mot · H102N333 · 2013-09-24 00:00:00 — Den sjukvård som är forskningsnära, nyskapande, modern och investeringstung – ofta benämnd högspecialiserad sjukvård – är internationellt sett av hög kvalitet i . När utvecklingen och tekniken går framåt inom sjukvården, med allt mer avancerad sjukvård och ingrepp, ökar också behovet av högre kompetens och mer resurser. Det är en fantastisk utveckling som ställer högre krav på den svenska sjukvården. En indikation på detta är att kostnadsutvecklingen i den högspecialiserade vården har varit högre än för annan sjukvård. Den högspecialiserade vården bygger på ett nära samspel mellan akademin och sjukvården. För universiteten är det viktigt att det finns möjlighet att studera den kliniska tillämpbarheten av nya forskningsrön. På samma sätt är det angeläget för sjukvården att ha tillgång till den senaste forskningen för att kunna utveckla nya behandlingsmetoder. Det är först när det råder en symbios mellan forskning och medicinska behandlingar som kan vara världsledande när det gäller att utveckla och tillämpa nya behandlingsmetoder. Den kliniska forskningen har ett stort samhällsekonomiskt värde och är av strategisk betydelse för konkurrenskraft genom att den skapar en grund för företag inom life science. Antalet kliniska studier som genomförs i minskar, vilket leder till att forskningen och därmed många arbetstillfällen flyttar utomlands. I , med tung högkvalificerad vård, forskningsintensiva företag, och högkvalitativ utbildning och forskning är det uppenbart att detta är ett område som behöver en rejäl översyn. Än tydligare blir behovet om man väger in den skarpa konkurrens om företagsetablering som finns med den danska sidan av . Klarar vi inte erbjuda goda villkor för klinisk forsning riskerar vi förlora forskning, företag och framtida välstånd. ser vi hur staten har tagit initiativ till att koncentrera den högspecialiserade vården till ett fåtal platser i landet genom införandet av så kallad rikssjukvård för de behandlingar som omfattar ett fåtal patienter i hela landet. Men i ett långsiktigt perspektiv behöver staten ta ett ännu större ansvar för den högspecialiserade vården. En åldrande befolkning, nya effektiva men kostsamma läkemedel/behandlingar och behovet av stora satsningar på medicin-teknisk utveckling betyder att det är svårt för regioner och landsting att fullt ut finansiera denna vård utan att behöva öka beskattning på arbete genom höjd region/landstingsskatt. Vi kan se hur kostnaderna för den högspecialiserade vården ökar mer än för annan sjukvård och ingenting tyder på att denna utveckling kommer att stanna av. Ett statligt ansvar innebär också större möjligheter till samordning och kraftsamling kring den högspecialiserade vården jämfört med det delade huvudmannaskapet där stat/universitet ansvarar för forskning/utbildning och region/landsting för sjukvården. Den nationella samordningen behöver öka. På lite behöver staten ta över huvudmannaskapet för den högspecialiserade vården. Detta är inte en okomplicerad förändring och därför bör man som ett första steg i en förändringsprocess inrätta en nationell nämnd som tillför regionerna/landstingen de resurser som krävs men också styr verksamheten så att den bäst kan samverka med akademin och näringslivet. Detta bör ge regeringen tillkänna.