mot · H102MJ518 · 2013-10-03 00:00:00 — Djurskyddsmässigt finns det dock ett bättre alternativ än bedövning och smärtlindring. godkände så kallad immunokastrering. Det är en sorts vaccinering – helt utan läkemedel eller hormoner – som förhindrar könsmognad hos hangrisarna. På så sätt slipper man både den obehagliga galtlukt som vissa galtar utvecklar och de aggressiva beteenden som lätt uppstår hos könsmogna galtar som hålls i en trång och torftig miljö. I och har metoden använts storskaligt ända , så det går knappast att hävda att metoden är oprövad. Invändningen att metoden är för dyr, och därmed riskerar att slå ut svensk grisuppfödning, håller inte heller. Enligt innebär vaccineringen ingen merkostnad jämfört med traditionell kastrering, eftersom vaccinerade grisar har lägre dödlighet och växer bättre än grisar som utsatts för traditionell kastrering. Den medför heller inga arbetsmiljörisker då vaccineringen sker med en särskild säkerhetsinjektor som förhindrar att bonden av misstag sticker sig själv. Kirurgisk kastrering bör därför kunna förbjudas helt. Det har skett viktiga förbättringar i mjölkkornas miljö. Fler och fler ladugårdar inreds för lösdrift, men trots detta står fortfarande närmare hälften av korna uppbundna , vilket inte bara begränsar rörelsefriheten utan även de sociala kontakterna – något som är mycket viktigt för sociala djur som kor. Kor har enligt lag rätt till utevistelse, men det gäller inte tjurar och kalvar . Det borde vara en självklarhet att alla kor, tjurar och kalvar ska få vistas ute . Kalvar blir friskare om de får dia som små och ingen kan förneka att födsel, digivning och kontakter mellan ko och kalv innehåller många naturliga beteenden, som de enligt djurskyddslagen borde ha rätt till. får ofta de nyfödda kalvarna mjölken i flaska eller hink, och kalven tas bort från mamman direkt efter födseln. Kalven föds sedan upp med till stor del mjölkpulverersättning. Kalvar som föds upp enligt Kravs regler har åtminstone rätt att dia . Vi menar att alla kalvar ska få rätt att dia. Det ger utlopp för naturligt beteende och ger friskare kalvar. I föds närmare 80 miljoner kycklingar upp för slakt , vilket innebär att i snitt drygt två kycklingar slaktas , dygnet runt. Livet för en kyckling varar . växer den från en liten nykläckt individ på till en slaktkyckling på upp till . Eftersom aveln inriktats på att få fram djur som utnyttjar maten så effektivt som möjligt – allt ska bli muskler – tar det . Den lilla kycklingen har kläckts i maskin och kontaktpipen blir aldrig besvarade av en höna. I stället blir den lastad i lådor med andra kycklingar för att fraktas till en hangar för tillväxt. Temperaturen är hög, och ljuset är på nästan för att stimulera kycklingarna att äta. Det finns inga minimikrav, men däremot ett allmänt råd om att kycklingarna bör få fyra timmars natt . Allteftersom kroppen växer till kommer benfel och rörelsestörningar. Skelett och leder hänger inte med. Kycklingarna har ont i kroppen, många kan inte röra sig, andra har frätskador på fötterna, åter andra får hjärt- och leverskador. Försök i visar att kycklingar som fick välja mellan vanligt foder och foder med tillsats av smärtstillande medel föredrar det . Eftersom samma snabbväxande raser används i kycklinguppfödning världen över finns smärtorna också i de svenska kycklingstallarna. Detta är knappast förenligt med djurskyddsförordningens 29 § att avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för djuren är förbjuden. Ett problem i sammanhanget är att aveln inte sker i och därmed är svår att komma åt. Det krävs därför också andra åtgärder för att stimulera friskare raser. I takt med att kycklingarna växer krymper också varje kycklings utrymme. I får det finnas upp till kyckling per kvadratmeter. Det betyder ca 24 kycklingar per kvadratmeter mot slutet av kycklingens liv. Varje kyckling har alltså en fyrkant med sidor var. Inte mycket och knappast något som djurskyddsförordningen föreskriver: 1 § Stall