mot · H102U268 · 2013-10-02 00:00:00 — Ny handlingsplan för resolution tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om implementeringsarbetet med FN:s resolution och om utvärderingen av detta. 1325 (2000) uppmanar FN:s generalsekreterare, , medlemsstaterna samt andra icke-statliga aktörer att intensifiera arbetet för kvinnors säkerhet och deltagande. Resolutionen bekräftar den viktiga roll som kvinnor spelar i fråga om konfliktförebyggande, konfliktlösning och fredsuppbyggande. Den uppmanar samtliga berörda aktörer att intensifiera sitt arbete för att öka kvinnors deltagande på alla nivåer gällande förebyggande, hantering och lösning av konflikter. Till exempel ska alla berörda parter vidta åtgärder för att stödja lokala kvinnogruppers fredsinitiativ vid konfliktlösning och genomförande av fredsavtal. Resolution uppmärksammar även att kvinnor drabbas oproportionerligt av konflikter och uppmanar samtliga berörda parter att intensifiera sitt arbete för skydd av kvinnor i konfliktsituationer. Alla aktörer ska enligt resolution anlägga ett genusperspektiv på freds- och konfliktarbete. Resolutionen är bindande för alla FN:s medlemsstater, vilket innebär att har en skyldighet att implementera resolutionen. I regeringens handlingsplan för perioden –2012 som har förlängts till 2015 för att genomföra säkerhetsrådets resolution (2000) om kvinnor, fred och säkerhet fastslås följande: Genomförandet av resolution bidrar till att nå målsättningarna för utrikes-, säkerhets-, utvecklings- och försvarspolitiken, men också jämställdhetspolitiken. Kvinnors fulla och lika deltagande i konfliktförebyggande, krishantering, konfliktlösning och fredsbyggande bidrar till internationell fred och säkerhet. arbete för att implementera resolution och den tillhörande nationella handlingsplanen behöver kontinuerligt utvärderas i syfte att identifiera framgångsfaktorer respektive områden där arbetet behöver intensifieras. För att säkerställa att implementeringsarbetet sker med den bredd som såväl resolutionen som handlingsplanen efterfrågar, krävs även breda utvärderingar. De utvärderingar som regeringen genomfört saknar i detta avseende tillräcklig bredd. Utvärderingarna har baserats på kvantitativa indikatorer för utförarmyndigheternas verksamhet, vilket inte tillräckligt reflekterar åtagandena i resolutionen och i den svenska handlingsplanen. Utvärdering och tillhörande indikatorer som är mätbara bör utformas med starkare koppling till hela handlingsplanen. I de indikatorer som har tagits fram mäts uppfyllnaden av mål (2) och (3) i handlingsplanen – att skyddet av kvinnor/flickor i konfliktsituationer stärks, och att kvinnor i konfliktområden deltar fullt ut och på lika villkor som män på alla nivåer – enbart ekonomiskt. Indikatorerna fokuserar endast den totala summan av utbetalda medel för program och projekt som syftar till att uppnå dessa mål. Därmed mäts inte insatsernas kvalitet och innehåll fullt ut. Utvärderingen bör sålunda utvidgas från att bara omfatta verksamheten hos myndigheter som Försvarsmakten, polisen och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap till att också gälla regeringens politiska och diplomatiska arbete inom , inklusive utrikesförvaltningen. Relevant är även att följa upp regeringens arbete med att lyfta resolution 1325:s åtaganden i multilaterala forum och förhandlingar, exempelvis inom EU och FN och rörande ämnen såsom nedrustning och fredsbyggande. Regeringen bör utforma och genomföra en bredare utvärdering samt parlamentarisk återrapportering av sitt implementeringsarbete rörande resolution och tillhörande nationella handlingsplan. En bredare utvärdering bör inbegripa att resultaten från utvärderingen återrapporteras till , samt diskuteras i bredare forum där såväl riksdagsledamöter som representanter från det civila samhället deltar. Utvärderingen av implementeringsarbete gällande resolution är ett viktigt led i processen för att ta fram en ny reviderad svensk handlingsplan för tiden . Detta arbete bör inledas . Processen för att ta fram en ny handlingsplan bör inbegripa dialog mellan representanter från riksdag, , myndigheter och det civila samhället. Inför denna process krävs ökad tydlighet kring vem som har ansvar för och leder processen och det är viktigt med transparens. Där man förutom det ovan nämnda också ser över fler och andra kontrollmöjligheter, samt verkar för att målet bör vara att ska vara kvinnor på alla nivåer i beslutsprocesser för fred och säkerhet, samt att tydliga tidsramar för arbetet med och i handlingsplanen prioriteras fram. Arhe Hamednaca (S) Shadiye Heydari (S)