mot · H002U20 · 2013-04-10 00:00:00 — Att svenska skattepengar går till exportsatsningar och marknadsföring av sådana produkter är skamligt. startade sitt arbete, med syftet att främja den svenska vapenexporten. har varit emot att denna myndighet inrättas. Vi anser att företagen själva borde bekosta alla exportäventyr som den svenska krigsindustrin ger sig in i. Då vapenindustrin inte är vilken näring som helst anser vi att det inte är rimligt att svenska skattebetalare ska betala för att främja exporten av svensk krigsmateriel. Det rimmar dessutom illa med politik för global utveckling (PGU) att det finns en särskild myndighet för att främja vapenexporten. Alla områden ska underställas PGU; vapenexporten är naturligtvis inget undantag. Moraliska dilemman blir i längden aldrig bekväma att hantera genom ett system av dubbelmoral. Därför menar att () bör läggas ned. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En vapenindustri under förändring Under det utvecklades den svenska försvarsindustrin till sin nuvarande storlek. Det hävdades att den svenska neutraliteten och alliansfriheten krävde en stark försvarsmakt som i sin tur krävde en stark nationell försvarsindustri. Det ansågs viktigt att i händelse av krig skulle vara självförsörjande på vapen och ammunition. Ur ett svenskt säkerhetspolitiskt perspektiv var det viktigt att bygga upp svensk kompetens inom en rad försvarstekniska områden. Sedan har lagt en stor tyngdpunkt på flygvapnet. hade vi ett av världens starkaste flygvapen, och vi har ansett det viktigt att bygga upp ett stort kunnande inom det flygtekniska området. När det var som kallast, 1982, beslutade att anskaffa stridsflygplanet 39 . Med argumentet att vi ska vara oberoende i händelse av krig har i stället medfört att vi aldrig varit så beroende av som , då planet är fullproppat med amerikansk teknik, som i praktiken medför att har veto över den svenska exporten av stridsflygplan. Svensk ingenjörskonst har lyckats göra den amerikanska tekniken brukbar men äger inte tekniken, vilket har visat sig försvåra exporten av planet, då alltid har sista ordet vid en eventuell export. Det är märkligt att detta faktum aldrig har varit någon större fråga i . Det finns uppgifter som pekar på att vid ett flertal tillfällen har stoppat svenska flygplansaffärer då man har ansett att kunden inte har varit lämpad att ta emot amerikansk teknik. Den allra senaste uppgiften kom från , där medier hänvisar till dokument släppta av Wikileaks som visar att dåvarande utrikesminister 1976 stoppade export av stridsflygplanet till , eftersom inte accepterade att den avancerade amerikanska utrustningen som fanns i exporterades vidare från . I stället har medfört att regeringen har slagit knut på sin egen lagstiftning om vapenexporten. Eftersom det har varit strategiskt viktigt att säkerställa ett kontinuerligt flöde av amerikanska reservdelar till har det blivit ett säkerhetspolitiskt intresse att leverera vapen till . Detta trots att har befunnit sig i krig, vilket enligt gällande regelverk innebär att leverans borde vara förbjudet. Den senaste JAS-versionen, E, består till ännu högre grad av avancerad amerikansk teknik, vilket borde göra planet ännu mera svårexporterat. Detta gäller framför allt till de stora länderna och som med anskaffningen av nytt stridsflygplan vill kunna göra ett tekniksprång, för den inhemska flygindustrin. Något som knappast ligger i USAs intresse. En saklig diskussion i kring potential som exportframgång välkomnas härmed. är den ojämförligt största vapenproducenten och exportören av svensk krigsmateriel. står ensam för av exporten. Andra stora företag som exporterar krigsmateriel är , , , och Aero. Industriföreträdare och dess vapendragare i framhåller ständigt sina produkters förträfflighet och enorma exportpotential. Så här långt kan vi konstatera att det finns svenska storsäljare bland vapensystemen, men dit räknas knappast stora vapensystem som stridsflygplan och ubåtar. Under det fanns det en stor potentiell marknad för vapensystem som inte kom från eller , då ett större antal länder varken ville eller kunde köpa av de två supermakterna. Sedan det slut är den marknaden inte längre lika självklar. Man skulle kunna säga att det som för tre decennier sedan var planets styrka numera är planets största svaghet. konkurrerar