och andra förvaringsutrymmen för djur skall vara så rymliga att samtliga djur i utrymmet kan ligga och röra sig obehindrat. Utrymmena skall utformas så, att djuren kan bete sig naturligt. Rörelsefriheten är nästan obefintlig strax före slakt på grund av trängseln – men värken i ben, skelett och muskler gör ju i och för sig att de väljer att röra sig så lite som möjligt. Detta kan dock i viss mån avhjälpas om kycklingarna får miljöer där de kan röra sig upp på pinnar och därigenom träna muskler och skelett visar försök. De behöver dessutom ut och sprätta och sandbada som andra höns. kräver att dagens slaktkycklinganläggningar utvecklas så att de ger djuren drägliga levnadsförhållanden. Det visar på en fullkomligt oacceptabel avel när slaktkycklingarnas föräldrar, tuppar och hönor, har så tunga kroppar i förhållande till skelett och leder att de måste halvsvältas för att kunna föröka sig, och när kycklingarna växer så ohejdat att kroppen inte hinner med. Det är uppenbart att det behövs en översyn och förbättring av slaktkycklinguppfödningen. När djurskyddslagen antogs av 1988, beslöts att inga hönor skulle sitta i bur efter 1998. Sedan backade den dåvarande jordbruksministern och tillät i stället inte bara långa övergångstider, utan också att burarna skulle få ersättas med – burar! De kallas inredda eller modifierade, men ger hönan nästan lika små möjligheter till naturliga beteenden som de gamla. Skillnaderna på de gamla och nya är nämligen marginell. I den forskning som bedrivits i inom ramen för ny teknikprovning av modifierade burar visade det sig att hönorna inte alls använde de nya funktionerna, det vill säga sittpinne, sandbad och värprede, i den utsträckning man kunde förvänta sig. En sittpinne ska inte sitta ovanför golvet – den ska sitta högt. Det biologiska skälet för att använda sittpinne är inte att kröka fötterna, utan för att komma utom räckhåll för rovdjur på marken. Sandbadet måste vara tillräckligt stort för att fungera, då sandbadandet ofta sker i flock. I de inredda burarna fungerar det inte och stängs ofta. Redet ska vara undanskymt och tryggt, men i konkurrensen om ett bra rede är det den ranghöga hönan som tar för sig av det bästa. Här finns bara ett rede. Funktionerna fungerar inte för att tillfredsställa hönsens basala behov, vilket var avsikten. All burhållning av höns bör därför förbjudas. Också reglerna för frigående hönor måste ses över. Hur frigående hönsen är kan diskuteras när det är upp till nio höns per kvadratmeter, och frigången endast sker inomhus. Med tusentals eller tiotusentals individer i samma stall finns ingen möjlighet för hönorna att upprätthålla normala sociala relationer. Målet måste vara att hönsen inte ska hållas i större grupper än att de mår bra, och att de ska få möjlighet att vistas utomhus. Transporter av levande djur är stressande för djuren på flera sätt: dels själva transporten, dels i- och urlastningen. För att minska stressen under transporten är det viktigt att transportfordonen är utformade med tillräckliga utrymmen, ventilation och liknande och att transportören har goda kunskaper om djurens behov. Här är det krav på kompetensbevis för registrerade transportörer som infördes ett positiv steg. Däremot finns det fortfarande inga särskilda kompetenskrav på privatpersoner som transporterar djur. Vi anser att det bör införas en särskild körkortsbehörighet för privatpersoner som transporterar större djur. Det är också viktigt transporterna inte varar än de som är maxgränsen i . har en fortsatt viktig roll i att kräva åtta timmars maxgräns också för transporter inom EU, som kan vara mycket långa. Därutöver bör ytan som varje djur har till förfogande under transporten ses över och ett förbud mot transport av sjuka djur införas. Till dess bör svenska regler gälla även vid export. För transporter inom är det önskvärt att stödja utvecklingen av mobila och lokala slakterier för att på så sätt kunna undvika transport eller minska transporttiderna. Reglerna