mot · H102Fö247 · 2013-10-03 00:00:00 — Dessa reservister skulle vara krigsplacerade och skulle kunna kallas in vid behov. Här återinförs ett pliktsystem, krigsplacering och repetitionsutbildning. Detta är särskilt betydelsefullt för armén. Arméns övningsverksamhet måste successivt utvecklas. Övningar i bataljon bör eftersträvas inom varje truppslag. Övningar inom brigadsystemets ram bör genomföras med viss regelbundenhet och prioriteras för arméns del. Övningsverksamhet där marin-, flyg- och arméförband samverkar är viktig. Organisationen bör byggas med denna inriktning. Det är viktigt att återskapa denna kompetens inom Försvarsmakten. Bristen på materiel bör uppmärksammas. Det gäller särskilt brist på fordon och bataljonsartilleri. Det är mer än uppenbart att dagens granatkastare som är ålderstigna bör förnyas. Specialförbanden har ett särskilt värde. De är allsidiga och besitter en mycket hög kompetens. De bör till numerär – om möjligt – utvidgas. Inte minst den svåra och komplexa miljö som Försvarsmakten möter vid vissa internationella operationer, terroristhot m.m. motiverar detta. geografi präglas av en lång kustremsa. Marinen är avgörande för trovärdigheten i skalförsvaret. Undervattenssystemen har en särskild betydelse. har på detta område en gedigen tradition och kompetens som inte får gå förlorad. Därför bör besluta om att undervattenssystemen ska utgöra ett nationellt säkerhetsintresse och därmed höja dem över de upphandlingsregler som gäller inom EU. Den ubåtsjaktförmåga som finns behöver om den ska upprätthållas förnyas och stärkas. Förmågan måste omfatta både fartyg och helikoptrar. Detta bör också prioriteras i framtida investeringsplaner. Beställningen av den nya ubåtsgenerationen A-26 måste fullföljas. Av särskild betydelse är även marinens tillgång till ytfartyg på . På denna punkt bör en särskild översyn genomföras. En viktig tillgång är amfibieförbandet i . Förmågan till strid i skärgårdsmiljö bör behållas. Detta förband måste garanteras långsiktiga utvecklingsmöjligheter. Det ska behållas och också betraktas som en stark resurs i ett nordiskt-baltiskt perspektiv. Visbykorvetterna är ett ytterst avancerat och väl utvecklat vapensystem. I takt med att antalet enheter i marinen minskat är överlevnadsförmågan på respektive enhet av största betydelse. Därför har Visbykorvetterna utvecklats till världsklass med en lång rad tekniska system som starkt försvårar just upptäckt. Ingen annan nation har serieproducerat stridsfartyg med så låga nivåer för röjande av signatur som Visbykorvetterna. Samtliga korvetter som levereras till Försvarsmakten bör utrustas med sensorer och vapensystem enligt ursprunglig plan. har fattat beslut om att den nya 39 E ska utvecklas. Regeringen har medgivit Försvarsmakten att beställa upp till 60 flygplan. Detta är nödvändigt för att svenskt flygvapen i perspektivet 2020 till 2030 ska uppfattas som relevant av omvärlden. Stridsflyget bör i likhet med undervattenssystemet av klassas som nationellt säkerhetsintresse. En nationell kompetensstrategi för flygvapnet bör upprättas. Detta för att i flygvapnets alla dimensioner långsiktigt garantera en fungerande och god kvalitet i kompetensutvecklingen. I anslutning till våra flygbaser bör ett bättre system med luftvärnsskydd upprättas. Med tanke på den stora investering som JAS Gripen-systemet utgör samt den centrala roll för försvar som detta system har så är det helt orimligt att inte erbjuda ett modernt kvalificerat och lång/medelräckviddigt luftsvärnssystem. Då blir det balans. Frågan om ett nytt lv-system med lång/medelräckvidd bör ges hög prioritet i den framtida materielplaneringen. Utvecklingsverksamheten genomgår förändringar. Från att tidigare ha varit inriktad mot att skapa långsiktig handlingsfrihet är den nu i stället inriktad på att stödja den fortsatta förändringen av Försvarsmakten. Den svenska kompetensen när det gäller undervattensteknik är av särskild betydelse. Att upprätthålla den är strategiskt såväl från industriell som från säkerhetspolitisk horisont. Att bibehålla och utveckla kompetensen på detta område är att beteckna som ett svenskt säkerhetsintresse. Vi förordar således en långsiktig satsning på detta område som är av stor nationell betydelse. Vi vill understryka den roll som forskning och utveckling har för att, utöver att bidra till teknik- och materielutveckling, generera kunskap om teknik och framtida hot och ta fram underlag för såväl politisk