mot · H102Ju412 · 2013-10-01 00:00:00 — För att kunna arbeta vidare med denna viktiga stödjande verksamhet är jourerna i starkt behov av utökade resurser. Inte minst gäller det i arbetet med våld i nära relationer. Om inga ytterligare resurser tillförs är det menar brottsofferjouren svårt att kunna arbeta vidare med området våld i nära relationer. Något som skulle vara förödande för dem som är utsatta för den här typen av brott. Vi tilldelar därför extra 2014, i syfte att de tilldelade medlen ska delas ut till brottsofferjourerna. Vi vill öronmärka av polisens anslag för att anställa civilanställa vid polisen. Ett stort problem är att polisen saknar civilanställda för att klara sin verksamhet på ett effektivt sätt. Under den borgerliga regeringen har antalet civilanställda visserligen ökat något, mest när det gäller civila utredare och specialister. har ungefär 2 500 nya poliser tillkommit . Allt för få av dessa ägnar sig åt utryckningsverksamhet. Många tvingas istället ägna sig åt verksamheter som civilanställda tidigare gjort, som att svara i telefon eller sitta som receptionister. Vi vill därför öronmärka för att anställa civilanställda så att poliser kan arbeta ute, där de behövs. Vi vill öronmärka av Kriminalvårdens anslag till ett pilotprojekt för bättre samverkan vid utslussning, s.k. utslussningsavtal. Det är viktigt att kommunerna har en god beredskap för att kunna erbjuda bostad, utbildning, stöd och vård som behövs efter frigivandet. För att underlätta kommunernas möjlighet till detta menar vi att alla de resurser som finns inom missbrukarvården, , arbetsförmedlingen etc. kan samordnas på ett bättre sätt för att ge varje enskild individ ett relevant stöd i samband med frigivningen med ett så kallad utslussningsavtal. Stödet ska vara individuellt och insatserna ska vara riktade mot till exempel fortsatt missbruksvård, arbetspraktik, utbildning och boende. Insatserna ska vara dokumenterade i en handlingsplan som skrivits under av den enskilde, kriminalvården och kommunen. Kriminalvården ska vara huvudansvarig för att en handlingsplan upprättas. Vi vill starta upp ett pilotprojekt för en sådan samverkan och ett utslussningsavtal. Kriminalvården ska vara den myndighet som ansvarar för utbetalning av de ekonomiska medlen (utslussningsavtalet). Först och främst ska projektet inriktas mot yngre intagna mellan 20–. Alla människor ska kunna känna sig trygga i vardagen och slippa känna rädsla för att utsättas för brott. Det öppna samhället bygger på demokratiska värderingar om lika människovärde och ömsesidig respekt. Den socialdemokratiska visionen om att alla människor ska kunna leva i frihet, rättvisa och jämlikhet kränks och utmanas av brottslighet. Brott kränker rättigheter till liv och egendom, hotar öppenheten och undergräver tilliten mellan människor och gentemot samhället. Därför kan brott aldrig accepteras. Den som råkar ut för ett inbrott, en stöld, en grov kränkning eller fysiskt våld måste kunna lita på att samhället bryr sig om det lidande, den ilska och vanmakt som det innebär att bli brottsoffer. Snabbt stöd och möjligheter till upprättelse är avgörande. Den som begått brottet måste snabbt nås av en reaktion. Rättsväsendet måste stå upp för de krav medborgarna har om effektivitet, rättssäkerhet och rättstrygghet. har antalet anmälda brott ökat. Den grova organiserade brottsligheten har fått fäste i . har både antalet kriminella grupperingar och antalet individer aktiva i dessa ökat markant. Tyngdpunkten finns i storstadsregionerna, men de kriminella nätverken finns och agerar i hela landet. Den utvecklingen skapar en otrygghet i samhället som vi inte tidigare haft. Hot och olika övergrepp drabbar både vanliga människor och myndighetspersonal inom de rättsvårdande myndigheterna. Det är en oroande utveckling. Kriminaliteten har blivit både råare och mera hänsynslös. Globaliseringen ställer högre krav på internationell samverkan för att bekämpa kriminaliteten. När brottsligheten verkar över landsgränser måste