ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H102So316 · 2013-09-30 00:00:00 — Utöka apotekens roll för att avlasta vården tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över möjligheterna att bättre använda apoteken som en resurs för hälso- och sjukvård. Svensk hälso- och sjukvård står inför stora utmaningar. En allt äldre befolkning, stora pensionsavgångar i vårdsektorn och vikande skattebas kommer sammantaget utsätta vården för stora påfrestningar. För att klara denna utmaning kommer en rad olika åtgärder att vidtas i förbättrad teknik, självdiagnostik, distansvård med mera. Men det finns ytterligare en faktor som kan bidra till att stärka hälso- och sjukvårdens möjligheter att kunna ge den vård som efterfrågas, de över 1 350 apoteken i och de välutbildade farmaceuter och egenvårdsspecialister som finns där. Om sjukvården ska klara sin framtida utmaning måste de resurser som finns användas optimalt, men det krävs också nya grepp och nya lösningar. Apoteken är en viktig del av den svenska hälso- och sjukvården. De ser till att rätt läkemedel lämnas ut, till rätt dos, till rätt mängd, att hållbarheten är tillräcklig och att patienten förstår hur läkemedlet ska tas. besöker patienten apoteken betydligt oftare än den besöker vården. En patient som behandlar en kronisk åkomma besöker apoteken minst , läkaren kanske en gång. Här finns en outnyttjad potential. Några exempel på vad apoteken skulle kunna göra: Förlänga recept. Förskriva vissa recept. Enklare hälsoundersökningar för att avgöra om vården behöver kontaktas, exempelvis mäta blodtryck, kolesterolvärden, lungkapacitet etc. Läkemedelsgenomgångar för att kontrollera att patienten inte använder felaktiga läkemedel, med mera. Utöver detta finns ytterligare aktiviteter eller åtgärder som apotekens välutbildade apotekare, receptarier och egenvårdsspecialister skulle kunna bidra med till vården.
mot · H102So317 · 2013-09-30 00:00:00 — Om åldersreglering gällande adoptionsföräldrar vid internationell adoption tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över rekommendation om ålder på adoptionsföräldrar och att överväga om den eventuellt kan avskaffas. I har vi en allt friskare befolkning och medellivslängden stiger i snabb takt. Vi talar om att kunna arbeta längre och tillgodogöra oss en mer aktiv fritid. Tvärt emot alla andra samhällstrender har sänkt rekommenderad ålder på tänkta adoptionsföräldrar från 47 till . Här finns flera viktiga aspekter att utifrån dagens verklighet ta i beaktning. Den kanske viktigaste är att man i olika kommuner har varierande förhållningssätt till rekommendationen. I vissa kommuner följer man strikt rekommendationen medan man i andra kommuner ser det just som en rekommendation. Därmed finns risk för att likabehandling åsidosätts. En del information tyder på att en del adoptionsföräldrar överväger att byta kommun för att få en annan bedömning. Det andra är att det förekommer ålderskillnad mellan makar som söker adoptionsmöjlighet. Undantagslöst går man då på den äldsta i sammanhanget när man gör bedömningen. Rekommendationerna som är framtagna för barnets bästa bör inte vara av den art att den kan ställa ett par i situationen där den ena parten ställs inför de facto att endast ensamadoption kvarstår. Det är givetvis rimligt att ha en åldersgräns, något som regleras i hög grad av adoptionsgivarländerna. Vanligtvis mellan 40 till som övre åldersgräns. I har vi en diskrimineringslagstiftning som inkluderar åldersdiskriminering. Frågan kan ställas i ett vidare perspektiv. Det är varken önskvärt eller realistiskt att tro att är det som föreslår åldersrekommendationer även när det handlar om biologiska barn. Barnets bästa måste alltid stå i centrum och den bedömningen görs av professionella i regi. Eftersom de länder som har barn för internationell adoption redan har åldergränser och för att likabehandling ska kunna råda, föreslår jag att rekommendationen gällande ålder på adoptionsföräldrar från ses över och överväga om den eventuellt kan avskaffas med hänvisning till ovanstående.