för nödslakt kan också behöva ses över. Än viktigare är att minska stressen vid i- och urlastning. Utformas stallarna för att underlätta lastning så kan stressen minska, och därför bör goda och säkra lastningsmöjligheter vara ett krav vid förprövning av stallar. När formella brister vid djurtransporter – exempelvis avsaknad av nödvändiga dokument – upptäcks, ska detta enligt dagens regler gå till åtal och rättegång, trots att förseelserna är av enkel karaktär och med fördel skulle kunna beivras genom strafföreläggande. Detta skulle kunna frigöra resurser för att ta itu med andra brister vid djurtransporter. Det är inte acceptabelt att djur skadas och dödas under transport – alla enskilda fall måste utredas och brott mot djurskyddsbestämmelser beivras. För att ge transportörerna ekonomiska incitament att förbättra djurens villkor vid transporter bör även sanktionsavgifter införas för slaktdjurtransporter med höga dödlighetstal, i linje med sanktionsavgiftsutredningens (SOU 2006:58) förslag. Avgiften sätts lämpligen som en procentsats av transportörsfirmans årsomsättning och utdöms av besiktningsveterinär i samband med avlastning av djur vid slakterier. Människor har avlat på djur för att få fram ett visst utseende eller produktionsegenskaper. Det har bland annat lett till hundraser som inte kan andas normalt, grisar som får bogsår och hög smågrisdödlighet, kor som får juverinflammationer, slaktkycklingar inom kycklingindustrin som får benproblem och värphöns som drabbas av fjäderplockning och kannibalism. Förbudet mot avel som kan medföra lidande bör enligt djurskyddslagsutredningen lyftas från förordning till lag. Det är angeläget, eftersom det bl.a. innebär att sådan avel blir straffsanktionerad. Kriterier för förbud måste definieras för varje djurslag i förordning och föreskrifter. Veterinärer bör få skyldighet att rapportera avelsdefekter på alla djurslag. används uppemot en miljon försöksdjur i exklusive fiskar i provfiske. Vanligast är fåglar, möss och råttor. Många försöksdjur utsätts för stort lidande. vill att alla djurförsök avskaffas och ersätts med djurfria metoder. Det är inte bara av etiska skäl som många förkastar djurförsöken, utan fler och fler människor börjar inse att djurförsöken även har ett flertal vetenskapliga brister eftersom det finns fysiologiska och anatomiska skillnader mellan arterna. Exempelvis är penicillin dödligt för marsvin och paracetamol (till exempel Alvedon) dödligt för katter. Däremot tycktes neurosedyn vara ofarligt i djurförsök, medan det visade sig orsaka fosterskador hos människor. Utvecklingen av alternativ till djurförsök går framåt och kan i många fall erbjuda fördelar inte bara ur etiskt utan också ur vetenskapligt perspektiv. Inte minst erbjuder den nya toxikologin stora möjligheter. Genom att identifiera händelsekedjor och mekanismer bakom toxiska reaktioner kan en kombination av moderna metoder såsom cellbaserade tester, kemiska analysmetoder, datorbaserade metoder och genomik utvecklas och användas för att utvärdera kemikaliers risker. Eftersom huvudsakligen mänskliga celler och vävnadssystem används undanröjs ett stort problem med att resultat från djurförsök inte automatiskt kan överföras till människor. Med automatiserade testsystem blir det också möjligt att testa ämnen i betydligt fler dosintervaller och kombinationer av kemikalier, vilket är oerhört betydelsefullt. Kompletterande information kan fås genom olika beräkningsmodeller för att förutsäga den kombinerade effekten av en blandning av kemikalier. Det är alltså angeläget att minska användningen av djurförsök och ta fram djurfria alternativ där sådana ännu inte finns tillgängliga. Trots detta saknar en samlad instans som arbetar med samordning, strategier för minskad försöksdjursanvändning, insamling och spridning av information, rådgivning till de djurförsöksetiska nämnderna och liknande. Ett 3 R-center (replace, reduce, refine) för alternativ till djurförsök skulle kunna bidra till