mot · H102Kr339 · 2013-10-04 00:00:00 — De kulturella uttryck som vi sett och ser inom film, teater, konst och litteratur är värdefullt. Men det har ofta byggt på enskildas initiativ eller organisationers. Det är viktigt att detta perspektiv finns inom de offentliga kulturinstitutionerna och i all offentlig bidragsgivning på kulturområdet. I de nationella kulturpolitiska målen talas det om mångfald och allas möjlighet till kulturupplevelser. Detta ska självklart inbegripa hbt-personer. Även inom idrottens värld finns mycket kvar att göra avseende hbt-frågor. är det många homosexuella som bland annat inom lagsporterna väljer att inte vara öppna med sin läggning. arbetar med dessa frågor men trots policyarbete har detta inte nått ut i klubbar och föreningar. Detta arbete bör intensifieras och tydliga incitament skapas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Teater, dans, musik Renovering och ombyggnad av Regeringen föreslår en omfattande renovering och ombyggnad av , nationalscen för opera och balett. Syftet är att göra mer öppet och tillgängligt för publiken och att skapa förutsättningar för Operan att utveckla sin konstnärliga verksamhet. Regeringen kommer att ge i uppdrag att i nära samverkan med ta fram ett förslag till plan för en renovering och ombyggnad av . uppdrag ska redovisas , exakt tid har ej meddelats. De ekonomiska ramarna har satts till 2 miljarder. Vi avvaktar utredningen i sin helhet. Vår uppfattning är att det är viktigt att en ombyggd nationalscen för opera blir en angelägenhet för hela svenska folket. Ett konkret sätt är att i utredningen ta fram underlag och beskrivningar på fast installation av teknisk utrustning så att Operan dels kan göra inspelningar, dels livesända föreställningar till de digitaliserade biograferna runt om i hela landet. Folkets Hus och Parkers initiativ Live-på-bio är en förebild som fått över 100 000 människor att se direktsänd opera på bio. Inte minst har direktsändningarna från Metropolitan i – i toppklass både konstnärligt och tekniskt – rönt enorm popularitet. finns chansen att göra den svenska nationaloperan till angelägenhet för hela landet, en chans man inte får missa. Vi uppmanar regeringen att ta med frågan om förutsättningar för livesändningar i direktiven till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ideella kultur- och musikarrangörer Det är viktigt att kulturlivet i hela kan leva och utvecklas. Kulturen utgör en omistlig del i samhällsbygget och är en avgörande lokaliserings- och tillväxtfaktor. Det är också viktigt att det finns ett fritt och självständigt kulturliv utanför de offentliga kulturinstitutionerna. De ideella arrangörerna utgör ofta motorn i det lokala kulturlivet och engagerar många människor som brinner för att arrangera teaterföreställningar, konserter, festivaler m.m. Vi saknar fakta och kunskaper om vilken betydelse de ideella kultur- och musikarrangörerna spelar i det lokala kulturlivet, och inte minst vilken betydelse de har för att skapa arbetstillfällen till kulturskaparna. Vi anser att det vore väsentligt att sådan kunskap fanns och vill därför att Myndigheten för kulturanalys får i uppdrag att i samverkan med och de ideella kultur- och musikarrangörerna ta fram relevant statistik och analyser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Litteratur, läsande och språk Vi socialdemokrater har alltid hävdat litteraturen och läsandet som en bildningsväg att särskilt värna om. Det är med oro vi ser att läsandet och bibliotekslånen minskar. Kvinnor läser mer än män, högutbildade mer än lågutbildade och socioekonomiska faktorer spelar roll – därför leder ett jämställt samhälle med högre utbildningsnivå och mindre ekonomiska klyftor till mer läsande. Tidiga insatser i skolan är väsentliga och att föräldrar läser högt för sina barn. Skolbibliotek bemannade med utbildade bibliotekarier är viktiga liksom läsfrämjande insatser för vuxna. Vi har en bibliotekslag som garanterar en miniminivå av biblioteksverksamhet i varje