mot · H102U316 · 2013-09-30 00:00:00 — Förhandlingarna om de ekonomiska partnerskapsavtalen, EPA, mellan EU och AVS-länderna i , och har fått kritik för att skapa ännu mer ojämlika konkurrensvillkor. Utvecklingsländerna ges inte möjlighet att skydda känsliga sektorer och begynnande industri. måste verka för att alla förhandlingar om nya handelsavtal också ska vara förenliga med gällande internationell rätt om mänskliga, sociala och arbetsmässiga rättigheter och säkerställer att miljöhänsyn tas. Vi har ett ansvar att bidra till att regelverk för handel inte förvärrar situationen för fattiga, eller minskar det politiska handlingsutrymmet för utvecklingsländernas regeringar att självständigt utforma och driva sina utvecklingsstrategier. Vi ska också verka för att gynna utvecklingsländernas situation på vår egen marknad och på världsmarknaden. Att ha långsiktiga spelregler som gör svenska företag till föregångare inom områden som miljö och mänskliga rättigheter skapar möjligheter för både människor och miljö. Förbättrad tillgänglighet av läkemedel och miljöteknik Inom WTO finns en överenskommelse som möjliggör för länder att producera och exportera billiga läkemedel, det så kallade. De juridiska och politiska processer som ett land måste gå igenom för att kunna nyttja avtalet är dock så krångliga att utrymmet inte används. menar att överenskommelsen snarare utgör ett hinder för produktion och export av billiga läkemedel. Det är viktigt att syftet och målen med verkligen kan förverkligas. Fattiga länder måste ges rätten att producera, köpa och sälja mediciner som räddar liv. Det krävs en revidering av . Vi anser därför att ska uppmana regeringen att verka för att lösa problemet kring begränsningarna med den så kallade tvångslicensieringen så att även de fattigaste utvecklingsländerna kan säkerställa en god tillgång till läkemedel. Med tanke på de utmaningar världen står inför när det gäller bland annat klimatförändringarna och hotet mot biologisk mångfald menar vi att det är angeläget att också miljöteknik ges samma undantag som livsbesparande mediciner har fått genom . För att utvecklingsländer både ska klara av att bromsa sina egna utsläpp av växthusgaser och utvecklas utan att belasta miljön behöver de tillgång till modern miljöteknik. Genom att förändra patentlagstiftningen skulle tekniköverföringen gynnas då många utvecklingsländer inte har råd med den modernaste och miljövänligaste tekniken, utan är hänvisade till en gammal teknik där patenträtten har gått ut. Regeringen uppmanas att i internationella klimatförhandlingar verka för detta. Av de 1,3 miljarder människor i världen som lever i fattigdom är kvinnor. Kvinnor har i regel svårare att få tillgång till utbildning, egendom, krediter och politiska beslutsinstanser. Att motverka diskriminering och stärka kvinnors ekonomiska ställning och inflytande är därför avgörande för att nå en effektiv bekämpning av fattigdomen världen över. bör verka för att nya handelsförhandlingar föregås av en analys av hur avtalen påverkar kvinnor och möjligheten att nå de av FN:s millenniemål som berör kvinnors situation. En översyn av samstämmigheten mellan målen för jämställdhetspolitik och handelspolitik behövs. bör verka för att EU ska bistå utvecklingsländerna med att utveckla kapaciteten att utforma, förhandla fram och genomföra handelspolitik som främjar en jämnt könsfördelad ekonomisk utveckling. Genusbudgetering som standardverktyg i handelspolitiken kan vara ytterligare en strategi för att bidra till jämställdhet. De centrala frågorna i PGU – fattigdomsbekämpning, miljö- och klimathänsyn samt främjande av mänskliga rättigheter – är inte styrande för den svenska exportpolitiken. I den mån dess regelverk begränsar enskilda insatser ligger betoningen främst på att undvika att exporten tar allvarlig skada, istället för att aktivt främja respekt för rättigheter och hållbar utveckling. Exportorgan som och måste säkerställa att affärer med utlandet främjar mänskliga rättigheter, miljöhänsyn eller fattigdomsbekämpning. anser att en grundregel för det svenska exportstödet ska vara att företag inte ska få svenska skattepengar, lån eller garantier till projekt som leder till en negativ social påverkan eller miljöpåverkan i utvecklingsländer. vill att företag som gör sig skyldiga till nämnvärda överträdelser ska kunna avstängas från framtida exportkreditstöd. På global nivå ansvarar för frågan om villkor för export. 