mot · H102So657 · 2013-10-03 00:00:00 — Intresset för att söka gymnasial vårdutbildning har sjunkit dramatiskt och intresset måste öka betydligt om personalbehovet i äldreomsorgen ska kunna täckas . Vi har i vårt budgetförslag fler platser i komvux och yrkesvux som möjliggör rätt utbildad personal. Om vi ska klara personalförsörjningen inom välfärden behöver breda insatser genomföras. Viktigast är att ge anställda möjlighet till heltid och fast anställning, men insatser behöver även göras för att locka unga att välja en framtid inom välfärdsjobben. Det förebyggande arbetet måste ges högre prioritet. Ett exempel är benskörhet. I inträffar över 70 000 frakturer som beror på benskörhet. Vårdkostnaderna är höga och det årliga antalet vårddagar är fler än för exempelvis hjärtinfarkt eller bröstcancer. Kvinnor löper störst risk att drabbas och av kvinnor kommer att råka ut för en eller flera benskörhetsrelaterade frakturer. Benskörhet är enligt SBU () en underbehandlad sjukdom. blir helt återställda efter t.ex. en benskörhetsfraktur på lårbenshalsen, får bestående handikapp och avlider. Många äldre blir sängliggande på grund av benbrott och drabbas ofta av följdsjukdomar såsom lunginflammation och blodpropp. Sjukdomen måste förebyggas så att färre får frakturer på grund av benskörhet. Det finns flera system för att bedöma vilka personer som är i riskzonen. I kommer man att i samband med mammografi be patienterna att fylla i en blankett (FRAX) från vilken man kan bedöma vilka som riskerar att drabbas av benskörhet. I påbörjas ett försök att låta kvinnor som gör mammografi ta en handröntgenbild med hjälp av modern svensk röntgenteknik. Handröntgen ger en god prognos om risken att drabbas av benskörhet. Dessa metoder bör prövas av fler landsting i syfte att minska utbredningen av denna smärtsamma och dyra sjukdom. Barn lever i många olika slags familjer. En del lever med två biologiska föräldrar av olika kön, andra med en biologisk förälder och en bonusförälder, andra har föräldrar av samma kön och många lever med en ensamstående förälder. Barn har familjerelationer inte bara med en familj utan ofta med flera, barn lever i olika familjekonstellationer under olika delar av livet. Det är fantastiskt positivt att så många barn får möjlighet att utveckla långa och nära relationer till sina föräldrar men också får möjlighet att utveckla fler viktiga familje- eller familjelika relationer. Den generella välfärdspolitiken, väl utbyggd barnomsorg av hög kvalitet liksom stöd och skydd för barn i vårt samhälle har bidragit till detta. Få vuxna vill avstå från att uppleva glädjen att bli förälder och det spännande livet tillsammans med barn. Men ibland blir det ingen graviditet trots många försök och ibland tar livet en sådan vändning att man inte har någon partner när barnlängtan är stark. Enligt svensk lag får inte sjukvården hjälpa ensamstående kvinnor att skaffa barn genom assisterad befruktning. Ensamstående kan bli föräldrar till adoptivbarn, men inte genom assisterad befruktning i . Vissa kvinnor väljer därför att adoptera medan andra har en stark längtan efter att själv föda ett barn och därför vänder sig till en klinik i ett annat land. är det bara kvinnor som lever i en parrelation, olikkönad eller samkönad, som har möjlighet att få tillgång till assisterad befruktning i . Dock är det vanligt att ensamstående kvinnor söker behandling på klinik i till exempel (men också andra länder), vilket gör att det finns många barn i som tillkommit genom assisterad befruktning av ensamstående kvinnor. Vi anser att ensamstående kvinnor bör få tillgång till assisterad befruktning. Det finns en bred uppslutning bland partier om detta krav. Det är olyckligt att övriga borgerliga partier tillåter att blockera frågan. Det finns ingen anledning att tro att de barn som tillkommit genom assisterad befruktning av en ensamstående kvinna skulle få dåliga uppväxtvillkor, mindre kärlek eller sämre uppfostran. En bred majoritet i beslutade att ge regeringen