mot · H102U316 · 2013-09-30 00:00:00 — Men investeringar i bioenergi i utvecklingsländer kan vara ett effektivt medel för att minska klimatpåverkan och bekämpa fattigdom. För att det ska bli möjligt krävs full respekt för miljölagstiftning och lagar som reglerar lokalsamhällets deltagande, stöd till den lokala skattebasen och att investeringarna genererar arbetstillfällen och stärker den lokala omställningen från fossilt till förnybart. Om marken ska räcka till både mat och energi utan att hota den biologiska mångfalden, måste den användas mer effektivt. Om de som äter mycket animalisk mat skulle äta mer vegetariskt skulle mark frigöras, detta skulle bland annat kunna uppnås genom ekonomiska styrmedel och mer vegetariskt i offentliga kök. Förnybara resurser som överutnyttjas blir ändliga. Vatten och fiske är två exempel på detta. Båda behövs för vår livsmedelsförsörjning och har viktiga roller i våra ekosystem. Medan föroreningar av vatten drabbar fisket, skadar försök att kompensera krympande bestånd av vild fisk genom odling vattenkvaliteten. Gödsel från jordbruk och kemikalier står för en stor del av föroreningarna av vårt vatten. Inom jordbruket är det i första hand konstbevattning som leder till överutnyttjande av vatten. Det finns begränsade möjligheter att hitta nya vattenresurser. Därför måste vi värna befintliga vattenresurser och deras kvalitet genom hushållning och effektivisering. Det finns en omfattande indirekt handel med vatten genom handel med exempelvis jordbruksprodukter. Delar av denna handel är i själva verket nödvändig för vissa länder och regioner med vattenbrist. Det finns också en trend att privatisera vatten, både för jordbruk och för direktkonsumtion. Fisket är ett numera ökänt exempel på en industri som är för stor i relation till resursbasen. Det finns en omfattande handel med fisk, men plundrar rika länder gemensamma eller fattiga länders resurser – genom avtal eller olagligt fiske. Rätt utformat och dimensionerat kan fiskodling utgöra ett viktigt tillskott till matförsörjningen. Fel utformat kan det fördärva både land-, vatten- och havsresurser. Vi anser att internationella samarbete på vattenområdet ska inriktas på att tillgodose alla människors grundläggande rätt till vatten som livsmedel och för sanitet. Vi vill motverka privatisering av dricksvattnet och säkerställa att storskaliga kommersiella användare som industrier, gruvor och storjordbruk betalar för det vatten de brukar, samt renar det som släpps ut i kretsloppen. Vi vill ge stöd till överföring av teknik och tekniskt kunnande för lokalt anpassade, effektiva vatten- och avloppslösningar både i storstäder och på landet. I områden där brist på vatten kan bidra till konflikter bör främja en rättvis fördelning, där hushållning och effektivisering är särskilt viktiga. Vi vill verka för att EU:s fiskeflotta anpassas till vad bestånden tål. Vi vill också stödja uppbyggnaden av fiskekontroll och beståndsuppskattningar i syd. bör verka både genom EU och internationellt för att stoppa oreglerat eller illegalt fiske och stoppa rovfiskeparadisens möjligheter att genom flaggbyte undkomma internationella regelverk. Biologisk mångfald är, vid sidan av klimatet och kvävecykeln, ett av tre områden där mänsklig påverkan bedöms överskrida planetära gränsvillkor. Bevarad biologisk mångfald är viktig för ekosystemens förmåga att återhämta sig från störningar såsom klimatförändringar och för att fortsatt kunna tillhandahålla livsnödvändiga ekosystemtjänster. Avskogning och omvandling av naturskogar till skogsplantager, utvidgning och omvandling av jordbruket, fiske och föroreningar är orsaker till att biologisk mångfald går förlorad. En växande och allt rikare befolkning, samt behovet av att minska konsumtionen av fossila råvaror, kommer att öka trycket på markanvändning och hoten mot biologisk mångfald. Konventionen om biologisk mångfald antogs vid i och följdes upp av Nagoyaprotokollet 2011. Det kommer att krävas stort ekonomiskt stöd för att