detta liksom till att uppfylla åtaganden enligt EU:s nya djurförsöksdirektiv. Detta föreslås också av 3 och bör införas. bör få i uppdrag att ta fram en handlingsplan för hur antalet djurförsök ska minskas, och berörda myndigheter få i uppdrag att minska djurförsöken inom sina områden. Som ett första steg bör myndigheten få i uppdrag att ta fram en plan för att till 2020 halvera antalet djur som utsätts för djurförsök av avsevärd svårighetsgrad. I det sammanhanget bör det övervägas om tillstånd för försök med den högsta svårighetsgraden bör ges (upp till ), så att försöken kan utvärderas och prövas på nytt . SweTox är ett nationellt toxikologiskt institut under uppbyggnad, med uppdrag att erbjuda unika och integrerade helhetslösningar och problemlösningar för att bedöma säkerheten hos kemikalier och läkemedel med hjälp av befintliga och nya metoder i nära samverkan med akademin, offentlig sektor och näringsliv. Vid uppbyggnaden av institutet är det viktigt att det får en tydlig 3 R-inriktning med uppdrag att jobba med ny toxikologi, både utföra tester, ta fram och validera nya tester och utbilda. Överlag behöver resurserna till forskning för framtagande och validering av alternativ till djurförsök öka. föreslår att den svenska djurförsöksdefinitionen anpassas till definitionen i EU:s försöksdjursdirektiv. EU-definitionen innebär att miljontals djur, inklusive djur i utfodrings- och beteendestudier och djur som avlivas för att deras celler och organ ska användas i försök, riskerar att helt falla utanför den djurförsöksetiska prövningen. Då vi inte är bundna till att EU-anpassa vår djurförsöksdefinition menar vi att den svenska definitionen av djurförsök bör behållas. Djurförsök bör inte slentrianmässigt användas i utbildningen utan bara där det är helt nödvändigt för det yrke utbildningen syftar till och där det inte finns några alternativa metoder. Däremot behöver den positiva utvecklingen av alternativ till djurförsök speglas inom utbildningen, så att studenter på relevanta utbildningar får lära sig om moderna djurfria metoder. Djurtestad kosmetika är tack och lov numera förbjudet, men för diskmedel, tvättmedel och rengöringsprodukter är det fortfarande fritt fram. Även i detta fall bör djurtester förbjudas och precis som för kosmetiska produkter ersättas med djurfria alternativ. Alla djurförsök som utförs måste ha godkänts av en djurförsöksetisk nämnd. Då djuren i ett försök utsätts för större lidande än det som nämnden förutsett vid den etiska bedömningen, är det enligt gällande lagstiftning svårt att ställa krav, från t.ex. ansvarig veterinär, på att försöket ändras eller avbryts. Ansvarig veterinär bör få samma juridiska möjligheter att ingripa vid allt lidande och stoppa försöket, som veterinär har vid andra fall av djurplågeri. Det är angeläget att försöksdjur inte ska få utsättas för obegränsat lidande, vilket dock kan kräva förändringar av EU:s försöksdjursdirektiv. Nämnderna ska inte få tillåta djurförsök där djurförsöksfria alternativ finns att tillgå. Detta kräver att nämndens ledamöter hålls väl informerade om vilka djurförsöksfria alternativ som finns, t.ex. genom att de djurförsöksetiska nämnderna får anställa handläggare och får tillgång till experter på alternativa metoder. Handläggare är också nödvändiga då de ideellt arbetande nämndledamöterna i den senaste reformen av den etiska prövningen fått utvidgade arbetsuppgifter. Alla de regionala nämnderna och den centrala djurförsöksetiska nämnden bör ha tillgång till veterinärmedicinsk, etologisk och etisk kompetens. Sökande som fått avslag har rätt att överklaga till den centrala djurförsöksetiska nämnden, men däremot finns det ingen möjlighet att överklaga ett bifall. Det skapar en obalans om bara forskningsintresset kan överklaga men inte djurskyddsintresset. Även djurskyddsintresset bör därför ges möjlighet att överklaga beslut i de regionala djurförsöksetiska nämnderna. I avlivas cirka en miljon minkar och några hundra chinchillor enbart