mot · H102Fi254 · 2013-10-03 00:00:00 — Till viss del kan detta förklaras av konjunkturmässiga faktorer, men () bedömer att även den underliggande, eller potentiella, produktivitetstillväxten varit mycket svag.8 KI:s bedömning är att den potentiella produktiviteten i näringslivet i genomsnitt endast steg , vilket kan jämföras med att den genomsnittliga potentiella produktivitetstillväxten för perioden –uppgick till per år.9 Den låga produktiviteten i näringslivet har dessutom fortsatt . En orsak till denna utveckling är regeringens ekonomiska politik som i princip endast går ut på att sätta press på de lägsta lönerna nedåt samt att subventionera vissa lågproduktiva branscher. För att stärka långsiktiga produktivitetspotential krävs betydande investeringar i utbildning och forskning, infrastruktur, miljöteknik, bostäder samt en strategisk näringspolitik som understödjer komparativa fördelar i den globala ekonomin. I denna motion presenterar vi en rad förslag på dessa områden. De svenska bostadsinvesteringarna har utvecklats svagt i princip sedan 1990-talskrisen. Framförallt har nyproduktionen i storstadsområden varit mycket låg i förhållande till efterfrågan i dessa regioner. har en rad bedömare pekat på bostadsbristen som ett allvarligt strukturproblem. Bristen på bostäder minskar såväl den geografiska som yrkesmässiga rörligheten på arbetsmarknaden och försämrar därmed arbetsmarknadens funktionssätt och hämmar tillväxten. Regeringens passivitet på området har varit slående alltsedan regeringsskiftet.10 Det krävs radikala åtgärder för att bryta utvecklingen. I denna motion föreslår vi bl.a. ett investeringsstöd för hyresrätter. Stödet ska riktas mot tillväxtorter och orter där bristen på ändamålsenliga och efterfrågade bostäder är särskilt stor. Situationen i skolan är minst sagt alarmerande. Skolans problem beror framförallt på en rad strukturella aspekter. Kombinationen av det fria skolvalet, den fria etableringsrätten och de skattefinansierade privata skolornas fria vinstuttag skapar sammantaget en struktur som inte är gynnsam för utbildningen i . Resultatet av den förda politiken försvårar styrningen och resursallokeringen inom skolan, ökar segregationen, sänker de allmänna kunskapsresultaten, ökar skillnaderna i kunskapsresultat mellan skolor i välbärgade områden och mer socialt utsatta områden samt leder till en betygsinflation som gynnar friskolorna på bekostnad av de kommunala skolorna. I en globaliserad ekonomi som ställer allt högre krav på arbetskraftens kompetens och utbildningsnivå är denna utveckling mycket bekymmersam eftersom det försvagar exportindustrins konkurrenskraft, försämrar matchningseffektiviteten och gör det ännu svårare för de personer som står långt ifrån arbetsmarknaden att finna arbete. Dessvärre kan vi konstatera att budgetpropositionen i princip är helt tom på förslag för att adressera strukturproblemen i den svenska ekonomin. Av regeringens reformutrymme på ca används till sänkta skatter. Satsningarna på skolan uppgår till ca , bostadsbyggandet får i princip ingenting, samma sak med näringspolitiken och arbetsmarknadspolitiken tillförs ca . Regeringen fortsätter alltså på den inslagna vägen med ensidiga skattesänkningar, med osäkra och i bästa fall små sysselsättningseffekter. Det är nu helt tydligt att regeringens politik har nått vägs ände och att det är dags för en ny färdriktning. I kapitel 6 i denna motion presenterar vi vårt förslag till en sådan ny politik. Ekonomiska kriser brukar ofta förstärka strukturomvandlingen på arbetsmarknaden. Den svenska arbetsmarknaden kännetecknas av en långsiktig trend där antalet sysselsatta inom tillverkningsindustrin minskat relativt den privata tjänstesektorn (se vidare avsnitt 5.2.1 nedan). Denna förändring accentuerades i samband med finanskrisen och åren därefter. Lågkonjunkturen som följde efter finanskrisen slog hårt mot den svenska industrin. Mellan och föll sysselsättningen inom tillverkning och utvinning, energi och miljö med nästan 100 000 personer.11 