hjälpa fattiga länder att klara av att genomföra protokollets krav på att bland annat skydda av landområden och av havsområden. bör motverka satsningar med betydande negativa konsekvenser för biologisk mångfald, både i det bilaterala och i det multilaterala utvecklingssamarbetet. EU har tagit fram hållbarhetskriterier för biodrivmedel. Dessa behöver skärpas och utvidgas till att också gälla fasta biobränslen. Det behövs också stöd till uppbyggnad av nationella institutioner för att värna biologisk mångfald i utvecklingsländer. Stödet till den ideella miljörörelsen är både kostnadseffektivt och verkningsfullt. Utvecklingen i världens städer är avgörande för en socialt, ekonomiskt och ekologiskt hållbar utveckling. beräknas omkring sex av tio personer bo i stadsområden.4 Urbaniseringen är snabbast i utvecklingsländer, och det är just där som konsekvenserna blir som störst. Hundra miljoner människor bor i slumområden, som påverkas av allt från klimatförändringarna till bristande hantering av avfall och sanitet. Vi har ett stort ansvar att ställa om våra egna städer här och . Att satsa på enormt kostsamma motorvägsprojekt som ökar bilismen, istället för hållbara lösningar som kollektivtrafik, är inte att vara ett globalt föredöme. Tvärtom visar vi då hur vi bygger in våra städer i ett fortsatt bilberoende med stor klimatpåverkan som följd. Vi i har mycket att lära från andra länder. Ett konkret exempel är stadsodling. Ett annat exempel är försök med så kallad deltagarbudget, där kommuninvånare ges direktdemokratiskt inflytande över en del av den kommunala budgeten. Allt fler svenska kommuner ingår kommunala partnerskap med kommuner i utvecklingsländer och här finns goda förutsättningar för ett ömsesidigt berikande utbyte av kunskaper och insikter. Inom en rad politikområden – från klimatåtgärder till medborgarinflytande – förefaller det ofta vara lättare att åstadkomma förändring på nivå än på nationell och övernationell nivå. kan spela en roll för hållbar stadsutveckling. Våra gemensamt ägda bolag kan sprida kommersiellt intressanta miljötekniska lösningar till andra delar av världen. hämmas de av otidsenlig och missriktad lagstiftning. Kommunallagen behöver ändras så att de kommunala bolagen kan verka på villkor som är likvärdiga de som privata och statliga bolag har. I många städer slås lokala marknader med stor mångfald ut av transnationella aktörer utan lokal förankring. Vi vill värna lokala aktörer och ett lokalt arbetsliv. En annan faktor som bidrar till likriktning är kommersialiseringen av det offentliga rummet, vilket också driver på en ökande konsumtion av varor som tär på jordens resurser. påverkar också den globala stadsutvecklingen genom svenska företag som agerar internationellt. De svenska exportorganen har ett stort ansvar att stödja företag som har smarta lösningar för städer, och ställa krav som utesluter exportkrediter till ohållbara lösningar, exempelvis motorvägsutbyggnad. För många innebär stadslivet att en dröm går i uppfyllelse, för andra kan det innebära att en dröm om att stanna kvar i sin hemby går i kras. Därför behöver stadsutveckling kopplas till utveckling även på landsbygd. I utvecklingsländer handlar det inte minst om angelägna jordreformer och en omställning från plantagejordbruken. har ett ansvar för att se till att svenska företag inte agerar på ett sådant sätt att människor på landsbygden berövas sin mark och möjligheten att försörja sig och tvingas in i slummen. bör också bidra till att stärka småbrukares äganderätt. Fred och mänsklig säkerhet Krig och konflikter både orsakar fattigdom och försvårar fattigdomsbekämpning. Väpnade konflikter är ofta ett resultat av ojämlik resursfördelning, brist på demokrati eller mänskliga rättigheter, samt minskande naturresurser. En utvidgad säkerhetsanalys visar att risken för väpnade konflikter ökar med konkurrens inom och mellan länder om energi, vatten, mat och mineraler. Insatser för fred och säkerhet är därför helt avgörande även för