mot · H002So20 · 2013-04-09 00:00:00 — med anledning av prop. 2012/13:77 God kvalitet och ökad tillgänglighet inom missbruks- och beroendevården 5Tidig upptäckt och tidiga insatser4 8.1Arbetskooperativ och sociala företag7 12Särskilt utsatta grupper inom beroendevården9 16Avkriminalisering av eget bruk13 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om utbildningsinsatser inom elevhälsa, studenthälsa och primärvård. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om gemensamma integrerade missbruks- och beroendemottagningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om gemensamma lokala och regionala mottagningar för unga. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att omvandla till ett nationellt . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om stöd till barn och andra familjemedlemmar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda statligt stöd till sociala arbetskooperativ. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om flexibilitet i socialförsäkringssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bostad först. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska fatta beslut om sprututbyte. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att substitutionsbehandling ska finnas tillgänglig och kombineras med psykosociala åtgärder. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avstängning från substitutionsbehandling endast ska kunna ske av medicinska skäl. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om genusperspektiv inom missbruks- och beroendevården. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behandling i könsseparata grupper. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättande av resursjourer för missbrukande kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att uppdra åt att utveckla missbruks- och beroendevården för människor med utländsk bakgrund. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda en särskild vårdgaranti inom missbruks- och beroendevården. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lagreglera rätten till ett bra bemötande för personer med missbruk och beroende. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om möjligheten att välja behandlingsform. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om personliga ombud för personer med missbruk och beroende. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om utbildning i brukarinflytande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett nationellt för läkemedelsmissbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett nationellt för dopning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avkriminalisera eget bruk av narkotika. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett uppdrag till om kvaliteten i hemmen för vård eller boende (HVB). En väl utbyggd generell välfärd och en effektiv politik för att minska arbetslösheten och utjämna klyftorna är bland de viktigaste komponenterna för att effektivt bekämpa missbruk. En skola som inte sorterar eleverna utan ger alla elever kunskaper och verktyg för självförverkligande, ökad tillgång till billiga fritidsaktiviteter och, inte minst, bekämpning av ungdomsarbetslösheten är viktiga politikområden för att minska alkoholkonsumtion och droganvändning bland unga. Mot den bakgrunden är det särskilt oroande att den borgerliga regeringen nu i rask takt genomför en politik som står i skarp kontrast till allt detta. Regeringens politik urholkar den generella välfärden, ökar arbetslösheten och skapar en skola som sorterar eleverna efter klasstillhörighet. Med de ökande klyftor som följer av den här politiken är det mycket stor risk att vi även kommer att få se ett ökat missbruk. Det är viktigt med förebyggande och preventiva åtgärder för att motverka missbruket, men det är minst lika viktigt att stärka missbruks- och beroendevården eftersom det kommer att finnas människor med missbruk och beroende inom en överskådlig framtid. Därför är det en stor besvikelse att se att regeringen visar ett mycket svalt intresse även för dessa frågor, särskilt mot bakgrund av att man som underlag har haft mycket ambitiösa slutbetänkande Bättre insatser vid missbruk och beroende (SOU 2011:35). Av utredningens 70 förslag är det bara ett som regeringen omsätter till ett konkret förslag. I regeringens proposition 2012/13:77 God kvalitet och ökad tillgänglighet inom missbruks- och beroendevården föreslås att landsting och kommuner ska vara skyldiga att ingå gemensamma överenskommelser om samarbete i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel eller dopningsmedel genom ändringar i hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen. Regeringen hänvisar därutöver till åtgärder som har vidtagits och kommer att vidtas i enlighet med den ANDT-strategi som antogs av 2011. 