nivå som myndighetsnivå. Nationell forskning och utveckling bidrar till självständighet i nationella beslut. Vi socialdemokrater vill se en ökad samordning av forskningsverksamheten om det gynnar rationaliteten. Vi socialdemokrater förordar särskilt riktade forskningsinsatser när det gäller nanoteknik, sensorer, undervattensteknik, cybersecurity och räddningstjänster. Helheten och omfattningen av svensk försvarsindustri gör att behovet av en långsiktig och samlad strategi framstår som nödvändig. Utan en tydlig strategi och uttalad ambition från statsmaktens sida kommer den svenska försvarsindustrin att successivt eroderas och försvagas. För att vända denna utveckling ska statsmakten inleda ett arbete tillsammans med bland annat de fackliga organisationerna för att upprätta ett långsiktigt samverkansprogram. Syftet ska vara att utveckla den svenska försvarsindustrin och dess kompetens med bäring på även den civila sektorn. Dessutom åligger det regeringen att med engagemang säkerställa de svenska säkerhetsintressena och därmed inför EU motivera egenproduktion av strategiska försvarssystem. Med utgångspunkt i kraven på konkurrensneutralitet har nu lagt fram ett direktiv som reglerar framtida försvarsupphandlingar. Det är viktigt att vi värnar om den svenska försvarsindustrin och inte försöker bli bäst i klassen – de stora EU-länderna måste gå före och visa först att de menar allvar med en mer harmoniserad marknad för försvarsmateriel. Svensk försvarsindustri präglas av hög teknisk kvalitet och har vuxit fram genom beställningar från svenska staten som byggt på direkt militära behov. De högkvalificerade produkter som genom forskning och hög kompetens utvecklats har med framgång kommit till nytta i olika typer av civil produktion. Även om försvarsindustrin till stora delar är ägd av utländska intressen finns i en kvalificerad kompetens som är respekterad. Den gör att dessa företag gärna ser en fortsättning på sitt svenska engagemang som byggt på bland annat en tradition av beställningar och utvecklingsarbete i nära samverkan med svenska staten. Den position som svensk försvarsindustri nått beror på kombinationen av försvars-, närings- och forskningspolitiska intressen. Denna grundläggande bredd har gett försvarsindustrin en stark regionalpolitisk betydelse med orter som , , och som några viktiga knutpunkter. När synen på denna sektor förändras från statsmaktens sida får detta självfallet konsekvenser. Om upphandling av försvarsmaterial, vilket nu är fallet, reduceras till att köpa från hyllan på en internationell marknad förändras hela näringens förutsättningar och framtidsutsikter. Särskilt allvarligt blir läget när produkter som tagits fram i nära samarbete med svenska staten till mycket stora belopp inte handlas upp av det svenska försvaret. Självfallet kan produkter som saknar referensbeställningar i den egna försvarsmakten inte med framgång och trovärdighet marknadsföras internationellt. Principen som gäller med att nyanskaffning bör, när så är nödvändigt, i första hand ske av på marknaden befintlig, färdigutvecklad och beprövad materiel får negativa effekter för möjligheterna att upprätthålla forskning, teknikutveckling, spetskompetens och även i förlängningen arbetstillfällen. Dessutom ska inte kopplingen till behovet av egen materielförsörjning i ett så kallat skarpt läge och den generella betydelsen för näringslivsutvecklingen och den regionala balansen glömmas bort i sammanhanget. Ett nationellt samverkansprogram för försvarsindustrin bör upprättas. Vi behöver en god men också effektivt organiserad krisberedskap i samhället. Civilförsvaret bör aktiveras – men inte nödvändigtvis med den utformning det tidigare hade. Samhällets sårbarhet inför olika kriser har ökat. Sjukvårdsberedskapen och livsmedelsberedskapen har försvagats. Våra möjligheter att möta stora olyckor och naturkatastrofer med omfattande störningar inom samhällets infrastruktur, it-system, transporter, elförsörjning, omhändertagande av djur, m .m. har avslutat ett flerårigt revisionsprogram om hoten mot . Det behövs nu ett nytt samlat grepp om hur samhällets krisberedskap ska kunna stärkas. Att möta även militära angrepp bör ingå i detta. Vi anser att det åter kan behövas en civilförsvarsutbildning – men kanske med en annan inriktning är den tidigare. En landsomfattande civilförsvarsorganisation bör åter byggas upp som ett samhälleligt och statligt åtagande. En särskild utredning om detta