även rättsväsendets aktörer kunna verka internationellt. Men för det krävs bättre samverkan inom gränser mellan olika aktörer. Vi måste ha en modern polisorganisation som har kraft att bekämpa brott över hela landet och som kan utgöra en spjutspets i kampen mot den organiserade brottsligheten. Vi socialdemokrater drev fram satsningen på fler poliser under vår regeringsperiod. Det var bra och nödvändigt, men det gäller att även utkräva resultat av satsningarna. Här har regeringen misslyckats. Polisen lyckas inte binda gärningsmän till brott i större utsträckning än när de tillträdde makten. Regeringen har heller inte lyckats att få ner antalet personer som återfaller i brott efter avtjänat straff. Det finns stora brister i det brottsförebyggande arbetet. Unga människor lockas in i kriminella kretsar redan vid tidig ålder. Hela rättskedjan måste fungera – det brottsförebyggande arbetet, polis, åklagare, domstolar och kriminalvård har alla avgörande roller. Människor har rätt att kräva ett effektivt rättsväsende. Kriminalpolitiken är större än rättsväsendet. En viktig del av det kriminalpolitiska arbetet är att förebygga och förhindra kriminalitet. Ju bättre samhället blir på det, desto mindre blir lidandet. Därför är det grundläggande att det finns en helhetssyn i kriminalpolitiken, där vi förstår att ökade klyftor leder till ett otryggare samhälle med fler brott. För att långsiktigt få ner brottsligheten så måste arbetslösheten och klyftorna i samhället minska. Genom satsningar på välfärden skapar vi förutsättningar för en trygg uppväxt för barn och ungdomar som får dem att växa och utvecklas. Arbete, utbildning, boende och social gemenskap är de allra viktigaste faktorerna för att möjliggöra ett gott liv för alla. Ett modernt och framåtblickande samhälle bygger på gemenskap, solidaritet, rättvisa och trygghet som river hinder mot människors frihet så de kan förverkliga sina drömmar. Vi socialdemokrater vill ha ett samhälle där arbete, välfärd och möjligheter kommer alla till del. Vi är övertygade om att en helhetssyn på de politiska lösningarna krävs för att nå ett tryggt och framgångsrikt . Ett samhälle där alla får del av välfärden minskar risken för unga människor att hamna i kriminalitet. På det sättet hänger välfärdspolitiken och kriminalpolitiken ihop. Vi bekämpar brott, men vi bekämpar också brottens orsaker. Det bästa sättet att minska skadeverkningarna av brott är att hindra att brott begås. Det är genom att angripa och ändra det som orsakar brott som vi långsiktigt ökar människors trygghet. Det brottsförebyggande arbetet måste utgå ifrån forskning och kunskap. Vi måste veta hur brottsligheten utvecklas, vilka samhällsfaktorer som påverkar brottsligheten, men även vilka individuella faktorer som ökar riskerna för att människor ska begå brott. Med detta som utgångspunkt behöver vi hitta metoder som fungerar för att förebygga och reducera skadeverkningarna av brott. Målet måste vara att långsiktigt öka människors trygghet genom att angripa orsakerna bakom brottslighet och försvåra för dem som planerar brott. Det brottsförebyggande arbetet måste omfatta alla de områden som kan ha en brottsförebyggande roll. Därför kan åtgärder inte begränsas till rättsväsendet. En väl utvecklad välfärdspolitik är för socialdemokratin det mest grundläggande medlet att hålla brottsligheten på en låg nivå. En ojämn fördelning av sociala och ekonomiska resurser leder till att många utsätts för större risker att dras in i kriminalitet än andra. Segregation och utanförskap skapar en känsla av maktlöshet. Olika former av missbruk kan driva människor till samhällets och lagens utkanter. Ett framgångsrikt arbete för att minska brottsligheten och öka tryggheten kräver ett brett engagemang. Ett stort ansvar ligger på oss vuxna, på föräldrar. Men alla måste ta sin del av ansvaret, kommuner, näringsliv, myndigheter, föreningsliv och ideella organisationer. Ju fler som är engagerade desto bättre. Det krävs insatser mot missbruk av alkohol och