ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H102Kr342 · 2013-09-13 00:00:00 — Översyn av lagen om stöd till trossamfund tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av lagen om stöd till trossamfund. Statens stöd till trossamfunden regleras i två lagar och en förordning – lagen om trossamfund (SFS 1998:1593), lagen om stöd till trossamfund (SFS 1999:932) samt förordningen om statsbidrag till trossamfund (SFS 1999:974). kan trossamfund erhålla statligt stöd, däremot kan stöd inte utgå till organisationer som utgår från en humanistisk grundsyn och som bygger på annan grund än religiös tro. I ser man annorlunda på detta. Där får det norska med över 70 000 medlemmar ett stöd på . På blev formellt registrerad som landets första ickereligiösa livsåskådning . Det innebär bl.a. att Sidmennt får del av den så kallade kyrkoskatten. I gällande lagtext står att trossamfunden skall bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg. Kravet på gudstjänst tycks emellertid inte gälla längre då buddhister numera får stöd trots att i vart fall den traditionella buddhismen (theravada) inte förrättar några gudstjänster. Vidare framhålls att statsbidrag får lämnas endast till ett trossamfund som bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på, och är stabilt och har egen livskraft. är att betrakta som livsåskådningssamfund där den religiösa tron är en drivkraft, men inte den enda. De har också social betydelse för dem som berörs. Den betydelsen finns också hos andra livsåskådningssamfund som lever upp till FN:s olika konventioner om mänskliga rättigheter. Livsåskådning och livsåskådningsorganisationer kan definieras på följande sätt och därmed särskiljas från andra organisationer: En livsåskådning är en deskriptivt och normativt sammanhängande verklighetsuppfattning och värdegrund. En livsåskådning innebär således en specifik filosofisk uppfattning om verklighetens beskaffenhet och en specifik moralisk värdegrund. Dessa två kriterier definierar kristna, muslimska och sekulärhumanistiska livsåskådningsorganisationer, men inte andra typer av föreningar eller intresseorganisationer som t ex miljörörelser, kvinnoorganisationer, politiska organisationer mm. Mot bakgrund av ovanstående anser jag att regeringen bör tillsätta en utredning om hur stödet till trossamfund kan vidgas till att omfatta också andra livsåskådningssamfund, förutsatt att deras verksamhet baseras på FN:s olika konventioner om de mänskliga rättigheterna i likhet med vad som är fallet i och på .
mot · H102Kr343 · 2013-09-26 00:00:00 — Om statligt stöd till livsåskådningsorganisationer tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över principerna och kriterierna för det statliga stödet till livsåskådningssamfund. I har religiösa trossamfund rätt till stöd från staten. Stödet regleras i två lagar, lag om trossamfund (SFS 1998:1593) och lag om stöd till trossamfund (SFS 1999:938), samt en förordning, förordning om statsbidrag till trossamfund (SFS 1999:974). För att vara berättigad till stöd ska samfundet bedriva en aktiv och långsiktigt religiös verksamhet i form av gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg. Dessutom måste samfundet bidra till och stärka de grundläggande värderingar som samhället bygger på. Problemet är att endast religiösa samfund har kommit i fråga för bidrag från staten. kvalificerar sig inte för statligt stöd. Detta trots att de arbetar med samma typ av existentiella frågor som de religiösa samfunden och är att betrakta som livsåskådningsorganisationer. Förbundet är en sådan sekulär livsåskådningsorganisation som fått avslag på sin ansökan med motiveringen att de inte ägnar sig åt tillbedjan av en gud. Men en gudstro och firande av gudstjänst är inte ett krav för att erhålla statsbidrag då buddistiska samfund får statligt stöd trots att de varken tror på en eller flera gudar eller förrättar gudstjänster. Icke-religiösa livsåskådningsorganisationer, som Förbundet , ägnar sig åt verksamhet som är likvärdig den som bedrivs i de religiösa samfunden. Det finns möjlighet till sekulära ceremonier i form av barnvälkomnande, vigslar och begravning. I länder som , och betraktas livsåskådningsorganisationer neutralt – oavsett gudstro – och där har således även sekulära och humanistiska organisationer rätt till stöd från staten. En liknande lagstiftning bör införas i . En sekulär och humanistisk livsåskådningsorganisation som bedriver samma typ av verksamhet som de religiösa samfunden, ska inte av staten betraktas annorlunda enbart på grund av dess sekulära karaktär. Kriterierna för vilka som ska få statligt stöd bör – oberoende av livsåskådning – enbart baseras på vilken typ av verksamhet som bedrivs. Kriterierna och principerna för vilka livsåskådningssamfund som är berättigade till statligt stöd enligt lagarna ovan bör utformas så att även samfund med en sekulär, vetenskaplig och humanistisk livsåskådning kan komma i fråga som mottagare av stöd.
