mot · H102U264 · 2013-10-03 00:00:00 — representation utomlands är en viktig resurs för vår utrikes-, bistånds- och näringspolitik. Vi behöver en väl utrikesförvaltning både på UD i och i världen. UD:s utrikespolitiska kompetens och analysförmåga måste upprätthållas. vill slå vakt om UD:s möjligheter att såväl behålla som nyrekrytera kompetent personal. Att kunna analysera maktordningen mellan män och kvinnor och de olika uttryck den tar sig i olika delar av världen kräver kunskap. Att arbeta fram verktyg för att bryta denna maktordning kräver än mer kunskap. På de svenska ambassaderna skrivs årliga rapporter om situationen rörande mänskliga rättigheter och man tar fram underlag för samarbetsstrategier för utvecklingssamarbetet. I dessa är det viktigt att det finns med en tydlig analys utifrån ett könsmaktsperspektiv. För att detta ska vara möjligt behöver kompetensen höjas, och alla ambassader och biståndskontor behöver ha en handläggare som ansvarar för jämställdhetsarbetet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De internationella finansinstitutionerna, () och , har spelat en avgörande roll för många länder i syd. Genom de krav man ställt har man haft stort inflytande över hur den ekonomiska politiken i många länder har utformats. De båda institutionerna har spelat en central roll i framtagandet av de fattigdomsbekämpningsstrategier, Poverty Reduction Strategy Papers (PRSP), som de flesta länder i Syd arbetar utifrån. fanns enligt IMF 110 fullvärdiga PRSP:s och 57 preliminära PRSP:s eller interims-PRSP:s. Det innebär att en stor majoritet av världens utvecklingsländer omfattas av dessa strategier. Eftersom många givare kopplar sitt utvecklingssamarbete till arbetet med PRSP, så blir dessa dokument centrala för utvecklingsarbetet i många länder. Tyvärr har varken IMF eller något gott rykte när det kommer till jämställdhetsfrågor. Historiskt har institutionerna ofta utgått från fyrkantiga nyliberala analyser. Det var därför positivt att 2012 hade jämställdhet och utveckling som tema. Mycket återstår dock att göra. Ett jämställdhetsperspektiv behöver konsekvent genomsyra institutionernas strategier och kvinnor måste inkluderas i arbetet med att ta fram dem. bör inom , och de regionala utvecklingsbankerna verka för att institutionernas avtal, program och strategier alltid ska innehålla en analys av hur effekterna förhåller sig till konventionen om avskaffande av allt slags diskriminering av kvinnor. Detta bör som mening ge regeringen till känna. 8Bistånd för hållbar utveckling Klimatförändringarna är vår tids största utmaning. Redan har klimatet börjat förändras i stora delar av världen. Men medan klimatförändringarna uppstått p.g.a. nords koldioxidutsläpp så drabbar de världens fattigaste hårdast. Klimatförändringarna bidrar därför till att förstärka de redan djupa klyftorna mellan nord och syd, mellan rika och fattiga och mellan män och kvinnor. Klimatförändringarna är därför ett av de största hindren för framgångsrik fattigdomsbekämpning. Utvecklingsarbetet måste därför genomsyras av ett tydligt miljö- och klimatperspektiv. Biståndet måste klimatsäkras, länderna i syd behöver stöd i arbetet med att möta de växande miljö- och klimatproblemen och viktigast av allt – nord måste ta ansvar för de klimatförändringar man skapat. Miljö- och klimatfrågorna är redan inkluderade i millenniemålen. Enligt mål sju ska andelen människor som saknar tillgång till rent dricksvatten och sanitet ha halverats till 2015 och principerna om hållbar utveckling ska ha integrerats i länders politik. Att möta klimatkrisen kommer att kräva ett långsiktigt arbete och mycket resurser. Men vi kan inte låta arbetet med att möta och förebygga klimatförändringarna ske på bekostnad av viktiga insatser för minskad fattigdom, jämställdhet, etc. Den har hitintills valt att finansiera stora delar av sina klimatinsatser i utvecklingsländerna med bistånd. är kritiskt till detta. Vi menar att regeringen i realiteten straffar världens fattiga dubbelt upp, först drabbas de fattiga av klimatförändringar som vi skapat och sedan ska de fattiga betala för klimatinsatserna genom uteblivet