ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H102Kr311 · 2013-10-02 00:00:00 — Svenska ortnamn i fjällvärlden tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om hur tillämpningen av de lagreglerade bestämmelserna om god ortnamnssed ska kunna skärpas. I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. kan man bland annat läsa följande: 4 § Vid statlig och verksamhet skall god ortnamnssed iakttas. Detta innebär att hävdvunna ortnamn inte ändras utan starka skäl. () - Svenska, samiska och finska namn så långt möjligt används på kartor samt vid skyltning och övrig utmärkning i flerspråkiga områden. Trots ovanstående lagtext började Lantmäteriet att stryka många av de svenska ortnamnen på landets fjällkartor. Kvar blir då enbart de ursprungliga samiska namnen. Motivet till förändringen är att man på Lantmäteriet upplevt att det varit rörigt att ha med både den svenska och den samiska stavningen. Min uppfattning är att det är principiellt felaktigt att radera ut de svenska ortnamnen i fjällvärlden. Detta eftersom det också bidrar till att radera ut minnet av de svensktalande människor som i åtminstone hundratals år har bott och verkat i området. Förfarandet är inte bara principiellt felaktigt utan har också orsakat praktiska problem. De samiska namnen är inte alltid allmänt kända, vilket har skapat förvirring och svårigheter. Turister har fått svårare att hitta platser som folk pratar om på kartan, SOS alarm har svårt att tyda den samiska stavningen och polis och fjällräddning i området har vittnat om att den nya ordningen skapat förvirring och tidsförlust i samband med larm- och nödsituationer. Det är en förvirring som i en framtida extremsituation i värsta fall skulle kunna leda till att människoliv går förlorade. Det är uppenbart att det finns allvarliga brister i tillsynen och tillämpningen av de lagreglerade bestämmelserna kring god ortnamnssed. Mot bakgrund av ovanstående anser jag att Lantmäteriets påbörjade reform bör rullas tillbaka och att tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen bör återkomma med förslag kring hur tillämpningen av de lagreglerade bestämmelserna om god ortnamnssed skall kunna skärpas.
mot · H102Kr313 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjligheten att införa ett svenskt fartygsvärn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjligheterna att stärka lagskyddet för kulturhistoriskt skyddsvärda fartyg. är ett land med en lång och rik sjöfartshistoria. En del av denna historia levandegörs av de privata entusiaster som lägger ned enorma mängder tid och pengar på att bevara och restaurera kulturhistoriskt värdefulla fartyg. Genom att dessa fartyg används och visas upp kommer arbetet också allmänheten och turistnäringen till del. Det finns flera sätt att se ett fartyg som kulturminne. Ur en byggnadshistorisk synvinkel är fartyget en konstruktion som är typisk för sin tid och plats. Fartyget kan också ses ur ett teknik- eller industrihistoriskt perspektiv. Ur en etnologisk synvinkel blir fartygen en historisk social miljö med speciella kulturella värderingar som arbetsplats och bostad för sjömännen. Fritidsbåtarna speglar det moderna välfärdssamhällets utveckling med den nya fritiden. Fartygen kan också ses som en del av en specifik maritim kulturmiljö, t ex en välbevarad hamnmiljö. Tyvärr är just de bevarade och restaurerade fartygen den del av det maritima kulturarvet som har sämst lagskydd. Detta gäller inte vrak, dessa klassas som fast fornminne efter förlisningen. Den märkliga konsekvensen av denna lagstiftning är att av två identiska fartyg byggda för är det endast det som förlist som skyddas av lagen, medan det fortfarande flytande fartyget saknar lagskydd. Vi menar att regeringen möjligt borde utreda möjligheten att stärka lagskyddet för kulturhistoriskt skyddsvärda fartyg. Tyvärr har man kunnat se en negativ utveckling där allt fler entusiaster ger upp och alltfler kulturellt betydelsefulla svenska fartyg förfaller eller försvinner till utlandet. Om utvecklingen skall kunna vändas krävs det ett ökat stöd från staten. har ett nästan 20 gånger större statsstöd till bevarandet av historiska båtar än vad