mot · H102Kr309 · 2013-09-19 00:00:00 — anser också att en enhetlig moms ska införas för all bokutgivning. Alla bokformat har som bekant moms i utom just digitala nedladdningsbara och strömmade böcker. Konsumentpriset på e-böcker drivs upp av den 25-procentiga momsen. En enhetlig moms bör därför införas på all bokutgivning i . beslutade att säga ja till sänkt moms för e-böcker. förslag om samma momssats på alla typer av böcker antogs av en i stort sett enig riksdag. Riksdagsbeslutet gällde syn på s.k. grönbok om mervärdesskattens framtid, där en av punkterna gällde frågan om likvärdig moms för alla böcker oavsett format. Trots detta kvarstår den högre momssatsen på e-böcker. Det sägs bero på att reducerad moms på tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg inte tycks vara förenligt med EU:s momsdirektiv (2006/112/EG). Detta direktiv ger bindande anvisningar till hur momslagstiftningen ska vara utformad. Regeringen bör aktivt verka för att momsen sänks på e-böcker. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. vill lägga stor kraft på en satsning för att främja språktillgången och läsförståelsen bland barn, unga och vuxna, för att på så sätt öka den samhälleliga gemenskapen. För att uppnå syftet med en sådan satsning är det bl.a. av stor vikt att insatserna sätts in mycket tidigt i barns och ungas liv. En del i satsningen bör bestå av en fortbildning inom området för förskole- och skolpersonal, fritidsassistenter och lärare. Som en annan del bör studieförbund och folkbildningen, ideella läsrörelser och andra organisationer också aktiveras i en landsomfattande språkinsats. Satsningen kräver stora ekonomiska investeringar och ska inte vara av kortsiktig kampanjkaraktär, utan en medveten strategi med en mycket konkret handlingsplan, som lägger störst insatser på dem som mest behöver dem. Det samhälleliga ansvaret för vårt gemensamma kulturarv har både arkeologiskt djup och en social bredd: såväl det materiella som det immateriella kulturarvet måste noggrant värderas och föras vidare till vår egen tid, med möjlighet att också kunna upplevas av kommande generationer. Utan förståelse för samhällsvillkoren, som de framstår i historiens backspegel, har vi svårt att navigera i vår egen samtid och än svårare att hitta vägen mot en hållbar framtid. Kulturarvet i dess helhet är nästan oöverskådligt, från lokalsamhällets folkliga traditioner till nationellt storslagna byggnader och miljöer. Kvinnorna har sitt eget, ofta i skymundan komna, kulturarv. De nationella minoriteterna har sina särpräglade kulturarv. I skuggan av slott och herresäten finns torpargrunder och i kustlandskapet vilar det kulturarvet. Industrimiljön bär på sin historia, liksom bondekulturen med dess nedärvda hantverkskunnande – allt finns där i en förgången tid och enbart vårt medvetande om dess betydelse kan överbrygga det till eftervärlden. Trots regeringens fiasko med det s.k. Kulturarvslyftet måste vi ta oss an uppgiften och ansvaret att tillgängliggöra och utveckla kulturarvet. Med den moderna tekniken kan dokumentationen i högsta grad bidra till detta. Det finns en nästan svindlande möjlighet i tanken på att lokala hembygdsföreningars strävsamma arbete kan resultera i en global närvaro på nätet jorden runt. Vårt gemensamma kulturarv är också hotat, i stort som i smått. Ur den gotländska myllan har månget värdefullt föremål plockats upp för vidare försäljning. varslar en ny utredning om utförsäljning av många kulturfastigheter och byggnadsminnen för vilka staten haft ett övergripande ansvar. Detta är i och för sig i linje med regeringens programmatiska privatiseringsprincip, men icke desto mindre oroande. menar att vårt gemensamma kulturarv måste garanteras av ett övergripande statligt ansvar. För att ta ett exempel bland många: Sveriges kuster har en spännande och lärorik historia. Impulser från vida världen har givetvis först nått fram till hamnstädernas maritima miljö. Det finns flera aspekter på bevarandet av detta vårt maritima kulturarv. Det gäller inte bara att rädda våra flytande byggnadsminnen till eftervärlden, det handlar också