mot · H102So318 · 2013-09-23 00:00:00 — Nationella riktlinjer för vid fosterhemsplaceringar tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över möjligheten till nationella riktlinjer för när det gäller uppföljning av barn som placeras i fosterhem eller på institution och för att hitta samverkansrutiner med barnens hemkommuner för att skolplikten ska fullgöras. De flesta frågor som rör barn tar i första hand sin utgångspunkt i ett föräldraansvar men det finns också ett gemensamt ansvar för de barn som befinner sig i utsatthet. Att socialt utsatta barn placeras i fosterfamiljer och på institutioner för att de har det svårt hemma och inte får det bättre utan ibland ännu sämre är oacceptabelt. När det gäller barn i familjehem har regeringen gett i uppdrag att ta fram en modell för att bättre följa upp och lyssna på barnen i familjehem i syfte att låta dem förmedla sina upplevelser om sin vistelse i familjehemmet. Detta är bra. Trots detta konstateras allt för ofta allvarliga brister i omsorgen om barnen. visade på brister som att barn varit ständigt hungriga, fått utstå kränkningar från fosterföräldrar, blivit utsatta för såväl fysisk som psykisk misshandel, som inte fått en ordentlig skolgång eller som berövats kontakten med sin biologiska familj. Forskning visar att placerade barn och ungdomar har lägre utbildningsnivå i vuxen ålder än andra jämnåriga. Detta leder till enligt Social rapport mycket stora överrisker för exempelvis psykisk ohälsa, kriminalitet, missbruk, tonårsgraviditeter och försörjningssvårigheter. Skolinspektionens gjorde 2009/10 en granskning av samtliga kända HVB-hem som bedrev undervisning. I studien ingick 114 elever från 60 olika kommuner. Inspektionens granskning visade att elevernas rätt till utbildning inskränkts, beslut och utredningar saknades samt att passiva skolhuvudmän på elevernas ordinarie skola resulterade i att personal fick fatta avgörande beslut på ett område där man saknade kompetens. arbete med barn som far illa är ofta ett arbete som sker hos enskilda tjänstemän. Det gör att socionomyrket präglas av mycket eget ansvar. Vi måste därför säkerställa att och socialnämnden har riktlinjer som inte bygger på enskilda tjänstemäns tolkningar. Nationella riktlinjer bör innehålla placerade barns rätt till regelbundna samtal och uppföljningsbesök från och rutiner för samarbete med hemkommunen för att säkerställa att de placerade barnen får den utbildning de har rätt till. Vi måste ha ett regelverk som är anpassat till dagens samhälle. Utgångspunkten måste i större utsträckning vara att alltid arbeta utifrån ett barnperspektiv. Jag anser utifrån ovan att bör ge regeringen i uppdrag att se över möjligheten till nationella riktlinjer för för att skapa rutiner för uppföljning av barnens placering samt hur man tillsammans med kommunerna skapar rutiner för att kontrollera att barnen fullgör sin skolplikt så att de får sin rätt till utbildning tillgodosedd.
