mot · H102C392 · 2013-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om förenklat förfarande vid förändring av andelstal i samfällighetsföreningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av vilka enskilda vägar som bör omklassifiseras till allmänna vägar.1 1 Yrkande 2 hänvisat till TU. Anläggningslagen (AL) tillkom 1974, alltså . gällde lag om enskilda vägar (EVL). För tätortvägar kom att gälla ända till 1998, då det genom lagändring blev i huvudsak samma regler för tätortsvägar och vägar på landsbygden. De vägsamfälligheter och vägföreningar som således bildades enligt EVL är samfällighetsföreningar, och anläggningslagens regler gäller för att ompröva andelstalen. Trots att dessa föreningar är mellan , och således borde ha helt inaktuella andelstal, är det endast av dem som erhållit nya andelstal genom så kallad omprövningsförrättning enligt 35 § anläggningslagen. Detta tyder på att den metod som lagstiftaren valt för omprövning av andelstal inte fungerar tillfredställande. () samlar många av de ekonomiska föreningar som är samfällighetsföreningar som medlemmar, ca 10 000. Deras erfarenhet är att många samfällighetsföreningar istället för att välja att söka omprövningsförrättning enligt anläggningslagen väljer att besluta om egna andelstal för de i gemensamhetsanläggningen deltagande fastigheterna. Den främsta anledningen till denna ordning tycks vara att en lantmäteriförrättning upplevs som alltför kostsam och den nödvändiga ändring av inaktuella andelstal sker därför i konsensus i respektive förening, utanför det regelverk som lagstiftaren angivit. Problemet med denna ordning är att föreningen lever i ovisshet om en beslutad uttaxering kan genomföras eller om någon medlem klandrar uttaxeringen till domstol. Utan uttaxeringsrätt med stöd av lag, kan föreningens skötsel av och investeringar i vägarna och de gemensamma nyttigheterna för området äventyras. REV:s bedömning är att det finns behov hos 15 000–20 000 samfällighetsföreningar med otidsenliga andelstal att ompröva sina gemensamhetsanläggningar och få aktuella andelstal. Om alla dessa föreningar skulle ansöka om lantmäteriförrättning så skulle det behövas i storleksordningen 100 lantmätare som arbetar heltid för att ompröva dessa. Förslag om förenkling: Finlandsmodellen I finns ett annat, enklare sätt att bestämma andelstal i ett väglag, dvs. motsvarigheten till en samfällighetsförening. Där är det föreningsstämman som beslutar om ändring av andelstalen. och har snarlik lagstiftning inom fastighetsbildningsområdet, eftersom länderna har en gemensam historia. På några punkter skiljer sig dock lagstiftningen och en av dessa är hur ändring av andelstalen i en samfällighetsförening går till. En samfällighetsförening bildas normalt på samma sätt som i genom en lantmäteriförrättning. Där bestäms vägens sträckning och standard samt vilka fastigheter som ska ha del i vägens utförande och drift. Däremot registreras inte andelstal för utförande och drift. Enligt lagen är det väglagen (föreningarna) själva som ska besluta om dessa och ompröva dem när behov uppstår och minst var fjärde år. Därmed är det väglagen (föreningarna) själva som också ajourhåller register över andelstalen i egna system. Enligt uppgift så fungerar det finländska systemet väl. Antalet överklaganden, vilka prövas av en vägnämnd, är inte särskilt många. En snabbenkät med svar från 39 kommuner med totalt cirka 10 000 väglag ger vid handen att endast 200 överklaganden inkommit . Ett genomförande i av ett förenklat förfarande vid omprövning av andelstal i samfällighetsföreningar liknande det som finns i skulle leda till att samtliga gemensamhetsanläggningar som förvaltas av en samfällighetsförening kan få legala andelstal från det att lagändringen genomförs, utan att kostnader för förfarandet uppstår. Andelstalen i gemensamhetsanläggningarna skulle kunna anpassas kontinuerligt efter den allt mer föränderliga värld vi lever i. De föreningar som levt med gamla inaktuella registrerade andelstal, men i praktiken haft en egen frivillig grund för medlemsdebitering, skulle genom ändringen få sin ekonomiska hantering in i det gällande ramverket för uttaxering. Detta leder till stabilitet och förutsebarhet såväl för föreningen som för de enskilda fastighetsägarna. skulle själv ansvara för att föra förteckning över andelstalen för delägande fastigheter i den gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar. I fastighetsregistret skulle de ofta inaktuella andelstalen tas bort, vilket indirekt innebär att ett mera tillförlitligt, aktuellt och modernt fastighetsregister kommer att finnas. Lantmäteriets arbete med omprövningar av andelstal skulle upphöra vad gäller samfällighetsföreningar och den lediga kapaciteten kan användas för att pröva de fall då delägare i gemensamhetsanläggning är missnöjd med det andelstal som föreningen beslutat (om överprövningsrätten skall åligga Lantmäteriet). Den privata marknad som hjälper samfällighetsföreningar med beräkningar av andelstal kan fortsätta att tillsammans med Lantmäteriet ge föreningar underlag inför beslut om andelstal. En övergång till en ordning liknande den i skulle innebära en betydande regelförenkling, för såväl alla samfällighetsföreningar som för berörd myndighet. Det blir också avsevärt enklare regler för berörda fastighetsägare och företag som ingår i samfällighetsföreningarna. Det faller mycket väl inom ramen för regeringens arbete med regelförenkling. Regeringen bör därför skyndsamt se över anläggningslagens bestämmelser i syfte att förenkla förfarandet vid förändring av andelstal i samfällighetsföreningar. I samband med en sådan översyn bör också frågan om omklassificering av enskilda vägar till allmänna vägar hanteras. bör därför få i uppdrag att utreda vilka enskilda vägar som har funktionen som en allmän väg eller nyttjas av andra än andelsägarna i sådan omfattning att de bör vara allmänna. Per Åsling (C)