i uppdrag att skyndsamt återkomma med ett lagförslag till som innebär att ensamstående kvinnor ska få rätt till assisterad befruktning. Vi förutsatte att regeringen skulle hörsamma tillkännagivande och skyndsamt återkomma med ett lagförslag i frågan. Regeringen har dock valt att fortsätta att dra ut på frågan. Först blev direktiven till en utredning klara. Utredningen ska, i denna del, vara klar . Detta betyder att det inte kommer att presenteras någon proposition trots att i bred enighet kommit överens innan valet. Vi är starkt kritiska till regeringens sätt att behandla frågan. Uppenbarligen finns det inte enighet mellan de fyra borgerliga partierna om ställningstagandet i 2012 att stödja ett lagförslag. Socialtjänstlagens regler om ekonomiskt bistånd (socialbidrag) är en del av samhällets trygghetssystem, ett yttersta skyddsnät vid tillfälliga försörjningsproblem. Målet är att den enskilde så snabbt som möjligt ska kunna försörja sig på egen hand. Orsakerna till den enskildes försörjningsproblem varierar, vanligast är arbetslöshet men det kan också vara sjukdom, överskuldsatthet eller ibland missbruksproblem som gjort att ekonomin raserats. Behovet av ekonomiskt bistånd (socialbidrag) halverades i det närmaste efter 1997, då utbetalningarna under 90-talskrisen nådde sin högsta nivå. Men utvecklingen med allt lägre utbetalningar bröts under den förra mandatperioden och kostnaderna har successivt börjat öka igen . Lågkonjunktur kombinerat med en ineffektiv jobbpolitik och fördelningspolitik från den borgerliga regeringen har lett till en försämrad utveckling för dem som har små ekonomiska marginaler. Ungdomsarbetslösheten är hög jämfört med andra länder. Regeringens försämringar av a-kassesystemet och sjukförsäkringen har också urholkat trygghetssystemen och förvärrat situationen. Många som är arbetslösa har inte ersättning från arbetslöshetsförsäkringen (a-kassan). betalade kommunerna ut i ekonomiskt bistånd. Det är en ökning jämfört med , beräknat på fasta priser. fick 225 000 hushåll ekonomiskt bistånd, vilket är oförändrat jämfört med . av alla hushåll i befolkningen fick bistånd 2012. Biståndshushållen domineras av ensamhushåll, där män utan barn är den största gruppen. Ensamstående kvinnor med barn är dock den hårdast drabbade gruppen bland de olika hushållstyperna. fick av de ensamstående mödrarna ekonomiskt bistånd. av barn bor i hushåll som får ekonomiskt bistånd, varav finns i familjer som får långvarigt bistånd (). Den genomsnittliga bidragstiden per hushåll var . Sammantaget fick av befolkningen ekonomiskt bistånd 2012. fanns 400 000 biståndsmottagare, varav 268 000 var vuxna och 132 000 barn. Antalet vuxna biståndsmottagare minskade med 13 000 , mest beroende på att personer i hushåll med endast introduktionsersättning inte längre ingår i statistiken. Ekonomiskt bistånd är vanligast bland ensamstående kvinnor med barn, sett till samtliga hushållstyper i befolkningen. pekar på att några förklaringar till detta kan vara att ensamstående kvinnor, i sin egenskap av ensamstående föräldrar, ska klara hela hushållets utgifter på en inkomst, har begränsade möjligheter att arbeta heltid, inte får ekonomiskt stöd från barnets pappa, och därmed har en mer sårbar ekonomisk situation. Andelen vuxna biståndsmottagare med långvarigt (10–12 månader) eller mycket långvarigt (eller längre) ekonomiskt bistånd har ökat till . Andelen långvariga biståndsmottagare är högst i storstadslänen. De vanligaste skälen till att personer som har behov av ekonomiskt bistånd inte kan försörja sig är arbetslöshet och sjukdom. Enskilda personers behov av ekonomiskt bistånd beror alltså till stor del på strukturella faktorer i samhället, till exempel hur situationen på arbetsmarknaden ser ut och hur trygghetssystemen är utformade. öppna jämförelser av ekonomiskt bistånd 2012 visar att människor som har tappat fotfästet på arbetsmarknaden riskerar att gå miste om stöd, hjälp och insatser från samhället på grund av otillräcklig samverkan