narkotika, åtgärder inom skola och socialtjänst och insatser inom bostads- och arbetsmarknadspolitikens område. Ungdomar och barn måste ha goda grundförutsättningar. Men det räcker inte. Vi måste även prioritera särskilda insatser mot dem som begår brott i unga åldrar och mot de ungdomar som lever i riskzonen. Forskning och evidens i det brottförebyggande arbetet Ett systematiskt och väl utvecklat brottsförebyggande arbete gör stor skillnad då det leder till minskad kriminalitet, vilket i sin tur medför minskat lidande för brottsoffer och minskade kostnader för samhället. , som har granskat polisens brottsförebyggande arbete, har varit kritisk mot polisens och regeringens sätt att hantera det brottsförebyggande arbetet. Polisen genomför inte mer än hälften av den brottsförebyggande verksamhet som de planerat för. Effekterna av de åtgärder som genomförs är också oklara, trots att läggs ner på den brottsförebyggande verksamheten. Enligt har regeringen inte gett polisen tillräckligt goda förutsättningar i form av mål som är fastställda för och som är specifika, mätbara, relevanta och tidsatta. Vi menar att det är av avgörande betydelse att det brottsförebyggande arbetet fungerar. Därför bör ges ett särskilt uppdrag att samla den kunskap som finns om internationellt och nationellt brottsförebyggande arbete som fungerar och anpassa dessa metoder till praktiskt polisarbete i samverkan med kommuner och andra myndigheter. Dessutom vill vi att polisen ges tydliga och mätbara mål för den brottsförebyggande verksamheten. Nästan all brottslighet börjar i ungdomsåren. Det är då flest personer begår brott. Det finns flera orsaker till att vissa ungdomar faller in i kriminella beteenden. Ofta handlar det om en kombination av individuella och strukturella faktorer. Uppmärksamhetsstörningar, missbruk i familjen, dålig ekonomi och dålig kontroll över vad barnen gör är det tecken på förhöjd risk för framtida brottslighet hos barnen. Andra riskfaktorer hos unga är bl a vantrivsel i skolan och en tolerant inställning till att begå brott. Det är vår övertygelse att fler av dessa ungdomar kan fångas upp. I många av de verksamheter som arbetar med barn och ungdomar finns en uppfattning om att identifiering av olika problem per automatik leder till utpekande och stigmatisering. Den inställningen gör att många barn, ungdomar och föräldrar går miste om insatser som skulle kunna mildra eller avhjälpa problemen. krävs det en medvetenhet om svårigheterna att tidigt förutse framtida problem. Därför behövs det både generella och riktade insatser. Mödravårdscentraler och barnavårdscentraler, liksom förskola och skola, har ibland en tendens att inte anmäla missförhållanden till eftersom det finns en rädsla för att ska vidta tvångsåtgärder mot barnen och deras familjer. Men tvångsåtgärder behöver nästan aldrig vidtas när det gäller små barn eftersom föräldrarna ofta är motiverade att ta emot hjälpinsatser. Vi menar att regeringen bör säkerställa att varje kommun utvecklar metoder för att identifiera barn med problem tidigt så att insatser kan sättas in. Om ett barn mår dåligt eller har stora problem ska man veta vem man ska ringa för att få snabb hjälp. Kommunerna måste även utveckla bra utvärderingsinstrument. För att arbeta effektivt med brottsförebyggande arbete krävs samverkan mellan flera aktörer. De flesta kommuner har tecknat samverkansavtal med polisen, men inte alla. Det är viktigt att alla kommuner arbetar med samverkan som grund. För att garantera detta föreslår vi ett införande av obligatoriska samverkansavtal. Alla parter ska veta vad som förväntas av dem. menar vi att också landstingen borde ingå i samverkan. Inte sällan krävs insatser från hälso- och sjukvården. Det är även viktigt att använda sig av den verksamhet och beprövade kunskap som finns i föreningar och hos organisationer i det brottsförebyggande arbetet. fick polisen i uppdrag att genomföra ett projekt om sociala insatsgrupper. Sociala insatsgrupper har bedrivits i 12 pilotområden. Projektet