bistånd. vill se ett ökat svenskt fokus på klimatbistånd. Tvärtemot regeringen vill vi genomföra en stor satsning på ett klimatbistånd som ligger utöver enprocentsmålet. På så vis undandrar vi inte resurser från andra viktiga områden. Ett klimatbistånd bör införas där avsätts 2014, utöver den föreslagna biståndsramen. Pengarna ska användas till förebyggande klimatåtgärder som motverkar konsekvenserna av de klimatförändringar vi redan ser. Detta klimatbistånd bör öka till . anslår vidare i multilateralt klimatbistånd inom ramen för FN, vilket finansieras med intäkter från EU:s handel med utsläppsrätter. Regeringen bör återkomma med en inriktning om klimatbistånd i enlighet med det ovan anförda. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att satsa på klimatåtgärder får dock aldrig tas som förevändning i nord för att finansiera sina egna åtaganden enligt Kyotoprotokollet med biståndsmedel. Eftersom det enligt Dac i vissa fall är möjligt för medlemsländer att finansiera sina egna åtaganden enligt Kyotoprotokollet med biståndsmedel och därigenom minska övrigt utvecklingssamarbete, bör inom /Dac arbeta för att åtaganden enligt Kyotoprotokollet inte får räknas som utvecklingssamarbete. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9Kvalitet och resultat i biståndet Som biståndsvänner har det alltid varit självklart för att värna kvaliteten i biståndet. Vi vill att ska bedriva utvecklingssamarbete för att det ska ge resultat, att det ska bidra till att fler får verktyg att bekämpa fattigdom, ojämställdhet och förtryck. Vi har därför kommit med stark kritik när biståndet kanaliserats via skatteparadis eller bidragit till s.k. landgrabbing, dvs. att stater och privata investerare i rikare delar av världen tar över stora arealer jordbruksmark i fattigare länder för att producera mat och biobränslen för egen konsumtion. Vår politik på detta område utvecklar vi i motionen Landgrabbing. Det har därför också varit en självklarhet för oss att det ska råda nolltolerans mot korruption i biståndet. Men det har också varit viktigt för oss att understryka att de största kvalitetsproblemen i svenskt bistånd inte funnits i folkrörelsernas arbete eller ute i de konkreta projekt som finansierat i syd. De största kvalitetsbristerna i svenskt bistånd har funnits i , där stora summor tagits från biståndet för att finansiera helt andra områden än bistånd genom s.k. avräkningar. Formellt uppgår det svenska biståndet till av BNI. I realiteten är biståndet betydligt lägre. Mångmiljardbelopp tas från biståndsbudgeten för att finansiera verksamhet i . Exempelvis finansieras flyktingmottagande i , utländska studenter på svenska högskolor och skuldavskrivningar med bistånd. Även en betydande del av utlandsrepresentation har finansierats med bistånd, bl.a. har ambassaderna i , och delvis finansierats via biståndsbudgeten. Enligt uppgick det svenska biståndet egentligen till av BNI 2012. Att gör avräkningar är inget nytt. Det skedde även under de tidigare socialdemokratiska regeringarna, vilket även då starkt kritiserade. Men under den borgerliga regeringen har avräkningar kraftigt ökat och i vissa fall kommit att omfatta nya områden. används en sjundedel av biståndet till att betala kostnader för migration i , enligt för flyktingmottagande i biståndsbudgeten. gick av biståndet till flyktingmottagandet. 2013 hade denna post i biståndsbudgeten mer än fyrdubblats och uppgick till . Även de administrationskostnader för svensk utrikestjänst som finansieras med biståndsmedel har stigit med . 