mellan myndigheter och otydligheter i hur ansvaret ska fördelas mellan dem. Grundläggande är dock att samhället åter kan erbjuda en a-kassa och sjukförsäkring som ger rimligt skydd mot arbetslöshet och sjukdom. Den borgerliga regeringen har systematiskt försämrat villkoren för dessa människor. Resultatet är negativt för samhället som helhet och ofta en tragedi för de individer som drabbas. För att komma till rätta med den negativa utvecklingen när det gäller utvecklingen av ekonomiskt bistånd borde regeringen inrikta sig på att bedriva en aktiv jobbpolitik och ompröva sin hittillsvarande strategi för att skapa fler jobb (regeringens olika skattesänkningar för att skapa fler jobb har visat sig inte fungera), dels förbättra de ekonomiska trygghetsnäten vid arbetslöshet och sjukdom och dels stimulera kommunernas arbete med att ge rätt stöd till de människor som har ekonomiskt bistånd. Regeringen anslår 41 miljoner 2014 för införande av en fritidspeng för barn i familjer som haft ekonomiskt bistånd eller längre. Fritidspengen ska uppgå till högst per barn och år och ska täcka utgifter för deltagande i kontinuerliga fritidsaktiviteter. Regeringen avser att utreda hur fritidspengen närmare ska regleras. Av de uttalanden som gjorts framgår dock att idén är att fritidspengen utbetalas mot uppvisande av kvitto på faktiska kostnader. Vi är emot den utformningen av förslaget, som i sig är utpekande (stigmatiserande), och föreslår istället att försörjningsstödsnormen för berörda familjer höjs med motsvarande belopp. Vi är också helt emot regeringens finansiering som innebär att satsningen tas från stimulansbidraget till äldreomsorgen (anslag 4.5). Vi vill istället att satsningen på 41 miljoner (anslag 4:7 Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m.) finansieras genom att stimulansbidraget (på anslag 1:6) för att öka användningen av LOV i specialistsjukvården slopas. Kommunernas arbete med ekonomiskt bistånd ställer stora krav på en snabb handläggning. Personalen måste göra svåra bedömningar och utsätts ofta för påtryckningar från enskilda. Det krävs både erfarenhet och särskild kunskap inom en rad områden för att kunna utföra arbetet på bästa möjliga sätt. Det är dock vanligt att det är nyutexaminerade socionomer som arbetar med ekonomiskt bistånd, det vill säga att de inleder sin yrkesbana med detta arbete. Det innebär att de inte har hunnit skaffa sig erfarenhet i yrket och alltså har ett särskilt stort behov av stöd och vägledning i arbetet. Även mer erfaren personal behöver självfallet stöd och handledning. Att handläggarna har en stödjande arbetsledning samt tillräckligt med tid och resurser är därför en av flera förutsättningar för att säkerställa att verksamheten bedrivs rättssäkert och jämlikt. Det är också en förutsättning för att kunna hantera frågan om hot och våld som drabbar denna yrkeskår. Om välutbildade ska fortsätta att attraheras av socialt arbete och vilja arbeta kvar på sina tjänster krävs medvetna insatser för att ge personalen bra förutsättningar att göra ett professionellt arbete. Den relativa barnfattigdomen har ökat , i takt med att inkomstskillnaderna har ökat i det svenska samhället. Den absoluta barnfattigdomen har däremot länge minskat, men denna trend verkar nu ha vänt. har vi sett en trendmässig ökning av inkomstskillnaderna i . Men under den första borgerliga mandatperioden åren 2007–2010 kan vi notera ett trendbrott. Det handlar inte längre bara om ökade inkomstskillnader, utan den fattigaste tiondelen förlorade inkomster och de fattiga barnen verkar ha blivit fler. Mest ökar fattigdomen bland barn med utländsk bakgrund, barn till ensamstående föräldrar och barn vars föräldrar inte har gymnasiekompetens. I grunden är barnfattigdomen ett arbetsmarknads- och utbildningsproblem. Det finns strukturella orsaker till att arbetsmarknaden har förändrats, vilket betyder att den som för några decennier sedan hade haft relativt enkelt att få jobb, har det mycket svårare. Låg utbildning hos