mot · H102MJ201 · 2013-09-17 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av en översyn av allemansrätten. Vi föreslår i denna motion en översyn av allemansrättens funktion i , beskriva de problemområden som finns och eventuellt föreslå förändringar. Allt i syfte att långsiktigt säkerställa att kan behålla den lättillgängliga natur för alla som så många värdesätter och som vi är internationellt välkända för. Allemansrätten är en av grundpelarna i för att reglera allmänhetens tillträde, rättigheter och skyldigheter i naturen. Den bygger på urgammal hävd och är i stor utsträckning ett resultat av hur människor dragit gränsen för markägarens rätt att förfoga över sin mark och övrigas tillträde till densamma. Samhällets utveckling förändrar hur dessa gränser uppfattas. Ett modernt samhälle som vårt ser helt andra nyttor av att ha tillgänglighet till naturen än . Historiskt har det handlat om möjligheten att försörja sig, hitta ätbara växter eller ved. Under mer modern tid har det mest handlat om allas rätt att vistas i naturen för olika fritidsaktiviteter. har en ökning av konflikter relaterade till allemansrätten kunnat noteras. Det handlar om den ökande koncentrationen av befolkningen till större städer vilket ger störningar av olika slag och slitage på attraktiva områden. Det handlar också om att fler människor med liten tidigare vana av att vistas i skog och mark kommer ut i naturen. En utvecklingstrend som vuxit kraftigt är kommersiellt utnyttjande av naturen som bygger på den generösa tillgänglighet som allemansrätten innebär. Upplevelseturism i naturmiljöer har vuxit snabbt, organiserad bärplockning för försäljning är ett annat uppmärksammat område. Det är angeläget med en genomgång av lagstiftningen i syfte att klargöra en lämplig gränsdragning mellan möjligheten att fritt utnyttja annans mark för kommersiella ändamål och när man som arrangör av kommersiella aktiviteter genom avtal ska komma överens med aktuella markägare om ersättning för intrånget ifråga. Vi har här pekat på några av de förändringar som vi sammantaget anser leder till slutsatsen att en översyn för att långsiktigt säkra allemansrätten behövs. Om ingenting görs är risken att långsiktiga spänningar mellan markägare, naturvårdande intressen och övriga som vill dra kommersiell nytta av naturens möjligheter byggs upp som stör den fina relation som av hävd finns i mellan markägaren, människan och naturen. Detta vore en beklaglig och onödig utveckling mot bakgrund av den stora areal som finns till förfogande.
mot · H102MJ202 · 2013-09-18 00:00:00 — Fjällfonder i stället för Samefonden tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ombilda Samefonden till fjällfonder. Det är dags att demokrati och rättvisa också börjar gälla inom det så kallade renbetesområdet, och ett steg i den riktningen är att ombilda Samefonden till fjällfonder. Fjällfonderna ska förvalta samma medel som Samefonden, men alla som bor i det så kallade renbetesområdet, oavsett etnisk tillhörighet och näringsverksamhet, ska ha samma möjligheter att tilldelas medel ur fonden. Fjällfonderna ska, på ett demokratiskt sätt, förvalta och dela ut medel till alla som bor i de så kallade renbetesområdena, oavsett etnisk identitet och näring. Det bör finnas en fjällfond för varje län för att ge fonderna lokal förankring. Ledamöterna i fjällfonderna ska utökas med representanter från byalag och företrädare för näringslivet. Samefonden får pengar från jakt, fiske, arrendeavgifter och vattendomar. Samefonden gynnar enbart samiska ändamål. Statens lappfond inrättades 1943 genom sammanslagning av fyra äldre fonder. Den ojämförligt största var Jämtländska renbetesfjällens skogsfond. Skolan i Högvålen byggdes med medel ur denna fond. Historiskt är de södra fjällen ett land befolkat av fjällbönder som trängts undan på grund av ett ensidigt gynnande av rennäringen. ska därför besluta om att ombilda Samefonden till fjällfonder som ska ha lokal förankring, bestå av ledamöter från olika näringar och etniciteter och ge alla som bor i de så kallade renbetesområdena, oavsett etnisk identitet och näring, möjlighet att få utdelning från fonderna på lika grunder.
