mot · H102Fi203 · 2013-09-19 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa ett sysselsättningsmål för penningpolitiken och att detta mål inte ska vara underordnat inflationsmålet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inflationsmålet bör höjas till och att det mått som bör använda som målvariabel ska vara ett mått på den underliggande inflationen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ansvarsfördelningen mellan och när det gäller penningpolitiken.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tillsättningen av ledamöter till direktion.1 1 Yrkandena 3 och 4 hänvisade till KU. Enligt riksbankslagen ska upprätthålla ett fast penningvärde. tolkning av detta är att inflationen ska hållas låg och stabil. har preciserat detta som att ökningen av KPI ska begränsas till . kallar sin politik för en flexibel inflationsmålspolitik. Med detta avses att penningpolitiken, utan att inflationsmålet åsidosätts, också syftar till att stabilisera resursutnyttjandet. utrycker emellertid tydligt att målet om prisstabilitet är överordnat andra mål.1 Vid rörlig växelkurs bär penningpolitiken i normalfallet huvudansvaret för stabiliseringspolitiken. Det är av central betydelse att penningpolitiken används för att motverka konjunktursvängningar eftersom stora fall i sysselsättning och produktion ofta får bestående effekter. Regeringen bedömer exempelvis att av en initial konjunkturell arbetslöshetsuppgång blir varaktig, dvs. övergår i strukturell arbetslöshet.2 Den bedömningen ligger i linje med utvecklingen av den svenska arbetslösheten och jämviktsarbetslösheten (se diagram 1 nedan). Den kraftiga ökningen av arbetslösheten i samband med den ekonomiska krisen fick betydande långsiktiga effekter. Problemet är att inte delar denna uppfattning. har i princip alltsedan den rörliga växelkursregimen infördes präglats av uppfattningen att penningpolitiken inte har några långsiktiga effekter på reala storheter som t.ex. arbetslöshet eller tillväxt.3 Av denna anledning bör målen för penningpolitiken och styrningen av reformeras, vilket vi utvecklar nedan. Diagram 1 Arbetslöshet, 15–, 1980–2012 Som nämndes ovan definierar sin policy som flexibel inflationsmålspolitik. Detta innebär att penningpolitiken, vid sidan av målet om prisstabilitet, också syftar till att stabilisera resursutnyttjandet. Ett vanligt mått på resursutnyttjandet i ekonomin är det s.k. BNP-gapet.4 har sedan inflationsmålet infördes emellertid inte varit framgångsrik med att stabilisera den svenska ekonomin kring fullt resursutnyttjande. Mellan har det genomsnittliga BNP-gapet legat på –, vilket tyder på att penningpolitiken i genomsnitt har varit för stram, se diagram 2 nedan5. Ett annat starkt tecken på att penningpolitiken har varit för stram är att såväl KPI som den underliggande inflationen (KPIX) trendmässigt klart understigit inflationsmålet på (se diagram 3 nedan). En penningpolitik som trendmässigt understiger inflationsmålet får negativa konsekvenser på sysselsättningen eftersom realräntorna blir högre än vad som motiveras av konjunkturläget.6 Diagram 2 BNP-Gap, 1993-20137 Diagram 3 KPI och KPIX, 1993–2013 Källa: SCB. Sammantaget visar detta att riksbankslagen behöver kompletteras med en explicit målvariabel för den reala ekonomin. menar att ett mål för sysselsättningen är det mest lämpliga målet för den reala ekonomin. Detta mål ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet. Vad som ovan anförs om att införa ett sysselsättningsmål för penningpolitiken och att detta mål inte ska vara underordnat inflationsmålet bör som sin mening ge regeringen till känna. har definierat inflationsmålet som att ökningen av KPI ska begränsas till . Det finns goda skäl att tro att ett högre inflationsmål är att föredra med tanke på såväl stabiliseringspolitiska aspekter som långsiktiga, strukturella faktorer. Utvecklingen under finanskrisen och centralbankernas agerande under densamma kan illustrera det förstnämnda skälet. I samband med finanskrisen sänkte centralbankerna dramatiskt sina viktigaste styrräntor i syfte att stabilisera finansmarknaderna och öka efterfrågan. Den amerikanska sänkte styrräntan till ett intervall på 0–0,. ECB sänkte sin styrränta till och reporänta låg på (se diagram 4 nedan). Diagram 4 Styrräntor under finanskrisen Källa: KI. Diagram 5 Arbetslöshet och inflation under finanskrisen i Källa: SCB och KI. Som framgår av diagram 4 låg samtliga styrräntor stilla under