5Tidig upptäckt och tidiga insatser Ett verkningsfullt och kostnadseffektivt sätt att motverka missbruk och beroende är att satsa på förebyggande insatser och preventivt arbete, och på detta område har den svenska politiken varit ganska framgångsrik. Ändå är det alltför många som har ett missbruk eller beroende. Enligt når vården endast en femtedel av alla som har utvecklat olika typer av beroendetillstånd. Personer med ett riskbruk nås i ännu lägre utsträckning. Det är i första hand inom elevhälsan, studenthälsan och primärvården som metoderna för tidig upptäckt behöver utvecklas. Bland annat måste vården bli mycket bättre på att upptäcka missbruk bland de patienter som söker hjälp för andra problem, oavsett om de är fysiska eller psykiska. Det bör därför genomföras utbildningsinsatser för personal inom dessa verksamheter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I slutbetänkande föreslås att landstingen ska ansvara för tillnyktringsverksamhet, abstinensvård och behandling, medan kommunerna ska ansvara för psykosocialt stöd och stöd till boende, sysselsättning samt försörjning. I likhet med många remissinstanser (och regeringen) tror vi att ett fortsatt delat ansvar för behandling är att föredra. Det delade huvudmannaskapet är till fördel för att nå så många som möjligt och för att erbjuda insatser som är anpassade utifrån individens förutsättningar och behov. Det finns en tydlig koppling mellan klasstillhörighet, utbildningsbakgrund, försörjning m.fl. socioekonomiska förhållanden och hur ett missbruk utvecklas. För den som befinner sig i en utsatt situation är risken större att hamna i missbruk och beroende, särskilt om sådana problem finns i familjen. Det innebär att det redan kan finnas kontakter med kommunens socialtjänst som då har möjlighet att på ett tidigt stadium erbjuda vård och behandling. Ofta finns det dessutom behov av andra psykosociala insatser, som har ansvar för. Dessa personer kommer förmodligen inte i kontakt med sjukvården förrän på ett mycket senare stadium i sitt missbruk, och sjukvården har ingen erfarenhet av att hantera sociala problem som förekommer i samband med missbruk. Att söka hjälp genom ger också en starkare rättslig ställning. Socialtjänstlagen (SoL) är en rättighetslagstiftning, vilket innebär att det finns en möjlighet och rättighet att överklaga beslut. Om landstingen skulle överta all missbruksvård finns också en risk att den medikaliseras och att medicinfria vårdformer trängs undan eftersom dessa behandlingar är svårare att utvärdera om de över huvud taget kan utvärderas på samma sätt. Det hotar med andra ord mångfalden. Hälso- och sjukvården kan nu fortsätta att utveckla insatser för dem som har ett riskbruk eller ett missbruk och/eller beroende som inte påverkar den sociala situationen i den utsträckningen att de har någon kontakt med . Här finns potential att utveckla primärvården, men även användningen av nya verktyg, exempelvis över internet. Ett fortsatt delat ansvar för missbruks- och beroendevården mellan kommuner och landsting kan dessutom innebära att fler förklaringsmodeller till beroende och missbruk kan samverka, vilket är en bra förutsättning för att skapa en mångfald av behandlingsmetoder. Vårt stöd för ett delat ansvar inom missbruks- och beroendevården innebär inte att vi anser att den fungerar perfekt. Ett problem är att alltför många faller mellan stolarna och inte får den behandling de behöver och borde ha rätt till. Bättre samverkan och samarbete mellan socialtjänst och sjukvård skulle kunna förhindra det. Vi har därför inga invändningar mot regeringens förslag att det ska införas en skyldighet att ingå överenskommelser om samarbete mellan kommuner och landsting. Även med regeringens förslag till obligatoriska samarbetsavtal finns det en risk att människor hamnar mellan stolarna. Vi vill ha en tydlig ingång till vård och behandling. Det behövs ett mycket mer konkret samarbete i form av gemensamma mottagningar där sjukvård och socialtjänst samverkar och som kan erbjuda ett brett urval av behandlingsmetoder och även andra insatser av medicinsk, psykologisk och social art. Dessa mottagningar kan vända sig till breda grupper av människor, alltifrån dem med ett begynnande beroende med stabil ekonomisk och social situation till dem med ett långvarigt missbruk och som även kan ha omfattande problem inom andra områden. En effektiv vård måste utgå från en helhetssyn på människan. Det kan exempelvis innebära att det behövs hjälp med att ordna boende, arbete eller annan sysselsättning, skuldsanering, sociala