fattigdomsbekämpningen. har ingen tydlig fredspolitik, vilket får konsekvenser för all utrikespolitik. Det finns en beredskap mot krig, men inga system för att säkra fred. Det finns ingen fredsenhet inom UD eller Försvarsdepartementet, det finns ingen konsensus om vad fred är och deltar inte lika aktivt i medlingsuppdrag som . fredsbevarande insatser har blivit stridande. vill betona fredsarbetet där militära insatser görs överflödiga till förmån för civila och långsiktiga engagemang för att förebygga väpnade konflikter och bygga hållbar fred. Förebyggande av väpnad konflikt Alla väpnade konflikter kan förebyggas och därmed undvikas. Dock finns det en bristande politisk vilja att prioritera förebyggande insatser. Omvärlden brukar istället reagera när våldet redan har brutit ut. bör i möjligaste mån bidra till att förebygga väpnade konflikter för att skydda civilbefolkningen och minimera humanitärt lidande. Svenska insatser i konflikthärdar bör i första hand inriktas på förebyggande åtgärder. En del av detta early warning-system kan vara inrättandet av en europeisk civil fredskår: en beredskapsstyrka av diplomater, freds- och utvecklingsarbetare som skickas till områden där en konflikt kan komma att övergå i väpnad strid. FN-systemet, inklusive de konventioner som har ratificerat, ger ramar och verktyg för att stävja kränkningar och brott, skydda civilbefolkningen samt utkräva ansvar från de skyldiga. För att stärka vår trovärdighet internationellt bör förbättra sin beredskap att leva upp till våra åtaganden. Genom att inte ta direkt ställning i konflikter, men inte vara neutralt inför brott och kränkningar, kan förbättra sin trovärdighet och sitt anseende som en aktör för fred. Det skulle öppna dörrar för att bidra positivt till fredsprocesser och förhandlingar i linje med vår historia av neu-tralitet och alliansfrihet. Allt fler delar uppfattningen att de största hoten mot säkerheten i världen inte kan lösas med militära medel. Begreppet säkerhet bör därför ses över då staters säkerhet inte enbart handlar om militärt skydd. Territoriets säkerhet hamnar ibland i konflikt med människors säkerhet. Det är inte stater som krigar mot varandra, utan majoriteten av dagens väpnade konflikter är inomstatliga, där främst civilbefolkningen drabbas. Mänsklig säkerhet handlar därför om att fokusera på människors skyddsbehov och möjlighet att utöva sina mänskliga rättigheter istället för att värna staters gränser. Det finns behov av att lyfta upp olika gruppers säkerhetshot, liksom säkerhetshot direkt riktat mot kvinnor. Vi vill se en politik som sätter mänsklig säkerhet före territoriell och som värnar ett fungerande samhälle även i krissituationer. Fred är inte bara målet utan även vägen dit. Mänskligheten har utvecklat mängder av verktyg för att kunna hantera konflikter och bekämpa orättvisor genom icke-våld. Våld kan aldrig accepteras som en metod för att åstadkomma politisk förändring. Med detta sagt får vi inte överge vår skyldighet att skydda individer, i värsta fall med hjälp av vapenmakt, när FN så beslutar. stödjer förslaget om att inrätta ett fredsinstitut inom EU. Tanken är att skapa en europeisk institution som kan bedriva informell diplomati och medling med större frihet än vad som är möjligt med gängse diplomatiska instrument. Det finns inga quick fixes för att bygga en hållbar fred. För att en hållbar fred ska bli möjlig krävs att konfliktorsakerna hanteras, samt rättvisa, försoning och säkerhet. Dessutom behövs det möjligheter att utkräva ansvar av dem som brutit mot eller kränkt mänskliga rättigheter och internationell rätt. Fler aktörer behöver få möjlighet att delta i fredsprocesser, både vid förhandlingar och i det långsiktiga arbetet för att förankra fredsprocessen samt nå försoning. Ett vanligt problem är dock omvärldens ointresse och bristande engagemang när våldet väl har avstannat. kan spela en konstruktiv roll genom att stanna kvar i länder, i form av stöd både till institutioner och till