mot · H102So594 · 2013-09-29 00:00:00 — Det fanns stora förhoppningar om att trygghetsboenden skulle bli ett bra alternativ för de äldre som inte behövde en plats på vård- och omsorgsboende men som ville bo tryggare med möjlighet till gemenskap. Regeringens utformning med ett investeringsstöd som i stor utsträckning gått till bostadsrätter innebär dock att trygghetsbostäder inte kan efterfrågas av äldre med låga inkomster. Även när trygghetsboende byggs i form av hyresrätter blir hyrorna så höga att det krävs en god ekonomi för att ha råd att bo i dem. Ännu värre blir det om kostnaden för gemensamhetslokaler och personal också läggs på den boende. Det kan således konstateras att regeringens utformning av trygghetsbostäder ökar klasskillnaderna bland äldre kvinnor och män. Det måste möjliggöras för pensionärer med lägre inkomster att efterfråga lägenheter i trygghetsboende. Regeringen bör därför göra om investeringsstödet för trygghetsboenden så att det enbart riktas till hyresrätter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är bråttom med att utvärdera hur investeringsstödet fungerar. Hur mycket går till bostadsrätter? Hur dyrt är det att köpa dem? Vilka grupper av äldre är det som flyttar in? Hur har hyresnivåerna på hyresrätterna blivit och vilka bor i dem? Utvärderingen behöver ha med både köns- och socioekonomiskt perspektiv. Regeringen bör ge eller annan lämplig instans i uppdrag att utvärdera investeringsstödet till trygghetsboende enligt ovan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15En äldreomsorg för alla Äldreomsorgen ska välkomna alla äldre. För att kunna göra det måste man inse att äldre inte är en homogen grupp. Precis som när det gäller alla andra kan äldre ha olika etniska ursprung, ett annat modersmål än svenska eller exempelvis vara hbtq-person. Vissa äldre har fått funktionsnedsättningar och andra har haft dem eller i hela livet. För att möta alla med värdighet behövs kunskap och ibland organisatoriska förändringar. 15.1Stärk möjligheten att få äldreomsorg på egna modersmålet Äldre personer med utländsk bakgrund får generellt sett mindre offentlig vård och omsorg än svenskfödda äldre. Studier tyder på att bristande information om äldreomsorgen, olika synsätt på åldrandet och brist på alternativ med ett gemensamt språk och kulturellt anpassad miljö är orsaker till att de kommunala tjänsterna utnyttjas i lägre grad. Många kommuner brister i att erbjuda en äldreomsorg anpassad till äldre med utländsk bakgrund. I stället förlitar kommunerna sig på framförallt kvinnors obetalda omsorgsarbete eller på anhöriganställningar. Invandrade äldres omsorgsbehov har i större utsträckning än äldre svenskars lösts genom s.k. anhöriganställning eller med anhörigbidrag. Över 70 kommuner har uppgivit att de anställt anhöriga eller gett anhörigbidrag som en speciell form av verksamhet för äldre med utländsk bakgrund. Boendesegregationen har även en tydlig koppling till kommunernas organisering av äldreomsorgen. Ju fler invånare i en stadsdel som är födda utanför , desto högre är andelen äldre som är beviljade anhörigbidrag eller har anhöriga anställda som anhörigvårdare. Äldres svårigheter att förstå och tala det svenska språket görs till ett problem som kommunen löser med anhörigvård, betald eller obetald, istället för att anpassa den offentliga omsorgen efter de äldres behov. Det riskerar att leda till en diskriminerande praxis där yngre kvinnor i familjen förväntas vårda de äldre. Det försvårar också de vårdande kvinnornas egen möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. Det förebyggande arbetet riktat till äldre invandrade behöver utvecklas. Här är det viktigt att arbeta tillsammans med invandrarorganisationerna som ofta har god kunskap om och god kontakt med den egna gruppens äldre. Uppsökande verksamhet och anhörigstöd måste vara anpassade till de äldre invandrades behov. Ett stort behov finns också av fler mötesplatser för umgänge på det egna språket och stöd i att