När sedan konjunkturen och arbetsmarknaden tog fart kom de flesta jobben inom den privata tjänstesektorn. I samband med att konjunkturläget började försämras i mitten av 2011 har ett liknande mönster kunnat skönjas. Sysselsättningen inom industrin har fallit medan de privata tjänstenäringarna har klarat sig förhållandevis väl (se diagram 3 nedan över antalet arbetade timmar i näringslivet). Diagram 3 Arbetade timmar i näringslivet Index 2007=100, säsongsrensade kvartalsvärden Sammantaget har utvecklingen på arbetsmarknaden varit nedslående. Arbetslösheten under återhämtningsfasen efter finanskrisen sjönk endast till , vilket är en mycket hög arbetslöshet i såväl ett svenskt historiskt perspektiv som vid en internationell jämförelse. ligger arbetslösheten på (i säsongsrensade termer). Detta är högre än när regeringen tillträde , vilket motsvarar en ökad arbetslöshet med ca 71 000 personer.12 Även sysselsättningsgraden har fallit sedan regeringen kom till makten. Den lägre sysselsättningsgraden (0,) motsvarar 57 000 färre sysselsatta. Diagram 4 Arbetslöshet, 15–74 år Källa: SCB (). Diagram 5 Sysselsättningsgrad, 15–74 år Källa: SCB (). 5.2.1Strukturomvandling och kraven på arbetskraftens utbildning Den svenska ekonomin har genomgått omvälvande förändringar . Utvecklingen har framför allt drivits på av globaliseringen i form av ett ökat globalt arbetskraftsutbud från länder som och , ökad världshandel, kapitalets ökade rörlighet, avregleringar, ökad migration och teknologisk utveckling. Denna utveckling har ökat konkurrenstrycket på den svenska ekonomin i allmänhet och på tillverkningsindustrin i synnerhet. Inom tillverkningsindustrin har globaliseringen bidragit till att verksamheter med högt förädlingsvärde fått allt större andelar. Inom basindustrin går t.ex. exporten från massa och malm mot mer avancerade pappersprodukter och specialstål. har högteknologiska branscher inom t.ex. kemi, läkemedel och maskinindustri växt i betydelse och vissa branscher, som varvs- och textilindustrin, har i princip försvunnit. Parallellt med denna utveckling har den privata tjänstesektorn vuxit kraftigt och har svarat för merparten av den svenska ekonomins sammanlagda sysselsättningstillväxt (se tabell 1 nedan). En annan trend i det svenska näringslivet är att industriföretagen i allt större utsträckning fokuserar på sin kärnverksamhet. Detta har resulterat i att de har lagt ut stora delar av den tjänsteproduktion som tidigare producerades inom företaget på externa tjänsteföretag. Exempel på sådana tjänster som i allt högre grad har outsourcats är konsulttjänster inom IT, forskning och utveckling, juridisk rådgivning, reklamverksamhet, byggteknik och design. Denna utveckling har inneburit att industrin blivit allt mer integrerad med tjänstesektorn, men också att tjänstesektorerna blivit mer beroende av utvecklingen inom industrin. Den här strukturomvandlingen, som innebär att slussa över friställd arbetskraft från mellan- och lågteknologisk industri till kunskapsintensiva tjänster, ställer högre krav på bl.a. utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken än när strukturomvandlingen främst resulterade i att arbetskraften rörde sig mellan olika industrisektorer. Tabell 1 Antal sysselsatta i olika sektorer i svensk ekonomi, tusental Privat tjänstesektor, totalt Jordbruk, skogsbruk och fiske Källa: , konjunkturprognos, . Strukturomvandlingen riskerar också att skapa en tilltagande ekonomisk sårbarhet och ställer krav på helhetstänkande och en medveten, strategisk industri- och näringspolitik – något som inte kan överlämnas till marknaden. Vi ser att konkurrensen mot svensk industri inte avgränsas till produktion med relativt lågt förädlingsvärde, utan även betydligt högre upp i förädlingskedjan. Vi vet också att produktivitetsökningarna inom olika sektorer och produktionsgrenar inte sker isolerat från varandra, utan i ett systematiskt samspel, där såväl fysisk som social infrastruktur spelar en avgörande roll. Detta ställer krav på ett