civilsamhället. Fredsbyggande tar tid och måste få ta tid. Därför är det fel att lämna länder där vi haft en viktig roll i freds- och försoningsarbetet innan målen med insatserna är uppnådda. Kvinnor, fred och säkerhet antog resolution som belyser att män och kvinnor drabbas olika i krig. Den kompletterades senare med resolution med innebörden att sexuellt våld mot civila och våldtäkt kan vara krigsbrott. Med resolutionerna lovar FN och medlemsländerna att vidta konkreta åtgärder för att bland annat öka kvinnors deltagande i konfliktförebyggande och fredsfrämjande insatser, stödja kvinnors fredsinitiativ i konfliktområden och integrera ett jämställdhetsperspektiv i freds- och säkerhetsfrämjande och humanitära insatser. Endast 36 länder har nationella handlingsplaner för resolution . Den svenska handlingsplanen gick ut . Regeringen förlängde då handlingsplanen utan att revidera den. borde driva arbetet med 1325 och 1820 tydligare inom EU och driva att samtliga medlemsländer arbetar fram handlingsplaner. När deltar i internationella militära insatser ska samarbete prioriteras med de länder som aktivt arbetar med 1325-resolutionen. I väpnade konflikter behövs det ibland ett snabbt ingripande från det internationella samfundet för att stoppa våldshandlingar och övergrepp mot civilbefolkningen och för att skapa ett utrymme för parterna att förhandla. Vetorätten i säkerhetsrådet stoppar dock nödvändiga åtgärder, vilket kan leda till stort lidande. anser att FN-systemet måste reformeras. Att ta bort vetorätten är ett önskvärt första steg. Beslut om militär intervention bör dock alltid ses som en sista utväg, efter att allt annat har prövats, exempelvis politiska och ekonomiska interventioner, såsom sanktioner. Om beslut om FN-ingripande fattas i säkerhetsrådet kan delta utifrån vårt mervärde och vår expertis både civilt och militärt. Mervärdet av en svensk insats måste vara tydligt, liksom de positiva och negativa konsekvenserna, både på kort och på lång sikt. Konfliktkonsekvensanalyser bör tas fram i samverkan med relevanta aktörer. Civil-militär samverkan, då mandat och roller blandas ihop, är problematiskt och ibland direkt farligt för de civila aktörer som arbetar i konfliktområden. står bakom FN:s målsättning om allmän och total militär avrustning. Vapen leder inte till ökad säkerhet, istället ökar risken för dödligt våld både i konfliktländer och post-konfliktländer. dör en halv miljon människor av lätta vapen, varav många i icke-konfliktländer. Det pågår internationella initiativ för nedrustning och ökad kontroll av vapenhandeln, både när det gäller konventionella vapen, kärnvapen och andra icke-konventionella vapen som kemiska eller biologiska vapen. officiella röst har dock till stor del tystnat i nedrustningsarbetet i takt med att den svenska vapenexporten ökar. skrevs ett uttalande under av en mängd länder om behovet av kärnvapennedrustning av humanitära skäl. fanns inte bland undertecknarna och har tidigare gått ur New Agenda Coalition. anser att ska agera föregångare och ett föredöme i nedrustningspolitiken istället för bromskloss. Det finns ingen internationell beredskap för att hantera en kärnvapenkonflikt eller dess humanitära konsekvenser. Trots att har uttalat att alla kärnvapenländer ska nedrusta, accepteras det att vissa stater har kärnvapen. Alltför länge har kärnvapenstaterna fått bestämma hur frågan om kärnvapnen ska hanteras. Icke-kärnvapenstaterna måste få ökat inflytande. Utvecklingsfrågor och säkerhetsfrågor är tätt sammanvävda. Enligt FN utgör den militära kapprustningen ett av de främsta hoten mot genomförandet av utvecklingsmålen. Världen spenderar på militär rustning – en bråkdel av dessa pengar skulle kunna utrota hungern i världen. FN:s generalsekreterare sade 2012 att världen har för mycket vapen och freden är underfinansierad. Vi delar den uppfattningen och värdesätter att ett globalt regelverk, , antogs 2013 som ett första steg mot större kontroll av vapenhandeln. Den övervägande delen av världens