mot · H102So400 · 2013-10-03 00:00:00 — har andelen utbildade specialistsjuksköterskor sjunkit från av det totala antalet sjuksköterskor. anser att nivån bör ligga på . En anledning till bristen på specialistsjuksköterskor är de många hinder som står i vägen för sjuksköterskor att vidareutbilda sig. Sjuksköterskor måste oftast, till skillnad från läkare, ta tjänstledigt med studiemedel för att specialisera sig. En annan anledning är den dåliga löneutvecklingen. En specialistsjuksköterska tjänar i genomsnitt mer än en sjuksköterska och det tar innan en specialistsjuksköterska har tjänat in kostnaderna för att vidareutbilda sig. anser att kvaliteten i vården måste höjas genom att fler sjuksköterskor specialiserar sig. Att satsa på betald specialistutbildning för sjuksköterskor höjer inte enbart kvaliteten på vården utan skapar även arbetstillfällen genom vikariat för de anställda som vidareutbildar sig. Vårt förslag består av två delar; dels en finansiering av utbildningsanställningar, dels en utökning av antalet platser på utbildningarna. har framfört en idé om att utbildning till specialistsjuksköterska ska ske inom ramen för en anställning. För att anställas krävs legitimation som sjuksköterska, samma som antagningskraven, och anställningen sker utifrån villkoren i det vanliga kollektivavtalet. Innehållet styrs precis som av examensordningen, och högskolor och universiteten står för kursplaner, examination, kvalitetssäkring m.m. Själva utbildningen förläggs dock ute i verksamheterna och sker i landstingens regi. Det bör inrättas utbildningsanställningar för specialisttjänstgöring för sjuksköterskor i enlighet med ovan anförda. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att så fort som möjligt lösa problemet med bristen på specialistutbildade sjuksköterskor bör även antalet platser på utbildningen utökas med 400. De utökade platserna ska i första hand ha inriktning mot distriktssköterska, vård av äldre och psykiatrisk vård eftersom det är inom dessa områden som bristen är störst. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I vår motion 2013/14:So539, Utgiftsområde 9, anslår vi medel till satsningen på specialistsjuksköterskeutbildningen. Sedan genomförde en kartläggning av vårdskador 2007 har stor uppmärksamhet riktats mot bristande patientsäkerhet och hur den ger upphov till vårdskador. I studien antas att det uppstår 105 000 vårdskador. Ungefär 3 000 patienter dör och nära 10 000 får bestående men eller funktionsnedsättning, som följd av vårdskada. Regeringen har genomfört olika åtgärder, som de menar ska förbättra patientsäkerheten, med utgångspunkt i en nollvision för vårdskador. Det är givetvis bra att regeringen agerar, men deras oförmåga att se hur strukturer spelar en stor roll för uppkomsten av vårdskador gör att regeringens åtgärder inte på långa vägar är tillräckliga för att kunna uppfylla nollvisionen. Det som mest påverkar vårdens kvalitet och därmed också patientsäkerheten är att det finns tillräckligt med personal, att personalen har rätt kompetens och tillräcklig kunskap. Att en för låg personaltäthet har gett upphov till vårdskador och t.o.m. dödsfall har slagit fast. Ett dödsfall och flera fall av vårdskador på akutmottagningen i berodde på den höga arbetsbelastningen för personalen och på bristen på vårdplatser enligt granskning. Trots detta välkända samband fortsätter regeringen att sänka skatten, vilket leder till ytterligare nedskärningar i välfärden. Våra satsningar på mer resurser till sjukvården gör att mer personal kan anställas och vår satsning på specialistsjuksköterskeutbildningen innebär höjd kompetens inom vården. Tillsammans kan det innebära att vården också blir säkrare. En annan strukturell orsak till vårdskador är den kommersialisering av vården som genomförs i allt högre takt. En konsekvens av privatiseringarna är att personalens meddelarfrihet avskaffas. Av rädsla för repressalier från arbetsgivaren vågar personalen inte avslöja missförhållanden. är inget alternativ till meddelarfriheten eftersom en anmälan enligt den lagstiftningen ska göras till arbetsgivaren och dessutom inte kan göras anonymt. Det är först när skadan är skedd som den kan offentliggöras genom en lex Maria-anmälan. Insynen är också mycket begränsad i privat verksamhet. Inom trafikområdet har det länge funnits en nollvision. Ett lika tydligt mål borde finnas när det gäller att människor skadas eller dör på grund av fel och brister i sjukvården. Det bör därför införas ett nationellt mål med en nollvision för vårdskador. