mot · H102So456 · 2013-10-03 00:00:00 — Staten bör ta ett större ansvar än för att förskrivningen av hjälpmedel ska bli mer likvärdig över landet. Att staten har ett övergripande ansvar för tillhandahållandet av hjälpmedel anges också i om rättigheter för personer med funktionsnedsättningar. Regeringen bör därför ge i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer för förskrivning av hjälpmedel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Barns behov av hjälpmedel skiljer sig från vuxnas. I takt med att barnen växer behöver deras hjälpmedel anpassas och/eller bytas ut kontinuerligt. Hjälpmedlen ska också främja deras utveckling. Det kräver goda kunskaper om barns utveckling och hur deras individuella behov skiftar. För att kunna erbjuda den kompetensen behöver expertkunskap om avancerade hjälpmedel för barn och barns hjälpmedelsbehov samlas på färre ställen i regionala eller nationella kompetenscentra. Regeringen bör därför utreda inrättandet av sådana kompetenscentra. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En aktiv och meningsfull fritid ska vara en självklar del av alla barns liv, vilket bl.a. framgår av . Det är också bra för att motverka fysisk och psykisk ohälsa. deltar barn med funktionshinder inte i fritidsaktiviteter i samma utsträckning som andra barn. En orsak tycks vara att många inte har rätt till subventionerade fritidshjälpmedel. Varje huvudman tolkar själv i någon mening vad som är hjälpmedel och till vilka syften hjälpmedel beviljas. Det innebär att det finns ett visst mått av godtycke i besluten och framför allt gäller det vid beviljandet av hjälpmedel för fritidsaktiviteter. Fritidsanläggningar som vänder sig till allmänheten ska också erbjuda delaktighet genom att ha anpassade redskap som går att låna eller hyra. Att leva som andra ska inte vara en fråga om pengar. Principen om att funktionsnedsättning inte ska medföra några merkostnader måste tillämpas fullt ut när det gäller hjälpmedel. En dator eller cykel som har anpassats ska inte kosta mer för användaren än en dator eller cykel i standardutförande. Det nuvarande systemet för hjälpmedel gör att landstingen själva bestämmer vilka avgifter som ska betalas. Utifrån vad som anförs ovan bör regeringen ge i uppdrag till lämplig myndighet att kartlägga hur situationen ser ut i de olika landstingen/regionerna vad gäller hjälpmedel för barn. Kartläggningen ska omfatta vilka hjälpmedel barn får, vilka kostnaderna och avgifterna är samt vilken kompetens och kunskap som finns om barns behov av hjälpmedel och om hjälpmedel för barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett av de allvarligaste problemen på hjälpmedelsområdet är att det är svårt att hitta information om vilka hjälpmedel som finns och vart man ska vända sig för att få dem. Ett hjälpmedel som behövs för den dagliga livsföringen, ett s.k. personligt hjälpmedel, ska sökas hos . ansvarar för de hjälpmedel som behövs i arbetet. (Mer om politik när det gäller arbetshjälpmedel finns att läsa i motion 2013/14:A295, Tillgänglighet på arbetsmarknaden.) Vidare ansvarar kommunen för bostadsanpassning när hjälpmedel behövs i hemmet. Olika typer av hjälpmedel omges av olika regelsystem. I en av de rapporter som publicerats i HSO:s hjälpmedelsprojekt vittnas det om de problem som det uppsplittrade huvudmannaskapet medför. Det innebär att en förskrivare av hjälpmedel inte ser till helheten i en persons livssituation utan enbart till det kompetensområde som finns på den egna myndigheten. Ett exempel på det är att hjälpmedel som förskrivits för arbetet inte självklart får användas . Det kan vara ett hörselhjälpmedel som utprovats för en arbetssituation. Att det då krävs en ansökan om ytterligare ett hörselhjälpmedel för fritiden framstår som helt onödig byråkrati som leder till ökade kostnader för både samhället och den enskilde. Många vittnar också om att det kan ta att få en ansökan om hjälpmedel beviljad och få tillgång till