vapen säljs från rika länder, medan de flesta väpnade konflikter pågår i fattiga länder. ska bidra till militär nedrustning i världen. de grönas mål är därför en avvecklad vapenexport. Krigsmateriel ska inte säljas till konfliktområden eller områden som riskerar att hamna i en konfliktsituation. Krigsmaterielexport till diktaturregimer eller till länder där människorättskränkningar är utbredda kan bidra till en ökad instabilitet med grova brott mot mänskliga rättigheter som följd. Det innebär också att regimer legitimeras. Artikel 8 i EU:s uppförandekod är helt i linje med PGU och anger att vapen inte ska säljas till länder med fattigdomsproblematik. Trots detta har krigsmaterielexport fortsatt att öka och vi är världens största exportör per capita. Vi anser att ska vara en stark röst i det internationella arbetet för en reglerad och minskad vapenhandel. Frågan om vapenindustrin måste kopplas till detta. Forskning visar på möjligheterna att ställa om vapenindustri till grön industri. bör aktivt ta ställning mot utvecklandet av nya vapentyper, t ex drönare. Det är omöjligt att förutsäga de humanitära konsekvenserna av dessa nya vapen, och vapen som urskillningslöst dödar civila bör ses som illegala i linje med internationell humanitär rätt. Människor har alltid rört på sig och kommer alltid att göra det. Migration är mänsklig utveckling. En del åker utomlands för att studera eller arbeta, andra för att de har funnit kärleken. Vissa flyttar tillbaka, andra inte. Ofta är flytten inte frivillig utan en följd av konflikt, förföljelse eller fattigdom, som har gjort det omöjligt att bo kvar. ser vi hur klimatförändringarna tvingar människor att fly på grund av extrem torka, översvämningar och oväder. de gröna har en vision om en värld utan gränser, där alla människor kan flytta om de vill, och ingen tvingas fly. Vi tror inte på länders rätt att välja sina invånare, vi tror på människors rätt att välja var de vill bo. Vi ska möta människor med möjligheter, inte murar. Alla ska kunna leva, arbeta och förverkliga sina drömmar där de önskar. Fri rörlighet borde vara en mänsklig rättighet. UNHCR:s senaste rapport visar att 45,2 miljoner människor befann sig på flykt , jämfört med 42,5 miljoner . Av dem som flydde krig, konflikter eller förföljelse var 15,4 miljoner flyktingar, 937 000 asylsökande och 28,8 miljoner människor på flykt i sitt eget land (internflyktingar). Det är det högsta antalet . Att fly är inte ett brott. Det är en överlevnadsmekanism. Oavsett om det handlar om flykt för att få mat för dagen eller flykt undan politisk förföljelse, har individen samma värde och behov av skydd. Om möjligheten finns väljer de allra flesta människor att bo i sina hemländer, men har möjligheten att flytta varit en reglerande ventil för både människor i konfliktområden som söker säkerhet och människor i fattiga länder som söker en ljusare framtid. Skillnaden dem emellan är att den som söker skydd undan en konflikt har möjlighet att söka asyl i ett annat land, medan den som flyr fattigdom eller klimatpåverkan inte omfattas av något internationellt rättsligt skydd. Det behövs därför en ny Genèvekonvention som är anpassad till dagens flyktorsaker och inte gårdagens. Förbättrad levnadsstandard och hälsovård innebär stigande medellivslängd i nästan alla länder. Det är en fantastisk framgång, men innebär också nya utmaningar då efterfrågan på arbetskraft utifrån ökar i både , , och . I går utvecklingen mot en åldrande befolkning lite långsammare och många unga kommer förmodligen att migrera. Kvar blir äldre föräldrar i länder utan fungerande trygghetssystem i kombination med en kultur där generationer ofta lever tillsammans. bör därför återinföra möjligheten för äldre föräldrar att få återförenas med sina barn om de inte har några anhöriga kvar i hemlandet, den så kallade sista länken. Frivillig migration är positivt för migranten själv, för ursprungslandet och för mottagarlandet. Enligt 2009 bidrar migranter till ekonomisk utveckling