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9Dags att återupprätta en säker förlossningsvård De nio månadernas graviditet som föregår en förlossning ska vara där den gravida kvinnan tillsammans med partner eller andra i sin omgivning ska känna att de kan förbereda sig för sitt kommande föräldraskap. De ska känna att de får tid och utrymme i mödravården, där de får svar på sina frågor och förbereds inför förlossningen. Graviditeten är för många ändå omtumlande och många frågor ställs på sin spets. Därför är det helt avgörande att de gravida kvinnorna ska kunna känna en trygghet inför den stundande förlossningen. För många är det inte så . De oroar sig för om de ska få plats på sjukhuset, om de ska blir runtskickade mellan olika enheter eller om de ska få föda ensamma på salen utan tillgång till en professionell barnmorska. Så ska det inte vara. Den svenska förlossningsvården är fantastisk. Med basen i barnmorskan och den kompetens som finns i denna yrkeskår har den svenska förlossningsvården varit världsledande. Genom att bejaka friska och naturliga förlossningar är det få länder i världen som uppnår samma goda resultat som den svenska förlossningsvården. Därför är det alarmerande att det blir allt vanligare med rapporter från barnmorskor runt om i landet som menar att de inte längre klarar av att sköta sitt jobb, att de oroar sig för patientsäkerheten och att de inte orkar arbeta under de arbetsvillkor som råder . kan en barnmorska på en del förlossningsavdelningar ha ansvar för tre förlossningar som är i aktivt skeende . Detta medför kraftigt ökade risker för såväl moder som barn. Evidens och beprövad erfarenhet visar mycket tydligt på att en närvarande barnmorska under hela förlossningen kraftigt minskar risken för förlossningsskador, t.ex. omfattande bristningar. En närvarande barnmorska minskar också användandet av sugklockor och minskar antalet kejsarsnitt kraftigt. Förlossningsupplevelsen har en livslång betydelse. Den påverkar kvinnans framtida hälsa, föräldraskapet och relationen mellan kvinnan och hennes partner. En positiv upplevelse stärker kvinnans självförtroende. En traumatisk upplevelse ökar risken för förlossningsdepression och förlossningsrädsla och kan leda till att en ny graviditet undviks. Det bör därför fastställas ett nationellt mål för den svenska förlossningsvården om att ha en barnmorska per aktiv förlossning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att nå dit krävs det flera olika åtgärder och situationen ser olika ut över landet. Detta är fullt möjligt. Både i och i är målet en barnmorska per kvinna i aktiv förlossning. I fick av kvinnorna stöd på detta sätt 2012. bör få i uppdrag att kartlägga situationen på förlossningsavdelningarna runt om i landet och komma med konkreta förslag på vad som behöver göras för att nå målet om att ha en barnmorska per aktiv förlossning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 10Avgiftsfria läkemedel för barn målsättning är att vården ska vara avgiftsfri för barn. I de flesta landsting betalar barn och ungdomar inga avgifter i den öppna hälso- och sjukvården. Tre landsting tar ut avgifter för dem som är . Vi anser att dessa avgifter bör avskaffas, vilket dock är en fråga för respektive landsting eller region. Till vården bör också läkemedel räknas. betalar både barn och vuxna för läkemedel. Alla barn i en familj räknas ihop och ingår i ett gemensamt högkostnadsskydd. Kostnaderna för medicin kan trots det bli kännbara för dem med låga inkomster. Enligt en intervjuundersökning som genomfördes av Majblomman 2009 var det en tiondel av föräldrarna som svarade ja på frågan om de hade väntat med att hämta ut läkemedel till sina barn av ekonomiska skäl. För att alla barn ska få tillgång till den vård de har behov av och har rätt till bör därför barns läkemedel vara avgiftsfria. Det bör gälla både de läkemedel som är subventionerade och de som inte är förmånsberättigade. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi avsätter till denna reform i vår motion 2013/14:So539, Utgiftsområde 9. 11Våld mot barn och sjukvårdens roll När det uppstår en misstanke om att ett barn har utsatts för brott inleds flera olika utredningsprocesser inom såväl rättsväsendet som och hälso- och sjukvården. Utredningarna drivs ofta parallellt och innebär att barnet slussas runt i olika miljöer. För att förbättra situationen för de utsatta barnen och deras anhöriga har barnahus nu startats på flera håll i landet för barn som utsatts för våld och övergrepp. Syftet med barnahus är att de ska vara en helhetslösning där myndigheter samarbetar kring barn som har utsatts för våld eller andra brottsliga handlingar. Alla kompetenser är samlade på ett ställe, men varje myndighet har sitt ansvarsområde. Därför är det nödvändigt att alla myndigheter deltar i verksamheten. Utöver socialtjänst och rättsväsen bör det finnas kompetens inom barnmedicin, gynekologi, rättsmedicin samt barn- och ungdomspsykiatri. Enligt de utvärderingar som har gjorts av verksamheten vid barnahusen, bl.a. i , tycks sjukvården inte närvara i tillräckligt stor utsträckning. I första hand handlar det om att medverkan av läkare saknas, men även att barn- och ungdomspsykiatrin inte närvarar. Det gäller även de orter där barnahusen ligger i geografisk närhet till universitetssjukhus och regionala sjukhus eller barn- och ungdomspsykiatrin (BUP). Landsting och regioner måste avdela resurser så att läkare och BUP närvarar, deltar och medverkar i barnahusen. Men det finns brister även i den ordinarie hälso- och sjukvården när det gäller villkoren för barn som blivit utsatta av olika former av våld, vilket konstaterar i en rapport : Våldsutsatta barn inom hälso- och sjukvården. Det är också stora skillnader mellan olika landsting. Ett problem är att barn som utsatts för våld eller övergrepp kan falla mellan stolarna och att ingen inom sjukvården eller BUP anser sig ha ansvar för dem. Det yttrar sig bl.a. som att barn med besvär, som relateras till det våld de utsatts för, sällan får frågor om de har utsatts för våld. Det måste givetvis finnas medvetenhet, kunskap och beredskap både inom den icke-specialiserade och inom den specialiserade vården. Även uppmärksammar de stora bristerna i sin rapport och ungas hälsa, vård och omsorg 2013. Man pekar särskilt ut fyra områden där det behövs förbättringar. Anmälningsskyldigheten måste tillämpas mer och den lagstadgade skyldigheten för myndigheter att samverka fungerar inte. Kunskaper behöver öka om effektiva strategier, metoder och arbetssätt. Barnen behöver bättre möjligheter att själva komma till tals. Insatserna för barn som utsätts för våld måste följas upp. Mycket handlar om att sjukvårdens personal måste bli medvetna om och uppmärksamma dessa barn, samt vilka skyldigheter sjukvården har. Därför handlar det om ett kunskaps- och informationsarbete men också om att det finns tydliga strukturer och riktlinjer för hur sjukvårdspersonalen ska agera när de misstänker att ett barn utsatts för våld och övergrepp. Det finns inom flera landsting team av läkare och annan personal som har specialistkunskap när det gäller våld mot barn. Lämplig myndighet bör få i uppdrag att sprida deras erfarenheter och arbetssätt. Vad som ovan anförs om kunskapsspridning inom vården om våld mot barn bör som sin mening ge regeringen till känna. För att ytterligare stärka kompetensen behövs ett nationellt som kan hämta in och sprida kunskaper för att utjämna