kommun, men vi ser att bibliotekens resurser minskar – mindre pengar till bokinköp och färre anställda. Kommunernas är huvudmän för folkbiblioteken och vi vet att det i kärva tider är svårt att hävda kulturverksamhet i kommunerna. Vi vill poängtera vikten av att alla har tillgång till bibliotek och avgiftsfria lån. Det är också viktigt att prioritera läsfrämjande insatser, särskilt för läsovana grupper. Bokläsningen minskar i den vuxna befolkningen, både om man mäter hur många som läser en vanlig dag och hur man lägger på bokläsning. Även läsningen bland barn och unga minskar. Klyftorna mellan olika grupper är stora. Män och personer med kortare utbildning läser mindre än kvinnor och högutbildade. Hur mycket barnen läser påverkas i hög grad av kön, socioekonomiska faktorer och föräldrarnas utbildningsnivå. Forskningen visar att lusten att läsa är viktig för läsförmågan. För barnens del är föräldrarnas inställning till läsning och högläsning betydelsefull. Men svenska barn får allt sämre tillgång till böcker i hemmen och har allt färre läsande förebilder. Undersökningar visar att antalet barn som läser mycket och som tycker att det är roligt att läsa minskar. De svenska elevernas läsning har enligt PISA-undersökningarna blivit sämre och sjunkit från en hög till en genomsnittlig nivå i . menar att de försämrade läsresultaten kan bero på att gruppen barn som läser mycket och med stort intresse minskar och att färre barn får uppleva att ha böcker och läsande människor i sin närmiljö. En av folkbibliotekens uppgifter är att stimulera just läslust och de utgör på så sätt ett oumbärligt komplement till skolans lästräning. Vid bibliotekens bokprat, deckarklubbar eller killkvällar träffar barnen bibliotekarier med utbildning och professionell erfarenhet av att locka till läsning. Barnen möts där de är och de uppmuntras att utveckla sin egen läsning. Alla barn – oavsett kön, bostadsort eller familjeförhållanden – ges tillgång till böcker och får möta läsande vuxna. Arbetsplatsbibliotek, vägkrogsbibliotek och riktade projekt i samarbete med folkbildningen eller fackföreningsrörelsen är exempel på hur bibliotek kan arbeta med att sprida litteratur och läsning till vuxna. Vi tror att det är viktigt att i detta arbete involvera folkrörelserna: fackföreningarna, idrottsrörelsen och det ideella föreningslivet. Det är viktigt att ta till vara de bra projekt som gjorts inom detta område. Ett projekt att särskilt lyfta fram är Läs för mig, pappa. Det kombinerar flera saker: betydelsen av den goda förebilden – pappor från läsovana miljöer som läser för sina söner och döttrar. Men den visar generellt på betydelsen av den goda förebild det är för barn att deras föräldrar läser, oavsett om det är mammor eller pappor som läser, och oavsett om det är för söner eller döttrar som föräldrarna läser. Vi vet att satsningar på biblioteken, på fler böcker och på ett personligt möte spelar roll. Det lånas och läses helt enkelt fler böcker om ges resurser att göra det man är bäst på. Regeringen föreslår i sin proposition Läsa för livet11 fastställande av nationella mål och vissa läsfrämjande insatser. föreslås ges i uppdrag att ta initiativ till, samordna och följa upp läsfrämjande insatser av nationellt strategiskt intresse. I budgetpropositionen ökar anslag för detta ändamål med för läsfrämjande på nationell nivå. Tyvärr är det svårt att förstå exakt vad dessa medel i praktiken ska användas till. Vår uppfattning är att dessa medel huvudsakligen skall användas för nya läsfrämjande projekt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att öka utväxlingen på de insatser som görs, bör det tas initiativ för att se hur man ska kunna samla och tillgängliggöra forskningen kring såväl barns som vuxnas läsande. Det är viktigt att den ansvariga myndigheten har tät kontakt med länsbiblioteken, följer de olika läsfrämjandesatsningarna och samverkar med offentliga och folkrörelseaktörer kring metodutveckling m.m. Den nationella biblioteksmyndigheten bör få ett uppdrag