sitt hjälpmedel. Det är ett särskilt stort problem när det handlar om barn, som påverkas mer negativt av långa väntetider då de inte kan leva som andra barn. Lösningen på dessa problem är att samordna hjälpmedelsförskrivningen under en huvudman. Genom tillgängliga hemsidor och annat överskådligt informationsmaterial kan denna huvudman enkelt presentera ett utbud och hur man går till väga för att ansöka om hjälpmedlen. Sannolikt skulle detta också innebära ekonomiska vinster i och med att kompetens kan samordnas och dubbelarbete undvikas. Minskad byråkrati kan leda till snabbare handläggningsprocesser. Hjälpmedelsförskrivningen bör alltså samordnas under en huvudman. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9Daglig sysselsättning enligt LSS med mera Daglig verksamhet är den vanligaste insatsen i LSS. Över 30 000 flickor och pojkar, kvinnor och män har daglig verksamhet. I forskningsöversikt Bostad med särskild service och daglig verksamhet konstateras att till skillnad mot tidigare generationer med funktionsnedsättningar har den unga generationen vuxit upp i ett samhälle präglat av delaktighet och integration. Den s.k. integrationsgenerationen är ingen homogen grupp. Här finns både unga som gått i särskola och unga som tillbringat skoltiden i den ordinarie skolan och först senare kommit i kontakt med kommunens insatser till personer med funktionsnedsättning. Framför allt i den senare gruppen finns en del personer som inte är intresserade av dessa insatser. Anledningen är att de inte vill bli klassificerade som funktionshindrade eller inte finner att samhällets stöd passar dem, trots att de har svårt att klara sig och riskerar att råka illa ut. Även när det gäller personer med psykiska funktionsnedsättningar ser forskarna en tydlig generationsväxling. Verksamheter som är utvecklade för den äldre generationen, ofta med tidigare institutionserfarenhet och många med skador till följd av läkemedel, passar inte en yngre generation med andra förväntningar. skriver också i sin lägesrapport att det är mycket ovanligt att människor går från daglig verksamhet till arbete. Det måste vara möjligt att pröva på olika former av daglig verksamhet och att få välja den dagliga verksamhet man själv är intresserad av och att kunna gå vidare till en annan daglig verksamhet. Det måste också utvecklas former för att kvinnor och män med lättare intellektuella funktionsnedsättningar ska kunna få arbete med t.ex. lönebidrag och möjlighet till stöd och handledning. Formerna för den dagliga verksamheten behöver moderniseras och utvecklas. Lämplig myndighet bör få ett uppdrag att i nära samarbete med de berörda och deras intresseorganisationer analysera och komma med förslag om utveckling av den dagliga verksamheten. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Många människor med funktionsnedsättning lever hela livet med mycket dålig ekonomi. För att klara kostnader för hyran i gruppboende, vardagsutgifter och kunna ha råd med fritidsaktiviteter tvingas anhöriga bidra ekonomiskt , vilket inte är rimligt. Den ekonomiska situationen för människor med funktionsnedsättningar bör därför ses över. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 10Rätt till daglig verksamhet för människor med psykiska funktionsnedsättningar I (SOU 2008:77 Möjlighet att leva som andra – Ny lag om stöd och service till vissa personer med funktionsnedsättning) föreslogs att personer med psykiska funktionsnedsättningar inom personkrets 3 ska få rätt till daglig verksamhet. Till skillnad från personer som tillhör personkrets 1 och 2 i LSS har personer med psykiska funktionsnedsättningar som tillhör personkrets 3 ingen rätt till daglig sysselsättning enligt LSS. Däremot bedrivs det ändå ofta sysselsättningsverksamhet för dessa personer ute i kommunerna med stöd i socialtjänstlagen. Självklart är det bättre om dessa personer får arbete inom den vanliga arbetsmarknaden, men det finns ändå ett stort behov av att öka