har. Den norska motsvarigheten till har fått ansvar för de flytande byggnadsminnena. De har den lagliga möjligheten att freda kulturhistoriskt intressanta fartyg och därmed säkerställa deras fortlevnad och att fartyget stannar i landet. I gäller också generellt att fartyg behöver tillstånd från riksantikvarien för utförsel. Det praktiska fartygsbevarandet har man organiserat genom att skapa s k fartøyvernsenter där man har samlat resurser för renovering av traditionella fartyg. finns det tre fartøyvernsenter. Vår bedömning är att den svenska staten bör påta sig ett större ansvar för bevarandet av denna del av det kulturarvet och att regeringen, med inspiration från den norska modellen, möjligt bör utreda möjligheten att införa ett svenskt fartygsvärn. Per Ramhorn (SD)
mot · H102Kr315 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjligheten att i samarbete med upprätta ett nationellt kyrkohistoriskt museum. har en mer än historia. Kristendomen och har haft en mer djupgående inverkan på vår kultur än någon annan idé och institution. Konst, filosofi, moral, traditioner, arkitektur, hantverk, musik m.m. är alla exempel på områden som varit och är starkt färgade av vårt kristna arv. Påverkan har dock också varit ömsesidig. Förhållandena, förutsättningarna och kulturen i vårt land har gjort att den svenska kristendomens historia innehåller vissa särdrag i jämförelse med andra kristna länder. Trots att vi är ett av världens mest sekulariserade länder, så är fortfarande en stor andel av befolkningen medlemmar i . De kristna högtiderna och traditionerna är fortfarande en självklar del av vår nationella kultur och utgör viktiga inslag även i många icke troendes liv. Att känna till och förstå det svenska kristna kulturarvet är således en viktig nyckel till att förstå vårt lands historia, kultur och samtid. De kyrkliga kulturminnena utgör den största samlade delen av det materiella svenska kulturarvet. I samband med åtskiljandet mellan kyrkan och staten inrättades den s.k. kyrkoantikvariska ersättningen där staten åtog sig att bära en betydande del av kostnaderna för bevarandet av framförallt de kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnaderna. Tyvärr har staten inte fullt ut levt upp till sina åtaganden. Detta i kombination med en ökad beskattning av kyrkan, ökade kostnader för kulturminnesvården på grund av klimatförändringar och förändrade uppvärmningssystem i kyrkobyggnaderna samt kyrkans stadigt vikande medlemsantal har gradvis urholkat kyrkans förmåga att bevara och synliggöra det kristna kulturarvet. Den ansträngda ekonomiska situationen som råder i många stift och församlingar i kombination med det ökade hotet från en organiserad brottslighet som specialiserat sig på att stjäla våra kristna kulturskatter har också resulterat i ett minskat öppethållande i många av landets kyrkor och därmed en minskad tillgänglighet till det kristna kulturarvet. De brister som föreligger när det gäller bevarandet av kyrkobyggnader är tyvärr också ännu större när det kommer till föremålsvården och bevarandet av det immateriella kristna kulturarvet. I nederländska finns Museum Catharijneconvent med inriktning på nederländsk konst och kulturhistoria som samlar och skildrar de mest värdefulla delarna av det nationella kristna kulturarvet. Då behovet av en liknande institution är stort även i bör regeringen utreda möjligheten att i samarbete med upprätta ett nationellt kyrkohistoriskt museum. Per Ramhorn (SD)
mot · H102Kr316 · 2013-10-02 00:00:00 — Kultur i hela landet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om kultur i hela landet. Kultur ger näring åt själen. Forskning visar att den som ges möjlighet att utöva kultur får ökat självförtroende, stärker sin analytiska och problemlösande förmåga, blir bättre på socialt samspel och upplever högre livskvalitet. Med bland annat den insikten infördes en kultursamverkansmodell med den goda intentionen att dessutom utvidga utrymmet för regionala prioriteringar och variationer. avgjorde staten vilka kulturinstitutioner som var berättigade till statligt stöd men skulle regional och lokal delaktighet kring fördelning öka. Drygt tvingas vi