för päls. Chinchillafarmningen kommer troligen att läggas ned 2014 då nya krav på burmått träder i kraft, men minkfarmningen ser rentav ut att öka efter en tids nedgång. är ett icke-domesticerat och mycket aktivt djur med stort behov av rörelse och väl anpassad till ett liv i vatten. Men varken behovet av rörelse eller vatten att simma i kan tillfredsställa i de trånga ståltrådsburarna – två minkar kan få dela på en bur som inte är större än en uppslagen kvällstidning. menade att svenska minkfarmer inte visat att de lever upp till djurskyddslagens krav på naturligt beteende. Om branschen inte löst problemen till 2010 menade utredningen att minkuppfödningen helt eller delvis borde avvecklas. lade den socialdemokratiska regeringen i samarbete med och fram proposition 2005/06:197 Skärpta djurskyddskrav för minkuppfödning, som preciserar vad som krävs för att rätt till naturligt beteende ska anses tillgodosett. Den revs dock upp av den nya borgerliga regeringen innan den hade hunnit träda i kraft. I en artikel i visar forskare från , som finansieras av pälsbranschen, att av 150 minkhonor på två farmer utförde stereotypa beteenden, oavsett om de hade berikningsföremål eller inte. Dessa upprepade beteendemönster är en väl dokumenterad och allmänt erkänd indikation på att ett djur inte får utlopp för viktiga naturliga beteendebehov. Men det är också välkänt att det inom djurvärlden finns två olika metoder för att hantera stress, inte minst gäller det för minkar. Det finns passiva och aktiva stresshanterare, där de aktiva hanterar sin frustration genom utåtriktade beteenden, som t.ex. stereotypa rörelser, medan de passiva stresshanterarna reagerar med inaktivitet. Studier från har visat högre halter av stresshormoner hos de minkar som är inaktiva än hos dem som utför stereotypier. Även forskning på andra djurslag visar att stereotypier till viss del faktiskt kan lindra frustration och stress, och att de djur som är inaktiva mår ännu sämre. De svenska studier som gjorts har inte tagit passiva stresshanterare i beaktande och inte heller mätt halter av stresshormoner hos djuren. Situationen kan därför vara ännu värre än vad endast siffrorna över stereotypa beteenden ger uttryck för. En sammanställning av djurskyddsinspektioner på minkfarmer presenterades av efter att minkarnas situation uppmärksammats i medierna. Sammanställningen visade bland annat att av farmerna saknade enkla föremål för sysselsättning i burarna, trots att detta är ett uttalat krav enligt föreskrifter. Näringen hade alltså inte visat sig villig att leva upp till ens enkla, billiga berikningskrav som tillgång till halm, bollar eller ben, trots att det redan då var ett tydligt lagkrav. Att näringen då skulle klara av att ställa om till system som på allvar förändrar för djuren och minskar beteendestörningarna förefaller desto mer osannolikt. sammanställning visade också på systematiska brister på andra områden: av farmerna saknade tillstånd för sin verksamhet, skadade och sjuka djur fanns på de flesta farmer och fick de ingen särskild vård eller behandling. Journaler över dödsfall saknades på av farmerna. Andra vanliga anmärkningar gällde olaglig kadaverhantering, felaktiga avlivningsmetoder, trasiga och smutsiga burar, överbeläggning i burarna samt smutsiga och döda djur. Först – som pälsnäringen enligt pälsdjursnäringsutredningen borde lägga ner om man inte visat att man kunde leva upp till djurskyddslagens krav – tog pälsnäringen initiativ till ett så kallat djuromsorgsprogram, Minkhälsan, med begränsade förbättringar för djuren. beslutade om nya föreskrifter för uppfödning och hållande av pälsdjur. Den stora nyheten var att minkarna ska hållas i så kallade etageburar, det vill säga en vanlig bur med en ännu mindre bur som övervåning, men först . När Djurrättsalliansen granskade ett antal farmer som redan då hade etageburar dokumenterades även där minkar med beteendestörningar, trasiga och smutsiga burar, döda djur och skadade djur. Skadorna