mot · H102So319 · 2013-09-24 00:00:00 — Begränsning av förskrivningsrätt för receptbelagd medicin tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över möjligheten till prövning av läkares förskrivningsrätt av receptbelagda läkemedel i vissa fall. Dagens lagstiftning medger att legitimerad läkare fortsätter ha förskrivningsrätt för receptbelagda recept även efter att läkaren slutat arbeta eller arbetar inom ett helt annat yrkesområde. Det finns visserligen möjlighet för och att dra in förskrivningsrätten vid t.ex. missbruk. Men det förutsätter uppenbart missbruk och allt detta missbruk upptäcks innan någon tagit skada. Inom ett antal yrken krävs specifik utbildning och kontinuerlig kompetensutveckling för att få behålla sin licens eller rätt att utöva yrket. Detta är inte ovanligt för t.ex. piloter, fastighetsmäklare, bankanställda som arbetar med ekonomisk rådgivning m.fl. yrkesgrupper. Anledningen till att det inom flera yrken krävs uppdatering och kontinuerlig kompetensutveckling är att utvecklingen går snabbt inom yrkesområdet, vilket innebär krav på ny kunskap och nya regler. Människor som anlitar dessa personer måste kunna känna sig säkra på att personen besitter adekvat kunskap inom sitt yrkesområde. Personer inom andra yrken som inte är aktiva inom aktuellt yrke får rätten eller licensen indragen och det ofta . Inom sjukvården och inom läkemedelsbranschen sker samma snabba utveckling som inom andra områden. Det kommer ständigt ny kunskap om bl.a. nya behandlingsmetoder och nya mediciner. Ur patientsäkerhetssynpunkt bör därför lagstiftningen ses över och förskrivningsrätten jämställas med de olika former av licenskrav som finns inom flera andra yrkesområden. Vi anser därför att bör ge regeringen i uppdrag att se över möjligheten att införa en prövning av förskrivningsrätt för läkare som slutat arbeta eller arbetar inom ett annat yrkesområde.
mot · H102So322 · 2013-09-24 00:00:00 — Tänderna är en del av kroppen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tändernas betydelse för hälsan. Det finns egentligen inget vägande skäl att inte behandla tandvård som övrig sjukvård. Obehandlade sjukdomar i mun och tänder innebär samma lidande och risker för den enskilde som sjukdomstillstånd i övriga delar av kroppen. Det finns dessutom ett samband mellan dålig munhälsa och andra sjukdomar. Exempelvis är risken för hjärt-kärlsjukdomar (den vanligaste dödsorsaken i ) kraftigt förhöjd hos patienter som har stora problem med tänderna. Åtskilliga svåra sjukdomstillstånd och dödsfall skulle kunna förebyggas om fler fick tandvård . Tandvård innebär självklart kostnader, men även nya mediciner och behandlingsmetoder i den övriga vården medför extra kostnader. Detta har inte använts som argument för att tvinga den enskilde att ta den ekonomiska smällen vid dyra behandlingar. Tvärtom har rätten till vård för alla, oavsett plånbokens tjocklek, framhållits i dessa sammanhang. Tandvård har blivit en klassfråga och många låginkomsttagare väljer bort nödvändig tandvård för att de inte har råd. Det är nu dags att betrakta tänderna som en del av kroppen. Målet måste vara att tandvården görs till en del av den övriga sjukvården och bekostas på samma sätt.
mot · H102So325 · 2013-09-25 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa legitimation för socialarbetare. Under har kampen förts för att införa statlig legitimation för socionomer. Arbetet har till stor del bedrivits av , som organiserar socionomer. Ett litet delmål har uppnåtts har fått uppdraget att ta fram en utbildning som leder till legitimation för kuratorer i hälso- och sjukvården. Men det är lika viktigt att statlig legitimation införs även för övriga socialarbetare! Det gäller socialsekreterare, behandlare inom , biståndshandläggare inom LSS/för äldre, kuratorer på skolor, frivårdsinspektörer med flera. På hemsida går det att läsa följande om legitimation: Legitimationen är ett uttryck för att en yrkesutövare står under samhällets tillsyn och har godkänts för yrkesverksamhet inom det område legitimationen avser. Den främsta betydelsen ligger i samhällets möjlighet att på ett märkbart och tydligt sätt – genom indragning av legitimationen – reagera när en legitimerad yrkesutövare allvarligt missköter sig. Att införa legitimation för socialarbetare innebär en möjlighet att höja statusen för de legitimerade yrkesutövarna, exempelvis socialsekreterare, men det innebär också en utökad möjlighet att kvalitetssäkra verksamheten och stoppa olämpliga yrkesutövare.