om att bevara ett hantverkskunnande som mycket väl kan komma att få en nödvändig renässans i en klimatföränderlig framtid. Det är alltså en storartad uppgift att förvalta och utveckla vårt kulturarv. Skogslandskapet och kusterna, städernas bebyggelse och andra kulturlandskap ingår i detta. Från regalskeppet fornstora förflutna till trasmattans mönster uppbyggt på vardagens blankslitna kläder – , och andra stora kulturpersoners omgivningar sida vid sida med allmogens liv, arbete och traditioner. stöder såväl de lokala hembygdsföreningarnas idoga arbete parat med den nya dokumentationsteknikens möjligheter. Vi menar att staten bör ta ett övergripande ansvar när det gäller både bevarande och utveckling av kulturarv i olika former. Vi motsätter oss ansvarslösa privatiseringar och utförsäljning av vårt gemensamma kulturarv, liksom att saluföra arkeologin på marknaden. Respekten för konstnärligt arbete är i allmänhet låg i vårt samhälle. Ju närmare man kommer den direkta konstnärliga verksamheten desto sämre blir i regel de ekonomiska villkoren. Konstnärer är underbetalda och det finns tyvärr inom politiken ofta mycket liten förståelse för de specifika förhållanden som råder för konstnärligt skapande. Vi instämmer i FN:s rapport om konstnärliga rättigheter: Konstnärlig kreativitet är nödvändigt för utvecklingen av levande kulturer och fungerande demokratiska samhällen. Scenartisters villkor har försämrats framförallt genom att allt fler skådespelare, dansare och sångare som var anställda nu pressats ut i en osäker frilanstillvaro. Försämringen av a-kassan var en reform som slog hårt mot artister som lever på tidsbegränsade uppdrag. Konstnärer tvingas ofta också ta vilket jobb om helst för att överleva. Dessutom har ersättningarna till både konstnärer och kulturskribenter urholkats eller sänkts. En förskjutning har skett i fråga om vem som äger rättigheterna till den konstnärliga verksamheten. I allt mindre grad är det konstnären – författaren, kompositören, bildkonstnären, musikern, skådespelaren och regissören – som äger sitt verk och i stället har förläggare, filmproducenter och skivbolag genom sitt köp av verket tillskansat sig rätten att göra vad de vill med den konstnärliga produkten. Det är viktigt att professionellt verksamma kulturskapare både får en rimlig lön och har samma sociala förmåner som andra yrkesarbetande människor i samhället. Vi måste göra upp med föreställningen att konstnären trots lång utbildning och hög kompetens antas kunna utföra sitt arbete mot en mycket låg eller ingen ersättning alls. Vi måste också komma ifrån den felaktiga utgångspunkten att en konstnärs verksamhet inte skiljer sig från den gängse småföretagarens. Dessa uppfattningar har gjort att många konstnärer tvingas leva i stor ekonomisk otrygghet och ibland tvingas in i ett entreprenörskap som inte alls passar för den kreativa verksamheten. Trots att den egna företagarens eller den fast avlönade arbetarens förutsättningar skiljer sig kraftigt från konstnärens antas hen fungera i ett system som är anpassat efter den fasta månadslönen eller småföretagets struktur. Detta leder ofta till att konstnären hamnar utanför de vanliga försäkringssystemen med rätt till a-kassa, pension eller sjukförsäkring. En modell för att komma runt dessa problem och som har förbättrat frilansarnas möjligheter till försörjning och kompetensutveckling mellan uppdragen är den tredje anställningsformen, de så kallade teater-, musik- och dansallianserna. Frilansande skådespelare, dansare och musiker kan där ha en grundanställning och när de får annat uppdrag tar de tjänstledigt från alliansen. Dessa allianser erbjuder vidareutbildning och hjälp med förmedling av uppdrag, både till dem som är anställda och till dem som inte har haft möjlighet att anställas. Därigenom får konstnärerna en relativ trygghet, som de kan utvecklas konstnärligt och bidra till ett rikare kulturliv för alla. I vår budgetmotion avsätter vi för att förstärka teater-, musik- och dansallianserna. vill också undersöka möjligheterna att skapa en fjärde konstnärsallians för bild- och formkonstnärer. Bildkonstnärerna är den grupp kulturskapare som har de sämsta ekonomiska villkoren av alla. Regeringen bör skyndsamt utreda möjligheterna till att skapa en tredje anställningsform för bild- och formkonstnärer. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. där allt ska förvandlas till varor riskerar även bildkonsten att reduceras till en vara bland andra varor på marknaden. Där märks inte konstens avgörande betydelse för människan. I stället blir konstnärliga produkter investeringsobjekt och status för det fåtal som har råd. Bild- och formkonstnärernas arbets- och levnadsvillkor är avgörande för vilken mångfald och kvalitet som ska finnas på konstscenen. Den så kallade enprocentsregeln – som stadgar att av byggkostnaderna för offentliga investeringar eller byggprojekt ska gå till konstnärlig utsmyckning – var ett framsynt och kulturfrämjande beslut när den infördes. Tyvärr följs den . Regeringen bör återkomma till med förslag på ett stimulanspaket med utbildning och ekonomiskt stöd för kommuner och landsting som antar procentregeln för konstnärlig gestaltning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör utreda hur många kommuner och landsting som använder enprocentsregeln, hur den kan spela en större roll i framtida byggnationer och investeringar samt vilka eventuella sanktioner som kan vara aktuella mot byggherrar som inte tillämpar enprocentsregeln. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Medverkan- och utställningsavtalet () har gett bildkonstnärer något bättre villkor, men avtalet följs alltför sällan: av utställningsarrangörer tillämpar . Regeringen bör återkomma till med förslag som innebär att utställningsarrangörer som får statliga bidrag ska tvingas att tillämpa . Detta vill vi att som sin mening ger regeringen tillkänna. Dessutom måste visningsersättningen till konstnärer höjas. Regeringen bör höja visningsersättningen till konstnärer. Vi avsätter i vårt budgetförslag till en höjning av visningsersättningen. Bild- och formkonst behöver en nationell strategi som samlar de viktigaste förslagen för att fler konstnärer ska kunna leva på sitt arbete samt att fler personer får tillgång till bildkonst i samhället. Regeringen bör utforma en nationell strategi för bild- och formkonst. Detta vill vi att som sin mening ger regeringen till känna. Till särskilt framstående författare, filmare, bildkonstnärer, dansare, kompositörer och andra konstnärer fanns tidigare möjligheten att ge en statlig inkomstgaranti, en hedrande konstnärslön. Regeringen har avvecklat systemet så att det enbart ges till de runt 150 personer som redan har beviljats inkomstgarantin. Konstnären är garanterad en inkomst, , som minskas i förhållande till andra inkomster. De pengar som i praktiken betalas ut är cirka en tredjedel av den garanterade summan. Stödet kan vara en förutsättning för längre perioder av skapande eller för projekt som inte är ekonomiskt gångbara. Dessutom är det ett erkännande från samhället för de kulturella insatser som dessa konstnärer har bidragit med. anser att inkomstgarantin är viktig och att nybeviljandet därför bör återupptas. Den statliga inkomstgarantin för konstnärer bör återinföras. Regeringen bör återkomma med förslag på hur en ny statlig inkomstgaranti för konstnärer kan genomföras och finansieras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den segdragna frågan om pensionerna på scenkonstinstitutionerna verkar nu äntligen ha tagit ett steg framåt. Regeringen har sagt att frågan bör hanteras av parterna på scenkonstens område, men har inte lämnat besked om de ekonomiska ramarna för detta. har kulturministern meddelat att en avveckling av den nuvarande statliga pensionsordningen inte kommer att medföra några minskade statliga anslag till institutionerna. Detta är ett positivt besked som skapar förutsättningar för parterna på scenkonstens område att utforma ett nytt pensionssystem som är anpassat till en frilansarbetsmarknad och olika yrkesgruppers behov av särlösningar. som regeringen vill överlåta pensionsfrågan till parterna har kulturministern sagt att ett nytt pensionsavtal