föräldrarna ökar risken för barnfattigdom markant därför att dagens arbetsmarknad ställer högre krav. Kvinnors sysselsättning har också minskat och sysselsättningen för kvinnor med utomeuropeisk bakgrund är så låg som . Bland kvinnor i arbetaryrken har bara hälften en heltidsanställning i grunden innan de får barn, vilket betyder att det kan vara svårt att öka arbetstiden och inkomsten när barnen blir lite äldre. I utsatta och resurssvaga storstadsområden är barnfattigdomen som högst, därför att föräldrarna har stora problem att komma in på arbetsmarknaden. Det handlar dels om att man har lägre utbildning än i andra områden, men också om bristen på kontakter och sociala nätverk. Givet dessa arbetsmarknadsproblem ser vi också att ökningen av barnfattigdomen verkar handla om förändringar i trygghetssystemen, men också att bidragen blivit mindre värda i relation till ökade levnadskostnader. Kompensatoriska insatser är också viktiga för utvecklingen av barnfattigdomen. Bra exempel på det är en förskola och skola som stärker alla barn, men även deltagande i föreningsliv och fritidsaktiviteter. En jämlik utbildning är inte bara viktig för de enskilda barnens skull utan för den samlade tillväxten och en kunskapsnation som har inte råd att lämna en stor del av barnen utanför. Forskningen tyder på att förskolan kompenserar resurssvaga barn mer än exempelvis högstadieskolan och gymnasiet, men har barn till föräldrar som lever på försörjningsstöd inte samma rätt till förskola som andra barn, trots att de har minst lika stort behov av den. Den svenska fattigdomsbekämpande politiken har länge varit framgångsrik genom att inte selektivt fokusera på särskilda stödsystem för fattiga, utan för breda inkluderande välfärdslösningar för alla grupper. Men det bygger på att människor kommer in på arbetsmarknaden och kvalificerar sig för ersättning vid arbetslöshet eller sjukdom, vilket allt färre gör. Den borgerliga regeringens politik har gått ut på att ytterligare försvåra för människor att kvalificera sig till försäkringarna. Det leder inte till fler jobb, däremot till fler ekonomiskt utsatta familjer. När det gäller barnfattigdomen handlar den stora utmaningen om att människor som har en svag anknytning till arbetsmarknaden måste få jobb – som vi säkerställer en rimlig levnadsstandard för alla barn. Arbetet berör många olika politikområden. Några viktiga utgångspunkter för samhällets insatser: Arbete är avgörande för att minska barnfattigdomen. Det behövs fler jobb, men också utbildning, stöd och barnomsorg på obekväm arbetstid så att arbetslösa kan matchas med de jobb som finns. Alla barn har rätt till en god uppväxt. Det gäller att säkra att även barn till föräldrar som står utanför arbetsmarknaden har en rimlig levnadsstandard. Den generella välfärdspolitiken med försäkringssystem är viktig, men fler behöver omfattas av dem och av rimliga ersättningsnivåer. Ekonomiskt utsatta barn behöver mer och bättre kompensation utanför hemmet i form av en bra förskola, skola och fritidsaktiviteter utan höga avgifter. Antalet överskuldsatta i vårt land är stort. Ingen vet hur många barn som lever med föräldrar som är så kallade evighetsgäldenärer. Vi vet bara att det är ett stort problem. Överskuldsättning är ett allvarligt samhällsproblem. Överskuldsatta människor löper ökad risk att slås ut socialt och har som grupp mer somatiska och psykiska sjukdomar än befolkningen i övrigt. Kommunerna har en viktig roll när det gäller budget- och skuldrådgivning. Kronofogden har också en betydelsefull roll för att hjälpa skuldsatta som får sin första skuld lämnad till kronofogden för indrivning att inte återkomma med nya skulder. Information om konsekvenserna av skuldsättning gör att en klar majoritet av dem som fått informationen inte återkommer med nya skulder. sökte drygt 9 000 personer skuldsanering, vilket var en ökning jämfört med . Ungefär två av tre ansökningar om skuldsanering godkänns. Snabblånen är en företeelse som och uppmärksammat i olika