mot · H102U283 · 2013-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör vara drivande inom EU och FN för att ge det västsahariska folket självbestämmande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den humanitära situationen i flyktinglägren bör förbättras genom ökade anslag till (WFP) och UNHCR. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att FN i samarbete med västsaharierna bör bestämma vilka som ska ha rösträtt i den planerade folkomröstningen om framtid. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör stödja genom att överväga att inrätta ett utbytesprogram för ungdomar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för att journalister och internationella observatörer möjligt släpps in i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kränkningar av de mänskliga rättigheterna i de ockuperade delarna av bör uppmärksammas och bekämpas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att EU:s fiskeavtal med bör sägas upp eller exkludera fiskevatten eftersom allt annat bryter mot folkrätten. är sista koloni. Efter att tidigare ha lytt under spansk överhöghet blev äntligen fritt 1975. Friheten varade dock innan grannlandet ryckte in med sina tungt beväpnade trupper och ockuperade landet. Huvuddelen av befolkningen drevs på flykt och bor alltsedan dess i flyktingläger i öknen i . Förhållandena i lägren är svåra och det råder brist på vatten, mat och mediciner. De västsahariska flyktingarna är totalt beroende av internationell hjälp för sin överlevnad. Inledningsvis försvarade sig västsaharierna mot sina ockupanter. Kampen leddes av befrielserörelse, Polisario . övergick Polisario till fredlig kamp. Orsaken var att FN då gav västsaharierna nytt hopp genom att anta en positiv resolution om . Innehållet gick ut på att en folkomröstning skulle hållas då västsaharierna själva skulle få avgöra sin framtid. har , med stor framgång och stöd från bl.a. , lyckats sabotera genomförandet av tio planerade folkomröstningar. har ändrat befolkningssammansättningen i . Bland annat har ca 10 000 västsaharier tvångsförflyttats till för att marockaniseras och tusentals andra har gripits och försvunnit. Jämsides med detta har marockanska bosättningar upprättats i och tiotusentals marockanska soldater har placerats i området för att vakta de västsaharier som bor kvar i de ockuperade områdena. Huvudsyftet med tvångsförflyttningarna av västsaharier och förflyttningarna av marockaner till är att få en majoritet marockaner i . Först då kan tillåta en folkomröstning. Då är nämligen utgången given och den marockanska överhögheten vinner. Med en majoritet västsaharier i området är utgången av omröstningen också given: västsaharierna kommer att välja självständighet framför ockupation. Stormakterna har inom FN gett ett visst stöd åt . Men deras ställningstagande har aldrig handlat om ädelmod utan om ekonomiska intressen. Risken för en ny blodig äventyrar exploateringen av områdets rika naturtillgångar – bl.a. fosfat, olja och rika fisketillgångar. Förhandlingar med har redan inletts om prospektering av naturtillgångar, över huvudet på det västsahariska folket, trots att detta är ett brott mot folkrätten. Stormakterna har heller inte mäktat med att stå emot och . Det är nu av yttersta vikt att intar en drivande roll i både EU och FN och kräver att FN:s tidigare antagna resolutioner i frågan genomförs, i synnerhet gäller det den utlovade folkomröstningen. Kampen bör även gälla den humanitära situationen i flyktingläger, som förvärras . Det ekonomiska stödet från har minskat , med påtagliga negativa effekter i form av mat- och medicinbrist i lägren. Detsamma gäller FN:s stöd. Västsahariernas tålamod är inte oändligt. Om omvärlden ställer sig kallsinnig till de rättmätiga kraven finns en överhängande risk att striderna åter blossar upp. vill en majoritet av västsaharierna att Polisario ska lämna den fredliga vägen och ta till vapen igen, eftersom de tröttnat väntan utan resultat medan de fått det allt sämre. De upplever med rätta att omvärlden vänt dem ryggen. bör i detta sammanhang arbeta förebyggande i stället för att vänta tills katastrofen är ett faktum. Det finns också all anledning att verka för att journalister och internationella observatörer släpps in i i enlighet med tidigare FN-resolution. Detta kommer att synliggöra marockanernas förtryck mot västsaharierna och skapa en opinion till stöd för frigörelse. Särskilt kränkningar av västsahariernas mänskliga rättigheter i de ockuperade delarna bör uppmärksammas. Det är kränkningar som för övrigt, men inte i lika stor utsträckning, även drabbar egna medborgare eftersom de mänskliga rättigheterna inte respekteras. har situationen för civilbefolkningen i det ockuperade förvärrats. Studenter från universiteten i , , och som deltagit i fredliga demonstrationer har gripits, misshandlats svårt och dömts till fängelse. Även barn och ungdomar drabbas nu av polisvåld. Västsaharierna har berövats yttrande-, mötes-, åsikts- och organisationsfrihet. har otaliga västsaharier drabbats av misshandel, trakasserier, tortyr och fängslande. Många har dömts i rättsosäkra processer, berövats sitt jobb och sin lön, relegerats från skolor, förflyttats med tvång eller fått se sina hem skövlade. FN-delegationer som besökt de ockuperade områdena har vittnat om våld och kränkningar av västsahariernas mänskliga rättigheter. De bekräftar därmed de rapporter som både Amnesty och Human Rights Watch tidigare kommit med. Både den västsahariska exilregeringen och Polisario har protesterat mot utvecklingen och vädjat till FN och EU om skydd för civilbefolkningen som lever under ockupation. Tyvärr har det inte gett något märkbart resultat . som förföljelsen mot västsaharierna blir allt värre förespråkar endast en enda lösning av konflikten, nämligen begränsad autonomi, vilket i praktiken innebär fortsatt marockansk överhöghet och ockupation. Istället för att vika sig för orimliga krav att få fortsätta förtrycka folket och kontrollera bör världen istället stå fast vid FN:s tidigare antagna resolutioner och kräva frihet för folk. Vi måste verka för att EU i sitt fiskeavtal med exkluderar de västsahariska fiskevattnen. Avtalet måste förändras i grunden eller sägas upp. Det är nämligen inte förenligt med folkrätten att fiska ut västsahariernas fiskevatten utan att befolkningen haft något inflytande över avtalet eller får någon del av intäkterna. Det är uteslutande som tjänar på detta folkrättsvidriga avtal. Genom avtalet bidrar europeiska fiskare till skövlingen av naturtillgångar. Det är fullständigt oacceptabelt och strider mot internationell rätt! Det är nu också dags att ansluter sig till det femtiotal länder som erkänt som ett land, bl.a. . skulle därmed som första land i ge ett erkännande åt västsahariernas fredliga kamp för att återfå det land som stals från dem av . Genom att inte erkänna legitimerar man orättmätiga krav på att räkna som en del av . FN:s resolutioner har gång på gång slagit fast att ockupationen bryter mot internationell rätt och folkrätten. I anslutning till att erkänner och dess exilregering bör ges rätten till en västsaharisk representation i . Trots att är en diktatur och ockupationsmakt har landet inte bara en representation i utan t.o.m. en ambassad. Givetvis bör landet de ockuperar, , ges minst samma rätt! Avslutningsvis bör utöka sina relationer med . Ett viktigt symboliskt steg vore att starta ett ungdomsutbyte mellan och . Idén går ut på att några svenska ungdomar reser och besöker flyktingläger, som är de mest välorganiserade flyktinglägren i världen. bör vi ta emot några västsahariska studenter för att studera i . Detta vore ett symboliskt viktigt samarbete för våra respektive länder som det ger ungdomar nya perspektiv och kontaktytor.