2012 antogs en revidering av gemensamma riktlinjer för miljömässig och social hänsyn i exportkreditverksamheten, de så kallade Common Approaches. Riktlinjerna är inte bindande utan fungerar snarare som likriktare för krav och procedurer bland de anslutna exportkreditorgan. bör verka för att dessa principer om exportkrediter till fattiga länder skärps med avseende på miljö och mänskliga rättigheter, och att de blir bindande. råder omfattande sekretess kring det svenska exportfrämjandet, vilket försvårar offentlig granskning och ansvarsutkrävande. vill att insynen i det statliga exportfrämjandet ska förbättras och att möjligheterna till ansvarsutkrävande utvidgas. Det rapporteras ofta om företag som bryter mot de mänskliga rättigheterna, som inte tar miljöhänsyn eller hänsyn till arbetstagarnas rättigheter. Det sker överallt i världen. För att sätta stopp för företag som agerar fel eller som missköter sig behövs det ett bindande globalt regelverk. Ett sådant skulle leda till en hållbar konkurrens och innebära att goda bolag premieras. Det behövs ett minimiregelverk, med sanktioner, ett golv som inget företag i världen får lov att gå under. Utan ett bindande regelverk, kopplat till någon form av sanktioner, kan vi aldrig ställa företagen till ansvar för att de inte har upprätthållit respekten för miljö och de mänskliga rättigheterna. Ett globalt regelverk är på gång, men tyvärr har regeringen inte anammat idén att det ska vara bindande utan istället agerat för att det ska fortsätta att vara frivilligt. anser att ska gå i bräschen för ett globalt bindande regelverk för företags ansvar, både vad gäller miljö samt mänskliga och fackliga rättigheter. Utöver detta vill vi också att det ska vara möjligt att ställa företag till ansvar med hjälp av skadeståndsrätten. Ett sådant exempel är den amerikanska lagstiftningen Alien Tort Claims Act (ATCT) som möjliggör skadeståndstalan för människorättsbrott som amerikanska företag och medborgare begått utanför landets gränser. har en skyldighet att utreda misstankar om svenska företags delaktighet i brott. Statliga bolag och AP-fonderna Bland aktörerna på den internationella kapitalmarknaden finns fyra AP-fonder som ska förvalta svenskarnas inkomstpension för att ge befolkningen en trygg framtid. använder dessa fonder betydande belopp till att stödja fossila energikällor, som investeringarna i förnybar energi är små. Statens fonder fungerar därför sämre än vissa stora privata aktörer. AP-fonderna används också för att investera i utvinningsindustrin, till men för urfolk i bland annat flera länder i . anser att statens resurser ska investeras i den omställning till ett klimatsmart samhälle som krävs de närmaste decennierna. Vårt gemensamma kapital, såsom pensionsfonder och statliga investeringar, bör så långt det är möjligt användas för att möjliggöra och påskynda den globala omställningen från fossila bränslen till förnybara energikällor. Fonderna ska inte användas på ett sådant sätt att de försämrar människors livsförutsättningar i andra delar av världen. meddelade att investeringarna i kolkraft ska fasas ut. ska inte vara sämre. Regeringen bör se över samtliga regleringsbrev och ägardirektiv till alla statliga myndigheter och verk, och se till att det inte blir möjligt med nya investeringar i eller subventioner till fossil energi – dessa ska istället användas till en grön omställning. Korruption försvårar och undergräver demokratin och skyddet av mänskliga rättigheter. Den är ett hinder för investeringar och handel och äventyrar god