skillnader i kunskap och behandling eller utredning mellan olika regioner när det gäller barn som utsätts för våld och övergrepp. Genom kunskapsspridning ska det säkerställas att barn inte får olika behandling beroende på var de bor. har avsatt pengar för ett nationellt barnfridscentrum som nationellt bygger vidare på barnahusens arbete. Anslag för detta finns i vår motion 2013/14:So539, Utgiftsområde 9. Vad gäller uppföljningen av de insatser som ges är problemet att det saknas information. Det finns ingen samlad statistik på vare sig lokal, regional eller nationell nivå. Det saknas gemensamma indikatorer och kriterier för att kunna samla in och sammanställa statistik, som skulle kunna användas vid uppföljning. Därför bör få i uppdrag att utveckla statistiken över barn som utsatts för våld och sexuella övergrepp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 12Anpassa vården efter äldres förutsättningar Antalet äldre med flera sjukdomar ökar och allt fler av dessa bor kvar i det egna hemmet. Trots att de äldre utgör en stor och växande grupp av sjukvårdens patienter är vården till stora delar anpassad till de patienter som snabbt behöver hjälp vid enstaka tillfällen och uppbyggd på att varje sjukdom sköts av dess specialister utan helhetssyn. Regeringens kömiljard och vårdvalssystem tränger undan äldre multisjuka patienter och deras behov av uppföljning. I kommuner med många aktörer inom och primärvården försvåras det nödvändiga samarbetet och det är oftast ingen som tar ett samlat helhetsansvar. Ofta får anhöriga, om sådana finns, rycka in för att hjälpa den äldre personen att komma rätt i vårdapparaten. Det är oerhört viktigt att anpassa hälso- och sjukvården till de äldres behov så att den äldre patienten får den vård hen behöver. Primärvård, specialistsjukvård, hemsjukvården och äldreomsorgen måste samordna sina resurser. Det måste finnas en bestämd person som tar det samlade medicinska ansvaret för äldre människor. I de flesta fall är den naturliga personen distriktsläkaren men det kan, när det är lämpligare, vara en specialistläkare eller annan sjukvårdspersonal. Det finns också brister i kunskaperna hos hälso- och sjukvårdens personal om det naturliga åldrandet och åldrandets sjukdomar trots att äldre är en mycket stor del av patienterna. Antalet geriatriker är dessutom försvinnande litet och av de sjuksköterskor som arbetar med vård och omsorg av äldre har specialistutbildning riktad mot äldres sjukdomar. Det måste också till en rejäl förbättring när det gäller utskrivning och uppföljning av läkemedel till äldre där vårdskadorna och biverkningarna är skrämmande stora. I motion 2013/14:So594 finns politik för vård och omsorg om äldre utförligt beskrivet. 13Psykisk ohälsa är ett stort samhällsproblem Människor mår allt sämre i dagens . Den självskattade psykiska ohälsan ökar. Denna ökning har i grunden sociala orsaker och det är viktigt med breda förebyggande insatser. Den psykiatriska vården måste både förstärkas och få en ny inriktning. Denna nya inriktning innebär en humanare psykiatri där målet ska vara ett så självständigt liv som möjligt för människor med psykiska funktionsnedsättningar. Egenmakt och inflytande är nyckelord för att människor som drabbats av psykisk ohälsa eller sjukdom ska kunna återhämta sig på bästa sätt. Psykisk ohälsa kan drabba vem som helst. Unga och gamla, kvinnor och män, människor med olika etnisk bakgrund, människor med olika social bakgrund – alla kan drabbas av psykisk ohälsa eller sjukdom. Psykiska sjukdomar står för en dryg tredjedel av sjukförsäkringskostnaderna. Psykisk ohälsa har förstås olika stor omfattning och får olika stora konsekvenser i de drabbades liv. Den som har problem med sin psykiska hälsa kan ha andra problem med somatisk ohälsa, ekonomi, arbete eller annat. Trots det är många insatser utformade så att den som har andra problem eller behov i kombination med psykisk ohälsa ofta faller mellan stolarna. Den som har en mer omfattande problematik får