att ta fram en strategi för samverkan mellan offentliga och föreningsdrivna bibliotek, exempelvis arbetsplats- och tvättstugebibliotek. Vi ser gärna en situation där offentliga institutioner stödjer de ideella krafterna och att man hittar fungerande samverkansformer kring utbildning, bokinköp och erfarenhetsutbyte. Inte minst viktigt är det att hitta stabila finansieringsformer för lyckade projekt. Regeringen föreslår läsfrämjande insatser vilket vi välkomnar. Däremot anser vi inte att det är en bra lösning att öronmärka av folkbildningsanslaget, då det signalerar att man inte litar på att folkbildningen vill bidra till att främja läsningen (se även avsnittet Folkbildning, där vi argumenterar varför vi yrkar avslag på detta förslag). I en satsning på läsning och litteratur är det viktigt att involvera de svenska folkrörelserna och studieförbunden. Andra aktörer kan vara , samt fackliga organisationer. Vi vill förstärka regeringens uppdrag till avseende läsfrämjande insatser. ska i samarbete med Kungl. intensifiera läsfrämjande insatser inom ramen för ett nationellt Läslyft, som övergripande har till syfte att stödja projekt med dokumenterat goda resultat och att i övrigt noga följa utvecklingen. Andra förslag för att stärka läsandet, biblioteken och litteraturens ställning finns i denna motion under rubrikerna Nationell biblioteksstrategi samt Hälften av alla barn saknar skolbibliotek – trots lagstiftning. Vi föreslår att Kungl. får uppdraget att utarbeta en nationell biblioteksstrategi och nationell biblioteksplan. Vi föreslår även att Kungl. ska ta fram en strategi som ska tillse att inga skolhuvudmän bryter mot skollagen avseende skolbiblioteken. Vad som här ovan framförts bör som sin mening ge regeringen till känna. I folkbiblioteksmanifest står: För att säkerställa och främja en nationell samordning och samverkan inom biblioteksområdet bör statsmakterna genom lagstiftning och biblioteksplanering fastställa en nationell bibliotekspolitik. Detta tycker vi är en rimlig utgångspunkt för en svensk bibliotekspolitik. (KB) har ett viktigt regeringsuppdrag att vara den myndighet som ansvarar för nationell överblick samt främja samverkan och utveckling av biblioteken i . Men uppdraget är inte tillräckligt för att möta de utmaningar som vi ser . Riksdagsledamoten (S) ställde frågor till utbildningsminister avseende att utvidga Kungl. uppdrag till att omfatta framtagandet av en nationell biblioteksstrategi. Utbildningsminister svarade då att regeringen inte fattat något beslut om en nationell biblioteksstrategi, och han pekade heller inte ut någon särskild myndighet som ansvarig. Tillgången till bibliotek minskar, läsförståelsen bland unga sjunker, klyftan i kunskap och utbildning ökar. En ytterligare utmaning är bibliotekens möjligheter att tillhandahålla de olika bokformat som användarna efterfrågar. Avsaknaden av en tydlig nationell biblioteksstrategi leder också till resursslöseri och effektförluster. Vi vill därför att uppdraget förtydligas och förstärks. har länge påpekat bristen på samordning av erfarenheter och kunskap inom bibliotekssektorn. Föreningen har också pekat på hur de andra nordiska länderna har genomfört uppmaning att fastställa en nationell bibliotekspolitik. Där har ansvariga ministerier eller myndigheter på nationell nivå utgått från en bred samhällsanalys. För att nå målet att utveckla och förstärka kunskaps- och informationssamhället behövs biblioteken för att garantera allas rätt till fri tillgång till kunskap och information. Därmed har den nationella nivån i övriga nordiska länder också identifierat de hinder som står i vägen för att biblioteken ska vara verktyg för att sprida kunskap. Det är utmaningar som kräver ett nationellt politiskt ansvar. Inte minst visar problematiken kring utlåning av e-böcker att det behövs en kraftsamling kring dessa frågor. En nationell vision för går att förena med kommunalt självbestämmande. Exempel på det finns inom många andra politikområden. Alla bibliotek i behöver