mot · H102So326 · 2013-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den övre åldersgränsen bör höjas så att även äldre kvinnor får delta i screeningprogrammet för livmoderhalscancer. Bland kvinnor i åldern 15–är livmoderhalscancer den näst vanligaste cancerformen över hela världen. I får omkring 32 000 kvinnor besked om cellförändringar och närmare 500 insjuknar i livmoderhalscancer. Cirka 160 kvinnor dör på grund av denna cancerform. vaccineras unga flickor mot HPV-virus. Genom dessa vacciner kan nu en av de allvarligaste cancersjukdomarna för kvinnor förebyggas. Livmoderhalscancer orsakas av onkogena HPV (humant papillomvirus) som smittar genom sexuell kontakt. Alla sexuellt aktiva kvinnor riskerar därför att drabbas, oavsett ålder. För bästa skydd bör dock vaccination ske före den sexuella debuten. Men en tidigare infektion med HPV skyddar inte nödvändigtvis mot en ny infektion. Det innebär att även äldre kvinnor skulle kunna ha nytta av att vaccinera sig. Man räknar med att av alla kvinnor kommer att ha smittats av ett HPV-virus innan de fyllt och av dessa infektioner är av en typ som kan ge upphov till livmoderhalscancer. Vaccination ger en god möjlighet att tidigt kunna förebygga livmoderhalscancer. Men trots goda resultat av vaccinet kommer det att dröja innan vi kan se effekten på cancerförekomsten. Vaccination ger dessutom inget heltäckande skydd. Därför är det av yttersta vikt att det allmänna screeningprogrammet fortsätter. Det väl utbyggda programmet har i mer än halverat antalet dödsfall sedan det infördes . Medelåldern för insjuknande är 35–, vilket innebär att en hel del insjuknar och dör även . Den övre åldersgränsen bör därför höjas så att även äldre kvinnor får delta i screeningprogrammet.
mot · H102So328 · 2013-09-27 00:00:00 — Screening av tjock- och ändtarmscancer tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om screening av tjock- och ändtarmscancer. Tjock- och ändtarmscancer har en mycket hög dödlighet i . 2 700 avlider i sjukdomen . Det är främst äldre personer som drabbas – genomsnittsåldern är . rekommenderar numera att personer från och med genomgår regelbunden screening för att upptäcka sjukdomen. Det beräknas kunna rädda cirka 300 liv . Men föreslår ingen screening , trots att många riskerar att drabbas i högre ålder. Med tanke på den stigande medellivslängden innebär det att man kan man leva många goda år efter under förutsättning att dödliga sjukdomar upptäcks och behandlas. Screening bör därför erbjudas även efter .
mot · H102So330 · 2013-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en nollvision för fallolyckor. Fallskadorna ökar bland äldre och konsekvenserna när man ramlar och skadar sig i högre ålder kan bli allvarliga. Statistik från Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) visar att närmare 1 600 pensionärer avled i sviterna efter fallskador i . Enligt olyckstatistiken från MSB är det fem gånger fler som dör i fallolyckor än i trafikolyckor och det är sju gånger fler som måste läggas in på sjukhus efter fallolyckor jämfört med olyckor i trafiken. Trots att fallolyckorna kräver fyra liv och hundratals sjukhusinläggningar, läggs betydligt mer resurser på att förebygga trafikolyckor. Fallolyckor kostar samhället 24 miljarder , i alla åldersgrupper. Vi lägger drygt 3 miljarder på att förebygga fallolyckor, ungefär hälften av dem på att minska arbetsolyckorna. Men den allra vanligaste fallolyckan sker inte på jobbet utan i hemmet, då en äldre person halkar och tappar balansen. Ofta blir resultatet en bruten höftled. Den skadan står för en stor del av de kostnader som fallolyckorna orsakar. En höftledsfraktur kostar samhället . Kostnaden fördelas ganska lika mellan landsting och kommun. Men varken politiker eller allmänhet verkar känna till problemets omfattning och det saknas en samhällsstrategi för att försöka minska problemet. tror alltså en stor majoritet att det är vägtrafikolyckor och inte fallolyckor som är den vanligaste dödsolyckan. Det krävs ett mer omfattande arbete kring dessa frågor, och staten måste stötta upp de organisationer och kommuner som jobbar med det förebyggande arbetet kring folkhälsa. Flera goda exempel går att hitta i ett antal kommuner och landsting. På flera håll går det exempelvis att anlita en , en hemvaktmästare, som