mot · H102MJ435 · 2013-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över ersättningssystemet för samerna för rovdjursskador. Ersättningen till samebyarna för rovdjursskador på rennäringen har inte alls hängt med i samma takt som de svenska rovdjursstammarna ökat i antal. Därför har bland annat länge krävt att regeringen höjer anslaget för rovdjursersättningssystemet. orsakar renägare stora kapitalförluster visar forskningen. har renskötarna i framför allt skogssamebyarna märkt att de förlorar fler och fler kalvar som björnstammen har ökat markant. dödar fler renkalvar än man trott. Det visar en lång studie som gjorts på uppdrag av regeringen och som presenteras . Genom studien finns nu kunskap om storleken på skadorna som björnens jakt på renkalv orsakar för renägarna. Det är i huvudsak björn, örn men också lo, järv och i några fall varg som dödar och dödat det stora flertalet av renarna. Det blir kostsamt för de drabbade renägarna och slår hårt mot både rennäring och slakteri- och förädlingsbranschen. Det finns ett årligt anslag för rovdjursersättningen, som baseras på förekomst av rovdjur och antalet rovdjursföryngringar. Men eftersom det är ett tak på anslaget räcker inte pengarna till för de föryngringar som finns. Anslaget för björn har inte höjts . På lång sikt är det ingen lösning att bara höja ersättningsnivån, då måste rovdjursstammarna kraftigt reduceras genom jakt och skyddsjakt; man kan inte släppa rovdjursstammarna fritt. har länge slagit larm till regeringen om att rovdjursersättningssystemet, på grund av utvecklingen av rovdjursstammen, inte är fullt finansierat. har i modern tid aldrig haft så stora rovdjursstammar som . Det innebär också nya utmaningar att utforma en politik som möjliggör en god förvaltning av stora rovdjur, som tillgodoser en bra balans mellan målet att uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus för stammarna och ta hänsyn till de människor som lever och verkar i rovdjurstäta områden. Viltskadecenter vid SLU har i samarbete med Skandinaviska björnprojektet, Udtja skogssameby och skogssameby genomfört en studie om hur många renar som björn i området dödar. I de två samebyar där studien har genomförts står björnpredation för en betydande del av dödligheten för renkalvar . Resultaten av den fyraåriga studien kan direkt användas för att bedöma den potentiella effekten av tre förekommande förebyggande åtgärder: individriktad jakt, områdesriktad jakt och kalvning i hägn. Rapporten, som släpptes , är resultat av ett regeringsuppdrag för arbetet med att förebygga rovdjursangrepp på ren. Det har tidigare inte funnits någon kunskap om hur omfattande björnars angrepp på ren är. Resultatet av studien visar att björnpredationen på ren är mycket större än man trott. Den ersättning som utgår för björnskador på ren står inte i proportion till de faktiska skadornas omfattning i de två studerade samebyarna, säger , forskare vid Viltskadecenter, SLU. Samebyarna börjar nå en smärtgräns. Med rovdjursförluster på 40–renkalvar börjar det vara omöjligt att ha en lönsam näringsverksamhet, enligt forskning som bedrivits av SLU tillsammans med de berörda samebyarna. Studien går kort ut på att renar har radiosändare runt halsen och att björnarna är märkta med gps-sändare. Därmed kan forskarna ha simultankontroll över hur djuren rör sig. I samebyarna och sameby kunde man vid årets renkalvmärkning se att det var oroväckande många gallvajor, vajor utan kalvar, och eftersom björnstammen har ökat radikalt jämfört med andra predatorer på ren, bedömer samebyarna att björnen är en betydligt större predator på renkalv än vad som varit känt. De nya forskningsresultaten borde föranleda en översyn av ersättningssystemet för samerna på grund av rovdjursskador. De nya forskningsresultaten borde föranleda en översyn av ersättningssystemet för samerna p.g.a. rovdjursskador. Vi anser att det är viktigt att värna den lagstadgade rovdjursskadeersättningen till rennäringen. Vi menar att rovdjurspolitiken i stort är beroende av att det ersättningssystem som finns fungerar tillfredsställande. Det gör det inte . Kritiken är hård, och i många fall är det den enskilde företagaren i glesbygd som får stå för de förluster som en centralt beslutad rovdjurspolitik medför om inte ersättningssystemen fungerar. Vi menar att det också behövs en översyn av regelverket för ersättning för rovdjursskador och för förebyggande åtgärder även utanför renskötselområdet. Till exempel bör översynen undersöka om det inte är rimligt att hjortar i hägn som i vissa avseenden behandlas som tamdjur, bör berättiga till ersättning för skador från rovdjur. Vi menar att en grundinställning bör vara att samhällets ersättningar för viltskador och bidrag till förebyggande åtgärder ska ses som en nödvändig del i samhällets satsningar på att bevara natur- och kulturvårdande djurhållning. Översynen bör också undersöka om det inte är rimligt att lämna viss ersättning för underhåll av viltstängsel. Också om ersättningsnivåer är relevanta bör undersökas.