förstå det svenska samhället. Äldre som har kommit till sent i livet kanske inte har hunnit lära sig språket. Andra förlorar det inlärda språket. För dessa grupper är det mycket viktigt att kunna få omsorg på det egna modersmålet. Omsorg på modersmålet betyder trygghet och ger också möjlighet till bättre vård då brukaren bättre kan uttrycka sina önskemål och behov. Det är också en förutsättning för att kunna tala om känslor och saker som är svåra. Inom äldreomsorgen vet man att dofter, smaker och ljud är oerhört viktiga för trygghet och välmående. Det kan vara mat som man ätit på sin hemort, det kan vara musik eller specifika dofter. Detta är en viktig del av en god omsorg som lättare kan tillhandahållas även till personer med annan kulturell bakgrund än svensk, om omsorgen ges en kulturkompetent inramning. har avsatt i vår budget för att stimulera till äldreomsorg på det egna modersmålet. Regeringen bör ge i uppdrag att ta fram en nationell strategi för att ge äldre med annat modersmål än svenska möjlighet till äldreomsorg på det egna modersmålet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De nationella minoriteterna har en särställning när det gäller rätten att få service på det egna språket. Det kan konstateras att antalet personer som har behov av omsorg på det egna modersmålet ökar. Detta gäller såväl inom omsorgsboenden som inom . Den omsorg som finns inom förvaltningsområdena är inte tillräckligt utbyggd. Till stor del är det en fråga om planering och tillsyn. Sådan tillsyn bör utvecklas för att de nationella minoriteternas rättigheter ska uppfyllas. Regeringen bör ge ett särskilt uppdrag att utveckla tillsynen när det gäller tillgången till äldreomsorg på nationella minoritetsspråk. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör ge i uppdrag att ta fram en nationell strategi för att se till att det finns möjlighet till äldreomsorg på nationella minoritetsspråk i en större del av landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Äldre döva har en speciellt utsatt situation. Risken är extra stor att äldre döva blir ensamma och isolerade genom sina kommunikationshandikapp. Kontakten med grannar blir ofta väldigt ytlig utan ett gemensamt språk. Det är inte heller lätt att hitta nya vänner när nätverket glesnar. blir också kontakt med barn och barnbarn krånglig när barnens partner och barnbarnen inte kan teckenspråk. Kommunens erbjudande om träffpunkter, kultur och fritidsaktiviteter är inte meningsfulla när man inte hör det som sägs och inte kan prata med övriga deltagare. Det är inte sällan som dessa personer känner oro för att inte kunna göra sig förstådda om något skulle hända. Ofta har de äldre döva, p.g.a. att svenskan är deras andra språk, också svårt att förstå den kommunala informationen. Möjligheterna att få teckenspråkig hemtjänst eller plats på teckenspråkigt äldreboende saknas i stor utsträckning. Kunskapen om vad det innebär att vara döv eller hörselskadad och teckenspråkig är ofta mycket bristfällig i kommunerna. Detta gäller även inom de delar av hälso- och sjukvården som inte arbetar direkt gentemot döva eller hörselskadade. finns teckenspråkig hemtjänst i . Teckenspråkiga äldreboendeplatser finns i , samt i . Det är dock inte en självklarhet för stadsdelar och kommuner att bevilja plats på ett teckenspråkigt äldreboende. När äldreboendet i startade fick flera personer överklaga för att få rätt till en plats där. I och finns även äldrevägledare för döva och dövblinda. De har stor betydelse för att ge stöd, utveckla verksamhet och sprida kunskap om äldre dövas situation. Regeringen bör därför se till att ett system införs med äldrevägledare för äldre döva och dövblinda som är regionalt spridda över hela landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör även uppdra åt att utfärda riktlinjer för att ge alla personer inom gruppen döva och dövblinda rätt till äldreomsorg på teckenspråk. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Heterosexualitet är i samhället och det gäller även inom äldreomsorgen. För det stora flertalet heterosexuella äldre kvinnor och män finns det oftast inte anledning att fråga sig vad det innebär att inte bli behandlad och bemött som en hel människa. För de ca 80 000 homo- och bisexuella samt transpersoner som är i , ser situationen väldigt annorlunda ut. Personalen inom äldreomsorgen måste kunna se och bemöta homo- och bisexuella samt transpersoner på att värdigt sätt. Dessvärre saknas tillräcklig kunskap om äldre hbtq-personers levnadsvillkor. Inom vård och omsorg gäller heteronormen och hbtq-personer osynliggörs. Det kan handla om en person som lever i en dold relation med en partner av samma kön. En god vän kan ibland visa sig vara en partner. Då gäller det att personalen inom äldreomsorgen är tillräckligt lyhörd och uppmärksam. Öppna hbtq-personer ska bemötas med respekt, men personalen måste även vara lyhörda mot dem som p.g.a. långvarig diskriminering inte är öppna med sin sexuella läggning eller könsidentitet. Mycket lite forskning finns när det gäller äldre hbtq-personer. Med tanke på att de vuxit upp med diskriminering och utsatthet är det viktigt att undersöka vad det betyder för deras behov av vård och omsorg . Regeringen bör ge i uppdrag att kartlägga äldre hbtq-personers situation i mötet med hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen hänvisar ofta till att privatiseringarna av äldreomsorg och vård ska lösa problemet med bristande hbtq-kompetens. Privatiseringar garanterar dock inte att hbtq-personer, vare sig de är omsorgstagare eller personal, kommer att behandlas med respekt för sin sexuella läggning eller sin könsidentitet. lyfter i sin kunskapsöversikt Det dubbla utanförskapet mångfald och sexuell läggning , fram ett antal områden där insatser behöver göras. All personal inom äldreomsorgen behöver självklart ha hbtq-kompetens och -kunskap. Den kunskapen måste också kopplas till att livsvillkoren för äldre hbtq- personer ser olika ut. En grundförutsättning är att hbtq-personer inte osynliggörs, vare sig de är personal eller äldre kvinnor och män med behov av service och omvårdnad. Allt fler insatser görs av anhöriga. Det är därför viktigt vilka föreställningar som finns kring vilka som är hbtq-personers anhöriga och att de synliggörs när det gäller anhörigstöd. I t.ex. om anhörigstöd finns inget speciellt skrivet om hbtq-personers situation. För många äldre kan gemenskapen tillsammans med andra äldre med liknande erfarenheter göra att de mest av allt önskar att komma till ett hbtq-äldreboende medan andra inte alls önskar detta. Hbtq-kompetens måste därför finnas inom hela äldreomsorgen. driver frågan om att hbtq-kompetens ska ingå som en del i alla vård- och omsorgsutbildningar. Regeringen bör ge i uppdrag att utarbeta ett utbildningsmaterial för personalen inom äldreomsorgen om hbtq-frågor samt, i samarbete med SKL, sprida kunskaper om goda exempel i kommuner och landsting. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 16Säkra den medicinskt ansvariga sjuksköterskans oberoende Av allmänna råd (sosfs 1997:10) om medicinskt ansvarig sjuksköterska () i kommunernas hälso- och sjukvård framgår att det i kommunernas hälso- och sjukvård ska finnas en sjuksköterska med medicinskt ansvar för verksamheten. De uppgifter som åligger innebär att hen har ansvar för kvalitet och säkerhet i den verksamhet som en kommun bedriver enligt 18 och 18 a §§ hälso- och sjukvårdslagen. Ansvaret avser den vård och behandling som patienterna ges samt de krav som ställs på läkemedelshantering, dokumentation, anmälan av skador m.m., i hälso- och sjukvårdsverksamhet. ska upprätthålla och utveckla verksamhetens kvalitet och säkerhet inom ramen för det kvalitetssystem som ska finnas i verksamheten. ska utöva sitt ansvar genom att planera, styra, kontrollera, dokumentera och redovisa arbetet med verksamhetens kvalitet och säkerhet. I ansvar ingår bl.a. att se till att författningsbestämmelser och andra regler är kända