mot · H002K4 · 2013-06-11 00:00:00 — med anledning av prop. 2012/13:153 medfinansiering av statlig sjöfartsinfrastruktur tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kommuners och landstings medfinansiering av sjöfartsinfrastruktur inte ska vara en förutsättning för att genomföra statliga projekt. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kommuners och landstings förmåga till medfinansiering av sjöfartsinfrastruktur inte ska tillåtas påverka den nationella infrastrukturplaneringen. Propositionen föreslår lagändringar för att ge kommuner och landsting rätt att lämna bidrag till att anlägga allmänna farleder som staten ansvarar för. Förslaget innebär att de befogenheter att lämna bidrag till byggande av statliga vägar och järnvägar som kommuner och landsting redan har utvidgas till att även omfatta viss sjöfartsinfrastruktur. Förslaget innebär även att nuvarande regler för redovisning av bidrag till statlig infrastruktur även kommer att omfatta bidrag för medfinansiering av anläggande av allmänna farleder. Investeringar i infrastruktur är i hög grad, och bör förbli, en huvudsakligen statlig angelägenhet. Regeringen har i den nuvarande åtgärdsplaneringen för transportinfrastruktur ökat graden av medfinansiering. För att möjliggöra nödvändiga satsningar på hållbara transporter krävs ett förändrat förfaringssätt för investeringar. I statens nuvarande budgetsystem är inte en investering långsiktig utan snarare kortsiktig. Investeringar i transportinfrastruktur sker i regel genom att staten tar upp kostnaden för investeringen under ett utgiftsområde. Detta betyder en direktavskrivning, vilket är ett relativt ovanligt förfaringssätt beträffande investeringar om man jämför med andra sektorer i samhället. anser att staten ska införa en investeringsbudget, vilket innebär att kostnaden för investeringen fördelas över dess livslängd. Det är ett system som används av företag, kommuner, landsting m.fl. En investering bör ses som något som man konsumerar . Hus, vägar och järnvägsspår är exempel på typiska investeringar. Det finns de som hävdar att om man låter investeringar finansieras genom lån i stället för anslag så lämnar man en skuld till nästa generation. Vi hävdar att det är tvärtom. Med det nuvarande synsättet riskerar i stället nödvändiga investeringar för ett hållbart samhälle att utebli. Kostnaden för investeringar i transportinfrastruktur som kan användas av många generationer framöver och bidra till ökad hållbarhet ska rimligen kunna delas upp under en längre amorteringstid. Sättet på vilket staten redovisar infrastrukturinvesteringar blir särskilt problematiskt i kombination med systemet med utgiftstak. Kombinationen av snålt tilltagna utgiftstak och infrastrukturinvesteringar som direktavskrivs innebär att investeringar dessutom får konkurrera om utrymmet under utgiftstaken med löpande utgifter för sjukpenning, barnbidrag m.m. Detta riskerar att leda till att viktiga samhällsinvesteringar inte kommer till stånd eller att de skjuts . För att finanserna ska vara stabila och hållas under god kontroll bör också ett tak för investeringsbudgeten införas. Den ska enbart omfatta fysiska investeringar, och de offentliga finanserna ska vara i balans över en konjunkturcykel. Budgetlagen bör ändras så att lånefinansiering kan utgöra en huvudprincip. Tydliggör statens ansvar vid medfinansiering är inte principiellt motståndare till medfinansiering men avvisar ett förfaringssätt som både riskerar att förändra prioritetsordningen för nationella infrastrukturobjekt och påföra kostnader från staten till lokala och regionala företrädare. Kommuners och landstings medfinansiering till sjöfartsinfrastruktur ska inte vara en förutsättning för genomförande av statliga projekt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kommuners och landstings förmåga till medfinansiering av sjöfartsinfrastruktur ska inte tillåtas påverka den nationella infrastrukturplaneringen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.