mot · H102So456 · 2013-10-03 00:00:00 — Delaktighet för personer med funktionsnedsättning 3Delaktighet för människor med funktionsnedsättning5 4.1Investeringar i ökad tillgänglighet7 4.2Krav på tillgänglighet vid offentlig upphandling8 5Personlig assistans – en rättighetsfråga8 5.2Akuta behov av lagändringar9 5.3Undanröj hinder för arbete och föräldraskap11 5.4Förslag om ökad säkerhet vid beslut om och utbetalning 5.4.2Studier och arbete utomlands13 5.4.3Närstående som personliga assistenter14 5.4.4Uppgiftsskyldighet för anordnare av personlig assistans14 6.1Förtydliga lagstiftningen om ledsagarservice enligt LSS15 6.2Ta fram nationella riktlinjer för ledsagning16 6.3Avgifter ska inte hindra någon att få ledsagning16 8Alla tjänar på förskrivning av hjälpmedel18 8.1Fritt val – samhället skjuter ifrån sig ansvaret19 8.2Det ska spela mindre roll var man bor20 9Daglig sysselsättning enligt LSS med mera22 10Rätt till daglig verksamhet för människor med psykiska funktionsnedsättningar23 12.1Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning24 13Kommunernas arbete med anhörigstöd25 beslutar vad som anförs i motionen om ändring av 1 kap. 4 § diskrimineringslagen, när det gäller bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund.1 begär att regeringen skyndsamt lägger fram förslag till en ändring av 9 a § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, så att ursprungsintentionerna i LSS om möjligheten att leva ett liv som andra uppfylls. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utreda om regelverken för personlig assistans är ändamålsenligt utformade för att möjliggöra arbete och ett aktivt föräldraskap. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att Inspektionen för socialförsäkringen bör ges i uppdrag att utreda möjligheten för den enskilde att behålla assistansersättningen vid sjukhusvistelse och redovisa kostnadskonsekvenserna av detta. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om uppföljning av möjligheterna för personer med personlig assistans att arbeta och studera utomlands. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en fördjupad utvärdering av nya regler för inspektion av assistans i bostaden bör redovisas . beslutar vad som anförs om avskaffande av förändring av 11 kap. 46 § socialförsäkringsbalken, gällande assistansanordnares ansvar för att anmäla ändrade förhållanden till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att förtydliga lagstiftningen om ledsagarservice enligt LSS. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med ett förtydligande av LSS så att personer med grava synskador åter kan få rätt till ledsagning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör få i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer för ledsagning enligt LSS och SoL. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda frågan om en mer enhetlig avgiftssättning för ledsagning enligt SoL. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen skyndsamt bör återkomma till med ett förslag på en tolktjänstreform. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer för förskrivning av hjälpmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utreda inrättandet av för barns hjälpmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag till lämplig myndighet att kartlägga hur situationen ser ut i de olika landstingen och regionerna vad gäller hjälpmedel för barn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att förskrivningen av hjälpmedel bör samordnas under en huvudman. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lämplig myndighet bör få i uppdrag att i nära samarbete med de berörda och deras intresseorganisationer analysera och komma med förslag om utveckling av den dagliga verksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den ekonomiska situationen för människor med funktionsnedsättning bör ses över. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att personer med psykisk funktionsnedsättning inom personkrets 3 bör ges rätt till daglig verksamhet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att det bör tillsättas en utredning om levnadsvillkoren för flickor och kvinnor med funktionsnedsättning och hur de kan förbättras. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att Nationellt anhöriga bör göras till en permanent verksamhet. 