och efterlevs. ska också se till att det finns behövliga direktiv och instruktioner för sjukvårdsverksamheten samt att personalen inom kommunens hälso- och sjukvård har den kompetens som behövs med hänsyn till de krav som ställs på verksamheten. anser att viktiga roll när det gäller säkerhet och kvalitet gör att tjänsten bör garanteras en oberoende ställning i organisationen. Så är det inte alltid . kan vara underställd chefen för äldreomsorgen eller det kan till och med vara så att en tjänst delas så att halva är verksamhetschef och halva . Regeringen bör tillsätta en utredning som ser över lagen som styr arbete för att stärka hens oberoende ställning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. trädde lex i kraft. Bestämmelserna anger att var och en som är verksam inom omsorgen om äldre personer eller personer med funktionsnedsättning och som upptäcker eller får kännedom om ett allvarligt missförhållande som berör någon enskild ska anmäla detta till nämnden eller till den som är ansvarig för en yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet. Dessa bestämmelser har fått sitt namn efter undersköterskan som uppmärksammade missförhållanden när hon var anställd vid . Från har lex utvidgats till att omfatta hela inklusive verksamheten vid . Bestämmelserna har blivit mer lika lex inom hälso- och sjukvården. Anmälningsskyldigheten har ersatts med rapporteringsskyldighet. Alla missförhållanden och påtagliga risker för missförhållanden ska rapporteras till berörd nämnd eller till den som bedriver enskild verksamhet. Missförhållanden ska avhjälpas eller undanröjas utan dröjsmål. Anmälningsskyldigheten inträder när ett missförhållande eller påtaglig risk för missförhållande bedöms vara allvarligt. Samtliga sådana allvarliga missförhållanden ska anmälas till . Den som i enskild verksamhet tar emot rapport eller anmälan ska även informera socialnämnden om detta. visar dock att det är långt ifrån alltid som lex efterlevs. Det görs bl.a. inte alltid anmälan enligt lex när det borde göras. En förklaring till det är att det finns en rädsla bland personalen att göra anmälningar. Det finns exempel på enhetschefer som hindrar personalen från att göra anmälningar. har motionerat om behovet av förändringar i lex . Vår uppfattning om detta behov stärks av , liksom att en allt större del av äldreomsorgen drivs av vårdföretag med direkta vinstintressen. Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att rapportering och anmälan om missförhållanden enligt lex går till en oberoende part. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18Anpassa vården efter äldres förutsättningar Antalet äldre med multisjukdomar ökar och allt fler av dessa bor kvar i det egna hemmet. Trots att de äldre utgör en stor och växande grupp inom sjukvården är vården till stora delar anpassad utifrån de patienter som snabbt behöver hjälp vid enstaka tillfällen och uppbyggd för att varje sjukdom ska skötas av en specialist som saknar helhetssyn. Kömiljard och vårdvalssystem tränger undan äldre multisjuka patienter och deras behov av uppföljning. I kommuner med många aktörer inom och primärvården försvåras det nödvändiga samarbetet och det är oftast ingen som tar ett samlat helhetsansvar. Ofta får anhöriga, om sådana finns, rycka in för att hjälpa den äldre personen att komma rätt i vårdapparaten. Det är oerhört viktigt att anpassa hälso- och sjukvården till de äldres behov så att den äldre patienten får den vård hen behöver. Primärvård, specialistsjukvård, hemsjukvård och äldreomsorg måste samordna sina resurser. Andelen äldre och sköra personer med stora vårdbehov ökar. Många har flera sjukdomar och kontakter med flera olika vårdgivare, ofta utan någon samordning dem emellan, vilket ofta orsakar fler vårdkontakter än nödvändigt. Den förändring som gjordes i hälso- och sjukvårdslagen om verksamhetschefens skyldighet att vid behov utse en fast vårdkontakt som kan samordna vården och även sköta kontakterna med och för patienten som