mot · H102So342 · 2013-09-12 00:00:00 — En reformerad svensk hivpolitik tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med ett förslag som säkerställer att de ekonomiska medel som anslås för hivprevention följer . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör genomföra en översyn av smittskyddslagen med särskilt fokus på informationsplikten för hivpositiva. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker vilket ansvar regeringen, och myndigheter har för stigmatiseringen av hivpositiva och i de fall då hivpositiva bemötts på ett oacceptabelt sätt. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen å vägnar bör ge dem som drabbats av hiv och deras anhöriga en offentlig ursäkt. 2Hivprevention som följer FN:s deklaration Ny statistik från visar små förändringar gällande spridningen av hiv i . Antalet nyupptäckta fall ligger och fortfarande sker den inhemska smittan främst bland män som har sex med män. Liksom föregående år rapporterades drygt hälften av den inhemska smittan ha skett via sex mellan män, medan heterosexuell smitta stod för en tredjedel. beslutade , genom att anta en deklaration, att intensifiera arbetet mot spridning av hiv och aids och reducera antalet nyupptäckta fall . Detta är ett mål som är mer ambitiöst än egen nationella strategi , där ett av delmålen är att halvera den inhemska överföringen av viruset . FN-deklarationen slår fast att många nationella hivförebyggande strategier inte fokuserar tillräckligt på grupper som genom epidemiologiska bevis löper högre risk för överföring av hivvirus. Deklarationen pekar särskilt ut grupperna män som har sex med män, människor som injicerar narkotika och sexarbetare. Deklarationen är också tydlig med att länderna själva ska studera sin egen statistik över hur spridningen av viruset ser ut i det egna landet och rikta preventionsinsatserna mot de grupper som är särskilt utsatta. borde gå i fronten för det hivpreventiva arbetet. Det ekonomiska bidraget till hivpreventionen i har legat på samma summa i faktiska tal , vilket i realiteten naturligtvis innebär en sänkning, medan överföringen av viruset inte på något sätt har minskat. statistik visar mycket tydligt att gruppen män som har sex med män är den allra mest riskutsatta gruppen i . Därför borde hivpreventionen i på ett tydligare sätt rikta sig mot denna grupp. Så är inte fallet . Tvärtom riskerar de insatser som riktas mot just gruppen män som har sex med män att minska. Detta eftersom endast en av och Kommuner och Landstings tre nu gällande överenskommelser om hivprevention fokuserar just på gruppen män som har sex med män. Vi i har i vår budgetmotion anslagit ytterligare jämfört med regeringen för insatser mot hiv och aids. anser att självklart bör följa FN:s deklarationer och föreslår därför att de ekonomiska medel som anslås för hivprevention följer , tydligt riktas mot riskgrupper som exempelvis män som har sex med män, och därmed anpassas efter den epidemiologiska utvecklingen i . Regeringen bör återkomma till med ett förslag som säkerställer att de ekonomiska medel som anslås för hivprevention följer . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Syftet med smittskyddslagen är att bidra till att reducera spridningen av allmänfarliga sjukdomar. Smittskyddslagen definierar olika förhållningsregler som den hivpositiva måste förhålla sig till, bl.a. en plikt att informera potentiella partners om sin hivpositiva status. Det är inte bevisat att informationsplikten har en preventiv effekt, genom att den i praktiken bidrar till att reducera spridningen av hivviruset. Ett flertal svenska organisationer som arbetat länge med hivprevention, RFSL (), () och hivsverige, har tvärtom påpekat risker med lagstiftningen. Bland annat finns exempel på att människor har undvikit att testa sig för hiv i syfte att undvika att bli föremål för lagens restriktioner. En annan farhåga är att lagstiftningen riskerar att försätta människor i en falsk känsla av trygghet: Om ingen säger att den är hivpositiv, så är ingen