riktade sig mot unga mellan 15–som riskerar att bli kriminella eller som behöver stöd och hjälp för att bryta med kriminella nätverk. Tanken var att få till stånd en samverkan på individnivå där skulle ha ett huvudansvar för samverkan och där andra myndigheter och aktörer skulle göras delaktiga utifrån den unges individuella behov. Projektet med sociala insatsgrupper har utvärderats av polisen och . Projektet har även granskats av radioprogrammet . Huruvida de sociala insatsgrupperna var lyckade skiljer sig åt beroende på granskare. Polisen var mest positiv, även om de också har pekat på en rad problem som projektet synliggjort. drog slutsatsen att det lokala samarbetet har förbättrats, men att arbetet och resultatet i de olika pilotområdena skilt sig åt väsentligt. Syftet att identifiera unga i riskzonen har inte ökat i någon större omfattning. Endast sju av tolv områden har arbetat med att underlätta för personer som vill hoppa av en kriminell livsstil eller ett kriminellt nätverk. Kravet som finns på samtycke från de unga som ingått i projektet har begränsat antalet unga som kunnat inkluderas i sociala insatsgruppen. Samtliga pilotområden har även varit kritiska till målgruppen unga 15–och menar att det brottsförebyggande arbetet måste börja innan . Att målgruppen är tveksam kan ses ur ljuset av medias granskning som visar hur unga från runt utnyttjas av äldre kriminella för att stjäla, förvara vapen och narkotika m.m. Dessa unga utgör en mycket oroande svans till äldre kriminella, och de självrekryterar sig. Många pilotprojekt upplever även svårigheter i att samverka med skolan och . Ansvariga för fritidsverksamheten inom kommunen har i princip inte alls deltagit. Det har även saknats personella resurser, både på polismyndighetsnivå och på kommunnivå. Polisen lägger i sin utvärdering till att det finns problem med osäkerhet kring de juridiska förutsättningarna och hur socialtjänstsekretessen tolkas i de olika områdena. Radioprogrammet som granskat projektet visar på den kanske minst smickrande bilden. De menar att redovisade siffror är felaktiga, utvärderingen är bristfällig och slutsatserna är tveksamma. Enligt Kaliber är det betydligt fler som återfallit i brott av deltagarna i projektet än vad polisen redovisar. Professor vid i menar att själva utvärderingen brister. Med det underlag som finns går det helt enkelt inte att utvärdera projektet. Trots kraftig kritik mot projektet valde regeringen att ge i uppdrag att fortsätta att stödja arbetet med sociala insatsgrupper. Men arbetet är frivilligt, det bygger på att kommuner och andra aktörer vill och kan fortsätta eller inrätta social insatsgrupper. Därmed föreligger det en stor risk att arbetet kommer att fortsätta att se väldigt olika ut i landet samt att de brister som uppdagats kommer att finnas kvar. Vi socialdemokrater menar att idén med sociala insatsgrupper kan vara en god idé, men det krävs att det sker en riktig utvärdering och analys av arbetet. Det är viktigt att de slutsatser som dragits leder till förändring och förbättring. bör därför knytas till det fortsatta arbetet med sociala insatsgrupper och få i uppdrag att följa och utvärdera arbetet. Det brottsförebyggande arbetet är allas ansvar, men allas ansvar kan lätt bli ingens ansvar. Samverkan mellan myndigheter fordrar struktur, kunskap, vilja och kräver prioriteringar. Det är lättare för många aktörer att främja sin egen kärnverksamhet, särskilt när resurserna inte alltid räcker till. har det bildats olika samverkansmodeller i det brottsförebyggande arbetet. Men för att samverkan ska vara effektiv krävs det beslutskraft. Det innebär att det gemensamma målet att förebygga och motverka kriminalitet måste vara minst lika styrande som de enskilda aktörernas egna mål, annars tenderar samverkan att komma i andra hand. Viktigt är också att uppfyllelsen av dessa mål kontinuerligt utvärderas. Sådan utvärdering kan skapa underlag till att nya mål formuleras och att nya åtgärder vidtas. För att främja samverkan