behöver insatser från flera delar av sjukvården har inte fått genomslag. För äldre och multisjuka är det ofta viktigt med en sådan fast kontakt. I Lägesrapport konstaterar att deras uppföljning visar att ändringen inte är särskilt väl känd, vare sig i hälso- och sjukvårdsverksamheterna, bland vårdpersonal eller hos patienterna. Många verksamheter har inte heller rutiner för hur de nya bestämmelserna ska fungera i praktiken. Uppföljningen visar vidare att majoriteten av vårdcentralerna och cirka hälften av sjukhusklinikerna inte har haft några patienter som tilldelats en fast vårdkontakt. I den kommunala hemsjukvården har bara cirka en tredjedel av verksamheterna haft en eller flera sådana patienter. anser att det behövs en mer genomgripande förändring av arbetssätt som får genomslag i verkligheten. Regeringen bör därför ta kraftfulla initiativ så att alla äldre som behöver en fast kontakt som samordnar deras behov av sjukvårdsinsatser får detta. Detta bör ge regeringen till känna I framgår att äldre personer vistas på akutmottagningar vid sjukhus än den genomsnittliga patienten samt att direktinläggningar av de mest sjuka äldre är ovanliga. Mellan av mottagningarna har ett snabbspår för stroke, höftfraktur och ballongvidgning vid förträngning i hjärtats kranskärl, medan av akutmottagningarna svarade att de hade snabbspår för de mest sjuka äldre. Detta trots att dessa är mycket sköra och oftast löper de största riskerna för att dö. Regeringen bör ta initiativ till att få fler akutmottagningar att utveckla snabbspår för de mest sjuka äldre. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Regeringen gör i sin budget en satsning för en sammanhållen vård och omsorg för de mest sjuka äldre, men driver regeringen en politik med privatisering och fragmentisering av sjukvården och äldreomsorgen som försvårar samordning. Det finns även skäl för att ställa sig frågan om regeringens modell med prestationsbaserade ersättningar på en rad områden som läkemedel, nutrition, läkemedel, demens etc. leder till de nödvändiga förbättringarna. anser att det behöver tas ett betydligt mer omfattande helhetsgrepp för att sjukvården ska anpassas till den stora patientgruppen mest sjuka äldre. Det kan t.ex. handla om att bygga upp äldreavdelningar med kompetens att ta ett medicinskt helhetsansvar för den äldre och dit specialisterna kommer istället för att en skör gammal människa ska skickas runt i vårdapparaten. Tröskeln till vården behöver också sänkas genom att besök hos och hembesök av distriktssköterska blir gratis. Många äldre har väldigt små ekonomiska marginaler. Det skulle vara önskvärt att fler landsting inför gratis hembesök av distriktssköterska. 19Öka kunskaperna om åldrandet och äldres sjukdomar Bland de sjuksköterskor som arbetar i äldreomsorgen har geriatrisk specialistutbildning. Vi ser stora behov av att öka kunskapen om åldrandet och äldres sjukdomar. satsar därför närmare 1 miljard på att inrätta utbildningsanställningar, akademisk specialisttjänstgöring för sjuksköterskor, för att förbättra sjuksköterskors möjlighet att specialistutbilda sig. Utbildningsanställningen innebär att sköterskan uppbär full lön som hen genomgår sin specialistutbildning. Se motion 2013/14:So400 En jämlik och jämställd hälso- och sjukvård. Läkare har ofta mycket bristfälliga kunskaper om det normala åldrandet och om åldrandets sjukdomar. På just detta område är den svenska läkarutbildningen bland de sämsta i internationell jämförelse. Sammanlagt ingår cirka två timmars gerontologi under hela läkarutbildningen. De flesta specialister arbetar med en stor grupp äldre patienter men har bristande kunskaper om åldrandets sjukdomar. lyfter i Lägesrapport fram behovet av ökade kunskaper och färdigheter inom gerontologi, det normala åldrandet och geriatrik, åldrandets sjukdomar och påpekar att detta gäller både anställd personal och de som behöver rekryteras för framtiden. Antalet geriatriska platser minskar och finns bara runt 500 geriatriker