det. Verkligheten är tyvärr sådan att viruset ibland överförs från en person som själv inte känner till sin hivpositiva status. I ett sådant fall hade informationsplikten inte kunnat fylla någon funktion eftersom det inte fanns någon känd positiv status att informera om. Det är ett skäl till varför organisationerna anser att informationsplikten riskerar att splittra det hivpreventiva budskapet, genom att fokusera mer på vad som sägs än vad som görs i ett sexuellt möte. Det enda som hindrar spridningen av hivviruset är att människor tar ansvar för att praktisera säkrare sex genom att t.ex. använda kondom. Detta måste alla sexuellt aktiva människor ta ansvar för. cirka 5 000 hivpositiva kan inte ta ansvar för samtligas hälsa. för frågor som rör hiv och aids, , uppmanar stater att bara lagstifta kring uppsåtlig smittöverföring, där personen som vet sin hivpositiva status har handlat i syfte att överföra viruset och också lyckats med det. I döms hivpositiva till fängelse även om sexet var frivilligt och ömsesidigt, även om hiv inte överförts, även om inget direkt uppsåt av att överföra hiv funnits, även om risken för överföring av hivviruset var minimal och även om säkrare sex praktiserats genom att t.ex. kondom använts. I ett internationellt sammanhang ligger högt när det gäller antalet fällande domar mot hivpositiva. Detta är möjligt genom att brott mot förhållningsreglerna i smittskyddslagen får straffrättsliga följder. Smittskyddslagens ansvarssyn och informationsplikt har betydelse för domstolens bedömning i fråga om ansvar, uppsåt och påföljd. Även om hivpositiva får sitt straff med hänvisning till , inte smittskyddslagen, spelar det alltså en mycket stor roll i svenska domstolar att informationsplikten finns. anser att borde följa våra grannländers exempel och göra en översyn av smittskyddslagen i syfte att avskaffa informationsplikten. Regeringen bör genomföra en översyn av smittskyddslagen med särskilt fokus på informationsplikten för hivpositiva. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4Samhällets behandling av hivpositiva Trots att det har gått det första fallet av hiv/aids upptäcktes i är kunskapen om virusets spridning i fortfarande låg och stigmatiseringen av hivpositiva fortfarande omfattande. hivpolitik har kritiserats av FN-organ och av de organisationer som arbetar med hiv/aids. Åtskilliga hivpositiva och anhöriga till dem som avlidit i aids har vittnat om hur man upplevt att samhället svikit. så kallade hivskräck skapades ett samhällsklimat som starkt stigmatiserade såväl hivpositiva som gruppen män som har sex med män. Medier, myndigheter och politiska företrädare bidrog i alltför många fall till att underblåsa denna stigmatisering. fanns också många exempel på hur hivpositiva och personer med aidsdiagnos behandlades och bemöttes på ett oacceptabelt sätt av myndigheter och sjukvård. Bilden är dock inte entydig. Det är viktigt att understryka att många enskilda individer inom sjukvården gjort oerhört uppskattade insatser för dem som insjuknat i aids. Det finns även anledning att ifrågasätta svensk hivpolitik efter 80-talet. tvångsisolerades hivpositiva och fortfarande har en av världens mest restriktiva lagstiftningar för hivpositiva. anser att det finns anledning för att utreda och dokumentera hur sjukvården, myndigheter och den politiska ledningen i bemött och behandlat de hivpositiva sedan de första fallen upptäcktes . Regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker vilket ansvar regering, riksdag och myndigheter har för stigmatiseringen av hivpositiva och i de fall då hivpositiva bemötts på ett oacceptabelt sätt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En sådan utredning skulle inte bara ge viktiga kunskaper och lärdomar för framtiden utan bör också ligga till grund för ett ställningstagande om huruvida en offentlig ursäkt ska ges till de drabbade. Regeringen bör å vägnar ge dem som drabbats av hiv och deras anhöriga en offentlig ursäkt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)