1 Yrkande 1 hänvisat till AU. 2 Yrkande 19 hänvisat till FiU. 3Delaktighet för människor med funktionsnedsättning För är målet för handikappolitiken ett samhälle som gör det möjligt för människor med funktionsnedsättning att vara fullt delaktiga i samhällslivet på lika villkor som andra. Människors lika värde är en grundläggande utgångspunkt och alla människor har kunskaper, förmågor och erfarenheter som är viktiga för samhället. Detta slogs också fast i den nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79). Därför måste samhället formas på ett sådant sätt att alla kan medverka i utvecklingen och nå full delaktighet. Kvinnor och män som har funktionsnedsättning utgör givetvis inget undantag i detta avseende. Personer med funktionsnedsättning är medborgare med samma rättigheter och skyldigheter som personer utan funktionsnedsättningar. Men så ser det inte ut . Människor med funktionsnedsättning stängs ute från olika områden p.g.a. bristande tillgänglighet. Kvinnor med funktionsnedsättning är dubbelt utsatta och osynliggörs alltför ofta. Arbetslösheten är högre och ekonomin sämre för många människor med funktionsnedsättning. Flickor och pojkar med funktionsnedsättning får inte alltid det stöd de behöver för att klara skolan på ett bra sätt. Genom ökad kompetens och förbättrad lagstiftning kan det tillgängliga samhället minska kostnader och öka delaktigheten. Det slår FN fast i artikel 9 i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättningar: För att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att leva oberoende och att fullt ut delta på alla livets områden, ska konventionsstaterna vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att personer med funktionsnedsättning får tillgång på lika villkor som andra till den fysiska miljön, till transporter, till information och kommunikation, innefattande informations- och kommunikationsteknik (IT) och -system samt till andra anläggningar och tjänster som är tillgängliga för eller erbjuds allmänheten både i städerna och på landsbygden. För att öka delaktigheten och självbestämmandet behövs det åtgärder inom en rad olika områden. I denna motion har vi valt att behandla frågor som handlar om att öka delaktigheten genom fysiska förändringar i samhället och vi lämnar förslag som rör tillgänglighet, personlig assistans, ledsagning och hjälpmedel. Vi skriver om tillgänglighet på arbetsmarknaden i en särskild motion, 2013/14:A295, Tillgänglighet på arbetsmarknaden. I motion 2013/14:So249, Mäns våld mot kvinnor andra former av våld i nära relationer, tar vi också upp våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Vi föreslår dessutom en höjning av anslaget till handikapporganisationerna med i vår motion 2013/14:So539, Utgiftsområde 9. Bidraget till handikapporganisationerna är en fast summa som inte räknas upp automatiskt. Senast den höjdes var 2008 efter att ha varit oförändrad . För att kunna ta det ansvar som krävs av dem behöver dessa organisationer mer resurser. När nya organisationer tillkommer ska de dessutom ha del av bidraget. I samma motion (2013/14:So539) ingår också en satsning på ökad kompetens inom handikappomsorgen. Kampen för tillgänglighet är central för att öka delaktigheten. Det är därför den samlade funktionshinderrörelsen har mobiliserat kring frågan om tillgänglighet och bl.a. arrangerat Marschen för tillgänglighet runt om i samt Torsdagsaktionen, utanför , – det datum då remisstiden gick ut för departementspromemorian Bortom fagert tal (Ds 2010:20) i vilken det föreslås att bristande tillgänglighet ska klassas som diskriminering. Tillgänglighet är en fråga om att ge alla medborgare samma demokratiska rättigheter och möjligheter i samhället. En satsning på att göra samhället tillgängligt är också en samhällsekonomiskt lönsam investering på både kort och lång sikt. Sysselsättningsgraden bland personer med funktionsnedsättning är betydligt lägre än för resten av befolkningen, , och antalet personer med funktionsnedsättning som är arbetslösa har fördubblats . Att göra arbetsplatser, bostäder, transporter och offentliga lokaler tillgängliga skulle öka möjligheterna för personer med funktionsnedsättning att delta i utbildningar, i arbetslivet, och i samhällslivet som helhet. Det skulle innebära stora samhällsekonomiska vinster. En omfattande satsning på att bygga bort tillgänglighetshinder skulle dessutom på kort sikt skapa många arbetstillfällen. Den svenska funktionshinderrörelsen har tagit fram en skrift Tillgänglighet lönar sig. Här påvisas bl.a. följande: Var femte person som lever i har någon form av funktionsnedsättning. Vinsterna med ett samhälle som är tillgängligt och användbart för alla medborgare är många. Om delaktigheten ökar minskar utanförskapet. Om det blir lättare att ta sig till – och in – på en arbetsplats får staten ökade skatteintäkter. Exempel: om en person går från att vara helt arbetslös till att arbeta blir det en samhällsekonomisk vinst på . Beräkningen utgår från en av arbetsmarknadens lägsta