veta i vilket samhälle de verkar. har också visat att det finns ett starkt stöd för en nationell biblioteksstrategi. vill även Kommuner och Landsting (SKL), universitets- och högskoleförbunds Forum för bibliotekschefer, , och att en sådan kommer till stånd. Regeringen bör därför ta initiativ för att förverkliga det som kommits överens om i folkbiblioteksmanifest, en nationell biblioteksstrategi som visar alla vägen till ett starkare kunskaps- och informationssamhälle. Vi vill med anledning av ovanstående föreslå att regeringen ger Kungl. i samarbete med i uppdrag att utarbeta en nationell biblioteksstrategi och en nationell biblioteksplan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Hälften av alla barn saknar skolbibliotek – trots lagstiftning Förväntningarna på den nya skollagen avseende skolbiblioteken var stora. skolbiblioteksstatistik som presenterades blev därför en stor besvikelse. Kartläggningen visar på en ojämlik och odemokratisk skolbibliotekssituation. Kartläggningen visar att hälften av elever saknar tillgång till de bemannade skolbibliotek som man har lagstadgad rätt till. Skolbibliotek bemannade med kompetenta bibliotekarier är en viktig resurs för elevers lärande och utveckling. Dessutom visar kartläggningen att endast fyra av tio elever har tillgång till ett skolbibliotek som är bemannat minst . Det finns nu en lagstiftning, och det finns en undersökning som visar att lagen inte följs, vilket är en oacceptabel situation. Vi föreslår att Kungl. får ett uppdrag att ta fram en strategi som ska tillse att inga skolhuvudmän bryter mot lagen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen ökar anslaget till och folkminnen. Anslaget avser särskilt insatser för de nationella minoritetsspråken, det svenska teckenspråkets ställning och för svenskar med annat modersmål än svenska. ser vi med stor oro på de föreslagna förändringarna att flytta dialekt- och ortnamnsarkiven från till respektive från till . Förslaget har rönt stora protester som det finns anledning att lyssna på. Kontakten mellan universiteten på respektive ort med arkiven kommer svårligen att kunna upprätthållas och stora värden riskerar att gå förlorade. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. finns ett nytt utställnings- och medverkansersättningsavtal () som likt ett kollektivavtal garanterar konstnären en viss minimiersättning vid en utställning på en statlig institution. När det undertecknades av staten och berörda konstnärsorganisationer innebar det en stor framgång för konstnärskollektivet. Men problemet är att många konstinstitutioner – däribland regionala och lokala offentliga museer och konsthallar– runt om i landet har valt att inte använda sig av avtalet trots att det är normerande för konstbranschen. Med anledning av den nu pågående regionaliseringen av kulturpolitiken ser vi en gyllene möjlighet att lyfta fram konstnärernas arbetsvillkor vid de offentliga konstinstitutionerna genom att man i de regionala kulturplanerna slår fast att man vid all utställningsverksamhet finansierad med offentliga medel ska följa miniminivåer. Stödet bland medborgarna för en sådan hållning torde vara stort, med tanke på det starka stöd som finns för schysta arbetsvillkor på arbetsmarknaden. För att detta avtal ska få en verklig praktisk betydelse för de konstnärer som ställer ut gäller att avtalet efterlevs. Vår uppfattning är att alla som får statligt bidrag till sin verksamhet ska följa . Vi föreslår att regeringen utarbetar riktlinjer för att alla institutioner som får statligt bidrag följer . Vi föreslår att regeringen skyndsamt bereder denna fråga och återkommer till med förslag. Vi föreslår också att regeringen ger uppdrag till att ansvara för uppföljning av hur efterlevs. Det är angeläget att följs upp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den så kallade enprocentsregeln, som har funnits då bildades, rekommenderar att en procent av kostnaderna för offentliga byggnationer ska gå till offentlig gestaltning och