dessvärre konstatera att detta tänkta goda initiativ resulterat i ett kulturliv som riskerar att gå kräftgång på grund av regeringens uteblivna satsningar. Vi socialdemokrater är positiva till samverkansmodellen. Vi anser att regioner och landsting i samspel med kommunerna bäst anger riktning och visioner för det egna kulturlivet. Väl arbetade och förankrade kulturplaner ligger sedan till grund för den statliga anslagsfördelningen. Vilka områden som ingår är reglerat. Utanför modellen ska andra satsningar göras på alla nivåer men ska inte framhållas just i samverkansmodellens reform. I syfte att ta vara på detta regionala och lokala engagemang och växla upp insatserna för kulturen svarade regioner och landsting upp mot intentionen i modellen och har i snitt ökat sina anslag . Tyvärr möter regeringen inte de regionala satsningarna. De medel regeringen skickar in motsvarar en ökning på (rapport från Kommuner och Landsting). Det täcker inte ens den administrativa kostnadsökning som följt i samverkansmodellens spår. Det betyder att regeringen lämnar walkover i sitt ansvar för kulturens utveckling och vältrar över det ekonomiska ansvaret på regioner/landsting och kommuner. Det är uppenbart att denna systematiska övervältring riskerar att utarma det lokala kulturengagemanget och minska de lokala projekten eftersom de regionala kulturverksamheterna både behöver täcka kostnadsutvecklingen och fortsätta hålla en hög konstnärlig kvalitet. Det duger inte. Vi socialdemokrater har högre ambitioner för . Vi vet att kulturella upplevelser har en avgörande betydelse för oss som individer och samhällets utveckling. behöver en framtidsinriktad kulturpolitik. Just nu är det den borgerliga regeringen som styr men vi anser det berättigat att satsa för kultur i hela landet samt möta den regionala kostnadsutvecklingen. i (S)
mot · H102Kr318 · 2013-10-04 00:00:00 — Svårigheter för föreningar och klubbar att klara av arenakrav tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lösa svårigheterna för fotbollsföreningar och klubbar samt annan arenaidrott där liknande krav ställs för att uppfylla kriterier för elitspel. gäller nya krav på arenor där det ska spelas så kallad elitfotboll. Kraven är uppställda av som i sin tur har krav från UEFA att leva upp till vid arrangemang av internationella evenemang. Dessa krav som fotbollsföreningar/klubbar ställs inför, är mycket kostsamma och i vissa fall handlar det om investeringar i mångmiljonklassen. Det handlar bland annat om särskilda ytor för dopningskontroll, antal sittplatser för media, plats för studioarena, ett rum för presskonferens med minst 50 sittplatser, minst 1 000 sittplatser och 100 VIP-stolar, staket och säkerhetsanordningar. För ett lag i fotbollens Superettan handlar det om 54 punkter som ska vara uppfyllda. För flera framgångsrika föreningar/klubbar från mindre kommuner så är dessa miljoninvesteringar helt omöjliga att klara av utan starkt stöd från kommunens folkvalda. Storleken på publikintäkter och sponsorintäkter för olika föreningar/klubbar, mellan dam- och herrlag varierar kraftigt. , , , , och är kommuner som har fotbollslag som spelar på arenor där det behövs betydande investeringar för att klara kraven. Frågan som vi ställer oss är om det är rimligt att enskilda kommuner mer eller mindre ska tvingas använda skattemedel som behövs i skolan och omsorgen till att finansiera arenabyggen? Finns det andra sätt att gemensamt i försöka lösa möjligheten att elitfotboll/idrott också ska kunna utövas utanför storstäderna? Det av staten helägda bolaget , dvs ett bolag som vi äger gemensamt, levererade till statskassan som fördelas via och regeringen. Staten som ägare har därmed möjlighet att hantera dessa intäkter till att stödja idrottsrörelsen i , framför allt till barn- och ungdomsidrott, vilket också sker. Det skulle också vara möjligt att använda del av intäkterna till investeringar i framtida arenor och idrottshallar. Vi anser att en översyn bör göras av möjligheterna att lösa svårigheterna med finansiering för exempelvis fotbollsföreningar/klubbar men också annan arenaidrott där liknande krav ställs för att uppfylla kriterier för elitspel.
