mot · H102So613 · 2013-10-02 00:00:00 — Nollvision för narkotikarelaterad dödlighet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa en nollvision för narkotikarelaterad dödlighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den restriktiva narkotikapolitiken måste kombineras med hög tillgänglighet till evidensbaserad missbruksvård. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den s.k. spärregeln inom underhållsbehandling bör slopas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ett statligt ansvarstagande krävs för att öka narkotikamissbrukares tillgång till vård och behandling, oavsett var de bor i landet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om snabbare narkotikaklassning av s.k. nätdroger. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om missbruk av centralstimulerande droger. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om cannabismissbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att genomföra missbruksutredning. Enligt statistik har den narkotikarelaterade dödligheten i stigit från 196 personer 1994 till 421 personer 2010. Det är en oroande utveckling och visar narkotikaproblemens omfattning. restriktiva hållning i narkotikafrågor har varit framgångsrik när det gäller att minska det experimentella bruket av narkotika, men politiken har drabbat dem som redan befinner sig i missbruk. Vi har minst lika många tunga missbrukare som övriga och en ökande dödlighet. Det bör dock påpekas att narkotikadödligheten i och EU – per capita – bygger på ganska osäkra jämförelser. Problemet är att den restriktiva inställningen till narkotika även har tillämpats när det gäller behandling av missbrukare. Krav på total drogfrihet och dålig tillgänglighet till läkemedelsassisterad behandling är huvudproblemet. Många opiatmissbrukare klarar inte total drogfrihet – de går istället ner sig och dör. Återfall i missbruk, vilket de flesta får en eller , straffas hårt genom avstängning från underhållsbehandling enligt regler. De som stängs av uppfattar ofta detta som en dödsdom. De har genom vården vant sig vid metadon/buprenorfin och måste nu hantera abstinensen efter både heroinet och metadonet/buprenorfinet. För dem som stängts av från behandling ser vi en 20 gånger högre dödlighet än i normalpopulationen. Flertalet av de dödsfall vi ser kopplade till narkotika består av opiatmissbrukare (heroinister) som antingen inte fått någon behandling eller som stängts av från behandling med metadon/buprenorfin. De blandar alla droger de kan komma över: heroin, gatumetadon, bensodiazepiner, alkohol med flera. Sådana blandningar är ytterst farliga och kan leda till döden. I statistiken går de tyngsta preparaten – opiaterna – före, men vid obduktionerna hittar man ofta ett flertal preparat i de avlidna. Ofta är det läkemedel – bensodiazepiner och insomningstabletter – som bidrar till den dödliga utgången, i kombination med opiater. Huvudproblemet är de opiatmissbrukare som inte befinner sig i kontrollerad behandling. Hade fler släppts in i behandling och behållits där, trots återfall, skulle vi kunna rädda åtskilliga liv och på skulle många kunna återgå till ett relativt normalt liv: med bostad, arbete och familj. Forskningen kring metadon som behandling vid opiatmissbruk visar tydligt att dödligheten minskar, hälsan blir bättre, brottsligheten och prostitutionen minskar. Det är inte bara generellt svårt att få vård för tyngre missbruk, tillgången är dessutom ojämnt fördelad över landet. I är det till exempel årslånga köer och över 100 köande, vilket är en katastrof för dem som är i behov av behandling. Det behövs ett större statligt ansvarstagande för missbruksvården. Det är orimligt att möjligheten till vård och överlevnad avgörs av var man råkar bo. Det tunga narkotikamissbruket (man har injicerat narkotika eller använt narkotika under den senaste månaden) domineras av heroin, amfetamin och cannabis. De enskilda drogerna utöver dessa varierar och bland annat kokain och metamfetamin har kommit mer . Amfetamin räknas som centralstimulantia och i denna grupp återfinns även det näraliggande metamfetamin, samt kokain. När det gäller behandling mot amfetaminmissbruk är forskningen eftersatt och det krävs riktade statliga insatser för att få fram utvärderingar av vilken behandling som fungerar. Även om många har kunnat lämna sitt missbruk efter psykosocialt inriktad behandling och/eller genom deltagande i självhjälpsgrupper saknas systematisk forskning om utfallet av psykosocial behandling. Det finns indikationer på att vissa läkemedel mot alkoholmissbruk även kan ha effekt mot centralstimulerande droger, men ännu saknas långsiktiga, fleråriga uppföljningar av denna behandlingsform. (De som är gjorda sträcker sig över eller och säger inget om hur exempelvis antabus fungerar på ). Inom EU har en fjärdedel av alla som söker behandling cannabis som primär missbruksdrog. Det är siffror från senaste rapport om situationen på narkotikaområdet i . (Den svenska siffran för andelen vårdsökande med cannabis som primärdrog är . EU-snittet är ) Det är nog okänt för de flesta att så många söker behandling för cannabisberoende. Behandling mot cannabismissbruk kan gå ut på att försöka återställa den avtrubbning av sinnena som en längre tids missbruk kan innebära. Dödligheten är starkt kopplad till opiater, men de som är beroende av centralstimulantia och cannabis behöver också hjälp och där finns dessvärre ännu inga effektiva väldokumenterade läkemedel. De så kallade nätdrogerna har fått stor uppmärksamhet i media. Det rapporteras om helt vanliga ungdomar som dör knall och fall när de testar dessa droger, som ofta är fullt lagliga eftersom de ännu inte hunnit narkotikaklassas. Nätdrogerna är självfallet ett problem, men bilden stämmer inte. Det är i första hand tunga missbrukare som dör och de gör det på grund av att de blandar flera olika farliga droger på ett okontrollerat sätt. Oavsett detta bör beredskapen för att snabbt narkotikaklassa nätdrogerna bli bättre. Introduktionen av dessa droger på den svenska marknaden sker inte slumpmässigt, de olika substanserna är väl förberedda och syftet är just att hitta kryphål i reglementet. Svenska myndigheter måste då också vara väl förberedda och snabbt agera när dessa substanser dyker upp på marknaden. Narkotikadebatten tenderar att reduceras till att vara för eller emot en restriktiv linje. Men det finns länder, exempelvis , som har lyckats kombinera en restriktiv narkotikapolitik med satsningar på skadelindring – en hård linje mot narkotikan men en humanistisk politik för missbrukarna som bygger på rätt till behandling och mänskligt bemötande. En sådan linje kan minska såväl det mänskliga lidandet som de samhällsekonomiska kostnaderna för narkotikamissbruket. Vi har en nollvision mot narkotika. Det är dags att vi höjer ambitionsnivån inom narkotikapolitiken. Det behövs en nollvision mot den narkotikarelaterade dödligheten på samma sätt som vi redan har en nollvision mot dödsfall i trafiken. Vi kan inte säga att vi lyckats när den narkotikarelaterade dödligheten mer än fördubblats ! missbruksutredning föreslog att politiken ska bygga på vetenskap och att missbrukarna ska bemötas på ett respektfullt sätt inom vården. (Något som tyvärr inte är fallet på många håll ...) Bland åtgärderna finns bland annat förslaget att den så kallade spärregeln, där återfallsmissbrukare stängs av , ska slopas. Av de över 70 konkreta förslag som presenterade i sin utredning fanns endast ett fåtal med i regeringens proposition. Det bidde en tumme. Regeringen måste nu återkomma till med ett åtgärdspaket för att på allvar förbättra missbruksvården!