inom det brottsförebyggande arbetet skulle det behövas bättre samordning. Vi vill inrätta en nationell samordnare när det gäller det brottsförebyggande arbetet. Denne skulle bland annat få i uppdrag att driva på och koordinera det brottsförebyggande arbetet lokalt, regionalt och nationellt. Det finns stor kunskap om vilka insatser som krävs för detta, både i kommuner, organisationer och hos många myndigheter, inte minst hos (Brå). Men det behövs någon som kan se över myndighetsgränserna, utvärdera och föreslå förbättringar i hur det brottförebyggande arbetet genomförs. Det kan handla om resurstillskott eller att verka för att strukturer och lagstiftning som hindrar eller försvårar samverkan motverkas. Det skulle även kunna tas fram nationella styrande och mätbara mål som tar sikte på en rad variabler som har betydelse för ett framgångsrikt brottsförebyggande arbete. Vi avsätter särskilda resurser för inrättandet av en nationell samordnare. Den socialdemokratiska regeringen gav ett uppdrag till att se till att lokal polis knöts till varje skola, en så kallad kontaktpolis. Dessa skulle arbeta både brottsförebyggande, genom att åka ut och informera om alkohol inför till exempel och , men också delta i andra aktiviteter på skolan. Målsättningen var att bygga förtroende och relationer. Dessa poliser skulle också vara dem som i efterhand utredde incidenter och händelser som inträffade i och kring skolan. Med förkunskap om och raka kontakter med eleverna får man bättre undersökningar och fler som vågar anmäla. Vid ett brott var tanken att varje elev direkt skulle veta vem man ska ringa. Ett par mobilnummer till den lokala polisen på varje skolas anslagstavla eller hemsida skulle vara en trygghet. Kontaktpoliser bör även samverka med fritidsgårdar, skolbarnomsorg och föreningslivet. Kontaktpoliser ger goda förutsättningar att arbeta med brottsförebyggande frågor på ett lokalt plan, inte minst i sociala insatsgrupper. Det ser fortfarande mycket olika ut i landet vad gäller kontaktpoliser. Den borgerliga regeringen har inte tagit några initiativ för att kontaktpolisreformen ska slå igenom. det brottsförebyggande arbetet inte fungerar kan vara vi förlorar en ungdom till kriminalitet eller får ett nytt brottsoffer. Vi föreslår ytterligare ansträngningar för att etablera kontaktpoliser i skolorna. Snabbare handläggning av ungdomsbrott När unga begår brott är det viktigt att det sker en snabb reaktion. Det måste vara tydligt att det är fel att begå brott. är hanteringen av unga lagöverträdare en alltför utdragen process. Detta konstaterade redan i en rapport . Vi menar att regeringen måste prioritera en snabbare rättslig prövning av ungdomsbrott och att rättssystemet måste bli bättre på att hantera ungdomsbrott. Handläggningstiderna måste förkortas. har kritiserat den svenska utformningen av rätten till biträde vid förhör under förundersökning. Därför tog beslut om nya regler som innebär att alla som förhörs under en förundersökning ska ha rätt att ha ett biträde närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen. I en forskarrapport från i visade det sig att det finns allvarliga luckor i lagstiftningen om rätt till biträde, särskilt när det gäller unga personer som förhörs på grund av brottsmisstanke. Närvaron av försvarare vid förhör var skrämmande låg för barn . Endast i av fallen fanns en försvarare närvarande vid förhör. Det är inte rättssäkert att låta en ungdom sitta själv i förhör med poliser eller åklagare. I ett tillstånd av nervositet, rädsla och press är det lätt att ungdomen säger saker det inte går att stå för . Regeringen har hänvisat till olika arbeten som pågår för att säkerställa rätten till biträde. Någon uppföljning av forskarrapportens resultat har emellertid inte skett. Det krävs nu en uppföljning av hanteringen av försvarares närvaro vid förhör av unga. Den tekniska utvecklingen har skapat helt nya möjligheter till övervakning och hinder för brott som bättre stöldskydd i bilar och affärer, smarta