inte alltid någon samlad hjälp av samhället, något som är en förlust för både individen och samhället när man kanske inte kan lösa hela problematiken. Detta måste förändras. Men även för dem som har en något lindrigare psykisk ohälsa måste ambitionen vara högre än att psykofarmaka och en tids sjukskrivning betraktas som en universallösning. För den som drabbas av psykisk sjukdom är det viktigt att det finns ett fungerande socialt skyddsnät. Ofta tar det att återhämta sig från psykiska besvär än från somatiska. Den borgerliga regeringens nedmontering av sjukförsäkringen och den omänskliga s.k. rehabiliteringskedjan innebär ytterligare psykisk stress och ekonomiska problem som har drabbat psykiskt sjuka hårt. Efter den omfattande s.k. (SOU 2006:100 Ambition och ansvar) var förhoppningarna stora på att psykiatrin nu stod inför en rejäl uppryckning både i form av ekonomiska satsningar och av utvecklingsarbete. Många av de satsningarna som gjordes utifrån har varit eller kommer att vara betydelsefulla. Exempel på det är satsningar på kompetensutveckling av personalen, arbete med att hitta modeller för att arbeta mot psykisk ohälsa bland barn och unga samt utveckling av den psykiatriska heldygnsvården. En läsning av Statskontorets rapport visar emellertid också att de positiva effekterna i många delar inte är tillräckligt stora i förhållande till de skriande behoven och de höga förväntningarna. Frågan om anpassade boenden är ett exempel. Inte heller har det skett några betydelsefulla resursökningar i den psykiatriska vården när staten anslagit extra pengar, mycket beroende på att landstingen då avstått från att satsa pengar. Detta avspeglas också i lägesrapporter. Att kommuner och landsting måste ges bättre ekonomiska förutsättningar än vad den borgerliga regeringen ger dem, är ett måste om situationen ska förbättras. Regeringen har som fortsättningen på psykiatrisatsningen presenterat PRIO psykisk ohälsa – plan för riktade insatser inom området psykisk ohälsa 2012–2106 och utsett en nationell samordnare för arbetet. Planen och regeringens överenskommelse med Kommuner och Landsting (SKL) kan innebära steg framåt på området. Planens målsättningar är brett förankrade. Ännu bättre hade det dock varit om en långsiktig handlingsplan för psykiatrin hade framförhandlats över blockgränserna. Eller åtminstone presenterats till , så att planens åtgärder hade kunnat diskuteras politiskt. Det behövs långsiktighet och tydliga mål för att åstadkomma varaktiga förändringar som håller över val och eventuella regeringsskiften. Det bör därför tas fram en långsiktig handlingsplan för psykiatrin. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 13.1Könsperspektiv i psykiatrisk vård Det finns många skillnader mellan kvinnors och mäns psykiska hälsa, i hur hög utsträckning man uppsöker vården, vilka diagnoser man får, i sjukdomsförlopp och behandling. Psykiatrin har en delvis mörk historia, inte minst när det gäller hur man har behandlat kvinnor som har haft eller som ansetts ha haft psykiska problem. Efter att tidigare ha anklagat kvinnor för att vara besatta av eller att vara häxor, övergick man till förklaringsmodeller och terminologi där den kvinnliga kroppen med dess funktioner sågs som orsaken till eventuella psykiska problem. Långt in var hysteri en vanlig diagnos. sattes många kvinnor på institutioner och fick diagnoser efter att i många fall inte varit psykiskt sjuka sett med dagens ögon utan snarare för att ha brutit mot rådande normer för hur kvinnor förväntades bete sig. var lobotomi en vanlig behandlingsmetod inom psykiatrin och majoriteten som utsattes var kvinnor. Självklart ser dagens psykiatri och dagens samhälle annorlunda ut. Men fortfarande finns tydliga könsskillnader när det gäller hur den psykiska ohälsan och vårdkonsumtionen ser ut. Betydligt fler kvinnor än män är sjukskrivna på grund av psykisk ohälsa. Män har lättare att få rehabiliterande insatser än kvinnor. Dubbelt så många kvinnor som män får diagnosen