9.2Resultatstyrning och transparens i biståndet Urholkningen av den svenska biståndsbudgeten i kombination med en ytterst begränsad granskning av hur dessa kostnader leder till utvecklingsresultat motsäger regeringens ständiga uttalanden om fokus på resultatstyrning och transparens. Detsamma gäller för de tvivelaktiga skuldavskrivningar som regeringen genomfört (se vidare avsnitt Dac-reglerna). lanserade regeringen , vars syfte är att offentliggöra strategier, utvärderingar, kostnader etc. för biståndet. Initiativet är naturligtvis lovvärt. Det är eftersträvansvärt att det statliga biståndet blir mer transparent och Open Aid-initiativet är ett steg i den riktningen. Skattebetalarna har självklart rätt att veta att pengarna används på ett bra sätt och att de kan utvärderas utifrån biståndets mål. Det gäller i givarländerna såväl som i mottagarländerna. saknar dock transparensen och öppenheten kring att en sjundedel av biståndspengarna används för att finansiera flyktingkostnader i , samt att ytterligare biståndspengar finansierar ambassadkostnader i och stipendier till utländska studenter i . Redovisning av hur ovannämnda avräkningar bidrar till att uppnå regeringens uppsatta mål för internationellt utvecklingssamarbete, att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor, saknas helt. Därför bör även dessa kostnader redovisas inom ramen för Open Aid-initiativet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen arbetar ihärdigt för att stärka den privata sektorns roll i utvecklingssamarbetet. Men precis som biståndsorganisationernas arbete ständigt är under uppföljning och noggrant utvärderas måste de nya aktörerna avkrävas ansvar för sitt arbete. Naturligtvis borde de biståndsmedel som går till företag eller näringslivsorganisationer följas upp och utvärderas på samma sätt som annat bistånd. Ett exempel på att så inte skett är svenska statens riskkapitalbolag som tilldelats extra från regeringen. Även i budgeten tillför regeringen ytterligare till . Detta sker trots att oberoende utvärderingar, framtagna av Sadev och , har visat på bristande resultat när det gäller förmåga att bidra till fattigdomsbekämpning. Om biståndet på ett effektivt sätt ska bidra till utveckling anser vidare att alla utvecklingsinsatser, inklusive de som utförs av den privata sektorn, som grundregel ska omfattas av samma regler för uppföljning och mätas mot samma rapporteringsindikatorer. Regeringen bör säkerställa att alla aktörer som arbetar med bistånd och utvecklingssamarbete, inklusive de inom den privata sektorn, följer politik för global utveckling samt officiella utvecklingsmål. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En förutsättning för att garantera kvalitet, transparens och uppföljning är att biståndet inte kanaliseras via s.k. skatteparadis. Skatteparadis definieras som ett land med bl.a. stark banksekretess, låg beskattning och svaga regelverk för finansiella transaktioner. beslutade om investeringar på . Tidningen avslöjade att av detta, , hade gått via skatteparadis som och , där insyn är obefintlig och alla transaktioner hålls hemliga. I införde regeringen ett tillfälligt stopp för nya investeringar i skatteparadis, men fortsatte att investera i fonder i skatteparadis där man har kontrakt . har regeringen presenterat nya ägardirektiv för , i vilka man tagit bort förbudet att investera i fonder som är verksamma i skatteparadis. I stället säger man att inte ska medverka i investeringar via territorier som sammanslutning inte har bedömt som tillräckligt transparenta i sin Process. Problemet är att utvärdering inte på långa vägar räcker för att avgöra om ett territorium är ett skatteparadis som gömmer kriminalitet och bidrar till skatteflykt och korruption. I realiteten innebär de nya ägardirektiven att kan fortsätta att kanalisera pengar via fonder i välkända skatteparadis som , och . Den norska regeringen har beslutat att inga nya biståndssatsningar ska gå via skatteparadis och tillsatt en utredning om existerande investeringar i skatteparadis med målsättningen att ska avveckla alla fonder i skatteparadis. borde följa exempel och införa ett förbud mot att bistånd, exportkrediter, investeringsstöd eller andra former av stöd till näringslivet kanaliseras via skatteparadis. Detta bör som sin mening ger regeringen till känna. De s.k. Dac-reglerna styr vad som får räknas som internationellt bistånd. (Dac, , är för biståndsfrågor. Dac har 26 medlemmar, däribland .) Reglerna är dock ett golv, inte ett tak. Enligt Dac-reglerna är det tyvärr tillåtet att använda biståndspengar för att bl.a. finansiera skuldavskrivningar, flyktingmottagande och utländska studenter vid högskolor i givarlandet. Medlemmarna i förbinder sig alltså att inte