sammanhang. Kronofogden studerar sedan snabblånen lanserades i antalet ärenden rörande obetalda snabblån. inkom nästan 54 000 ärenden, vilket motsvarar en ökning jämfört med . Ungdomar stod för drygt vart femte ärende. Orsakerna är bland annat en aggressiv marknadsföring. Den nya konsumentkreditlagen har inte inneburit den åtstramning man hoppats på, och trots domslut om att företagen inte får marknadsföra sig med snabbhet som argument finns företag som jobbar precis så. Kronofogden har föreslagit att reglerna skärps ytterligare och att får ett tillsynsansvar. Många kommuner klarar inte av att ge överskuldsatta hjälp inom rimlig tid. Enligt en rapport från kunde av de kommuner som har budget- och skuldrådgivning leva upp till krav om högst en månads väntetid. Väntetiden för att komma i kontakt med budget- och skuldrådgivning varierar från ingen kö alls till . Medelväntetiden bland de 287 kommuner (av 290) som har budget- och skuldrådgivning är jämfört med . Samhället kan aldrig överta den enskildes ansvar för sina beslut och sin ekonomi. Men samhället kan se till att det finns ett rimligt regelverk på olika områden för att minska sociala problem. Problemet med överskuldsatthet kräver ytterligare initiativ från samhällets sida, bland annat när det gäller sms-lån, telefonlån och andra snabblån. Sammanfattningsvis kan konstateras att insolvensutredning lagt fram välgrundade förslag till lösningar för hårt överskuldsatta personer. Regeringen avvisade dock stora delar av förslaget. Efter påtryckning från oppositionen har regeringen beslutat att tillsätta en särskild utredare som ska föreslå åtgärder som förbättrar möjligheterna för dem som har rätt till skuldsanering att också få det. Kravet på kvalificerad insolvens och längden på betalningsplanen ska utredas och redovisas . Spel där man kan vinna pengar är en mycket omfattande verksamhet i de flesta länder. Den reglerade svenska spelmarknaden omsätter över 40 miljarder . Vi lägger alltså ner lika mycket pengar på spel som på försvaret. Utöver den reglerade spelmarknaden förekommer ett omfattande spel på sajter som ägs av bolag som inte har tillstånd i . Deras marknadsandelar är (enligt ) av den totala kända spelmarknaden. Spelintäkter står för en inte ringa del av finansieringen av olika ideella ändamål och har stor betydelse i föreningslivet. För de flesta människor är spel ett roligt och hanterbart nöje men en del människor utvecklar ett alltför starkt spelande. Det leder till skuld och lögn inför familj, vänner och närstående samt i slutändan ekonomiska problem. moderna spelhistoria inleddes med men ända har spel varit omgärdade med olika lagar just på grund av riskerna för den som spelar och risken för bedrägerier och fusk när det är så mycket pengar inblandade. Att förbjuda spelandet i vårt samhälle är helt orealistiskt. Spel har alltid funnits, frågan är hur samhället reglerar spelandet. Det råder dock ingen tvekan om att marknadsföringen av spel har blivit allt intensivare och lättillgängligare (internet) den senaste . Antalet spelformer ökar och spelen blir mer snabba och interaktiva. Det betyder dock inte att spelandet har exploderat. Tvärtom har spelutgifterna per person legat still på av disponibel inkomst. Men andelen spelare i befolkningen har sjunkit från vilket betyder att de som spelar gör det i större omfattning . Det är också rimligt att politiken på olika sätt försöker begränsa tillgängligheten till spel, inte minst för minderåriga. Problem med spelandet har av befolkningen. Denna siffra är ganska över tiden. av alla problemspelare förändrar sina spelvanor till det bättre men lika många nya problemspelare tillkommer. Bland dem som får spelproblem är ungdomar, personer med låg socioekonomisk status och etniska minoriteter överrepresenterade. Det finns också fler lagliga spelautomater (enarmade banditer) i socioekonomiskt utsatta områden. Män spelade tidigare mer än kvinnor men detta mönster börjar suddas ut och bland nya problemspelare är det nu lika många