JAS 39 med en handfull stridsflygplan från främst och från andra EU-länder. Då det ofta inte är planets prestanda som säljer, utan det handlar om politiskt inflytande och makt, står sig svenska JAS ofta slätt mot exempelvis amerikanska eller franska stridsflygplan. Endast en handfull länder har kapacitet att bygga avancerade stridsflygplan, där tävlar med länder som , och . På grund av att det är väldigt kostsamt att utveckla moderna stridsflygplan har en del europeiska länder, exempelvis , och i stället valt att gå samman i stora industriprojekt. Konsulttjänster och leasinginkomster redovisas ej Då i ett antal fall misslyckats med att sälja stridsflygplanet har några länder i stället valt att leasa planet. Denna långtidsuthyrning fortgår år och bidrar med betydande inkomster för försvarskoncernen. anser att det är en brist i regeringens årliga redovisning av strategisk exportkontroll att inkomsterna från denna uthyrning inte redovisas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. , som är ett av de länder som leasar JAS, anser att kostnaderna för att hyra planet är för stora och har deklarerat att de vill omförhandla hyresavtalet i syfte att sänka priset. Utöver vapen, ammunition och komplexa försvarssystem tillhandahåller industrin även konsulttjänster, som inte omgärdas av någon speciell lagstiftning. Det finns regler för företag som sysslar med militär utbildning, men ingen motsvarande lagstiftning för tekniska konsulttjänster som de vi sett i Saudiaffären. Vapenindustrins intresseorganisation uppskattar att tjänstesektorn uppgår till av totala vapenexport. Stora delar av kunnandet inom svensk vapenindustri kan exporteras vart som helst, utan myndigheternas kontroll. Den nuvarande lagstiftningen är och helt inriktad på export av färdiga vapen och licenstillverkning av vapen. Detta är en lucka i lagstiftningen som menar bör täppas till. Regeringen bör utvidga krigsmateriellagstiftningen till att även omfatta handel med tjänster av vapenproducerande karaktär. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det militärindustriella komplexets inflytande över politiken har den svenska försvarsindustrin genomgått mycket omfattande förändringar. Från att ha dominerats av statligt ägda företag öppnades försvarsindustrin för privatiseringar och utländska ägarintressen. är försvarsindustrin privatiserad och många av företagen återfinns på börsen. I takt med att det svenska försvaret beställer allt mindre volymer anser industrin att den måste få sälja av sina produkter på den internationella marknaden. Då riksdag och regering fortsätter att se export som en nödvändighet för svenskt försvar finns till skillnad från när det gäller andra produkter inga regler mot statliga subventioner till tillverkning av vapen. Den svenska vapenindustrin får miljardstöd i form av exportkrediter, subventionerad reklam och statliga lån. Industriella och näringspolitiska intressen ges allt större hänsyn inom utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiken. Vår handlingsfrihet begränsas och politiska beslutsfattare pressas att bedriva en väldigt försvarsindustrivänlig politik. När exporten inte går att försvara utifrån rent utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska intressen handlar det i allt högre grad om sysselsättning och arbetsmarknads- eller industripolitik. Trots att () inte får ta hänsyn till sysselsättning eller näringspolitik försvarar statsministern vapenexporten med hänsyn till de svenska jobben. Precis som kravet att bara tillverka materiel för svenska behov släppts till förmån för exportstyrd produktion tycks nu kravet att enbart se till säkerhetsmässiga faktorer i praktiken ha slopats. Sanningen är att vi har ett militärindustriellt komplex i som till varje pris (i dubbel bemärkelse) vill fortsätta att tillverka och sälja svenska vapen. menar att dessa företag har ett alldeles för stort inflytande över svensk säkerhetspolitik, och det inflytandet måste begränsas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vapenindustrin söker nya marknader Den ekonomiska krisen gör att många länder väljer att skjuta upp anskaffning eller helt avbeställa vapensystem. Många EU-länder har tvingats till plågsamma neddragningar av sin försvarsbudget, vilket gör att vapenindustrin nu söker nya marknader. Det är en internationell