vara sämre än Dac kräver, men det är tillåtet att vara bättre. Till exempel avsatte av BNI till bistånd 2011 utan att genomföra i stort sett några avräkningar. ser vi hur en rad länder missbrukar möjligheten till avräkningar och låter mycket stora delar av biståndsbudgeten finansiera verksamhet som inte är att betrakta som utvecklingssamarbete. Länder som , och avräknade drygt en tredjedel av sina biståndsbudgetar enligt Concord. har yrkat på att ska verka för att skrivningar i Dacs regelverk som tillåter att biståndspengar kan användas för skuldavskrivningar, utländska studenter vid högskolor i givarländerna och flyktingmottagande ska strykas. bör verka för förändringar av Dacs regelverk så att kostnader för flyktingmottagande, skuldavskrivningar och utländska studenter inte ska kunna räknas som bistånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 10Folkrörelsernas roll i biståndet Folkrörelser och frivilligorganisationer i har spelat och spelar fortfarande en viktig roll inom biståndet. Tack vare sina kontakter och arbetsformer kan folkrörelserna och frivilligorganisationerna ofta bedriva utvecklingsarbete som är centralt och som få andra givare skulle genomföra. En framgångsrik svensk utvecklingspolitik förutsätter att vi både arbetar genom de multilaterala organisationerna, genom bilateralt samarbete och genom folkrörelserna. Tack vare alla de svenskar som ideellt har engagerat sig i solidaritets- och biståndsarbetet har svensk utvecklingspolitik dessutom fått en tydligare folklig förankring och tillförts viktiga perspektiv. Tyvärr verkar inte den nuvarande regeringen se värdet av folkrörelserna. De har misstänkliggjorts i debatten, de har exkluderats från arbetet med att utforma den svenska utvecklingspolitiken och förutsättningarna för deras arbete har försämrats. En viktig, om än liten, del av folkrörelsernas arbete har varit deras informationsarbete. Ett svenskt bistånd av hög kvalitet förutsätter en svensk biståndsdebatt av hög kvalitet. Vi behöver ta till vara den enorma kompetens och erfarenhet som finns i folkrörelserna, både när det kommer till utformningen av biståndet och i den breda utvecklingsdebatten. Under den borgerliga regeringen har anslagen för informationsarbetet kraftigt skurits ner och en egeninsats har införts. En direkt konsekvens är att flera mindre resursstarka organisationer fått svårt att delta i utvecklingsdebatten och en rad tidskrifter om utvecklingsfrågor har tvingats lägga ner. Informationsstödet har en viktig roll att fylla och det bör ökas. Dagens krav på egeninsats för informationsarbete bör avskaffas helt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. EU:s medlemsländer står för av världens samlade bistånd och är många utvecklingsländers största handelspartner. Trots att är världens fjärde största biståndsgivare och kanaliserar av den nationella biståndsbudgeten genom EU så är den svenska biståndsdebatten fokuserad på det svenska bilaterala biståndet. EU:s utvecklingspolitik brister på en rad punkter och står inför en rad utmaningar. Det främsta problemet är självklart att få av EU:s medlemsstater lever upp till sina åtaganden när det gäller biståndet. Concord beräknar i sin rapport att klyftan mellan EU-ländernas löften och de faktiska biståndsbudgeterna kommer att ha växt till . Faktum är att EU 2012 minskade sitt bistånd. valde en lång rad EU-länder att använda sina biståndsbudgetar för att finansiera verksamhet på hemmaplan, verksamhet som knappast kan betraktas som bistånd. Uppskattningsvis togs 2012 från EU-ländernas biståndsbudgeter för att finansiera bundet bistånd, klimatbistånd, räntekostnader, flyktingmottagande i EU, utländska studenter vid högskolor i EU och skuldavskrivningar. Utöver biståndsnivåerna och urholkningarna finns andra stora problem. är s.k. bundet bistånd vanligt i ett flertal medlemsstater. All utvecklingsforskning pekar på att det är en mycket ineffektiv biståndsform och det står i strid med tanken om ägandeskap i biståndet. Bundet bistånd tenderar att gynna näringslivet i EU snarare än jordens fattiga. EU har antagit en policy för samstämmighet i utvecklingspolitiken, Policy