stora delar av 2009 och 2010. För svenskt vidkommande tyckte en majoritet i direktion att utgjorde det reella golvet för reporäntan. är det lätt att konstatera att en mer expansiv penningpolitik hade varit önskvärd om det hade varit möjligt. Arbetslösheten ökade kraftigt och förelåg deflation, se diagram 5 ovan. och euroområdet hade en likartad ekonomisk utveckling med stigande arbetslöshet och deflationstendenser. Förklaringen till att penningpolitiken hamnade i den här fällan står att finna i de låga inflationsmålen. En ofta nämnd handlingsregel för en neutral penningpolitik är att den i ett normalt konjunkturläge bör syfta till realräntor som ungefärligen ligger i linje med den långsiktiga BNP-tillväxten. I implicerar detta realräntor på . Vid ett inflationsmål på medför detta nominella marknadsräntor på 4–. Problemet är att nominella räntor på vid fullt resursutnyttjande inte medger en tillräcklig fallhöjd i penningpolitiken vid en kraftig konjunkturnedgång, se diagram 4 ovan. Ett annat problem med inflationsmål på är att marginalen ned till deflation blir liten. Vid en lågkonjunktur sjunker i allmänhet inflationstakten och om deflationsförväntningar då uppstår riskerar ekonomin att hamna i en negativ spiral, eftersom hushållen då skjuter upp delar av sin konsumtion i väntan på lägre priser, vilket ytterligare försvagar efterfrågan osv. Mot bakgrund av denna analys menar vi att inflationsmålet bör höjas till och att det mått som bör använda som målvariabel ska vara ett mått på den underliggande inflationen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det operativa ansvaret för penningpolitiken vilar på direktion. Ledamöterna i direktionen utses av riksbanksfullmäktige. Riksbankslagen föreskriver att ledamöter av direktionen får inte söka eller ta emot instruktioner när de fullgör penningpolitiska uppgifter. Som nämndes ovan beträffande målen för penningpolitiken säger riksbankslagen endast att har till uppgift att upprätthålla ett fast penningvärde. har sedan på egen hand bestämt att penningpolitiken ska styras av ett inflationsmål, att detta ska vara , samt att KPI ska utgöra det mått som inflationsmålet baseras på. Först därefter har i olika dokument sagt sig stå bakom utformningen av penningpolitiken. Detta har emellertid ingen praktisk betydelse eftersom ledamöter av direktionen inte får söka eller ta emot instruktioner när de fullgör penningpolitiska uppgifter. Vi menar att denna ordning är orimlig. Det ska vara som utformar de mer exakta målen för penningpolitiken. Detta ska omfatta nivån på inflationsmålet, vilken målvariabel inflationsmålet ska baseras på samt mål för utvecklingen av den reala ekonomin. Utifrån dessa mål ska sedan självständigt utforma den löpande penningpolitiken. På detta sätt skapas en tydlig ansvarsfördelning. De folkvalda i beslutar om politiken och verkställer. Vad som ovan anförs om ansvarsfördelningen mellan och avseende penningpolitiken bör som sin mening ge regeringen till känna. Den senaste tidens debatt inom direktion om utformningen av penningpolitiken, där f.d. vice riksbankschefen och vice riksbankscheferna förordat en helt annan penningpolitik än majoriteten i direktionen, visar att valet av ledamöter till direktionen kan ha stor betydelse för den förda penningpolitiken. sker dessa val utan större debatt och insyn. Regeringen bör i samråd med Riksbanksfullmäktige och finansutskott ta fram förslag på hur valet av ledamöterna till direktionen kan ske på ett mer transparent sätt. Öppna utfrågningar av kandidaterna till direktionen bör utgöra ett centralt inslag i denna process. Vad som ovan anförts om tillsättningen av ledamöter till direktion bör som sin mening ge regeringen till känna. (2010), Penningpolitiken i , s. 11. (2008/09:100), ekonomiska vårproposition, s. 98–99. Se t.ex. Riksbank, Penningpolitiken i och , , Naturligt hög arbetslöshet – om sambandet mellan politik och jämviktsarbetslösheten, (Global Utmaning 2011). BNP-gapet är en uppskattning av skillnaden mellan faktisk BNP och potentiell BNP. Med potentiell BNP avses den BNP-nivå då ekonomin är i jämvikt. Enligt denna tankeram indikerar ett negativt BNP-gap lediga resurser och ett positivt BNP-gap att ekonomin är överhettad. F.d. vice riksbankschefen har visat att om hade låtit styrräntan ligga kvar på , och fram tills , hade inflationen stabiliserats kring målet på som antalet arbetslösa hade varit omkring 65 000 personer lägre. Kvartalsdata t.o.m. 2013-07.