mot · H102MJ203 · 2013-09-18 00:00:00 — Fjälldelegationer i stället för rennäringsdelegationer tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ombilda rennäringsdelegationerna till fjälldelegationer. De nya fjälldelegationerna ska vara demokratiska instanser som representerar alla boende och näringar i de så kallade renbetesområdena. Ledamöterna i den nya delegationen ska utökas med representanter från byalag och företrädare för näringslivet i bygden. Fjälldelegationerna kan få fjällen att bli det de en gång var, en mosaik av mångfald och inte som en enfald som endast gynnar renägare på andra kulturer och näringars bekostnad. Stora delar av dagens renbetesområden är historiskt sett marker som brukats av andra näringar och kulturer men som på grund av rennäringens särställning och privilegier trängts undan. Framförallt är det fjällbonden och fjällbondekulturen som har offrats på grund av statens ensidiga gynnande av rennäringen. Rennäringsdelegationerna, som är instanser inom länsstyrelserna, fattar beslut om markanvändning, jakt, fiske med mera på statens marker i de så kallade renbetesområdena. Rennäringsdelegationernas ledamöter är politiker och renägare. De sistnämnda är den enda näring som har egen representation. Andra yrkeskategorier och medborgare anses representeras av politikerna – som även representerar renägarna. Därmed har renägarna dubbel representation. Resultatet blir att renägarna dikterar villkoren för besluten och därmed för alla som bor i de så kallade renbetesområdena, det vill säga av yta. Rennäringsdelegationerna har sagt nej till de flesta som ansökt om att köpa tomter för att bosätta sig i områdena samt till utveckling och etablering av företag. Dessa nej bidrar till inlandets avfolkning. ska därför besluta om att ombilda rennäringsdelegationerna till fjälldelegationer som ser till alla näringars och alla folks intressen i området.
mot · H102MJ204 · 2013-09-18 00:00:00 — Lokal folkomröstning om vargen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lokalt folkomrösta om huruvida det ska finnas varg i närområdet eller inte. Lokala folkomröstningar ska genomföras så att befolkningen i berörda bygder får vara med och fatta beslut om huruvida varg ska finnas i deras närområde eller inte. Förutsättningen för många av de rödlistade arterna, kärlväxter, svampar och insekter är betande mular på ängar, i skogar och fjäll. Vargen är inte globalt utrotningshotad men det är fjällko, rödkulla och andra svenska lantraser. Förutsättningen för många av de svenska lantraserna är att det idkas skogsbete, fäboddrift, skärgårdsjordbruk och andra för typiska traditionella jordbruksformer. För att kunna bedriva dessa typer av jordbruk krävs att det inte finns varg i området. ska därför besluta om att genomföra lokala folkomröstningar om huruvida varg ska finnas i området eller inte.
mot · H102MJ205 · 2013-09-18 00:00:00 — Krav på importerade jordbruksprodukter tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att krav som ställs på det svenska lantbruket också ska ställas på den mat som importeras till . Det är ohederligt att ställa högre krav på det svenska lantbruket än på de livsmedel som importerars till . har höga krav på djurskydd, bekämpningsmedel och antibiotikaanvändning men ställer inte samma krav på importerade jordbruksprodukter. Det får till följd att många svenska bönder måste lägga ner sin verksamhet eftersom de inte kan konkurrera med importerade jordbruksprodukter på grund av snedvridna villkor. ska därför besluta om att ställa samma krav på den mat som importeras till .
mot · H102MJ206 · 2013-09-18 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att genomföra en betesresursinventering. Att genomföra en betesresursinventering för att kartlägga värdet av skogsbete, fjällbete och skärgårdsbete ger en bild av de värden som på ett effektivt sätt skulle kunna tas tillvara med modernt jordbruk i kombination med traditionella kunskaper. Att bruka utmarksbetet skulle generera nya jobb på landsbygden och inom de gröna näringarna. Att ha djur på de mycket stora arealerna utmarksbete som finns i skulle även ge positiva effekter för den biologiska mångfalden; många av de rödlistade arterna, till exempel kärlväxter, svampar och insekter, är beroende av skogsbete, fjällbete och skärgårdsbete. De svenska lantraserna är speciellt anpassade för utmarksbete och några av raserna är dessutom utrotningshotade. De djur som hålls på skogsbete, fjällbete och skärgårdsbete är friskare än andra djur och ges mindre antibiotika. Djuren vistas i sin naturliga miljö och har ett mycket bra liv som tillgodoser deras naturliga behov. Den mat som framställs från djur som har tillgång till skogsbete, fjällbete eller skärgårdsbete är av högsta kvalitet. I handhas frågorna om utmarksbete av en nationell institution som har redovisat att det primära värdet av utmarksbetet i landet motsvarar ett värde av . planerar dessutom att öka betet i utmarkerna. ska därför besluta om att ska genomföra en betesresursinventering för att sedan kunna gynna de bönder som vill nyttja denna stora, oanvända resurs.