löner, . Den samhällsekonomiska vinsten ökar med mellan om anhörigas kostnader räknas med. Efter ett förslag från bl.a. gjorde ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag om förbud mot diskriminering p.g.a. bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Trots beslut och att frågan redan är grundligt utredd har regeringen ännu inte kommit med något lagförslag. I budgetpropositionen säger regeringen att den avser återkomma till med ett lagförslag om bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning som en form av diskriminering. Ett sådant lagförslag måste stå i samklang med god hushållning i offentlig sektor och beakta förutsättningarna för näringslivets utveckling, vilket inte kan tolkas på annat sätt än att regeringen kommer att förhala frågan in i det längsta. Mot bakgrund av regeringens ovilja att följa beslut föreslår vi därför att följande ändring i diskrimineringslagen (2008:567) genomförs från : 1 kap. 4 §. 3. bristande tillgänglighet: att någon missgynnas genom underlåtenhet att vidta skäliga åtgärder för tillgänglighet så att personer med en funktionsnedsättning kommer i en situation som är jämförbar med den för personer utan sådan funktionsnedsättning, Detta bör besluta. 4.1Investeringar i ökad tillgänglighet Den ändrade lagstiftningen kommer att ge upphov till ökade kostnader för investeringar i tillgänglighet i samhället för såväl offentlig som privat sektor – även om det är omöjligt att göra några exakta beräkningar av dessa kostnader. För att ge ett incitament och se till att tillgänglighetsanpassningen inte drar ut föreslår att det införs ett tillfälligt ekonomiskt stöd, tillgänglighets-ROT, som ger rätt till bidrag för åtgärder och ombyggnationer som syftar till att göra lokaler tillgängliga för alla. Stödet är på totalt och ska kunna sökas för anpassning av offentliga lokaler och små affärslokaler, restauranger och kaféer. Stödet ska vara ett incitament och därför inte vara längre än . Ansvaret är delat och därför ska inte staten stå för hela kostnaden, utan aktörer på alla nivåer, såväl privata som offentliga, ska vara skyldiga att på egen bekostnad genomföra de åtgärder som lagen kräver. Stödet ska användas som stimulansmedel inom det område som inte är lagstadgat , men som kommer att vara det när tillgänglighet införs som diskrimineringsgrund. Det ska inte vara möjligt att få stöd för åtgärder som det redan nu finns en skyldighet att åtgärda och som redan borde vara åtgärdade – för att undvika att de som inte har följt gällande lagstiftning kompenseras ekonomiskt. Det gäller t.ex. plan- och bygglagens (PBL) 21 a § 17 kap. där det står att enkelt avhjälpta hinder mot tillgänglighet i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser ska undanröjas i enlighet med föreskrifter. Det innebär också att stöd endast kan bli aktuellt för anpassning av lokaler som är byggda innan plan- och bygglagens bestämmelser infördes (PBL 1 § 8 kap.): dvs. att byggnader ska vara tillgängliga och användbara för människor med funktionsnedsättning. Det bör också vara möjligt att få stöd för anpassning av lokaler där det råder förvanskningsförbud (PBL 13 § kap. 8). Ytterligare förutsättningar för att kunna få stödet är att det vid verksamheter av större omfattning har genomförts en tillgänglighetsinventering samt att det finns en plan i anslutning till inventeringen för hur bristande tillgänglighet ska åtgärdas. Det ska dessutom ingå en obligatorisk uppföljning för att kontrollera att stödet har använts i enlighet med ansökan. Vi föreslår också att ett hissbidrag inrättas samt att ska kunna anställa tillgänglighetskonsulter för att arbeta med informations- och inspektionsarbete samt ge handfasta råd till arbetsgivare för hur man når målen om skälig tillgänglighetsnivå på arbetsplatser. Dessa satsningar ingår i budgetmotion. 4.2Krav på tillgänglighet vid offentlig upphandling Ytterligare sätt att påskynda tillgänglighetsanpassningen i den privata sektorn är att se till att det ställs krav på tillgänglighet i all offentlig upphandling. går det att ställa krav på tillgänglighet i de tekniska specifikationerna vid upphandling av byggentreprenader och -koncessioner samt varor och tjänster. Vi anser därför, i likhet med funktionshinderrörelsen, att lagen om offentlig upphandling måste kompletteras med en bestämmelse så att det också blir möjligt att ställa krav på tillgänglighet vid upphandling av tjänster och system för information och kommunikation. Dessutom bör det också vara obligatoriskt att lämna information om den upphandlade varans eller tjänstens tillgänglighet. har i sitt slutbetänkande Goda affärer En strategi för hållbar offentlig upphandling (SOU 2013:12) lämnat en rekommendation om hur genomtänkta och väl utformade sociala krav vid upphandling kan göra skillnad när det gäller att bidra till samhälleliga mål som antidiskriminering, ökad respekt för grundläggande rättigheter, ökad tillgänglighet m.m. Vi förutsätter att regeringen tar till sig denna rekommendation och återkommer med ett konkret förslag om att det ska ställas krav på tillgänglighet vid offentlig upphandling. 