helhetstänkande och en strategisk näringspolitik. Mycket tyder på att den strukturella arbetslösheten, dvs. den del av arbetslösheten som inte beror på konjunkturläget, har ökat . Ett tecken på detta är den mycket kraftiga ökningen av långtidsarbetslösheten. som arbetslösheten bara ökat sedan regeringen tillträdde har långtidsarbetslösheten ökat med (se diagram 6 nedan).13 Personer med långa arbetslöshetstider löper stor risk att fastna i långtidsarbetslöshet eller helt slås ut från arbetsmarknaden. Först och främst är detta naturligtvis en tragedi för de individer som drabbas, men långtidsarbetslösheten för även med sig betydande samhällsekonomiska kostnader. När konjunkturen vänder begränsas uppgången i både produktion och sysselsättning i och med att matchningen på arbetsmarknaden försämras. Långvariga arbetslöshetstider försämrar med andra ord arbetsmarknadens funktionssätt och höjer den strukturella arbetslösheten. som har pekat på att det finns tecken på att den svenska arbetsmarknaden fungerar allt sämre.14 En indikator på hur väl arbetsmarknaden fungerar är den s.k. Beveridgekurvan som visar på sambandet mellan arbetslösa och vakanser. När arbetslösheten är hög brukar det vara lätt för företagen att tillsätta utlysta tjänster. har emellertid andelen vakanser ökat utan att arbetslösheten har minskat i motsvarande utsträckning. I diagram 7 nedan syns detta genom att kurvan skiftat utåt.15 Detta förhållande tyder på att matchningen på arbetsmarknaden fungerar sämre eftersom arbetslösheten är högre vid en given nivå vakanser. Diagram 6 Långtidsarbetslösa, + 1 år16 Källa: Arbetsförmedlingen. Källa: KI, Konjunkturläget, . Ett annat tecken på att den strukturella arbetslösheten har ökat har sin grund i hur arbetslöshetens sammansättning utvecklats över tiden. Arbetsförmedlingen har identifierat fyra grupper som utsatta på arbetsmarknaden; utomeuropeiskt födda, personer med låg utbildning (förgymnasialt utbildade), äldre (55–) och personer med funktionsnedsättning. Som framgår av diagram 8 nedan har dessa ökat sin andel av den totala arbetslösheten . Medan arbetslösheten sjönk relativt mycket för gruppen ej utsatta under den ekonomiska återhämtningen 2010–första halvan 2011 låg arbetslösheten för de utsatta grupperna kvar på en mycket hög nivå. Antalet arbetslösa i utsatta grupper beräknas av Arbetsförmedlingen att öka till 280 000 vid slutet av 2014, vilket då kommer att motsvara av den totala arbetslösheten.18 Diagram 8 Antal inskrivna arbetslösa Källa: Arbetsförmedlingen. Diagram 9 Antal arbetslösa, längre än 1 år Källa: Arbetsförmedlingen. Vad som är särskilt oroande är att de arbetslösa i dessa grupper ofta har mycket långvariga arbetslöshetstider. hade ca 140 000 personer varit utan arbete . Av dessa tillhörde ca 105 000 personer någon av de utsatta grupperna. Mycket av ökningen av långtidsarbetslösheten beror också på ökade arbetslöshetstider bland personer i de utsatta grupperna (se diagram 9 ovan). Precis som i fallet med den ovan beskrivna strukturomvandlingen av den svenska ekonomin innebär förändringen av arbetslöshetens sammansättning stora utmaningar för utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken. Trygghet i anställningen är av stor vikt för individen men även för hela samhället eftersom det ökar möjligheterna till utveckling och omvandling av arbetsmarknaden. har dock utvecklingen gått i en annan riktning. Massarbetslösheten, tillsammans med bl.a. försämringar i lagen om anställningsskydd och en bristfällig reglering vid in- och uthyrning av arbetstagare, har bidragit till att anställningsskyddet har urholkats. Otryggheten på arbetsmarknaden har brett ut sig. De senaste två decennierna har andelen tillsvidareanställda minskat som andelen tidsbegränsat anställda har ökat. har av de anställda en tidsbegränsad anställning. Kvinnor, LO-medlemmar, ungdomar och invandrare är i avsevärt högre grad än andra löntagargrupper hänvisade till otrygga anställningar. Otrygga anställningar ger lägre inkomster och därmed