ska frigöra pengar för kvalitetshöjande insatser inom scenkonsten. Detta riskerar att försvåra ett nytt avtal. uppfattning är att de pensionsavsättningar som gjorts inte får användas till annat, utan ska tillfalla pensioner och löner för de yrkesgrupper som de nuvarande premierna betalats för. För att ett nytt pensionssystem ska vara acceptabelt bör pengarna stanna i systemet, fungera för frilansare såväl som för fast anställda och öppna för flexibilitet utifrån behoven inom olika yrken. Dessutom bör staten ta ansvar för övergången. Regeringen bör återkomma till med ett förslag om scenkonstpensionerna i enlighet med vad som anges ovan. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. 18Fritt inträde på våra museer Tillsammans äger vi som lever i stora förmögenheter. Till dessa hör de offentliga museerna och deras samlingar. Det är därför rimligt att dessa samlingar kommer alla till del. När drev igenom fritt inträde på statliga museer ökade besöksantalet som undersökningar visar att nya grupper fann vägen till museerna. Efter att den borgerliga regeringen återinförde inträdesavgiften har besökarantalet minskat med . För att återinföra succén med fri entré på de statliga museerna avsätter vi 70 miljoner i vår budgetmotion. Regeringen bör återinföra fri entré på de statliga museerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Reformen med fritt museiinträde bör utökas så att även lokala och regionala museer kan erbjuda fritt inträde. Vi avsätter för detta ändamål i vår budget. Regeringen bör återkomma till med ett förslag på hur fri entré till lokala och regionala museer kan införas och finansieras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. fattade beslut om att skulle vara ett samhälle tillgängligt 2010. Detta mål är vi fortfarande långt från att uppnå. Bristande tillgänglighet är ett lika stort problem inom kulturområdet som i samhället i övrigt. Men tyvärr är funktionshinderperspektivet fortfarande osynligt i mängder av dokument och uppdrag med koppling till kultur och kulturpolitik. Ur en strikt tillgänglighetsaspekt finns ofta en pliktskyldig formulering om att våra museer och kulturinstitutioner ska vara fysiskt tillgängliga för personer med olika funktionsnedsättningar och att det med olika pedagogiska medel går att visa utställningar på nya sätt så att fler kan tillgodogöra sig dem. Det saknas dock fortfarande ett formulerat funktionshinderperspektiv. Med det menar vi ett perspektiv som synliggör funktionsnedsattas historia, uppmärksammar den historiska diskriminering som fortfarande många personer med funktionsnedsättning utsätts för och tar ställning för den kultur som grupper av människor med olika typer av funktionsnedsättningar själva utformar. Ett exempel är den bristande respekten för det särskilda språk som teckenspråket utgör. Det kan tyckas att funktionshinderperspektivet borde ingå när mångfalds- och mångkulturbegreppen diskuteras. Så är det dock inte . Att till exempel döva personer har ett eget språk och på många sätt en egen kultur borde beskrivas under mångkulturbegreppet. Funktionshinderperspektivet måste finnas med i mångfaldsbegreppet. Det bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Regeringen bör återkomma till med ett förslag på hur museisektorn ska införa och tillämpa ett funktionshinderperspektiv, på samma sätt som uppdrag getts kring genusperspektivet, inom sin verksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 20Kulturen – en livsnerv i hela landet Kulturen har en given roll överallt, såväl i storstäderna som på landsbygden och i storstädernas förorter. värnar ett rikt kulturliv också för landsbygdskommuner och storstadsförorterna. Teater, dans och andra konstformer ska finnas i hela landet. Den regionala spridningen är ett nationellt ansvar och staten måste garantera finansieringen. Regeringen bör återkomma till med förslag på hur den regionala spridningen av dans och teater ska kunna garanteras och finansieras. Det bör som sin mening ge regeringen till känna. Som sägs under filmavsnittet ovan bör digitalbio i hela landet främjas, så att även mindre orter men också storstädernas förorter kan ta del av den bredd i filmutbudet som finns i storstädernas stadskärnor. En annan viktig fråga är kulturskolorna som ska finnas över hela landet, hålla en god kvalitet och vara tillgängliga för alla, oavsett var man bor i landet. Denna fråga utvecklas mer i motion 2013/14:Kr310. 