både i sina nya och gamla hemländer. De globala remitteringarna, pengar som migranter skickar till sina hemländer, är enligt så stort som det globala biståndet. Något av det absolut viktigaste länder kan göra för att bidra till ekonomisk utveckling och välstånd är att göra det enklare att röra sig över gränserna. Det dolda bistånd som remitteringarna utgör ska inte underskattas. handlade det enligt om . Det finns dock väldigt lite kunskap om remitteringar och dess påverkan på ekonomisk utveckling, vilket behöver ändras. Regeringen bör ge , och i uppdrag att säkerställa att i fortsättningen lämnar säkra uppgifter om remitteringar från till . Kostnaderna för att skicka remitteringar från behöver sänkas. I en rad andra europeiska länder har åtgärder vidtagits för att göra det lättare att sänka transfereringskostnaderna. Även borde ta initiativ för att sänka kostnaderna för att skicka remitteringar. Allt tyder på att klimatpåverkan och konflikter om naturresurser i allt större utsträckning kommer att påverka både ekosystem och människor på ett påtagligt sätt. Förändringar i temperatur och nederbörd kommer att påverka områdens försörjningsförmåga så att de i praktiken blir helt obrukbara. har gränsen för var odling är möjlig förskjutits söderut i länderna söder om och brist på vinteris i bergskedjor leder till folkförflyttningar på grund av minskade mängder färskvatten. För att förebygga framtida resurskrig, massförflyttningar och nya etniska konflikter är det därför mycket angeläget att ansträngningar görs för att minska klimatförändringarna och ge stöd till klimatanpassning. Andra exempel på orsaker till migration är ökad miljöförstöring och utsläpp i vattendrag till följd av att utvecklingsländer producerar alltmer av västvärldens produkter, vilket bidrar till att vattenkvaliteten blir sämre för många i dessa länder. Andra exempel är att dålig miljölagstiftning och efterlevnaden av de få lagar som finns gör att många städer och fabriker uppströms skickar orenat avfallsvatten ut i floder som är vattentäkt för miljonstäder nedströms. En ofta förbisedd orsak till migration är dåligt genomtänkta utvecklingsprojekt, exempelvis dammbyggen med ett genomsnitt på 44 000 tvångsförflyttade per damm. Om de rika länderna tog ansvar att ta emot miljö- och klimatflyktingar i förhållande till de egna utsläppen skulle länder som inte tar emot många migranter tvingas att göra det. Ekonomisk utveckling och rättvisa Den ekonomiska utvecklingen har lyft hundratals miljoner människor ur fattigdom, men den har också tärt på planetens tillgångar och skapat enorma utmaningar i form av klimatförändringar och miljöförstöring. sker en allt större del av handelsutbytet mellan länder i syd. De stora tillväxtekonomierna , och har snart en större produktion än , och de större europeiska länderna tillsammans. En grön politik för global utveckling måste ge förutsättningar för hållbara och inkluderande ekonomiska tillväxtprocesser i utvecklingsländerna och den måste ha fokus på rättvisa spelregler på den globala marknaden. Handelspolitik som främjar PGU Internationell handel ökar möjligheten till global utveckling. Mer handel medför generellt fler investeringar, stärkt konkurrenskraft och bättre levnadsstandard. Tätare handelskontakter bidrar till tekniköverföring från rika till fattiga länder – en nyckel för att klara klimatförändringarna. Men handel innebär också risker. När handel sker mellan parter med olika förutsättningar kan den bidra till ökad ojämlikhet. I kombination med svaga miljöregler kan handel leda till utarmning av våra resurser. EU-länderna har avskaffat många tidigare handelshinder. kvarstår subventioner till jordbruk, tullar och kvoter som bidrar till en orättvis världshandel och försämrade möjligheter till omställning. Det visar inte minst EU:s strafftullar på import av solpaneler. för handel har inte utformats med hänsyn till utvecklingsländernas intressen eller miljöhänsyn, industritullarna är en av de stora stötestenarna.