Coherence for Development, vilket motsvarar Politik för Global Utveckling i . finns dock grundläggande brister i samstämmigheten mellan EU:s olika verksamheter. Unionens handels-, jordbruks- och fiskeripolitik är exempel på verksamhet som försvårar, och i vissa fall helt slår sönder, förutsättningarna för att biståndet ska kunna ge resultat. Ytterligare en bland flera stora utmaningar i EU:s utvecklingspolitik är att ett mindre antal medlemsstater med och i spetsen kunnat blockera mycket av arbetet med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter i unionens bistånd. EU:s bistånds- och utvecklingspolitik genomgår ett antal olika processer som kommer att medföra omfattande förändringar för hur politiken kommer att bedrivas framöver och i detta arbete bör aktivt delta. Nedan har förslag på en del saker som vi anser att kan verka för med målet att förbättra unionens utvecklingspolitik. bör aktivt verka för att EU och dess medlemsländer tar fram en tydlig färdplan för hur EU:s gemensamma mål om att nå av BNI till 2015 ska uppnås. bör även verka för att man inom unionen fastställer åtagandet om att av BNI ska gå till bistånd till de minst utvecklade länderna (MUL). Dessutom bör verka för att EU:s klimatfinansiering ska ske utöver redan existerande åtaganden för biståndet. Likaså är det viktigt att klargöra att samstämmighet för utveckling är ett överordnat mål, och att det ska översättas i en konkret färdplan. bör arbeta aktivt för att en sådan färdplan blir verklighet. Slutligen finns ett behov av att tydliggöra det civila samhällets roll för utveckling, bl.a. genom deltagande i beslutsprocesser, och att finansiering av det civila samhällets verksamhet ökar. Vad som anförs om utvecklingsfrågor i EU bör som sin mening ge regeringen till känna. Fattiga länders skulder utgör ett avgörande hinder för utveckling. I många länder förhindrar utgifter för räntor och amorteringar att satsningar på utbildning, hälsovård och infrastruktur genomförs, vilket i grunden hotar möjligheterna till utveckling. Omfattande skuldavskrivningar har genomförts för de fattigaste länderna. sjönk skuldbördan för HIPC-länderna från av statsutläggen. (HIPC står för Heavily Indebted Poor Countries.) HIPC-initiativet lanserades 1996 av IMF och och omfattar 39 länder, framför allt i söder om . Men vi ser nu hur skulderna snabbt ökar i spåren av den ekonomiska krisen samt ökade kostnader för livsmedel och drivmedel. Trots en skuldsanering på hela 120 miljarder USD har statsskulderna i en rad länder snabbt ökat och börjat nå ohållbara nivåer igen. Exempelvis , och kan snart vara uppe i samma skuldbördor som innan deras lån skrevs av. Organisationerna Erlassjahr.de och Jubilee Debt räknar med att hela 20 länder befinner sig i eller farligt nära en ny skuldkris. Det gäller bl.a. , , , , , , , , och . Även , och befinner sig i farozonen. Ansvaret för skuldkrisen kan inte enbart läggas på länderna i syd. Internationella institutioner och länder i nord har ett stort ansvar för flera länders skuldkris. har man lånat ut pengar till diktaturer trots att man varit medveten om att lånen inte skulle komma befolkningen till del. I dessa fall är det tydligt att nord har ett medansvar för skuldsättningen och skulderna är att betrakta som illegitima. Det är därför välkommet att meddelade att man beslutat tillsätta en skuldrevision för att undersöka hur stor del av fordringar på fattiga länder som är legitima. Revisionen ska vara genomförd . blev först med att erkänna sitt medansvar för illegitima skulder och den norska regeringen skrev därefter av flera miljarder i exportkrediter som gett till köpare av norska fartyg. Även bör tillsätta en skuldrevision enligt norsk modell för att undersöka hur stor del av fordringar som är legitima. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En av flera förutsättningar för utveckling i syd är att omfattande skuldavskrivningar kommer till stånd och att det skapas internationella system för hållbar långivning. bör verka för att de fattigaste länderna får totala och ovillkorade skuldavskrivningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.