mot · H102MJ208 · 2013-09-18 00:00:00 — Minska felaktig användning av spillolja tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att säkerställa att spillolja omhändertas på ett miljöriktigt sätt. Återvinningsindustrin har framfört att mängden spillolja för insamling och omhändertagande minskat. I bästa fall är detta ett uttryck för att olja hanteras mer effektivt på marknaden och mängden spill därigenom blir mindre. Det skulle också kunna vara ett uttryck för att spillolja i större utsträckning än tidigare säljs illegalt och hanteras på ett oriktigt sätt. Enligt återvinningsindustrin har antalet alloljebrännare ökat markant på marknaden och de misstänker att en stor del av den spillolja som borde omhändertas istället används som bränsle för att värma upp mindre verkstäder, växthus, spannmålstorkar och andra lantbruksbyggnader. Om detta är korrekt är det förstås inte en önskvärd utveckling. Regeringen bör ta ansvar för att det skapas klarhet om det förhåller sig så som återvinningsindustrin misstänker och vidta lämpliga åtgärder för se till att all spillolja omhändertas och hanteras på ett miljöriktigt sätt. Ett sätt att öka förutsättningar för tillsyn skulle till exempel kunna vara införande av anmälningsplikt till ansvarig tillsynsmyndighet vid försäljning av alloljebrännare. Detta bör tillkännage för regeringen som sin mening.
mot · H102MJ209 · 2013-09-19 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett ökat kommunalt inflytande över strandskyddsdispenser. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett tydliggörande av kommunernas möjligheter att anpassa tillämpningen av 100-metersregeln för bebyggelse vid vattenlinjen. För att skydda värdefulla stränder, att säkra allmänhetens tillgång till strandområden och att värna den biologiska mångfalden, har det införts ett strandskydd i hela landet. Detta gäller oavsett hur tät- eller glesbebyggt området är, hur gott det är om sjöar och vattendrag eller hur miljön och vattenområdet ser ut för övrigt. Strandskyddets goda syfte är att långsiktigt trygga förutsättningarna för allemansrättslig tillgång till strandområden och bevara goda livsvillkor för djur- och växtlivet på land och i vatten. Men detta kan på vissa håll stå i konflikt med möjligheterna att bedriva verksamheter på landsbygden och i skärgården. Det har också försvårat möjligheten att bygga och bo där behovet av bostäder varit stort. Därför har också möjligheter till dispens öppnats i och kan kommunerna ge dispens för områden som i översiktsplanen pekats ut som område för landsbygdsutveckling. Men detta räcker inte enligt min mening. Det kommunala inflytandet över strandskyddsdispenser måste öka. I många kommuner finns bostadsbrist och i andra kommuner skulle rekrytering och inflyttning liksom turism och rekreationsmöjligheter öka om man kunde erbjuda strandnära bostäder vid en insjö, en å eller vid havet. När jag tagit del av strandskyddsärenden i min egen hemkommun och sett hur dessa har vandrat mellan sökanden, kommunen och finner jag motiv till att vi på nationell nivå tydliggör våra ambitioner att skapa attraktivt boende, turism- och rekreationsmöjligheter runt våra sjöar i det relativt glest befolkade . En utvärdering av hur de nya strandskyddsbestämmelserna tolkats av kommuner och länsstyrelser pågår. Det finns misstanke om att man har fortsatt med en mycket restriktiv linje. Det är enligt min mening hög tid att man börjar fråga sig om det av miljö- och tillgänglighetsskäl är nödvändigt att skydda varje meter av våra strand. Jag ifrågasätter också om det finns ett behov av lika strama regler för att skydda en liten insjö i som en ö i . Enligt min mening behövs ett nytt verklighetsförankrat synsätt vad gäller strandskyddsfrågorna. Det är viktigt med ett tydliggörande av kommunernas möjligheter att anpassa tillämpningen av 100-metersregeln för bebyggelse vid vattenlinjen. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · H102MJ211 · 2013-09-20 00:00:00 — Avlivning av slaktdjur på bete tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i småskaligt jordbruk möjliggöra avlivning av slaktdjur på bete. En konkret förbättring för småskalig verksamhet är att möjliggöra avlivning av slaktdjur medan de befinner sig på bete. Utgångspunkterna för detta är i huvudsak följande, förutom att det är en grundläggande utvecklingsfråga för landsbygden: Avlivning i beteshagen, i djurets invanda miljö, är det mest skonsamma sättet för djuret att avsluta livet på och kan därmed tillmötesgå de högst ställda kraven på djuretiskt bemötande i samband med avlivningen. Avlivning på den lugna inramningen som betesplatsen utgör, med harmoniskt betande djur, för absolut bästa livsmedelskvalitet relaterat till omständigheterna kring slakt. Genom dessa möjligheter som inryms i småskalighetens flexibilitet och handlingsutrymme kan en väl utformad anpassning av regelverket vad avser avlivning på bete ge den småskaliga slakten förutsättningar att utveckla sina komparativa fördelar i kvalitetshänseende. En bedömning är att varken eller torde finna sakligt grundade skäl mot avlivning på bete. Det är ett faktum att dessa möjligheter används inom ekologisk produktion i . tillämpas också avlivning på bete inom den småskaliga slakten i . Mot denna bakgrund föreslås att tillåta avlivning av slaktdjur på bete i småskalig verksamhet. ska därför besluta om att tillåta avlivning av slaktdjur på bete i småskalig verksamhet.