konst. Regeln innebär arbete och rimliga ersättningar till konstnärer samt bidrar till en estetiskt tilltalande och spännande offentlig miljö. Att denna regel följs innebär en stärkt marknad för konsten och konsthantverket. finns denna regel, men den förtjänar att påminnas om. Den gäller vid exploatering av nya bostadsområden, anläggande av nya gator, ny- och ombyggnader av skolor och äldreboenden. I offentligt ägda miljöer är detta enklare än vid privata. Det är ett viktigt uppdrag att informera om regeln och att föra fram värdet av konstnärlig offentlig gestaltning. Även privata byggherrar börjar återigen upptäcka värdet av att i ett tidigt skede planera för offentlig gestaltning och konst i sina byggprojekt. Konst i våra stadsmiljöer, både inne- och utomhus, skapar både skönhetsupplevelser och trygghet. skapar det arbetstillfällen för konstnärer som får marknadsmässigt betalt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det saknas dock kunskap om hur enprocentsregeln efterlevs. Vi anser därför att det vore viktigt att det sker en utvärdering av hur enprocentsregeln fungerar i praktiken. Det behöver göras en grundanalys av hur enprocentsregeln efterlevs i kommuner, landsting och på statlig nivå samt hos privata aktörer som byggbolag m.fl. Vi vill därför att regeringen ger Myndigheten för kulturanalys, i samarbete med samt , i uppdrag att genomföra en sådan utvärdering men också parallellt förstärka informationen om enprocentsregeln. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En strategi för att stärka kulturskaparnas villkor Arbetslösheten är hög, den nuvarande regeringen har misslyckats med sin jobbpolitik. Arbetslösheten bland kulturarbetare är högre än i många andra grupper och många kulturarbetare lämnar kulturarbetsmarknaden. Det är ett enormt slöseri med kraft, energi och talang. behöver mer kreativitet, inte mindre. Kulturskaparna utgör navet i skapandet av kultur. De har ofta dåliga arbetsvillkor och svårare att passa in i de traditionella trygghetssystemen. Vi föreslår en höjning av anslaget till scenkonstallianserna. Vi föreslår att Kulturarvslyftet omvandlas till ett projekt – Access – som är beprövat och visat sig fungera. Stödet för kulturskaparna är dock något som sträcker sig bortom vad som går att åstadkomma med tillfälliga anslagsökningar i budgeten. Vi anser också att det är ytterst viktigt att stärka kulturskaparnas avtalsställning när det gäller upphovsrättsfrågorna. Vi socialdemokrater vill uppdra åt regeringen att utarbeta en strategi som har till syfte att långsiktigt stärka kulturskaparnas villkor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har det funnits ett förslag på hur de statliga scenkonstpensionerna ska kunna finansieras , men regeringen har dröjt med att besluta om hur pensionssystemet ska förändras. Dagens system innebär att scenkonstorganisationerna har stora och oöverskådliga kostnader som gör det omöjligt att planera verksamheten. Pensionskostnaderna för den enskilda scenkonstinstitutionen kan bli så orimligt höga att institutioner kommer att behöva skära ner i repertoaren om inte denna fråga snart får en lösning. En allt större del måste avsättas i reserv för oväntade pensionskostnader. Om institutionernas pengar låses upp i ett dåligt pensionssystem blir det mindre pengar över till verksamhet, och detta kan knappast vara meningen. Regeringen har sagt att frågan bör hanteras av parterna på scenkonsten område, men har inte lämnat besked om de ekonomiska ramarna för detta. Kulturministern meddelar nu att en avveckling av den nuvarande statliga pensionsordningen inte kommer att medföra några minskade statliga anslag till institutionerna. Därigenom skapas förutsättningar för parterna på scenkonstens område att nå en överenskommelse. som regeringen vill överlåta pensionsfrågan till parterna vill regeringen genom ett nytt pensionsavtal frigöra pengar för kvalitetshöjande insatser inom scenkonsten. Vi uppmanar regeringen att skyndsamt ta initiativ till