mot · H102Kr319 · 2013-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av att uppmärksamma betydelsen av det kristna kulturarvet i form av sångskatten och kyrkliga föremål. I många kulturer är religionen bärare av den människosyn och etik som genomsyrar samhället. I vår del av världen är de kristna värdena den tongivande förmedlaren av den människosyn och de grundläggande värden som motiverar mänskliga rättigheter och skyldigheter. Med kristna värden avses de allmänt giltiga värden som inspirerats och förvaltats av den kristna traditionen. De handlar om allas lika värde oavsett religion eller etnisk tillhörighet. Det är de värden som ligger till grund för att välkomna människor från andra länder till . Att ha god kännedom om sitt eget kulturarv är en förutsättning både för att bygga upp sin egen identitet och för att kunna respektera andras kultur och värden. Detta gäller alla människor, också svenskarna. Vårt gemensamma arv är mer än den fasta och synliga del som till stor del förvaltas i museer och arkiv. Det inrymmer också en andlig dimension som handlar om kulturell gemenskap, liksom den kulturella nyckeln: vårt gemensamma språk. Sångens och musikens betydelse för människors välmående och hälsa har många upplevt. Det är viktigt att vi bevarar det kulturella arv vi har i den kristna sångskatten. De gamla så kallade läsarsångerna med sitt rika bildspråk och klara budskap kan ge tröst, påminna om trygghet, tillförsikt och om värden som går långt utöver det som kanske i stunden upplevs som viktigt. De manar till eftertanke och reflexion om livets djupaste mening men påminner också om glädjen och tacksamheten för livet här och . Dessa sånger är inte enbart gamla sånger, utan en del av vårt kulturella arv. Även forskningen har påvisat att sång kan ha positiva effekter i behandling av patienter. De senaste decenniernas sekularisering har gjort att delar av det svenska folket inte längre nyttjar kyrkorummet för sina upplevelser. Många kyrkor i glesbygden står tomma hela veckor. har de sålts som privatbostäder och i sämsta fall står de tomma och förfaller. Det är viktigt att vårt kulturella arv i form av kyrkliga föremål som varit i kyrkorna också tas tillvara på ett ansvarsfullt sätt. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · H102Kr320 · 2013-10-04 00:00:00 — vill kunna se SVT Play tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör få i uppdrag att utreda förutsättningarna för att ska kunna ta del av utbudet i SVT Play. Invånarna på har sändningarna från som sin dominerande tv-källa. De har dock inte möjlighet att utnyttja tjänsten SVT Play. Detta uppges bero på upphovsrättsliga orsaker. Vi anser att bör få i uppdrag att försöka undanröja de upphovsrättsliga problemen, på sådant sätt att invånarna på kommer att kunna utnyttja tjänsten SVT Play.
mot · H102Kr321 · 2013-10-04 00:00:00 — Avskaffande av radio- och tv-avgift tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avskaffa radio- och tv-avgiften, som bör ersättas med en public service-avgift på skattsedeln. Det gällande systemet med radio- och tv-avgift får alltmer kritik. Detta särskilt sedan Radiotjänst börjat påföra avgiften även för de som inte har tv-apparater men som har tillgång till internet genom dator eller på annat sätt. Många småföretagare anser sig felaktigt bli påförda avgiften. Jag anser att radio- och tv-avgiften ska avskaffas och ersättas med en public service-avgift på skattsedeln. Det skulle kunna ske på motsvarande sätt som begravningsavgiften nu påförs i slutskattsedeln.