lägre föräldrapenning, sjukpenning och pension. De som har en tidsbegränsad anställning eller arbetar deltid riskerar dessutom att inte kvalificera sig till a-kassan eller att inte få en bostad. Arbetsplatser med många otrygga anställningar präglas av ökad stress, sämre arbetsmiljö och lägre organisationsgrad. Även löntagarnas kollektiva styrka försvagas. De många osäkra anställningarna innebär också stora utgifter för samhället i form av återkommande perioder av arbetslöshet och kostnader för ökad ohälsa. breder fusk och social dumpning ut sig på arbetsmarknaden. Krav från EU och medvetna politiska beslut har försvagat löntagarnas ställning. Villkoren på arbetsmarknaden har påverkats kraftigt av exempelvis förändrade regler för F-skattsedlar, avregleringen av arbetskraftsinvandringen och regler för utstationering av arbetstagare mellan EU-länder. Detta medför en rad negativa samhällsekonomiska konsekvenser. Staten går miste om skatteintäkter som både de individer som anlitas av oseriösa företag och löntagarkollektivet som helhet drabbas av dumpning av löner och arbetsvillkor. I ett antal särskilt utsatta branscher, som åkeri- och byggbranschen, har konkurrens med låga löner och dåliga arbetsvillkor kommit att hota överlevnaden för inhemska företag som följer lagar och kollektivavtal. I förlängningen riskerar den här utvecklingen att leda till stagnation i näringslivet, då konkurrens genom teknisk utveckling och rationalisering ersätts av jakt på billig arbetskraft. I de föregående avsnitten har vi kunnat konstatera att regeringens ekonomiska politik för fler jobb inte har minskat arbetslösheten eller ökat sysselsättningsgraden. Däremot har den förda politiken resulterat i en kraftig ökning av den ekonomiska ojämlikheten. som den rikaste tiondelen av befolkningen har ökat sin årliga disponibla inkomst med ca har den fattigaste tiondelen fått se sina inkomster minska (se diagram 10). I regeringens fördelningspolitiska redogörelse ekonomiska vårproposition framgår att den ökade ojämlikheten också avspeglas i en ökning av andelen personer som lever under låg ekonomisk standard. Med låg ekonomisk standard avses här inkomster som understiger av medianinkomsten. Det är denna gräns som också brukar kallas för relativ fattigdom. har andelen personer under denna gräns ökat med drygt 40 procent.19 Den relativa fattigdomen har ökat åtta gånger så mycket –2011 som –2006.20 Extra allvarlig är utvecklingen av långvarig låg ekonomisk standard.21 har andelen personer med långvarig låg ekonomisk standard ökat med hela 67 procent.22 Ökningen är störst bland ensamstående och bland ensamstående kvinnor med barn.23 Även i ett internationellt perspektiv har ojämlikheten ökat mycket i . Faktum är att är det land inom där den relativa fattigdomen ökat klart mest.24 har gått ifrån att vara det mest jämlika samhället (1995) till en 14:e plats i jämlikhetsligan (2010).25 Ett annat mått på ekonomisk jämlikhet är den s.k. Gini-koefficienten. Detta är ett vanligt mått som brukar användas som sammanfattning för hela inkomstfördelningen. Ju lägre värde desto jämnare är inkomstfördelningen.26 Gini-koefficienten kan beräknas inklusive och exklusive kapitalinkomster. Gini-koefficienten har ökat trendmässigt i . ökade Gini-koefficienten, exklusive kapitalinkomster, . 27 Motsvarande siffra för var en ökning . Diagram 10 Relativ fattigdom, procent av befolkningen Källa: SCB (HEK). Diagram 11 Förändring av årlig disponibel inkomst i tkr mellan 2006–2011 per decil 28 Den direkta effekten av regeringens nedmontering av försäkringssystemen samt besparingarna och privatiseringarna av välfärden är att många individer drabbas mycket hårt, såväl ekonomiskt som socialt. Men politiken har även andra, mer långsiktiga effekter, som är till men för den samhällsekonomiska utvecklingen. har i ett antal studier visat på ett positivt samband mellan social rörlighet och ekonomisk jämlikhet.29 Social rörlighet leder i sin tur till en mer dynamisk och bättre fungerande arbetsmarknad. har