kontakter, kontakter med psykiatrin, tandvård och behandling av andra sjukdomar för att bara nämna några exempel. Många sociala företag och kooperativ, t.ex. Basta och Vägen Ut, har verksamheter som i de här avseendena är väldigt bra eftersom man erbjuder en slags helhetslösning för en rad problem med egenmakt och ansvar. Vi vet också att olika behandlingsmodeller fungerar olika bra för olika människor. Det innebär att det behövs en mångfald av kunskapsbaserade behandlingsmodeller och att missbrukaren måste ges flera chanser. Därför är det problematiskt att man i mindre kommuner ofta bara har en behandlingsmodell att erbjuda (oftast tolvstegsmodellen). Genom samarbete med landsting och flera mindre kommuner får dessa kommuner tillgång till ett större utbud av kompetens och behandlingar än vad de kan erbjuda på egen hand. Det bör inrättas gemensamma och integrerade missbruksmottagningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Tidiga insatser är viktigt inom många områden, men kanske särskilt när det gäller missbruk och beroende. Därför är det angeläget att utveckla gemensamma mottagningar för unga. I föreslås att kommuner och landsting ska samarbeta kring integrerade lokala basverksamheter och regionala specialiserade verksamheter för barn och ungdomar. En variant kan vara att bredda de redan befintliga ungdomsmottagningarnas verksamhet precis som redan är fallet i en del kommuner. Verksamheten utvidgas då till att omfatta information och rådgivning i frågor som rör droger och missbruk samt behandling av beroende och missbruk och de olika psykosociala insatser som behövs i samband med det. Det ger en tydlig ingång till vård och behandling och innebär ett starkt skydd för den personliga integriteten, vilket är viktigt för att många unga ska våga söka hjälp. Det bör inrättas gemensamma lokala och regionala mottagningar för unga. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att utveckla, systematisera och sprida kunskaper om unga och missbruk bör landstings enhet göras till ett nationellt för frågor om missbruk och ungdomar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi tycker också som att det är angeläget att de insatser som redan finns utvecklas mot olika specifika målgrupper i syfte att förbättra utbudet och tillgängligheten till fler stöd- och behandlingsinsatser för dessa grupper. Men som påpekar måste missbruks- och beroendevården även innefatta ett barn- och föräldraperspektiv i alla de verksamheter som möter föräldrar som klienter eller patienter. När en familjemedlem har ett missbruks- eller beroendeproblem påverkas hela familjen. Både barn och den icke missbrukande parten ska kunna få stöd och hjälp som är lätt tillgänglig. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Personer med ett missbruk eller beroende har det ofta särskilt svårt att finna en plats i samhället och arbetslivet. För personer med beroendeproblematik kan arbete vara rehabiliterande i sig. Det kan dock vara svårt att prestera på topp från dag ett och framöver, och därför behövs annat stöd jämte behandlingen. 8.1Arbetskooperativ och sociala företag eller kooperativ, t.ex. Basta och Vägen ut, har bedrivit ett framgångsrikt arbete och har nått goda resultat med ökad livskvalitet för dem som deltagit i dem. Kostnaden är dessutom låg jämfört med traditionella behandlingsmetoder. Verksamhetsformen ger möjligheter för personer som annars har mycket små chanser att få anställning eller starta eget. De som deltar i kooperativen utför riktiga arbeten med riktigt ansvar. Kombinationen rehabilitering och arbete har visat sig effektiv. Möjligheten till direkt statligt stöd till sociala arbetskooperativ bör ses över. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att fler ska kunna erbjudas möjlighet att delta i denna verksamhet behöver också socialförsäkringarna bli flexiblare när det gäller arbetstider och möjligheten att pröva arbete eller studier utan att riskera att falla ur försörjningssystemet. Det måste finnas utrymme för att kunna misslyckas både en och två gånger utan att riskera att falla ur trygghetssystemen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Många som har ett missbruk har även andra sociala problem, och hemlöshet är inte ovanligt bland dem med ett långt gånget missbruk. En metod som har visat sig effektiv för att komma till rätta med såväl missbruk som andra sociala problem är att se till att personen får en egen bostad med övriga hjälpinsatser, t.ex. behandling för sitt missbruk. Metoden, som kallas bostad först, har använts i flera länder, bl.a. , och och har även börjat användas med framgång i flera svenska kommuner. Staten bör ta initiativ till att