förhandlingar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. industriella kulturarv – vem tar ansvar? De myndigheter och verk som kom till under industrialisering har samlingar av stort intresse. Många har bedrivit egen museiverksamhet och samlingarna är i flera fall av yppersta världsklass i sina respektive slag. För statens trafikhistoriska samlingar (flyg, järnväg och väg) saknas långsiktiga finansieringslösningar och verksamheten är nedläggningshotad. Stora delar industriella arv förvaltas av aktörer som inte omfattas av den statliga eller regionala kulturpolitiken. Det är framför allt museer med statliga huvudmän under andra departement än . Museer som kan nämnas är bland annat Postmuseum, Polismuseet och universitetsmuseerna, Museer och Luftfartverkets flygsamlingar på . ansvarar för tre museer och samlingar som byggts upp inom , senare SJ, och . Samlingarna är unika och järnvägssamlingen är t.o.m. en av de absolut främsta i sitt slag i världen. Efter bolagiseringar samt effektivisering och renodling av myndigheters verksamhet har dessa samlingar och museiverksamheter blivit en del som är svår att förena med den löpande verksamheten. Vikten av en långsiktig strategi och finansiering av dessa verksamheter har blivit alltmer akut. Uppgiften att prioritera mellan bevarande av kulturarvet och den dagliga driften och förvaltningen hos myndigheter och bolag bör inte avgöras år , utan genom utarbetande av en långsiktig inriktning och finansiering och med ett tydligt ansvar från ägaren. Det är viktigt att finna långsiktiga lösningar för dessa museer och samlingar. Med anledning av ovanstående föreslår vi därför att regeringen gör en översyn och återkommer till med förslag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kulturmiljöer till minne av kända svenskar har ett antal minnesmärken i form av gårdar och hus, skänkta eller testamenterade till föreningar, stiftelser och organisationer. Som exempel kan nämnas Erlander-gården i , samt Bergmancenter och Bergmangårdarna på . Denna sorts minnesgårdar ska skiljas från andra kulturarvsmiljöer, som bruk, herrgårdar och slott som ofta också har problem att långsiktigt hitta en verksamhetsform med ett stabilt huvudmannaskap. Särskilt har en problematisk situation. () fick gården som testamentsgåva, men testamentets statuter är inte anpassade för vår tid och STF har stora svårigheter att finansiera verksamheten. Vi anser att det vore en viktig uppgift att en inventering gjordes av de objekt som finns, bland annat de tidigare nämnda, och att man sedan gör en översyn av hur man kan lösa problemen. Kanske finns samordningsvinster att göra. Vi anser att regeringen bör se över denna fråga. skulle kunna vara en lämplig aktör för uppdraget. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Digitalisering av biografer och digitalisering av filmarvet Det är lovvärt att regeringen lyssnade på såväl oppositionen som filmbranschen och tidigarelade digitalbiosatsningen. Detta är klokt eftersom filmbolagen redan nu aviserar att analoga kopior kommer att upphöra. I reglerna för stöd till biograferna har krav ställts på att biografer ska redovisa en regelbunden biografverksamhet med många visningar. Biografer på mindre orter har därför haft svårt att söka stöd. har en unik biografstruktur, vilken innebär att tillgängligheten till film på bio har varit god. Men de mindre orternas biografer hotas nu av nedläggning, därför behövs det fortsatta stödet där kraven anpassas för biografer på mindre orter. Det finns även ett behov av nya mötesplatser där film visas i storstädernas ytterområden. Digitaliseringsstödet bör innehålla en offensiv satsning på nya biografer och inte bara befästa en gammal struktur. Folkets Hus och Parker har gått före och etablerat Digitala Hus. Dels har deras liveutsändningar från bland annat Metropolitan blivit en succé, men i och med digitaliseringen kan dessa lokaler också användas för t.ex. interaktiva konferenser vilket kan vara en viktig lokaliseringsfaktor för tjänsteföretag.