samhällsstyrning genom att minska förtroendet för samhällets institutioner och för marknadsekonomin. I många länder finns en utbredd korruption, storskalig som småskalig, privat som offentlig. Bekämpande av korruption måste utgå från att alla länder kan drabbas av den. Korruption kräver både en givare och en mottagare. Korruptionen bör bekämpas vid källan och kan i många fall hittas i den rika delen av världen. Inom exempelvis vapenindustrin är korruptionen utbredd och när företag från den rika delen av världen mutar sig fram sätts en ond spiral i gång och en korruptionskultur kan sprida sig i samhället. är en av världens främsta vapenexportörer. menar därför att regeringen måste agera och aktivt ta avstånd från vapenindustrins användande av motköpsaffärer, eller offsetaffärer som det också brukar kallas. Detta är särskilt viktigt när vill sälja vapen till utvecklingsländer. Det råder stor enighet om att motköpsaffärer generellt är något dåligt eftersom de anses strida mot frihandelns principer. De hindrar den fria konkurrensen, omgärdas av nästintill obefintlig transparens och öppnar för korruption. () har av dessa skäl i princip förbjudit offsetaffärer. Eftersom överskottet på vapen är så stort i världen görs undantag för just krigsmateriel. och försvarsutskott har tidigare påpekat att det finns en stor risk att det land som köper vapensystemen i själva verket är mer intresserat av själva motköpet än av det krigsmateriel det köper. Enligt är offsetaffärer ett sätt att betala korrupta regeringsföreträdare i köparlandet. Hemliga agenter i affärsöverenskommelser är ett annat stort problem. Svensk lagstiftning och regelverk kan fortfarande utvecklas på området. Statliga myndigheter och organ måste ha ett större mått av transparens och ett tydligare regelverk. och exportorganen måste ha tydligt utskrivna klausuler om att korruption och hemliga agenter inte får förekomma i affärsverksamhet uppbackad av svenska staten. Media och civilsamhället har centrala roller i att bekämpa korruption och ska ges de bästa förutsättningar att utkräva transparens och ansvar. Enligt Global Financial Integrity (GFI) har det skett ett utflöde av pengar i form av kapitalflykt från utvecklingsländerna på nästan , vilket är sex gånger flödet av bistånd . Det är pengar som skulle kunna användas till att både bekämpa fattigdomen och hantera effekter av klimat- och finanskrisen. av pengarna kommer från kriminell verksamhet som drog-, människo- och vapenhandel, och 3–kommer från korruption. Nästan två tredjedelar av kapitalflykten sker genom internationella företag som har verksamhet i utvecklingsländerna. Flera av skatteparadisen finns i , och EU har därmed ett särskilt stort ansvar för att ta itu med denna problematik. De steg som tagits av , EU och G20-länderna är bra men inte tillräckliga. vill att aktivt ska söka allianser för arbete mot kapitalflykt. Statligt ägda bolag måste ges tydliga ägaranvisningar med en uppföljning som säkerställer att de inte bidrar till kapital- eller skatteflykt. I detta sammanhang behöver även driva på för att bredda EU:s lagstiftning för landspecifik rapportering. Krav på sådan måste gälla alla branscher, inte enbart råvaruutvinnings- och skogsindustrin. För att kunna spåra och upptäcka företags skatteflykt krävs förutom uppgifter om betalningar till offentliga förvaltningar, även uppgifter om vinster, inköp, försäljningar, produktionsvolymer, tillgångar och kostnader för arbetskraft. tog ett utmärkt initiativ för automatiska och multilaterala informationsbytesavtal på global nivå. Regeringen bör verka för liknande avtal på global nivå inom internationella finansiella institutioner som IMF och . Ett generellt problem för alla länder, men särskilt för låginkomstländer, är att expertis på att undvika skatter ofta återfinns i den privata sektorn, men kunskap för att bekämpa skatteflykt saknas inom den offentliga sektorn. bör få ökade resurser för att inom och andra organ utveckla arbetet med att hindra skatteflykt