betalningstjänster eller olika typer av lås och larm. Även kameraövervakning kan vara positivt där det behövs. Kameraövervakning har visat sig kunna minska antalet brott på platser med hög och koncentrerad brottslighet. Fler brott kan upp. Bilder från kameraövervakning har även visat sig ha betydelse för att kunna lösa brott. Många medborgare tycker kameraövervakning är bra och skapar trygghet. måste man se till integritetsaspekterna. Kameraövervakning får inte ske på ett slentrianmässigt sätt. gäller en moderniserad lagstiftning gällande kameraövervakning. Det är bra att bestämmelserna samlas i en enda lag samt att reglerna blir mer överskådliga och lättillgängliga. Vi har tidigare vid en rad tillfällen motionerat om att kameraövervakning ska kunna användas på brottsutsatta platser i högre utsträckning än . Det handlar framförallt om platser dit allmänheten har tillträde. Den nya regleringen som gäller angående kameraövervakning på platser som allmänheten har tillträde till är något förändrade. Bland annat tydliggörs att om särskild teknik används som främjar den enskildes personliga integritet, så ska tillståndsgivaren ta särskild hänsyn till detta. Detta ska enligt regeringen kunna öka möjligheterna att meddela tillstånd i vissa situationer. Sammantaget innebär det här att en ökad kameraövervakning på allmän plats i stort sett är beroende av om integritetsvänlig teknik används, samt hur väljer att göra sina bedömningar härvidlag. Praxis kommer att avgöra detta i förlängningen. Vi menar att det är osäkert om möjligheterna att använda kameraövervakning på allmän plats kommer att öka. Vi hade gärna sett en tydligare ambition från regeringens sida att ge bättre förutsättningar för kameraövervakning i detta fall. Vi vet också att de olika länsstyrelserna har gjort olika bedömningar i fråga om möjligheten att kunna kameraövervaka. Det är viktigt att arbeta för att få likvärdiga bedömningar runt om i landet. Med anledning av det sagda ser vi behov av att utvärdera den nya lagstiftningen . När det gäller vissa specifika platser dit allmänheten har tillträde menar vi att kameraövervakning bör underlättas i högre utsträckning jämfört med den föreslagna regleringen. Det handlar om användandet av kameror vid övervakning av vilt och speciell jakt, företrädelsevis på vildsvin eller mårdhund. Naturligtvis ska sådana kameror endast fånga ett begränsat område. Dessutom behöver kameraövervakning underlättas när det gäller skogs- och lantbruksverksamhet i högre utsträckning än vad regleringen ger möjlighet till. Maskiner, fordon och diesel ställs ofta kvar ute i skog och mark för att verksamheten ska kunna bedrivas på ett effektivt sätt. Det rör sig om mycket stöldbegärligt material och stölder förekommer frekvent. Denna brottslighet bedrivs inte sällan i organiserad form. Kameraövervakning skulle här kunna både förebygga brott och underlätta att utreda och bekämpa brott. Regeringen bör återkomma med förslag som tillgodoser båda dessa situationer. Om regeringen anser att det är av stor vikt att ta hänsyn till den enskildes personliga integritet vid kameraövervakning på platser dit allmänheten har tillträde, så tar man alltför lätt på den enskildes personliga integritet vid andra tillfällen. Det handlar om platser dit allmänheten inte har tillträde, exempelvis arbetsplatser. För denna typ av kamerabevakning krävs ingen anmälan. Kameraövervakning av platser som avses med den föreslagna lagstiftning ökar i allt högre utsträckning. Någon samlad bild av den totala kameraövervakningen på sådana platser finns inte. Det gör det svårt att överblicka den totala användningen av övervakning i samhället och även kontrollera om en övervakning sker på rätt sätt. Vi menar att huvudregeln borde vara att en anmälan ska ske även vid kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Undantag skulle kunna göras vid övervakningen av produktionsprocesser eller liknande där det är uppenbart att det handlar om teknisk övervakning. Detta ska ges regeringen till känna.