varit ett relativt jämlikt land. Men regeringens politik innebär att klyftorna nu växer snabbt. Om denna trend fortsätter är risken påtaglig att den sociala rörligheten kommer att minska, vilket i sin tur riskerar att leda till en sämre fungerande arbetsmarknad. Den ökande ojämlikheten tenderar också att minska samhörigheten och tilliten bland medborgarna vilket leder till ökade sociala problem och till att förtroendet för samhälleliga institutioner undergrävs. leder de ökade klyftorna till nya sociala, idémässiga och ekonomiska strukturer som undergräver medborgarnas vilja och förmåga att agera solidariskt. 5.4Ökade inkomstskillnader mellan kvinnor och män I jämställdhetsbilagan till budgetpropositionen 2014 konstaterar regeringen, precis , att kvinnor förvärvsarbetar i mindre utsträckning än män och har lägre lön än män, att kvinnor tar ansvar för den största delen obetalt hemarbete och att ensamstående kvinnor med barn har de lägsta inkomsterna. Trots en verklighetsbeskrivning, som i stort delar, gör regeringen inget för att angripa orsakerna till denna ojämlikhet. Regeringen hänvisar till teoretiska långtidseffekter av jobbskatteavdraget, RUT-bidraget och jämställdhetsbonusen som vägar till ökad ekonomisk jämställdhet. Regeringen menar dessutom att försämringarna i sjukförsäkringen och begränsningen av deltidsersättningen från a-kassan leder till ökad jämställdhet, eftersom de stärker incitamenten att arbeta. Det är ett resonemang som utgår från en gravt förenklad bild av vad som är orsaken till kvinnors lägre sysselsättningsgrad och högre frånvaro från arbetsmarknaden. I själva verket har det mesta av jobbskatteavdraget gått till män, RUT-bidraget används i huvudsak av de mest högavlönade på bekostnad av exempelvis barnomsorg och hemtjänst och jämställdhetsbonusen har inte haft någon mätbar effekt på mäns föräldraledighet. Det är ett faktum att majoriteten av dem som utförsäkrats ur sjukförsäkringen och som förlorat på skärpta villkor för deltidsarbetande i a-kassan är kvinnor. Det är ganska svårsmält att regeringen anser det vara en jämställdhetsvinst. Därtill har regeringen låtit redan ekonomiskt utsatta grupper som ensamstående föräldrar och garantipensionärer, av vilka en majoritet är kvinnor, halka efter ekonomiskt. Den förda politiken har resulterat i en dramatisk ökning av de ekonomiska skillnaderna mellan män och kvinnor. Skillnaden i årlig nettoinkomst beräknas öka och uppgår numera till ca 63 000 kronor.30 Per månad har skillnaden i nettoinkomst ökat med . De ökade skillnaderna avspeglas också i att andelen ensamstående kvinnor med barn som ligger under den relativa fattigdomsgränsen har ökat med mellan 2006 och 2011.31 Diagram 12 Relativ fattigdom, ensamstående kvinnor med barn32 Källa: SCB (HEK). Diagram 13 Inkomstgap, män och kvinnor33 Källa: , dnr 2013:613. 5.5Privatiseringar och besparingar i välfärden Enligt beräkningar minskade den kommunfinansierade sysselsättningen med 35 000 personer. Denna utveckling är inte helt enkel att förklara, i synnerhet som den kommunala konsumtionen utvecklades tämligen starkt under dessa år (se diagram 14 nedan). Diagram 14 Kommunfinansierad sysselsättning och konsumtion34 Anm: Konsumtion (vänster), sysselsättning (höger). Källa: och . En förklaring till den svaga sysselsättningsutvecklingen torde vara den ökande andelen privata utförare inom vård, skola och omsorg, dvs. att en allt större andel av skattepengarna går till privata vinster och diverse s.k. overheadkostnader. () publikation Finansiärer och utförare inom vård, skola och omsorg 2010 innehåller uppgifter om avkastning m.m. inom välfärdssektorn. Sifferunderlaget till rapporten visar att privata utförare inom branscherna hälso- och sjukvård, utbildning och omsorg hade ett sammanlagt rörelseresultat efter avskrivningar på . Det rörelseresultat som genererats av skattemedel uppgick uppskattningsvis till 8,7 miljarder kronor.36 Detta motsvarar löner och sociala avgifter för t.ex. 22 000 undersköterskor.37 I sammanhanget är