mot · H102Kr322 · 2013-10-03 00:00:00 — Idrottens arbete mot dopning tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över finansieringen av antidopningsarbetet och i dialog med idrotten se över problemet med ökande verksamhet och därmed ökande kostnader. har i ett internationellt perspektiv ansetts vara ett av världens föregångsländer när det gäller arbetet mot dopning inom idrotten. Tyvärr har vi nu förlorat eller håller på att förlora den positionen. Detta beror på att anslagen till antidopningsarbetet inte skrivits upp i takt med ökade krav som ställs på de nationella antidopningsorganisationerna. har förbundit sig att följa dessa krav eftersom vi undertecknat Världsantidopningskoden och andra internationella överenskommelser inom bland annat och EU. Anslaget till antidopningsarbetet uppgår till , varav 1,5 miljoner är stöd till Dopinglaboratoriet i och 1,5 miljoner går till Dopingjouren. Återstår alltså 23 miljoner till antidopningsarbetet. Det motsvarar en dryg promille av idrottsanslaget på 1,7 miljarder. I ett nordiskt perspektiv satsar dessutom överlägset minst per invånare på att motverka dopning inom idrotten. som satsar näst minst per invånare satsar ändå mer än . som satsar mest lägger nästan mer per invånare på antidopningsarbetet än vad vi gör i . Förutom att inte klarar av en del av de krav som finns i Världsantidopningskoden på ett tillfredställande sätt har testverksamheten fått stryka på foten rejält. I Ds 2002:4 Handlingsplan mot dopning inom idrotten initierad av den dåvarande socialdemokratiska regeringen förslogs en ökning till 4 500 prov . Toppnivån nåddes 2004 när drygt 4 000 dopningsprov togs. Sedan har antalet prov minskat och närmar sig nu drygt 3 000. Det motsvarar en minskning på och är långt ifrån målet på 4 500. 3 000 prover är en kritisk gräns för Dopinglaboratoriet i . För att vara ett av ackrediterade laboratorier krävs att man genomför minst 3 000 analyser . Den gränsen kryper allt närmare. Att inte ha ett eget laboratorium i skulle få mycket allvarliga konsekvenser. Dels skulle det vara ett rejält tapp i kunskap som möjligheten till forskning och metodutveckling inom antidopningsområdet mer eller mindre skulle försvinna. Dels skulle möjligheten för att arrangera internationella idrottsevenemang minska drastiskt. håller i , . Då beslutas om den nya Världsantidopningskoden som är det regelverk för antidopningsarbetet som länderna har att följa. Det finns all anledning att anta att det nya regelverket kommer att ställa ytterligare krav på de nationella antidopningsorganisationerna. Självklart måste leva upp till dessa krav, vilket torde vara omöjligt med dagens resursfördelning.
mot · H102Kr324 · 2013-10-03 00:00:00 — Bevarande av Risinge unika takmålningar tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör göra en översyn om hur staten kan ta sitt ansvar och tillse att Risinge underhålls och repareras så att dess unika valvmålningar bevaras. Risinge gamla kyrka, , ligger inom i . Ägare av kyrkan är staten och det är som har ansvar för förvaltning och underhåll. Kyrkan, vars äldsta delar är , är känd för sina valvmålningar, som är utförda senare hälft. Målningarna har aldrig varit överkalkade eller blivit påbättrade och är således bevarade med sitt originalpigment kvar, vilket gör kyrkan med sina målningar unik i sitt slag. Kyrkans underhåll är kraftigt eftersatt. Det regnar in genom kyrkans spåntak, som alltså behöver repareras och underhållas. Bristerna i taket hotar de unika kalkmålningarna och ett unikt kulturarv kan härmed gå förlorat. Enligt uppgift har ingen ekonomi att göra något åt den gamla kyrkans tillstånd, då hela fastighetsbudgeten gått åt till att laga ringmuren i . Visbys ringmur liksom Risinge Sakta är omistliga kulturskatter som bör bevaras till eftervärlden. Regeringen bör göra en översyn om hur staten kan ta sitt ansvar och tillse att Risinge gamla kyrka kan underhållas och repareras och därmed att dess unika kalkmålningar kan bevaras.