5Personlig assistans – en rättighetsfråga En av grundtankarna med personlig assistans är att personer med funktionsnedsättning ska ha samma möjligheter som personer utan funktionsnedsättning att få leva det liv som de vill leva. Personlig assistans har förbättrat livskvaliteten enormt för många och är en av de viktigaste jämlikhetsreformerna i historia. I om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning fastslås rätten till självbestämmande och rätten att kunna delta i samhället. Personlig assistans är en av de serviceformer som beskriver som en rättighet. Målet med service som personlig assistans är inkludering och deltagande i samhället. Det handlar alltså om en rättighet som sträcker sig långt utöver rätten att få hjälp med dusch, påklädning och andra liknande ting. Det handlar om en rätt till personlig assistans som skapar full delaktighet – med andra ord rätt till medborgarskap. rättighet till service hör till de s.k. ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. När det gäller dessa rättigheter finns det inte en absolut rätt till dem, utan hur de garanteras är beroende av landets resurser. Men i konventionen anges: Med avseende på ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter åtar sig varje konventionsstat att vidta åtgärder och till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser. har alltså ett ansvar att maximalt använda sina resurser för att se till att rättigheterna blir verklighet. I en rapport om assistansersättningens samhällsekonomiska effekter (, 2008-131-27) finner att personlig assistans också är en samhällsekonomiskt kostnadseffektiv insats som borde utökas till fler personer. har sett över lagstiftningen och lämnat förslag i sitt slutbetänkande Möjlighet att leva som andra (SOU 2008:77). som det finns vissa bra förslag i utredningen har alltför många av förslagen sin grund i att man vill spara pengar. Generellt sett ser inte stora möjligheter till det om man ska uppfylla åtaganden om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, vilket vi tveklöst måste göra. I både utredningen och den följande propositionen från regeringen (Personlig assistans och andra insatser – Åtgärder för ökad kvalitet och trygghet, prop. 2009/10:176) ses kostnadsutvecklingen som ett stort problem när det gäller personlig assistans. Regeringen skriver att den ser dämpande av kostnader som en av fyra principiella utgångspunkter i politiken kring personlig assistans. I propositionen skriver regeringen att kostnadsutvecklingen ska uppmärksammas nu och även fortsättningsvis. Den skriver vidare att möjligheter att dämpa kostnadsutvecklingen måste övervägas, vilket är en tydlig signal till ansvariga myndigheter. Vi anser att den personliga assistansen inte ska kosta mer än nödvändigt, men för är inte kostnadsdämpning en principiell utgångspunkt i sammanhanget utan rätten till en god personlig assistans ska stå i fokus. 5.2Akuta behov av lagändringar Det stora och akuta problemet när det gäller personlig assistans är den utveckling av bedömningar av begreppet grundläggande behov, som påbörjats utan politiska beslut. Till de grundläggande behoven räknas: hjälp med personlig hygien, hjälp med måltider, hjälp med att klä av och på sig, hjälp med att kommunicera med andra och annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den som har funktionsnedsättningen. För att vara berättigad till assistansersättning måste dessa grundläggande behov av assistans bedömas kräva assistans minst . bedömningar har skärpts på ett orimligt sätt som vi anser inte står i överensstämmelse med lagstiftningens intentioner. Detta inleddes , men regeringens fokus på kostnadsfrågan har gjort att utvecklingen har eskalerat . Den nya linjen innebär att endast integritetskänsliga delar i de grundläggande behoven ska räknas när det ska avgöras om en persons grundläggande behov uppgår till minst . Ett exempel som ofta nämns och tillämpas i verkligheten är att inte längre anser att det föreligger ett för assistansersättning grundläggande behov vid måltider i de fall man själv kan föra mat till munnen, även om funktionsnedsättningen innebär att man inte själv kan skära, tillreda eller plocka fram maten. Ett annat exempel är att det