trend som även den svenska vapenindustrin följer. Outsourcing av traditionella militära uppgifter kommer mer och mer. Även i börjar kostsamma och personalkrävande tjänster skäras bort från försvarsmakten för att i stället läggas på privata företag. Vi ser redan nu att för några av sina företag ser biståndet och FN och andra internationella institutioner som potentiella köpare av företagets tjänster. Den internationella trenden visar också att många företag inom vapenindustrin erbjuder tjänster som gör att företagen mer och mer liknar privata militära säkerhetsföretag. Detta är en utveckling som ser med oro på. Svensk vapenexport bidrar till fattigdom och underutveckling sålde krigsmateriel till flera länder som dras med allvarliga fattigdomsproblem. liksom är och bland de främsta mottagarländerna för svenska vapen. av vapenexport går till fattiga länder. , , använder sig regeringen i skrivelsen av statistik från där länder som och beskrivs som övre medelinkomstländer, och som ett lägre medelinkomstland, men i sanning bör dessa länder beskrivas som utvecklingsländer. Alla tre länderna har en väldigt ojämn inkomstfördelning. Enligt lever av befolkning på per dag. lever på per dag. Enligt är utvecklingsindikatorer t.o.m. sämre än andra jämförbara länders. Detta blir särskilt tydligt när det gäller kvinnornas situation. har dessutom en högre barnadödlighet än andra sydasiatiska länder. Enligt UNDP-chefen har den snabba tillväxten i inte haft några positiva effekter på fattigdomsnivån. är ett av världens mest ojämlika länder när det handlar om inkomstfördelning. , dit och Investor hoppas få sälja stridsflygplanet 39 E/F, passerades 2009 av som ett av världens allra mest ojämlika länder. Det är ett problem att vi har en regering som inte för en konsekvent politik. Regeringen säger sig verka för fattigdomsbekämpning men gör stora exportsatsningar av krigsmateriel till fattiga länder, som och . noterar att regeringen i årets skrivelse ändå säger att man nu tittar på politik för global utveckling (PGU) och att regeringen arbetar för att den svenska försvarsmaterielexporten ska ta hänsyn till PGU:s mål om rättvis och hållbar global utveckling. Vi ser med intresse fram emot att få ta del av regeringens arbete när det gäller hur man ser på PGU och försvarsmaterielexporten. UNDP lyfter i sina rapporter fram problemet med att militära investeringar i fattiga länder hämmar livsviktiga satsningar på rent vatten och sanitet. dör ca 120 000 människor till följd av diarrésjukdomar på grund av brist på rent vatten och sanitet. är ett av få länder i världen som lägger mer pengar på försvaret än på utbildning och hälsa tillsammans. Krigsmaterielexporten till är större än Sidas hela bistånd till humanitära insatser och konfliktrelaterad verksamhet för alla länder i söder om . Svenska vapen säljs till länder med stor fattigdom där vapenköpen direkt kan motverka arbetet mot fattigdom. Det är ett grundläggande problem att världen väljer att prioritera militära satsningar i stället för att lösa fattigdomsproblemet. Man brukar säga att för varje krona som läggs på bistånd i världen läggs ytterligare på militära utgifter. När beslutade om politiken för global utveckling (PGU) var huvudpunkten att politik måste vara samstämmig: Det säger och gör i ett sammanhang måste stämma med svenskt agerande i ett annat. Alla politikområden ska sträva mot samma mål. Målet är att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Politiken ska präglas av ett rättighetsperspektiv och kännetecknas av de fattigas perspektiv på utveckling. Det innebär att de fattiga människornas behov, intressen och förutsättningar ska vara utgångspunkt i strävandena mot en rättvis och hållbar utveckling. är EU:s uppförandekod för vapenexport juridiskt bindande. Koden innehåller bl.a. långtgående skrivningar om att säljarlandet ska ta hänsyn till om exporten allvarligt riskerar att motverka en hållbar utveckling i mottagarlandet. Om ska leva upp till PGU och EU:s nya uppförandekod bör vapenexporten i varje enskilt fall föregås av en problematiserande granskning av om vapenexporten riskerar att motverka hållbar utveckling. I samband med vapenexport bör en försiktighetsprincip anammas med innebörden att fattigdomsbekämpning har företräde vid målkonflikter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.