mot · H102Kr325 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över möjligheterna till en mer långsiktigt tryggad verksamhet för i . i drivs av , som är en ideell förening. Museet är unikt och museibyggnaden, äldsta profana byggnad för övrigt, har en för viktig historia. Den har fungerat som kungapalats, kloster, krigsmanshus, fängelse och kurhospital för psykiskt sjuka. De olika tidsepokerna med dess olika verksamheter kan följas i museets utställningar. anordnas också specialutställningar. Byggnaden ägs av och har inte bara ett riksintresse utan också ett internationellt intresse. Museet främjar ett levande kulturarv och gör vår historia tillgänglig för envar. har en unik och välbevarad medeltida miljö. Hit kommer många besökare för att bese och lära mer om vår medeltida historia, och museet ger ett värdefullt bidrag för att möta besökarnas förväntningar. Museet saknar dock en långsiktig lösning för att driva sin verksamhet. Utställningar och projekt har kunnat genomföras genom sponsring, fondmedel och privata bidrag, och entréavgifterna har bara delvis kunnat täcka kostnaderna. Med tanke på museets stora riksintresse bör regeringen undersöka möjligheterna för att ge en mer långsiktig och tryggad framtid.
mot · H102Kr329 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att tillsätta en utredning i syfte att omarbeta och bygga ut språklagen (2009:600). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att svenskan bör betecknas som officiellt huvudspråk i alla sammanhang. saknade vi i ett lagstadgat skydd och erkännande av det svenska språkets ställning i vårt land och samhälle. En märklig situation som förstärktes då vi 1999 antog skydd för de fem nationella minoritetsspråken och gav dem officiell status. Denna situation ändrades dock något i och med antagandet av språklagen (2009:600), där svenskan tydligt ges status som huvudspråket i vårt samhälle och det språk som i internationella sammanhang anses vara vårt officiella språk. Dessvärre har språklagen i dess nuvarande utformning visat sig ha flera brister. Syftet med den nya lagen var att befästa den språkpolitik som antagits 2005. För svenskans del innebar detta att det skulle tydliggöras att svenskan är huvudspråk i samt att svenskan ska vara komplett och samhällsbärande och i sin offentliga användning vara enkel och vårdad. Dessutom ska alla invånare ha rätt att lära sig, utveckla och använda det svenska språket. Detta syfte har också fullföljts. Däremot verkar varken den antagna politiken eller den nya lagen för att stärka svenskans position i samhället och ingendera ger medborgarna rätten att kräva information på svenska, utom i kontakter med den offentliga sektorns kärnverksamhet. Detta innebär att det inte finns några som helst krav på att alla kontakter med allmänheten ska ske, eller åtminstone finnas tillgängliga, på svenska vare sig det gäller ren informationsförmedling eller medborgardialog. Inte ens när det gäller varningstexter finns något krav på att svenska ska användas. Det har också förekommit exempel på när aktörer valt att endast informera om säkerhetsrisker på engelska, trots att det är svenskan som är vårt samhälles huvudspråk. Mot bakgrund av ovanstående anser vi att det föreligger starka skäl för en omarbetning av språklagen. För detta ändamål bör en utredning tillsättas med uppgift att ta fram ett förslag på en mer utbyggd och omfattande lag där medborgarnas rätt att använda det svenska språket i all vardaglig kommunikation tydliggörs. Den som så önskar ska utan svårigheter kunna hitta all information utgiven av svenska aktörer på det svenska språket. Allt annat är orimligt. Dessutom anser vi det vara orimligt att de fem minoritetsspråken alltid har statusen officiella medan svenskan endast anses officiell i internationella kontakter. För oss är det självklart att svenskan i alla sammanhang bör ha statusen officiellt huvudspråk, något den har i och på , men inte i . Att ge svenskan status som officiellt språk är viktigt inte minst för att stärka dess position i ett samhälle där allt fler kommunicerar bristfälligt, eller inte alls, på vårt lands huvudspråk.