mot · H102MJ212 · 2013-09-20 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att jämställa andra ursprungliga näringar och kulturer med rennäringen vad gäller rättigheter och skyldigheter. Rennäringen har gynnats på bekostnad av andra ursprungliga näringar och kulturer: fjälljordbruket och fjällbondekulturen men även det samiska gårdsbruket och jakt för övrig ortsbefolkning för att nämna några exempel. Det har fått förödande konsekvenser för dessa näringar och kulturer. I Miljömål i fjällandskapet. En syntes av problemställningar knutna till förvaltningen av en begränsad resurs. Rapport 6366, , står följande (s. 88): På många sätt är rennäringen och fäbodbruket aspekter av samma sorts betesdrift. Rennäringen har emellertid lyckats få myndigheternas stöd och uppmärksamhet medan fjälljordbruk och fäbodbruk har det svårare. Fäbodbruket och rennäringen kan i vissa fall konkurrera om samme (sic!) I den norra delen av fjällområdet utnyttjar samerna landskapet av gammal hävd. I den sydliga delen är det fäbodbruket som utnyttjar landskapet av gammal hävd medan rennäringen har etablerat sig relativt sent. Inom det så kallade renbetesområdet fanns tidigare en rik blandning av olika näringar och kulturer, inte minst en rik fjällbondekultur. Statens ensidiga gynnande av rennäringen har fått förödande konsekvenser för de andra ursprungliga näringarna och kulturerna i området. Några exempel från : fick en fjällbonde sluta med mjölkproduktion eftersom markerna var öronmärkta för rennäringen. Det var marker som tidigare nyttjats av fjällbönder – långt innan rennäringen fanns i området. Jakten har varit viktigare för den övriga befolkningen än för renägare. har marker som nyttjats av den övriga befolkningen successivt överförts till renägare. Renägarna har fått större jaktmarker, större älgtilldelning och längre jakttider än övrig befolkning. Renägare har många jaktgäster och många av ortsborna är utestängda från den viktiga älgjakten, viktig både för försörjningen, som livsstil och intresse. Det är hög tid att jämställa andra ursprungliga näringar och kulturer med rennäringen vad gäller rättigheter och skyldigheter. ska besluta om att likställa rennäringen med andra näringar och kulturer vad gäller rättigheter och skyldigheter.
mot · H102MJ213 · 2013-09-20 00:00:00 — Samma rättigheter till jakt och fiske tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att alla som bor på statlig mark där renskötsel är tillåten ska ha samma rättigheter till jakt och fiske oavsett näringstillhörighet och etnisk tillhörighet. Staten har systematiskt gett renägare större och större marker till älgjakt, på andra ortsbors bekostnad. Älgjakten är och har varit viktigare för den övriga befolkningens försörjning än för renägare. Stora delar av det så kallade renbetesområdet har historiskt tillhört fjällbönder, vilket gör dagens ensidiga gynnande av renägare ännu mer oacceptabelt. Dubbelregistreringen vid jakt, där flera jaktlag jagar inom ett område, är livsfarligt och skapar många konflikter. måste avskaffa det obsoleta systemet att inom i stort sett alla områden gynna renägande samer på den övriga lokalbefolkningens bekostnad. En början är att ge alla bofasta samma rättigheter till jakt (älgjakt) och fiske. ska därför besluta om att alla som bor på statlig mark där renskötsel är tillåten ska ha samma rättigheter till jakt och fiske oavsett näringstillhörighet och etnisk tillhörighet.