kan hjälpa till att byta glödlampan i takkronan eller sätta upp nya gardiner. Andra kommuner erbjuder hjälp att skadesäkra hemmen. Det är bra, men den största förbättringsmarginalen finns troligtvis inom sjukvården. Bristen på geriatriker som är specialiserade på äldres sjukdomar är stort. Många äldre felmedicinernas. Det är exempelvis inte sällan fallolyckorna orsakas av yrsel, som i sin tur är en biverkan av ett läkemedel. En del av denna brist skulle kunna dock kunna botas genom att den geriatriska kompetensen bland andra läkare blev bättre. Även rehabiliteringen av äldre med höftfrakturer har försämrats och många äldre får aldrig en chans att komma tillbaka igen. Fallolyckor är ett stort folkhälsoproblem. När den demografiska utvecklingen gör att antalet äldre och sköra människor blir fler och fler krävs politiska initiativ. Med ett bättre förebyggande arbete hade många fallolyckor kunnat undvikas. Regeringen bör verka för att en nollvision ska gälla för fallolyckor och att personal inom sjukvård och äldreomsorg bör utbildas om fallolyckor. Det skulle spara onödigt lidande och resurser som man istället skulle kunna lägga på att utveckla välfärden.
mot · H102So333 · 2013-09-24 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av en äldreombudsman. Ombudsmännen (och ) fyller viktiga funktioner i samhället för att bekämpa diskriminering och förtryck. De äldre blir allt fler i samhället och många gamla befinner sig i en utsatt position. En hel del äldre som är försvagade av sjukdom kan ha svårigheter att själva driva sin rätt till sjukvård, äldrevård, hemtjänst och färdtjänst inom rimlig tid. Pensionärer med låga pensioner kan ha svårt att få pengarna att räcka ens till det nödvändigaste: mat, hyra, el och värme, läkarbesök och mediciner. Den orättvisa pensionärsskatten har vidgat klyftan mellan pensionärer och löntagare. Många är att beteckna som fattigpensionärer och åtskilliga är beroende av välgörenhet för att klara sig. Bemanningen inom hemtjänst och äldreomsorg har försämrats avsevärt under en följd av år och det råder akut kris inom vården på flera håll i landet. Denna utveckling slår särskilt hårt mot multisjuka gamla människor. har bland annat som uppdrag att bekämpa diskriminering på grund av ålder, men behövs ändå för att värna de yngstas intressen. På samma sätt behövs en äldreombudsman för att värna och uppmärksamma de äldstas intressen. Frågan behöver övervägas .
mot · H102So334 · 2013-09-24 00:00:00 — Lagstadgat brukarinflytande inom missbruksvården tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om lagstadgat brukarinflytande inom missbruksvården. Brukarinflytande definieras officiellt så här: Medborgarnas möjlighet att såsom användare av offentlig service påverka tjänsternas utformning och kvalitet (1991). Äldre och personer med funktionsnedsättningar har en stark lagstadgad rätt att delta i vårdens utformning, både på det individuella planet och på gruppnivå (genom pensionärs- och handikapporganisationer). Dessa regler återfinns i socialtjänstlagen. Även de anhöriga har möjlighet till inflytande över vårdens utformning. Men det lagstadgade brukarinflytandet är inte lika uttalat för andra grupper. Personer med missbruksproblem har en svagare ställning i socialtjänstlagen. Även anhöriga har svagt lagligt stöd att påverka vårdens utformning. Personer med missbruksproblem har ofta ovärderliga erfarenheter av hur bemötande och missbruksvård fungerar, erfarenheter som kan bidra till förbättringar av vårdens utformning. Detta är till gagn både för de berörda och för hela samhället. Missbruket kostar oerhört mycket både ekonomiskt och mänskligt. Dåligt fungerande missbruksvård leder till att människor går ner sig och går under av missbruk. Ökat brukarinflytande är avgörande för att göra missbruksvården bättre. Det är också en demokratisk fråga och handlar om mänskliga rättigheter. Personer med beroendeproblematik ska givetvis, liksom andra vårdbehövande, ges rätt att själv påverka utformningen av vården och sina egna liv! Målet måste vara att det starka lagstadgade brukarinflytande för äldre och funktionsnedsatta som redan finns inom utökas till att även gälla personer med missbruksproblem. Brukarinflytandet i hälso- och sjukvårdslagen behöver också förstärkas när det gäller missbruk.
