utveckling och utbildning. Mer forskning är bra, men det räcker inte. Åtgärder måste vidtas som konkret ger nya behandlingar, produkter och tjänster, det vill säga tillväxt och sysselsättning. Socialdemokraterna vill inrätta ett nationellt innovationsråd direkt underställt statsministern. I rådet samlas representanter från näringsliv, akademi och arbetsmarknadens parter. Ett tidigt uppdrag för det nationella innovationsrådet blir att identifiera ett antal övergripande områden där det behövs samverkansprogram. Ett annat uppdrag för det nationella innovationsrådet blir att lägga fast de strategiska utgångspunkterna för en ny fond för finansiering i tidiga skeden. För ett litet exportberoende land som är det nödvändigt att det finns ett fungerande och väl utvecklat samarbete mellan politik, näringsliv och akademi. Ansatsen i samverkansprogrammen bygger på övertygelsen att framtidens samhälleliga möjligheter och utmaningar, rätt hanterade, innebär betydande möjligheter att stärka svensk konkurrenskraft och därmed skapa nya arbetstillfällen. Identifieringen av vilka områden som borde bli föremål för strategisk samverkan kommer att diskuteras inom ramen för innovationsrådet. Vi kan dock redan nu adressera två viktiga utmaningar som kommer att mötas med samverkansprogram. Det ena gäller klimatutmaningen och den andra gäller life science. har tappat både forskning och industriell kapacitet inom life science under en följd av år. Därför behövs en tydlig strategi som identifierar våra styrkeområden, stärker den medicinska forskningen och kan sätta in insatser för att stärka och utveckla det svenska life science-klustret. avsätts totalt till en fond för finansiering i tidiga skeden. Fokus ska ligga på att genom samverkan få till flexibla och fungerande lösningar för finansiering i tidiga skeden. Den nya fonden kapitaliseras genom att outnyttjade resurser hos Fouriertransform förs till den nya fonden. Vi vill också få till stånd en tydligare rollfördelning mellan staten och landstingen för ersättningssystemet för läkemedel. Det är nu mycket trögt när det gäller introduktion och användandet av nya innovativa läkemedel i . Hälso- och sjukvårdslagen bör ändras för att förtydliga sjukvårdshuvudmännens ansvar för klinisk forskning samt att i avtal med annan utförare än sjukvårdshuvudmannen se till att forskning och utveckling finns med. Samverkan mellan de medicintekniska företagen och klinisk expertis måste ske i den kliniska vardagen och utgöra ett naturligt led i att utveckla vården. Konsumtionen av antibiotika fortsätter att öka i världen. Problemet med antibiotikaresistens är nu så stort globalt att det måste placeras på samma nivå som en rad av de stora sjukdomarna som skördar miljontals liv. Europeiska myndigheten för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) har beskrivit antibiotikaresistens som ett av de allvarligaste hälsohoten inom EU. Det är bland annat en felaktig och överdriven användning av antibiotika som lett fram till att allt fler bakterier blir motståndskraftiga mot läkemedlet och inte kan behandlas. Förutom fler dödsfall kommer många rutiningrepp inte längre att vara möjliga om utvecklingen fortsätter. Utan effektiva antibiotika kommer sjukvården att stå handfallen inför en rad bakteriella infektionssjukdomar som lunginflammation, blodförgiftning och tuberkulos. Det blir också riskabelt att genomföra operationer som till exempel byte av höftleder eller hjärtklaffar och organtransplantationer. Behovet av nya preparat är mycket stort och det är en fråga som behöver arbeta med nationellt, men också driva inom EU och internationellt. har utvecklingen av antibiotika nästan upphört. Mycket få nya antibiotika har introducerats . finns det rapporter om resistens mot alla kända antibiotika. har stora förutsättningar att driva antibiotikafrågan. I råder en relativt sett gynnsam situation då förekomsten av antibiotikaresistens i ett internationellt perspektiv är låg. Men situationen har blivit mer bekymmersam. anmäldes 7 225 nya fall av tarmbakterier med ESBL bland människor, vilket är en ökning jämfört med föregående år. Antalet nya fall av meticillinresistenta gula stafylokocker (MRSA) fortsätter också att öka; från 425 fall till 2 097 fall . Faktorer som fler äldre patienter, fler komplicerade kirurgiska ingrepp och mer avancerad medicinsk behandling inom cancer- och transplantationsområdet gör att allt fler löper risk att drabbas av resistenta bakterier och svårbehandlade infektioner. Ytterligare faktorer som ökar spridningen av antibiotikaresistenta bakterier är det ökande resandet och att allt fler söker sjukvård utomlands. För att bekämpa denna problematik krävs samordnade insatser inom en rad områden. Återhållsam antibiotikaanvändning, god hygien inom vård och omsorg, effektiv och tillgänglig infektionsdiagnostik, forskning och utveckling av nya antibakteriella ämnen samt insatser inom veterinärmedicinen och miljöområdet är alla viktiga insatsområden för att få bukt med spridningen av resistenta bakterier. Antibiotikaanvändningen minskade i (på humansidan) men skillnaden mellan länen är anmärkningsvärt hög. I skrevs det ut 410 recept per tusen invånare mot 290 i . , som redan ligger lägst, var också ett av de län som minskade sin antibiotikaanvändning mest . Problematiken med antibiotikaresistens kommer att finnas så länge som antibiotika används. Men ju mer antibiotika som används desto snabbare sker ökningen av resistens. Antibiotika måste ses som en ändlig resurs och hanteras varsamt. Skillnaderna mellan länen, där storstadslänen har betydligt högre förskrivning än glesbygdslänen, trots att det inte finns tecken på olika sjuklighet, visar att förskrivningen kan påverkas och att det inte enbart är medicinska faktorer som styr förskrivningen. Regeringen bör överväga hur den nationella nivån ytterligare kan stödja och bidra till att arbetet i regionerna/landstingen med att hålla nere antibiotikaförskrivningen intensifieras. Den socialdemokratiska regeringen presenterade en nationell strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade infektioner.