från utvecklingsländerna. bör också kunna bistå utvecklingsländer med expertis. bör verka för ett automatiskt öppet informationsutbyte på multilateral nivå och att stärks. Informationsutbyte om kapitalflöden mellan länder måste göras till automatiska processer, som del av en internationell standard. Kraftigt ökade ekonomiska resurser behövs för att fortsätta arbetet med, och kunna nå, millenniemålen. En skatt på finansiella transaktioner (Financial Transaction Tax, FTT) har förts fram som en alternativ mekanism för att finansiera utveckling. Efter finanskrisen har frågan aktualiserats och vunnit ökat politiskt stöd. Regeringarna i och är aktivt pådrivande och den franske presidenten har gjort tydliga utfästelser om att en del av intäkterna från FTT bör öronmärkas för internationellt utvecklingssamarbete. Det är beklagligt att den aktivt valt att inte tillhöra den grupp, av 11 länder, i EU som arbetar för att införa en skatt på finansiella transaktioner, FTT. anser att FTT kan bidra såväl till finansiell stabilitet som till att generera resurser för utvecklingssamarbete och klimatarbete. Den långsiktiga ambitionen bör vara FTT på global nivå, men ter sig EU-nivån mer realistisk och det är då avgörande att skatteintäkterna går tillbaka till medlemsländerna, som suveränt bör disponera dessa medel. En global skatt på koldioxid är ett annat förslag som skulle ge ökade resurser till FN:s arbete och skapa incitament att minska världens koldioxidutsläpp. En sektorsövergripande skatt på koldioxid bör utformas som en minimiskatt som administreras av respektive land så att ansvarsfulla länder har möjlighet att gå före. Däremot regleras gränsöverskridande utsläppskällor som flyg- och sjöfartens bunkerbränslen med fördel genom en globalt harmoniserad skatt vars intäkter går till FN:s utvecklingsarbete. bör verka för sådana skatter internationellt och genom EU. Det globala ansvaret – internationella finansiella institutioner och () har stort inflytande över utvecklingen i världen. IMF:s och lösningar på ekonomiska problem har varit omfattande besparingsprogram i kombination med hårdare budgetregler, vilket har fått svåra sociala konsekvenser. Resultatet av motsvarande åtstramningspolitik ser vi nu på närmare håll i eurozonens krisländer. Den ekonomiska krisen har satt strålkastarljus på hur det globala finanssystemet fungerar, eller rättare sagt, inte fungerar. IMF och är i behov av reformering, med avseende både på styrning och på innehåll i politiken. IMF och de europeiska ledarna betraktar skuldkrisen som ett utslag av bristande budgetdisciplin. Kritiken mot IMF:s politiska inriktning gentemot utvecklingsländerna har varit omfattande, inte minst bland många låg- och medelinkomstländer. Såväl folkrörelser som FN har påpekat att IMF:s åtstramningskrav förvärrat krisens effekter i ett flertal länder, och krav på mer flexibla villkor har också rests. I IMF:s program behöver större social hänsyn tas och större fokus behöver läggas vid jämställdhet. Fackliga rättigheter och avtal måste respekteras. Det är viktigt att det finns en institution av IMF:s karaktär, men först när IMF:s maktstruktur demokratiseras och återspeglar dagens ekonomiska maktförhållanden kan en global finansiell arkitektur skapas. Små, kraftigt överrepresenterade länder måste gå med på att minska sin röstmakt eller avstå representation i de beslutande organen. Ett första steg är att begränsa antalet europeiska stolar i styrelsen till två: en för EU som helhet och en för . anser att ska driva på för att de multilaterala utvecklingsbankernas utlåning till fossil energi ska upphöra. I stället bör energiutlåningen fokuseras på tillgång till förnybar energi för de 1–2 miljarder människor som saknar grundläggande energitjänster, samt energieffektivisering. Bistånd i en ny tid Det är nu mer än ett halvt sekel sedan proposition 1962:100 om svenskt utvecklingsbistånd lades fram för den svenska . Dessutom går den svenska politiken för global utveckling in i sitt