depression. Det är betydligt fler män som tar sina liv, även om kvinnor gör fler försök. Diagnosen borderline är två till fyra gånger vanligare hos kvinnor. Kvinnor är överrepresenterade när det gäller psykiatrisk behandling och psykoterapi. Dubbelt så många kvinnor som män får antidepressiva läkemedel. Det är oroande att det är ett så stort antal unga, framför allt unga kvinnor och flickor, som mår psykiskt dåligt och får problem med ätstörningar och självskadebeteende. Dubbelt så många unga kvinnor vårdas på sjukhus efter självmordsförsök eller självförvållade skador, jämfört . Det är dock inte enbart kvinnor och flickor som har problem med ätstörningar och självskador. Män och pojkar som har dessa problem osynliggörs ofta. En förenklad förklaring till könsskillnaderna skulle kunna ges i de begränsade biologiska skillnaderna mellan kvinnor och män, något som har gjorts historiskt. Mer sannolikt är att normer i samhället, skillnader i arbetsliv och olika livsvillkor får avgörande konsekvenser för på vilket sätt kvinnor och män drabbas av psykisk ohälsa. Könsmaktsordningen och mäns våld mot kvinnor och barn avgör på ett generellt plan alla kvinnors livsvillkor, men för de direkt våldsdrabbade kvinnorna påverkar det den psykiska hälsan. Det är viktigt att forskningen på psykiatriområdet bedrivs med ett genusperspektiv, och en förutsättning för det är att psykiatrin upprättar könsuppdelad statistik. Personalen inom psykiatrin måste ha kunskaper om mäns och kvinnors olika livsvillkor och ta hänsyn till dem i behandlingen. Psykiatrin måste alltså ha ett genusperspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 13.2Kvinnors situation inom rättspsykiatrin Kvinnor osynliggörs inom rättspsykiatrin. En del kvinnor placeras på rättspsykiatriska avdelningar eller på grund av platsbristen på andra slutna psykiatriska avdelningar. De kvinnor som döms till rättspsykiatrisk vård är få i förhållande till män. Vården och boendemiljön är i hög grad anpassad efter män. Kvinnors situation inom rättspsykiatrin bör uppmärksammas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En grupp inom rättspsykiatrin är särskilt utsatt. Det är flickor och unga kvinnor med självskadebeteende som den vanliga psykiatriska vården anser sig inte kunna behandla. I stället förs de över till rättspsykiatrin där de hamnar på samma avdelningar som personer, oftast män, som är dömda eller misstänkta för brottsliga handlingar och inte sällan grova våldsbrott. Det handlar nästan uteslutande om flickor och unga kvinnor. Bara i något enstaka fall har det varit en man som har överförts till rättspsykiatrin. De flesta är i åldrarna , men även omyndiga personer har drabbats; någon så ung som . I Slutstation rättspsyk av och intervjuas några av flickorna. Utöver de trauman det har inneburit att låsas in på en rättspsykiatrisk klinik vittnar de också om hur det har förekommit olagliga tvångsåtgärder, t.ex. tvångshandskar, låsta hjälmar samt isolering . Trots avslöjanden om missförhållanden och övergrepp och en intensiv debatt om denna vårdform blir flickor med självskadebeteende fortfarande överförda till rättspsykiatrin. Det finns inga vetenskaplig belägg att det är en fördel att vårda unga kvinnor med självskadebeteende bland äldre män, dömda till rättspsykiatrisk vård. Tillsynsmyndigheterna har riktat kritik mot delar av den verksamhet som har bedrivits och de behandlingsmetoder som har använts, () har t.ex. delat ut varningar till flera läkare, men det har inte funnits några invändningar mot att vården sker inom rättspsykiatrin. anser att denna vård står i strid mot såväl det allmänna rättsmedvetandet som mänskliga rättigheter och . Det bör införas ett uttryckligt förbud mot att placera personer som varken är dömda eller misstänkta för brottsliga handlingar vid rättspsykiatriska avdelningar och kliniker. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Innan förbudet träder i kraft måste dessa flickor kunna få en god vård i den reguljära psykiatrin.