metoden ska få ytterligare spridning och användning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sprututbyte är ett självklart verktyg för att minska smittspridning av t.ex. hiv och hepatit, men det ska också ses som en hälsopolitisk åtgärd. I samband med sprututbyte ska därför alla övriga medicinska, sociala m.fl. insatser som människor med missbruk kan ha behov av erbjudas. Det kan handla om ingång till behandling, gynekologmottagning m.m. Där ska då finnas såväl medicinsk kompetens som kuratorstöd, socialpsykologisk kompetens osv. Det ska också finnas ett samarbete med och motiveringsarbete för att få människor att söka vård. Som jämförelse kan nämnas där sprututbytesverksamheten fungerar som lågtröskelmottagningar och är en skyldighet för alla kommuner. Via sprututbytesverksamheten finns också goda möjligheter till information och utbildning om exempelvis smittspridning och överdoser. finns en vetorätt mot att landstingen inrättar sprututbytesverksamhet. Därför bör landstingen självständigt kunna besluta om att inrätta sprututbytesverksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är tillgången till substitutionsbehandling eller läkemedelsassisterad behandling ojämnt fördelad i landet. Substitutionsbehandling ska finnas tillgänglig för alla som har behov av en sådan behandling. Det är otillräckligt att bara medicinskt behandla det fysiska beroendet om man inte tar tag i de andra psykosociala problemen. Genom en sådan helhetssyn skapas också förutsättningar för en planerad, frivillig utskrivning. Därför bör, i enlighet med förslag, substitutionsbehandling i normalfallet kombineras med psykosociala behandlings- och stödinsatser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Patienter kan skrivas ut och stängas av från ett behandlingsprogram mot sin vilja. Det ska inte vara möjligt att stänga av personer från behandlingen utifrån andra skäl än rent medicinska. Den regel bör tas bort, som utestänger personer från substitutionsbehandling efter att de har blivit avstängda från ett behandlingsprogram. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Tillgänglig forskning visar att kvinnor med beroende har mer omfattande problem än män i nästan alla avseenden. De börjar tidigare, de söker vård senare, de är sjukare både fysiskt och psykiskt när de söker vård, de har använt mer och tyngre droger , de har varit utsatta för våld och sexuella övergrepp i högre utsträckning, de har fler problem i sina ursprungsfamiljer och de har försökt ta sina liv i högre omfattning än männen. Till detta kommer att de bär, föder och vårdar barn. Den sociala stämplingen är svårare för kvinnor, vilket betyder att rehabiliteringen måste ta hänsyn även till detta. De är dessutom i minoritet, av den totala gruppen. Sannolikt är det fler kvinnor som skulle söka sig till vården om de visste att det fanns utrymme och kunskap att möta deras behov. Därför måste missbruksvården ha kunskaper om och utveckla vård och behandling utifrån kvinnors individuella behov. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. redovisar i rapporten mot missbrukande kvinnor (2005) att det är mycket vanligt att missbrukande kvinnor utsätts för våld, ofta av sina missbrukande män. Rapporten kritiserar myndigheterna för att våldet ofta ses som en effekt av missbruket snarare än som ett kvinnofridsbrott som kan drabba alla kvinnor. Det är nödvändigt att även missbrukande kvinnor får hjälp och skydd mot män som utsätter dem för våld. Det är därför viktigt att kunna erbjuda behandling mot missbruk för kvinnor i könsseparata grupper. Våldsutsatta kvinnor ska inte behöva genomgå behandling i samma grupp som sin förövare. Dessutom kan kompetens både vad gäller missbruksproblematik och våld mot kvinnor samlas på ett ställe. På så sätt kan kvinnan få hjälp både med sitt missbruk och att ta sig ur en våldsam relation. Därför bör regeringen arbeta för att missbrukande kvinnor som är utsatta för mäns våld ska erbjudas behandling i könsseparerade grupper. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna, och det bör inrättas resursjourer som har kompetens att ta emot missbrukande kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 12Särskilt utsatta grupper inom beroendevården De allt större klassklyftorna i det svenska samhället leder till att vissa grupper är särskilt utsatta och därför har en högre risk att hamna i missbruk och beroende. Till exempel är personer med utländsk bakgrund överrepresenterade bland dem som utvecklar ett beroende. Nyrekryteringen bland tunga missbrukare har till stor del skett bland personer med annan etnicitet än svensk. Det finns också en överrepresentation av kriminalitet, psykisk ohälsa och andra sociala problem. Förklaringen är inte i första hand kulturella skillnader eller personliga upplevelser, som antyds i , utan det beror på de socioekonomiska förhållandena med hög arbetslöshet, låga inkomster, kort utbildning, trångboddhet m.m. Dessa faktorer förstärks av den strukturella diskriminering som finns i det svenska samhället. Dessa människor är dessutom överrepresenterade inom tvångs- och kriminalvården, vilket tyder på att de får hjälp på ett väldigt sent stadium. För att vården ska nå dem tidigare behöver den dels bli närvarande i de miljöer där människorna befinner sig, dels måste den kunna kommunicera med dem på deras eget språk. Det måste också finnas kompetens att möta särskilda psykiska och sociala problem hos enskilda personer, t.ex. krigs- och tortyrskador. Det är kommunernas och landstingens ansvar att se till att alla får den behandling de har behov av . För att förbättra detta arbete bör få i uppdrag att utvärdera och komma med förslag till förbättringar av missbruks- och beroendevården för människor med utländsk bakgrund. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi anser dessutom att papperslösa ska ha rätt till sjukvård på samma villkor som alla andra, vilket då också gäller missbruksvård inom hälso- och sjukvården. Papperslösa ska också kunna söka denna vård utan att polis och åklagare ska få vetskap om det. För förslag om detta hänvisar vi till vår motion 2012/13:So12 med anledning av proposition 2012/13:109 Hälso- och sjukvård till personer som vistas i utan tillstånd. Ett återkommande problem är den bristande tillgängligheten till behandling av missbruk. Det är helt enkelt svårt för många människor med missbruksproblem att få den behandling och hjälp de behöver för att kunna upphöra med sitt missbruk. Både ur missbrukarens perspektiv och ur ett rent samhällsekonomiskt perspektiv är detta naturligtvis en situation som är djupt olycklig. föreslår en förstärkt vårdgaranti för att komma till rätta med de väntetider som finns inom delar av beroendevården. För den som behöver planerad och specialiserad vård ska en sådan behandling ha utretts och inletts från det att en person har sökt specialiserad vård eller att ett behov av specialiserad vård har uppmärksammats på annat sätt inom sjukvården eller . Om tidsfristen inte hålls ska den enskilde ha rätt att få behandlingen utförd av någon annan. Akut behov av specialiserad vård ska dock, som , tillgodoses . För dem som behöver psykosociala insatser ska kommunen upprätta en individuell plan . Många remissinstanser stöder detta förslag eller vill korta tiden ytterligare. Kriminalvården påpekar t.ex. att när den ska utreda om påföljden skyddstillsyn med särskild behandlingsplan kan användas krävs det att föreslagna åtgärder kan planeras och beslutas tämligen omgående, vilket ofta är . I finns en vårdgaranti inom missbruksvården . Den innebär att den som är missbrukare kan kräva behandling, när han eller hon önskar det. Amtskommunen har på sig att ta sitt beslut om vilken behandling som skulle kunna vara lämplig för en viss person. Beslutet fattas utifrån en utredning som socialsekreteraren och klienten har gjort tillsammans. Under de som amtskommunen behandlar ärendet ska klienten erbjudas råd och vägledning av socialsekreteraren för att inte tappa motivationen. påbörjas en handlingsplan för tiden efter avslutad behandling som rör utbildning, boende, skuldsanering osv. Sedan garantin infördes har väntetiderna minskat. Antalet personer som genomgår behandling har ökat som en följd av att nya grupper önskar genomgå behandling, grupper som inte ansåg det mödan värt att söka hjälp på grund av de långa köerna. Den kritik som har funnits är att det satsas mest på öppenvård och läkemedelsassisterad behandling och i mindre utsträckning på heldygnsvård, trots att många skulle önska det. har också varit inne på tanken att införa en vård- och behandlingsgaranti som ger alla människor med missbruksproblem som söker hjälp uttrycklig rätt till en påbörjad vårdplanering och eventuell avgiftning . Vår grundläggande uppfattning är att målet bör vara att åtgärder ska vidtas så snart någon har sökt hjälp eller att ett behov av åtgärder har uppdagats. Akuta behov ska givetvis alltid tillgodoses . När det gäller missbruk och beroende är motivationen viktig för framgång, och det är en anledning till att behandling ska erbjudas så snabbt som möjligt. I hälso- och sjukvårdslagen finns redan bestämmelser om att alla har rätt till en medicinsk bedömning och att vården ska prioriteras efter behov. Socialtjänstlagen ger den enskilde rätt till vissa insatser utifrån vilka behov en person har rättigheter som kan prövas i domstol.