mot · H102So335 · 2013-09-25 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vräkning av barnfamiljer. Att i alla situationer och sammanhang värna barn och ungdomar borde vara en självklarhet. En trygg barndom och uppväxt, en bra förskola och skola och en god boendemiljö är kriterier som borde ingå i alla barns och ungdomars liv. Tyvärr ser inte verkligen ut så för alla, och inte sällan finns det barn i familjer som vräks från sin bostad. Varje vräkning som drabbar ett barn är en tragedi. Barnets trygghet rycks undan och hemmet ersätts med ett eller flera tillfälliga boenden. Vägen tillbaka till ett eget hem kan vara lång. Det är därför oerhört viktigt att i så hög grad som möjligt undvika vräkning av familjer med barn. De regler som finns för att förebygga vräkning fungerar inte alltid i praktiken. Ofta dröjer det för länge innan kopplas in och innan en handläggare tar tag i situationen. Fastighetsägaren eller hyresvärden kan då redan ha hunnit verkställa vräkningen. Det är mycket angeläget att fastighetsägaren eller hyresvärden åläggs att anmäla den planerade vräkningen till . Vräkningen bör sedan inte verkställas innan har getts en rimlig tid och möjlighet att agera. Kronofogden bör dessutom kontrollera att en anmälan gjorts och rimlig tid förflutit innan vräkningen verkställs.
mot · H102So336 · 2013-09-27 00:00:00 — Samverkan BUP och kommunerna tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om samverkan mellan BUP och kommunerna. De allra flesta barn och unga i lever ett gott liv och mår bra, men de som mår dåligt mår tyvärr allt sämre. Dessutom rapporteras från olika håll i landet att alltfler barn har en svår situation bl.a. beroende på barnfattigdomen och det faktum att många vuxna har en problemfylld och ohållbar situation på grund av arbetslöshet, sjukdom med mera. Detta är en oroande utveckling som måste mötas med större och klokare satsningar och samarbete mellan kommuner och landsting bland annat när det gäller elevhälsan, skolhälsovården och barn- och ungdomspsykiatrin. Föräldrastödet under barnets hela uppväxttid är ytterligare en viktig prioritering. Dagens långa väntetider inom barn- och ungdomspsykiatrin är inte acceptabla, och det är därför av största vikt att samverkan utökas såväl kvalitativt som kvantitativt mellan kommuner och landsting för att bättre fånga upp ungdomar med problem och nå tidiga och goda resultat. har det bland annat visat sig i olika enkätundersökningar att fler än hälften av BUP-enheterna uppger att de kan styra över sina satsningar och de uppger också att de satsat på att minska köerna, vilket är mycket positivt. Men det är fortfarande alltför många som redovisar att de inte kan påverka resurstilldelningen. Vidare uppgav nästan hälften av de tillfrågade enheterna att de inte har fått del av de resurser som tillkom i samband med den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvårdens utveckling. Alla BUP-enheter samverkar med ett flertal aktörer, vilket är en förutsättning för att komma till rätta med den psykiska ohälsan bland barn och unga. Men landstingens verksamheter måste i större utsträckning samverka med den kommunala elevhälsan och med skolhälsovården för att snabbt och effektivt påbörja det stödjande arbete som krävs för att komma till rätta med ungdomars problem. Många enheter belyser dessutom att de ibland upplever svårigheter med detta viktiga gränsöverskridande arbete, vilket talar för att en översyn bör ske som möjliggör ett mer effektivt samarbete för barns och ungdomars bästa.