bör skyndsamt tillsättas. Försvarsmakten har tillsammans med bland annat Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) och andra myndigheter ett ansvar att förbereda samhället och medborgarna på olika typer av kriser och incidenter. Kunskapen om olika sätt att skydda sig måste bli mer spridd. Försvaret ska också stärka det medborgerliga engagemanget för skydd och krishantering. Därför måste medborgarnas engagemang och kunskap bättre tas tillvara. De frivilliga försvarsorganisationerna är centrala i detta arbete. Ökad kunskap om krishanteringsförmåga och gemensamma ansvar för samhällets stabilitet bör komma även samhällets yngre medborgare till del. Därför vill vi socialdemokrater se ett ökat samarbete mellan Försvarsmakten, de frivilliga försvarsorganisationerna, MSB samt och gymnasieskolan på detta område. Syftet med ett sådant samarbete ska vara att förmedla kunskap om såväl Försvarsmaktens som de civila myndigheternas roll och förmåga i olika krissituationer. Men också att öppna för engagemang och intresse för dessa frågor hos svensk ungdom. Vi måste inse att sårbarheten i vårt högteknologiska samhälle är en säkerhetspolitisk utmaning. är kapade datorer de nya missilerna och inplanterade virus en ny tids biologiska stridsmedel. De handlar inta bara om att det fysiska territoriet är hotat, utan även funktioner och värderingar som vi delar med andra människor världen över. Ett exempel är hur vårt grannland drabbades 2007 av en samlad attack från utländska datorer mot centrala samhällsorgan i samband med en känslig konflikt kring ett sovjetiskt krigsminne. Det är dessa nya hotbilder som vi både civilt och militärt måste rusta samhället för. Försvaret måste utveckla förmågan att möta även dessa nya hot. behöver öka delaktigheten i internationella cybersäkerhetsövningar för att förbättra förmågan till cyber incident response, öka samverkan mellan offentlig och privat sektor, stärka samverkan mellan de regionala, nationella och internationella nivåerna. Vi vill också se ökad forskning och utbildning på området cybersecurity. ska vara en världsledande it-nation – och i det begreppet ingår även att vara ledande när det gäller it-säkerhet. En lång rad nationer har skapat en nationell strategi för cybersäkerhet. Så har inte skett i . Olika typer av cyberangrepp kan slå ut och lamslå stora delar av samhället. Det är av stor vikt att det finns en väl fungerande samhällelig organisation och strategi på detta område. En övergripande nationell strategi kombinerad med att arbeta gemensamt i ett nordiskt perspektiv med dessa frågor är angeläget. Här skulle en efterföljare till den s.k. Stoltenbergrapporten med fokus på nordisk cybersäkerhet kunna fylla en viktig funktion. Ett gemensamt nordiskt program för cyberförsvar och säkerhet bör upprättas. Det är som har huvudansvaret för internationell fred och säkerhet. Militära insatser ska alltid grundas på ett FN-mandat. Däremot kan det skilja sig åt vilken organisation ger i uppdrag att utföra insatsen. Det kan exempelvis handla om Nato, EU eller . Inom FN-systemet ser man det som en ganska naturlig utveckling att de bäst lämpade organisationerna kan ansvara för de mer komplexa insatserna. Det ses också som något positivt att regionala organisationer som EU eller Afrikanska unionen tar ett större ansvar. FN:s fredsfrämjande verksamhet är hårt ansträngd av allt fler och allt mer komplexa uppdrag. FN:s resurser är ytterst ansträngda. De fredsbevarande och fredsframtvingande insatserna har stort behov av välutbildade soldater och materiel. FN:s verksamhet på det fredsfrämjande området är både viktig och efterfrågad. FN är den organisation som har huvudansvaret för fred och säkerhet och dess verksamhet har en unik legitimitet. Vi ser det internationella behov som finns för att stärka FN:s fredsinsatser. Tyvärr har endast ett fåtal soldater i FN-ledda insatser . Vi vill se en bättre balans mellan de insatser som leds av FN och andra aktörer. Vi vill att nästa större fredsbevarande insats som deltar i är FN-ledd. Betydande resurser måste satsas på de behov som kvinnor och flickor har av skydd och stöd under och efter en konflikt likaväl som gäller utbildning i genusfrågor för dem som skall tjänstgöra utomlands i konflikter. Därför vill vi socialdemokrater satsa på utbildning i genuskunskap och i FN resolutionerna och 1820 vad gäller både den personal som tjänstgör i och den personal som ska delta i internationella operationer.