kvinnor som män. Samhället bör hjälpa problemspelare. Det tjänar hela samhället på. Det handlar både om att reglera spelmarknaden på ett klokt sätt men också om hjälp till spelberoende att kunna sluta eller dra ner på sitt spelande. När detta görs måste forskning användas som grund istället för att spelfrågan blir ett tycka till-område där man planlöst för fram en massa åsikter. Forskningens resultat motsvarar inte alltid vanliga föreställningar om hur sambanden är. Det finns till exempel inget stöd för att informationskampanjer till en bred allmänhet eller till ungdomar har en förebyggande effekt. De kan dock leda till att fler personer med spelproblem söker hjälp. Däremot finns det stöd i forskningen för att begränsa tillgången till alkohol i spelmiljöer. Att begränsa spelhastigheten hos spelautomater har också effekt liksom begränsningar av möjligheten att spela på kredit. Även obligatoriska pauser vid automatspel bidrar till att bryta långa spelsessioner och kan ha effekt. När det gäller vård och hjälp till spelberoende behövs mycket mer forskning. Det är högst oklart vad som fungerar och vad som inte fungerar. Risken är stor att hjälp till spelberoende blir verkningslösa insatser till hög kostnad. Kognitiv beteendeterapi (KBT) kan minska symptom på spelberoende men om det finns långtidseffekter vet vi inte. När det gäller olika psykologiska behandlingar finns det tecken på att Motiverande samtal (MI) kan minska omfattningen av spelande och penningförluster men i övrigt saknas underlag att dra slutsatser. Det behövs mycket mer forskning om vad som hjälper och vad som inte hjälper när det gäller spelreglering och vårdinsatser. Det är dags att stärka forskningen på detta område. En idé att pröva är att undersöka förutsättningarna för att låta de outhämtade vinster på som har gå in i en särskild forskningsfond som administreras av det statliga forskningsrådet FAS. Då kunde personer också göra ett medvetet val att inte hämta ut småvinster och därigenom veta att pengarna gick till forskning. Hjälp åt personer med spelmissbruk måste ges en högre politisk legitimitet. Vi vill att regeringen ser över om åtagande ska preciseras när det gäller spelmissbruk. Det skulle i så fall kräva en ändring av socialtjänstlagen. Vi ser positivt på att ska ta över ansvaret för spelmissbruk från och att de undersöker om spelmissbruk ska jämställas med andra former av missbruk. Det ökar möjligheterna att fler ska kunna erbjudas vård. Hemlöshet är inte värdigt ett modernt välfärdssamhälle. Samhällets insatser har inte varit tillräckliga. Ambitionen måste vara att ingen ska vara hemlös. Insatserna för att bekämpa hemlösheten måste intensifieras. Arbetet måste handla om två olika perspektiv, dels att se till att de som är hemlösa kan få ett värdigt boende och dels att förhindra att fler hamnar i hemlöshet. Hemlöshet är ett yttersta uttryck för social utsatthet. Att ha någonstans att bo är en grundläggande välfärdsfråga. Hemlöshet är ett problem i som ökar. senaste riksomfattande kartläggning av hemlöshetens omfattning är . Det finns förändringar i hur man redovisar som försvårar jämförelser med den föregående mätningen 2005, men enligt har hemlösheten ökat i alla hemlöshetssituationer sedan mätningen 2005. Sammanlagt har cirka 34 000 personer undersökning inrapporterats som hemlösa eller utestängda från den ordinarie bostadsmarknaden under mätveckan. Kvinnornas andel ökar och är nu . Av de hemlösa personerna befann sig cirka 4 500 personer i akut hemlöshet, varav 280 sov ute eller i offentliga utrymmen. 4 000 personer vistades på institution/kate-goriboende. 13 900 personer bodde i långsiktiga boendelösningar (försökslägenheter, träningslägenheter, sociala kontrakt med mera) och 6 800 personer i eget ordnat, kortsiktigt boende. Kartläggning av hemlöshetens omfattning är viktigt men måste följas av handling. Hemlöshet utgör en svår livssituation som ofta, men inte alltid, är kopplad till en psykosocial sjukdomsbild och en missbruksproblematik.