andra decennium. Gränserna mellan bistånd och andra politikområden suddas ut. Nya aktörer tillkommer i utvecklingssamarbetet och andra finansiella flöden än traditionellt bistånd spelar allt större roll. har, , upparbetat ett unikt internationellt förtroendekapital som måste förvaltas väl. De globala utmaningarna kräver , mer än , en holistisk och samstämmig politik och ett bistånd som effektivt kan stödja förändringsaktörer, omställning och hållbar utveckling. ska ha ett generöst bistånd med god kvalitet. Styrning och uppföljning måste vara tydlig. Jakten på kortsiktiga och mätbara resultat får inte överskugga långsiktighet. Höga krav ska ställas på alla aktörer och gälla lika oavsett sektor – dubbla måttstockar får inte tillämpas. Mänskliga rättigheter, fattiga människors behov och hållbarhet ska vara givna ledstjärnor för biståndspolitiken och inriktningen för Sida och alla verksamhetsområden. Målet för svenskt bistånd – att ge fattiga människor förutsättningar att förbättra sina levnadsvillkor – förpliktigar att se över hur alla politiska beslut i och EU påverkar möjligheterna till fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling. Biståndet ska bidra till konkreta resultat för människor som lever i fattigdom, dels genom biståndsinsatserna, men också genom att vi får kunskap om hur vi kan utveckla en samstämmig politik för och EU. I dialogen med samarbetspartner ska vi aktivt söka information om hur svensk och europeisk politik kan riva utvecklingshinder och skapa förutsättningar för hållbar utveckling. Hela samhället ska, även inom ramen för biståndet, engageras för att utveckla idéer, bilda opinion och bidra till att genomföra politik för global utveckling på ett konkret sätt. Myndigheter, kommuner, utbildningsväsendet, enskilda organisationer, folkrörelser och näringsliv har alla viktiga roller att spela. Den rika världens länder har ett ansvar att leva upp till sina löften om att bekämpa fattigdomen. är globalt sett ett mycket rikt land. Därför är det rimligt att av bruttonationalinkomst, BNI, avsätts till internationellt bistånd. har också ett ansvar att trycka på det stora antal länder som inte levt upp till FN:s mål om i bistånd. I spåren av den finansiella krisen är det ännu viktigare att mobilisera resurser till de fattigaste länderna, som drabbas hårdast av nedgången i den globala ekonomin. har allt större belopp avräknats från biståndet. Det har exempelvis gällt schablonbelopp för administrativa kostnader och avskrivningar av illegitima skulder. Dessa kostnader har inte redovisats mot biståndets mål. har avräkningarna för flyktingmottagande ökat drastiskt och de uppgår innevarande år till av biståndsbudgeten. Var sjunde biståndskrona går alltså till kostnader i . Det är en omotiverat hög siffra.5 anser att regeringens dubbla bokföring är bekymmersam. Utsatta grupper får aldrig ställas mot varandra – vi har råd att både ta emot flyktingar och bedriva bistånd. Klimatfinansieringen ska inte, som , tas från biståndet. ska vara ett föredöme och särredovisa vad som är bistånd och vad som är internationella åtagande för klimatfinansiering. vill att regeringen upprättar ett tydligt och transparent system som visar hur avräkningarna bidrar till målsättningarna i PGU, det vill säga fattigdomsbekämpning. Redovisningen ska förhålla sig till OECD-Dacs regelverk. ska inte vara ett land som tänjer på tolkningsutrymmet för vad som är bistånd eller inte. Principer för bättre bistånd, målfokus och ömsesidigt ansvarsutkrävande Biståndets kvalitet är minst lika viktigt som dess kvantitet. En stor del av det internationella biståndet har inte fattiga människors behov i fokus, utan används för att finansiera rika länders utrikespolitiska mål. Bistånd används för ekonomiska och säkerhetspolitiska intressen. Detta riskerar att gynna givarländerna på bekostnad av fattiga människor. Biståndet kan till och med bli konfliktdrivande. Givarländerna och de multilaterala institutionernas krav utgår inte från