det också värt att notera att lönsamheten för de privata företagen inom välfärdssektorn är extremt hög. Enligt SCB låg avkastningen på det egna kapitalet för dessa företag på , vilket kan jämföras med avkastningen inom hela tjänstesektorn som låg på 19 procent.38 Den höga avkastningen i de privata välfärdsbolagen är anmärkningsvärd. Etablerad ekonomisk teori förklarar i allmänhet höga avkastningskrav med att verksamheten är riskabel. Ägarna kräver då hög avkastning för den höga risken. Men verksamheten i de skattefinansierade välfärdsbolagen kan knappast beskrivas som särskilt riskabel, då deras intäkter är garanterade via medel från det offentliga. Deras enda sätt att tjäna pengar är att pressa kostnaderna, vilket de gör via lägre bemanning, sämre arbetsvillkor, lägre utbildningsnivå, bortsortering av kostsamma patienter och genom att dra ned . Regeringen bedömer att den kommunala konsumtionen kommer att utvecklas svagt . För perioden –2017 beräknas den kommunala konsumtionen i genomsnitt växa med (se diagram 15). ökar nu de kostnader som följer av den demografiska utvecklingen. beräknas de kostnader som följer av den demografiska utvecklingen öka med per år.39 Detta innebär att den kommunala konsumtion som regeringen räknar med inte ens kommer att räcka till för att täcka upp för den demografiska utvecklingen. Detta kommer medföra besparingar och att välfärden försämras även i absoluta termer. Denna utveckling står i skarp kontrast med den historiska utvecklingen, där de kommunala välfärdstjänsterna har kunnat växa med utöver de demografiska kostnaderna.40 Mot denna bakgrund är det uppseendeväckande att regeringen i budgetpropositionen inte höjer de generella bidragen till kommunsektorn.41 Urholkningen av den gemensamt finansierade omsorgen slår undan ett av de viktigaste fundamenten för kvinnors möjlighet till egen försörjning och ekonomiskt oberoende. När tillgången till omsorgstjänster av hög kvalitet minskar, ökar behovet av oavlönat omsorgsarbete. Och det är oomtvistat att det framför allt är kvinnor som går ner i arbetstid eller tvingas avstå helt från förvärvsarbete för att istället ta hand om barn och äldre anhöriga. Genom privatiseringarna av vård, skola och omsorg ersätts själva grundidén med medborgarnas rätt till välfärd efter behov med det privata näringslivets jakt på mesta möjliga vinst. Det leder till ökad segregering i skolan, att relativt friska men lönsamma patienter prioriteras framför dem med störst behov och till en ovärdig jakt på kostnader för människors värdighet och välmående inom omsorgen. motsätter sig denna utveckling. Vi anser att alla skattemedel till vård, skola och omsorg ska användas till personal och verksamhet, och att dessa välfärdstjänster därför inte ska få drivas av vinstdrivande företag. Ett sätt att analysera regeringens välfärdsambitioner är att studera hur nivån på statsbudgetens utgiftstak har utvecklats. Utgiftstaken anger en övre gräns på hur stora statsbudgetens utgifter får vara och kan därför ses som ett uttryck för regeringens välfärdsambitioner. Utgiftstakens nivå kan med fördel relateras till utvecklingen av potentiell BNP. Med potentiell BNP avses den produktionsnivå som kan upprätthållas vid normalt resursutnyttjande. Genom att relatera utgiftstaken till potentiell BNP istället för till faktisk BNP rensas BNP för konjunktureffekter. I diagram 16 nedan visas hur utgiftstaken, justerade för tekniska förändringar, har utvecklats i förhållande till potentiell BNP . låg utgiftstaken på en relativt stabil nivå i förhållande till potentiell BNP. Sedan den borgerliga regeringens tillträde har de däremot fallit snabbt. beräknas utgiftstaket som andel av potentiell BNP till . Motsvarande siffra vid regeringsskiftet var . Om utgiftstaket hade legat nivå hade detta möjliggjort utgiftsökningar på . En sådan förändring av statens åtagande måste betraktas som ett stort systemskifte. Diagram 16 Utgiftstak, 2002–201642 % av potentiell BNP Diagram 17 Skattekvot, 2002–2016 Källa: SCB och BP14.