avsåg främst bitskador efter det att djuren bitit på varandra eller på sig själva. Föreskrifterna för minkfarmer står i bjärt kontrast till föreskrifterna för minkar som hålls i djurpark. Dessa ska hållas i inhägnader , med grävmöjligheter, gömställen, upphöjda ligg- eller sittplatser i terrängen och naturmark, alternativt minst hälften av markytan mjukgjord. Här tillåts alltså djurhållningens syfte vara helt avgörande för hur djurskyddslagen tolkas. Den svenska minknäringen misslyckades med uppgiften att komma till rätta med djurskyddsproblemen till slutet av . nya föreskrifter lär inte göra det heller, då det saknas förutsättningar för att tillgodose minkars naturliga beteende i burhållning. Året är nu 2013 och det är hög tid att ta de politiska konsekvenserna av det. Lagförslaget är alltså lika aktuellt nu som då, och vi väljer därför att lägga fram det i oförändrad form, sånär som att ändrats till då inte längre existerar. 4 a § Minkar som föds upp för pälsproduktion ska hållas på ett sådant sätt att deras behov av att röra sig, klättra, utöva sitt jaktbeteende och ägna sig åt annan sysselsättning samt av att vara ensamma kan tillgodoses. Minkar ska dessutom ha tillgång till vatten att simma i. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela ytterligare föreskrifter om villkor för hållande av mink för pälsproduktion. Ändringen bör träda i kraft . Djur på cirkus riskerar att drabbas av problem som orsakas bland annat av begränsade utrymmen och ska klara ett klimat de kanske inte är anpassade till. Cirkusens verksamhet bygger på att den befinner sig på resande fot. Resandet och omständigheter som transporten innebär kan orsaka stress hos djuren. Många av de konster som djuren utför är ofta onaturliga för dem, och kan i vissa fall ge skador. Exempel på detta är elefanter som står på bakbenen, något som elefanterna mycket sällan gör i frihet och som kan ge ledskador. Djur som turnerar med cirkusar i uppträder vanligtvis utomlands under andra delar av året. Detta bidrar till att svenska myndigheter saknar insyn i stora delar av verksamheten, bland annat i vilka träningsmetoder som används för att förmå djuren att utföra konsterna. Det lidande som riskerar att drabba djuren motiveras endast av att vissa människor roas av djur som utför mer eller mindre onaturliga konster. Vi har svårt att se att cirkusdjurens liv lever upp till djurskyddslagens krav på naturligt beteende och skydd mot onödigt lidande och vill därför införa ett uttryckligt förbud mot användning av djur på cirkusar, precis som exempelvis samt Bosnien och redan har. Trots att förståelsen för vilda djurs behov av att kunna tillgodose sina beteendebehov i fångenskap har ökat så visar de senaste årens djurparksskandaler att djur kan drabbas av tristess, för små utrymmen, felaktig näring och otillräcklig vård även under svenska förhållanden – detta är inte acceptabelt. Det behövs en oberoende utredning av djurparksdjurens välfärd. Djurskyddsproblemen inom hästsporten, framför allt travet, där hästarna utsätts för ingrepp, plågsam utrustning, spödrivning med mera i jakt på de stora prispengarna, har uppmärksammats alltmer . Bara dog 14 hästar under tävling – hur många som dog i samband med träning finns det inga uppgifter om. föreslår att i sina föreskrifter ska reglera träningsmetoder och utrustning som bedöms medföra risk för skada eller lidande hos djuren. Det är mycket välkommet. Konkret föreslås ett förbud mot spödrivning av hästar. Så länge spön får används till annat blir det dock svårt att efterleva ett förbud mot spö i frammaningssyfte. Vi menar att all spöanvändning bör förbjudas. Regeringen har aviserat ett förslag om att förbjuda sexuella handlingar mot djur, något som vi välkomnar. Djurskyddslagstiftningen är tänkt att fylla en förebyggande roll där handlingar som kan utsätta djur för lidande ska stävjas, även om djurens oförmåga att berätta om sina upplevelser gör det svårt att i det enskilda fallet bevisa att de lidit.