tillgången till daglig verksamhet. En rätt utformad daglig sysselsättning kan för en del vara ett första steg mot arbete, medan det för andra är en viktig del för att få en så bra vardag som möjligt. En rättighet enligt LSS skulle leda till att den dagliga verksamheten skulle öka i omfattning och utbud. Personer med psykisk funktionsnedsättning inom personkrets 3 bör alltså ges rätt till daglig verksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi finansierar en sådan satsning i vårt förslag till statsbudget. Med stöd i beräkningar anslår vi 201, 2015 och 2016. Handikappomsorgen behöver en långsiktig satsning på kompetenshöjning. Personalen har ofta med sig viktiga kunskaper och erfarenheter men saknar utbildning om funktionsnedsättningar. Det finns ett stort behov av kontinuerlig kunskapshöjning om olika slags funktionsnedsättningar, bemötande, habiliterande och rehabiliterande arbetssätt samt inom flera andra områden. Det finns också ett stort behov av fördjupad utbildning av LSS-handläggarna och regeringen aviserar i budget att den tänker satsa på en ny utbildning för handläggare som prövar ansökningar enligt LSS-insatser. Det är ytterst angeläget då många handläggare har hög arbetsbelastning med alltför många ärenden och inte får den handledning och den kompetenssatsning som krävs för arbetet. kommer att följa att detta genomförs med tillräckligt god kvalitet. Om inte återkommer vi i frågan. Det behöver göras en satsning på kompetenshöjning av personalen inom området för funktionsnedsättningar och för anslår vi i vår motion 2013/14:So539, Utgiftsområde 9. Kvinnor med funktionsnedsättning är en grupp som är dubbelt utsatt, dels genom könsmaktsordningen där mannen är norm och kvinnor som grupp underordnade män som grupp, dels genom den diskriminering som drabbar människor med funktionsnedsättning. I regeringens skrivelse 2009/10:166 Uppföljning av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken och grunden för en strategi framåt, konstateras att pojkar och män med funktionsnedsättning tilldelas en större del av samhällets insatser än vad kvinnor gör. Detta gäller inom såväl arbetsmarknads- och socialförsäkringsområdena som insatser som beviljas enligt SoL (socialtjänstlagen) och LSS (lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade). Ett exempel på detta är att betalar ut mer bilstöd och assistansersättning till män än till kvinnor. I en mer jämställd sjukvård och socialtjänst (2008-131-1) har man undersökt beviljandet av insatser till personer med funktionsnedsättning ur ett könsperspektiv. Särskilt stora är skillnaderna när det gäller LSS-insatser till unga, där pojkars andel av insatserna uppgår till nästan två tredjedelar. Av samtliga som beviljades LSS-insatser var män och det fanns en tydlig övervikt åt männens håll när det gällde alla typer av LSS-insatser. Enligt är det tveksamt om hela överrepresentationen kan förklaras med det faktum att det är fler män än kvinnor som tillhör de grupper som har rätt till LSS-insatser. Vad gäller SoL-insatser var det fler män som beviljades särskilt boende, medan fler kvinnor beviljades hemtjänst. När det gäller neuropsykiatriska funktionsnedsättningar är män överrepresenterade. Den större delen av forskningen och utvecklingen av insatser för gruppen har tillägnats män och pojkar. Det har konstaterats att situationen för kvinnor och flickor med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar ofta ser väldigt annorlunda ut, men forskning och åtgärder har blivit eftersatta. Exemplen på ojämställdhet på funktionshindersområdet är flera, men trots dessa exempel råder det stora brister när det gäller kunskapsläget på området och könsskillnaderna uppmärksammas väldigt sällan. Det finns behov av att synliggöra dessa frågor ytterligare. Det finns därför anledning att tillsätta en utredning om levnadsvillkoren för kvinnor och flickor med funktionsnedsättning och hur de kan förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 