mottagarländernas egna fattigdomsstrategier och riskerar därmed att köra över demokratiska beslutprocesser. Det har länge framförts krav på att biståndet måste bli effektivare och resultaten tydligare. Samarbetsländerna dignar fortsatt under alltför många olika krav och önskemål från givarna, skilda system för rapportering och ständigt tillresande tjänstemän som vill diskutera sina länders bistånd och projekt. vill att svenskt bistånd följer och utvecklar den process för utvecklingseffektivitet som inleddes med den så kallade Parisagendan. Biståndspolitiken måste utgå från fattiga människors verklighet, erfarenheter och prioriteringar. Huvudansvaret för att åstadkomma en rättvis och hållbar utveckling finns hos varje lands befolkning, parlament och regering. bistånd ska stödja demokratiska processer och ge röst åt marginaliserade och diskriminerade grupper. ska också stödja uppbyggnaden av samarbetsländernas demokratiska system och förvaltning. Vi ska underlätta för en förenklad och samordnad hantering av planering och resultatredovisning och ta ömsesidigt ansvar för biståndets kvalitet. Det ska vara transparent, långsiktigt och förutsägbart. Folkrörelser, religiösa samfund, fackföreningar och näringsliv har viktiga roller i utvecklingssamarbetet. Svenskt bistånd ska präglas av delaktighet och dialog. Kvalitet bygger på ständiga lärdomar, kontinuerliga förbättringar och möjligheter till innovation. I dialogen kring biståndet ska kunna ställa krav på resultat. Samarbetsländerna ska, å andra sidan, kunna ställa krav på givarländerna att driva en politik som river utvecklingshinder. Exempel på detta är arbetet för att förhindra kapital- och skatteflykt, samt skapa rättvisare handelsregler och fungerande globala klimatavtal. Var ska vara och vad ska vi göra? ska göra det vi är bra på. Inom ramen för givarsamordning ska tillsammans med mottagaren identifiera den sektor där kan tillföra mest. Flertalet fattiga bor i medelinkomstländer. bör ha ett fortsatt fokus på de fattigaste länderna där gåvoinsatser i form av humanitärt bistånd och stöd till centrala sektorer och samhällsinstitutioner spelar en viktig roll. I medelinkomstländerna bör samarbetet inriktas på en hållbar ekonomisk utveckling som ger arbete och ökar jämställdheten. Allt bistånd ska vara klimat- och miljösäkrat. Dessa sektorer ska ha ett aktivt stöd så att samarbetsländerna inte behöver ta onödiga omvägar till en hållbar utveckling. Förnybar energi ska, i det fall stöd och kompetens efterfrågas från , ges ett särskilt stöd. bör också ge ett aktivt stöd till uppbyggnad av sociala trygghetssystem. stöd till ekonomisk utveckling, bland annat genom krediter, måste paras med fördelningspolitiska insatser och stöd till en skattebas, knuten till utländska investeringar och lokal uppbörd. Biståndet är ett samarbete och därför ska utbyte av olika slag vara en viktig del. Forskningssatsningar, ungdomsutbyte och dialog mellan olika utvecklingsaktörer har en central plats i ett grönt bistånd. Kulturens roll i svenskt utvecklingssamarbete ska återupprättas. Humanitärt arbete och mänsklig säkerhet ska vara en generös och pålitlig partner i humanitära kriser och svåra konflikter. Insatser för fred och mänsklig säkerhet är avgörande i utvecklingssamarbetet. Svenska insatser får aldrig bidra till konflikter och ska utveckla sin kompetens och utöka sina insatser i förebyggande arbete. ska värna de humanitära aktörernas handlingsutrymme och stävja militär/civil sammanblandning. En grön biståndspolitik främjar arbete med kvinnor i konflikter. Civilbefolkningen måste skyddas från övergrepp och det krävs särskilt fokus på sexuellt könsrelaterat våld i konflikter. Civilbefolkningen och särskilt kvinnor måste erkännas som en viktig resurs i fredsprocesser och försoningsarbete. Svenskt bistånd kan berömma sig av goda vitsord i internationella utvärderingar av biståndet. beskrivs ofta som en bra samarbetspartner både multilateralt, bilateralt och via svenska frivilligorganisationer.