inte räknas in i grundläggande behov att kunna tvätta sitt eget hår, utan räknar endast in assistansbehov vid toalettbesök och att kunna tvätta sig i övrigt vid bedömningen om huruvida man kan sköta sin hygien. nya bedömningslinje bekräftades 2009 av en dom i vad som då hette Regeringsrätten, nu . I domen nekas en strokedrabbad man som är förlamad och sitter i rullstol assistans. Ett motiv till detta var att han kunde äta själv och därför inte hade de grundläggande behov av hjälp som skulle berättiga till assistansersättning. Följden av domen har blivit en mycket snävare och mer mekanisk bedömning av vad som kan ge rätt till assistans. De skärpta bedömningarna har lett till att många helt blivit av med sin assistansersättning och utvecklingen går allt snabbare. hamnade 286 tidigare assistansberättigade under 20-timmarsgränsen vid omprövningar och är det drygt 1 100 personer som har förlorat sin assistans. har haft i uppdrag att rapportera till regeringen om sitt arbete när det gäller bedömningar av grundläggande behov. En sådan rapport kom också . Rapporten berör dock inte alls de problem som många beskrivit. I stället är inriktningen att gå vidare på den inslagna linjen när det gäller grundläggande behov samt att ta fram metoder för att på ett mer enhetligt sätt kunna bedöma övriga behov som kan berättiga till assistans. har haft i uppdrag att i samarbete med utarbeta en metod för att bedöma grundläggande behov av assistans, ett s.k. behovsbedömningsinstrument. Ett första försök till detta utsattes för omfattande kritik p.g.a. de frågor som handläggarna skulle ställa till dem som ansökte om assistans. Frågorna uppfattades som mycket integritetskränkande. Det gjordes då ett nytt försök att ta fram ett behovsbedömningsinstrument och det används av . Det kommer allt fler berättelser om att behovsbedömningen är väldigt detaljerad, integritetskränkande och alltför fyrkantig. Att bara mäta aktiv tid har blivit vanligare och omöjliggör då möjligheten att kunna leva som andra och orsakar omöjliga arbetsscheman för den personlige assistenten. Många människor lever med oro inför omprövningen av assistansen. Antalet beviljade timmar per person stiger, men detta gäller dem med de mest omfattande funktionsnedsättningarna. Andra som tidigare haft en självklar rätt till assistans blir av med timmar eller känner oro inför sin omprövning. tog socialutskottet del av den oro som många då kände när det gäller risken för att bli av med assistanstimmar och att vid bedömningarna få sitt liv kartlagt i detalj genom integritetskänsliga frågor. Efter förslag från utskottet antog ett tillkännagivande som innebar att regeringen skulle följa frågan om bedömningar av grundläggande behov noggrant och återkomma till efter att och hade utfört de ovan nämnda uppdragen. Både och har redovisat sina uppdrag. Detta till trots valde utskottet att avvakta Inspektionens för socialförsäkring (Isf) redovisning av uppdraget att analysera det årliga utfallet för beslut vid prövning av nya ansökningar och tvåårsomprövningar och utvecklingen av dem. Isf ska också analysera vilka assistansberättigade personer som mister respektive får utökad assistans och vilka andra stödinsatser som ges. I utskottets tillkännagivande begärdes att frågan skulle hanteras skyndsamt och att Isf skulle delredovisa sina slutsatser . Regeringen skulle därefter skyndsamt återkomma med sin bedömning av huruvida åtgärder behövdes för att upprätthålla intentionerna i LSS. Isf var inte färdigt med sitt uppdrag till , utan presentationen av slutredovisningen sköts upp till efter valet . valde i det läget att som enda parti stå fast vid kravet på förtydligande av LSS. Det är orimligt att regeringen skjuter på frågan på detta sätt. Det skulle vara fullt möjligt att ta fram ett underlag innan riksdagsvalet . I Isf:s delrapport (2012:18) konstateras att har antalet nybeviljade assistansersättningar minskat och avslagen ökat. Fler har också förlorat sin ersättning vid omprövning. Orsaken är, menar , troligen omtolkning av begreppet grundläggande behov, som även har fått stöd av Regeringsrätten – en ganska självklar slutsats och frågan behöver knappast utredas ända till . För de personer som blir av med sin assistansersättning innebär det ofta en personlig katastrof. Möjligheterna att leva ett liv som andras begränsas påtagligt, trots uppenbara behov av assistans som tidigare hade lagstöd. Många görs beroende av anhöriga. Denna nya praxis stämmer inte överens med de åtaganden har enligt FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Det är klarlagt att det är en förändrad tolkning av lagstiftningen som ligger bakom de senaste årens utveckling.