21Umeå – kulturhuvudstad 2014 Förberedelserna i för är nu på upploppet. Mängder av idéer prövas och ambitionerna är tydliga: ska bjuda då kulturen genomsyrar samhällslivet och berikar människors vardag som det blir många tillfällen till fest. Det samiska kulturarvet kommer att spela en central roll under och många investeringar görs som invånare och besökare kommer att få stor glädje av framåt. När var kulturhuvudstad avsatte den dåvarande regeringen (omräknat till dagens penningvärde) som ett stöd till stadens egna satsningar. Regeringen meddelade att (varav 5 ska fördelas av ) har avsatts till som statligt stöd. anser att som kulturhuvudstad 2014 är en nationell angelägenhet. Det är inte rimligt att stödet från staten endast uppgår till av det stöd som erhöll 1998. avsätter ytterligare i stöd till som kulturhuvudstad 2014 i vår budgetmotion. Den kultur som uttrycks genom film, serier, dataspel och musik anses inte vara riktigt fin kultur. Vissa musikformer har mycket hög status medan andra, till exempel sådana som breda ungdomsgrupper lyssnar på, värderas lägre. Det som brukar kallas populärkultur inrymmer också det som kommer att anses som klassiskt . Inte sällan anses även verk med mycket högt konstnärligt värde stå lågt i kurs enbart på grund av vilket medium som har använts. Populärkulturen har ett värde i sig eftersom den betyder så mycket för så många människor. Dessutom säger den en hel del om vårt samhälle och den tid vi lever i. Även dessa moderna kulturyttringar ska fångas upp och tillgängliggöras. Därför bör det inrättas ett populärkulturcentrum för film, musik, dataspel, serietecknande och annan samtida populärkultur. Det ska ansvara för spännande och dynamiska utställningar, men till en början inte bygga på egna samlingar utan låna från andra institutioner. Regeringen bör inrätta ett populärkulturcentrum för film, musik, dataspel, serietecknande och annan samtida populärkultur. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kulturen är till sin natur både gränsöverskridande och brobyggande. Det kan vara kulturen som förmår ge uttryck för djupt mänskliga känslor och tankar också mellan olika nationer, folkgrupper och etniska tillhörigheter som annars lever i konflikt och skarpa motsättningar. har sju kulturattachéer som har till uppgift att sprida kunskap om svensk kultur och utbildning och verka för kulturutbyte mellan och det land där attachén är verksam. Det får sägas vara en mycket blygsam verksamhet för att stärka det internationella kulturutbytet. Regeringen bör tillse att antalet kulturattachéer utökas och att det internationella kulturarbetet förstärks. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Till den fundamentala brobyggarverksamheten för utbyte mellan olika nationer och språk hör översättarverksamheten. Vi kan med stor oro se hur stödet för översättarutbildningen på till exempel har upphört och att ett unikt översättarcentrum som vårt svenska på riskerar att läggas ner pga. den ekonomiska krisen i . Regeringen bör återkomma till med förslag som innebär att både det personella och organisatoriska stödet till översättarverksamheten återupprättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det skrivna ordet är satt under stor press, ja till och med förföljelse runt om i världen. Författare och konstnärer arbetar med livet som insats för att skapa nya verk och även för att hävda den okränkbara, demokratiska yttrandefriheten. Vi vill att ska erbjuda fristäder för dessa förföljda kulturskapare och därmed ge stöd till de kommuner som vill upplåta bostäder och livsrum för dem. Regeringen bör återkomma till med förslag på hur kommuner som upplåter bostäder till förföljda kulturskapare ska kunna stöttas ekonomiskt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.