12.1Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning för avskaffande av diskriminering av kvinnor uppmanar i sin rapport att anstränga sig ytterligare för att bekämpa våldet mot kvinnor med funktionsnedsättning. Kommittén beklagar bl.a. att det saknas uppgifter om våldet mot denna grupp av kvinnor och att de utsätts för diskriminering när det gäller skydd mot våld. kom med en rapport om omfattningen av mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Rapporten visade att kvinnor med funktionsnedsättning i allmänhet utsätts för mäns våld i ungefär lika hög grad som kvinnor utan funktionsnedsättning. Det fanns dock vissa skillnader. Det var vanligare att kvinnor med funktionsnedsättning blev kallade nedsättande saker och att männen fick dem att känna sig underlägsna. När det gäller kvinnor med måttlig eller lindrig intellektuell funktionsnedsättning verkar deras situation vara särskilt bekymmersam. En fjärdedel av kvinnorna som lever i ett förhållande uppger att deras nuvarande partner är våldsam mot dem och en tredjedel hade blivit slagna innan de fyllt . En av fem kvinnor med intellektuell funktionsnedsättning har försökt ta sitt liv. Enligt en undersökning från () har av de kvinnor som kommer i kontakt med psykiatrin varit utsatta för fysiska eller sexuella övergrepp. Även har i undersökningen av våld mot kvinnor med psykisk funktionsnedsättning (2005), visat på att denna grupp av kvinnor är mer utsatt för våld än andra kvinnor. Kunskapen om mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättningar och stödet till de våldsutsatta kvinnorna måste förbättras rejält. Det handlar om att synliggöra frågan och se till att det finns kunskap hos socialtjänst, funktionshinderverksamhet, sjukvård, polis och rättsväsende. Men allra viktigast är att det finns en bestående struktur med tydlig ansvarsfördelning för att ge bästa möjliga stöd och skydd till den våldsutsatta kvinnan; Freda-verksamheten i region arbetar på ett framgångsrikt och strukturerat sätt för att stödja kvinnor med funktionsnedsättning som utsatts för våld. I vår motion 2013/14:So249, Mäns våld mot kvinnor och andra former av våld i nära relationer, utvecklar vi vår politik inom detta område och lämnar förslag till åtgärder. 13Kommunernas arbete med anhörigstöd Att få ett barn eller ett syskon med funktionsnedsättning förändrar livet. Många föräldrar kan berätta om ett bristande stöd och om hur mycket tid som får läggas ned i kontakter med alla olika myndigheter. Det behövs ett samordnat stöd till föräldrar med barn som har en funktionsnedsättning. Men stödet måste också finnas när barnet blir tonåring och ung vuxen. I många fall behövs stödet livet igenom. Barn som har en förälder med funktionsnedsättning måste uppmärksammas och få det stöd det behöver. konstaterar i sin lägesrapport att lagstiftningen, som kom , om att stöd ska erbjudas för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stödjer en närstående som har funktionshinder inte fått tillräckligt genomslag. Det behövs ett utvecklingsarbete inriktat på att anhörigperspektivet alltid ska finnas med och anhörigas situation också uppmärksammas när en enskild söker hjälp. Anhöriga ska bemötas så att de är delaktiga och har ett inflytande och insatserna i anhörigstödet måste följas upp och utvärderas. Nationellt anhöriga, Nka, hade från början uppdraget att arbeta med att utveckla stödet till äldres anhöriga men fick 2013 i uppdrag av regeringen att arbeta med kunskaps- och anhörigstöd för föräldrar och anhöriga till barn med flerfunktionsnedsättningar. vidgar regeringen uppdrag till att omfatta också anhöriga till långvarigt sjuka personer och till personer med funktionsnedsättning, vilket har motionerat om . Nka har varit verksamt , har utvärderats och det kan konstateras att det fyller en nödvändig funktion. Nationellt anhöriga bör därför göras till en permanent verksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)