i landet. Trots en målsättning om att öka antalet geriatriker står utvecklingen still. Regeringen bör ta ett aktivt initiativ för att öka antalet geriatriker. Detta bör regeringen som sin mening ge till känna. Samtliga grundutbildningar som förbereder för yrkesarbete inom vård och omsorg behöver ökade inslag av geriatriska och gerontologiska kunskapsmoment. Eftersom yrkesförberedande utbildningar är utformade för att förbereda för arbete inom olika verksamheter och med olika målgrupper måste dock fördjupningen ske i specialistutbildningar och vidareutbildningar. Regeringen bör ta initiativ till att inslagen av geriatrik och gerontologi på såväl grundutbildningarna som specialist- och vidareutbildningarna ska öka i omfattning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kompetensförsörjning är ett växande problem i hela , i synnerhet på landsbygden. föreslår därför i motion 2013/14:N360 Landsbygden, att regeringen tillsätter en med uppdrag att föreslå åtgärder och insatser för att lösa personalförsörjningen inom välfärdsverksamheterna i hela landet. Läkarna ges alldeles för att följa upp den äldres hälsoutveckling samt utbilda och handleda personalen på äldreboenden. Istället för att vara en i teamet kring den äldre blir läkaren en konsult och i värsta fall kommer det olika läkare vid varje enskilt tillfälle. Det kan leda till att de äldre inte får de medicinska insatser som behövs för att de ska må så bra som möjligt. I flera fall leder detta till ett stort lidande och en för tidig död för de äldre. Regeringen bör ta initiativ till att läkarnas insatser på de särskilda boendena ses över och förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör återkomma till med ett förslag som innebär att läkare ska kunna anställas direkt av kommunerna för att kunna ingå i det teamarbete som behövs för en god medicinsk vård och en bra hemsjukvård. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. 20Stoppa felanvändningen av läkemedel Sjukdom i kombination med åldersrelaterade fysiologiska förändringar gör äldre mer känsliga för vissa läkemedel. Symptom som orsakas av läkemedel kan missuppfattas som ett nytt medicinskt problem och leda till att den äldre personen får ytterligare läkemedel. Det finns därför ett stort behov av att fördjupa kunskapen om hur en omfattande behandling med läkemedel påverkar äldre människor. har visat i sin lägesrapport att omfattande läkemedelsbehandling av äldre personer indikerar en ökad risk för död, akutmottagningsbesök, mag- och tarmblödning och fallskador. De ökade riskerna kvarstod även efter att hänsyn tagits till de äldre personernas bakomliggande sjukdomar och sjukdomarnas allvarlighetsgrad. Vissa förbättringar har skett men är bristerna stora när det gäller läkemedelsanvändningen. Det gäller inte minst den täta uppföljning som måste ske när det gäller läkemedel till äldre med många olika sjukdomar. Då räcker det inte att göra läkemedelsgenomgångar varje eller . Kunskapen hos alla personalgrupper måste öka och alla måste kunna reagera när någon äldre inte mår bra. Ansvaret för utskrivning av läkemedel ligger hos den eller de läkare som skriver ut dem. För att kunna hålla reda på hur olika läkemedel kan påverka varandra behövs naturligtvis såväl kunskap som it-stöd och tid för att kunna följa upp den äldre patientens hälsoutveckling. Det måste också tas ett helhetsansvar för alla läkemedel en patient har oavsett om det är flera olika läkare som har ordinerat dem. Den läkare som sätter in medicinen måste se till att biverkningar följs upp och utvärderas. Regeringen bör återkomma till med förslag på hur uppföljning och utvärdering av läkemedelsbiverkningar för den enskilde patienten kan förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 21Minska den psykiska ohälsan hos äldre Många äldre brottas med oro, ängslan, ångest och sömnproblem. En fjärdedel av alla självmord begås av personer och risken att drabbas av depression är fyra gånger så hög som för andra vuxna.