mot · H102So616 · 2013-10-04 00:00:00 — De börjar tidigare, de söker vård senare, de är sjukare både fysiskt och psykiskt när de söker vård, de har använt mer och tyngre droger , de har varit utsatta för våld och sexuella övergrepp i högre utsträckning, de har fler problem i sina ursprungsfamiljer och de har försökt ta sina liv i högre omfattning än männen. Till detta kommer att de bär, föder och vårdar barn. Kvinnor är i minoritet bland personer med beroende. De utgör av den totala gruppen. Sannolikt är det fler kvinnor som skulle söka sig till vården om de visste att det fanns utrymme och kunskap att möta deras behov. Därför måste missbruksvården ha kunskaper om och utveckla vård och behandling utifrån kvinnors individuella behov. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. redovisar i rapporten mot missbrukande kvinnor (2005) att det är mycket vanligt att missbrukande kvinnor utsätts för våld, ofta av sina missbrukande män. Rapporten kritiserar myndigheterna för att våldet ofta ses som en effekt av missbruket snarare än som ett kvinnofridsbrott som kan drabba alla kvinnor. Det är nödvändigt att även missbrukande kvinnor får hjälp och skydd mot män som utsätter dem för våld. Det är därför viktigt att kunna erbjuda behandling mot missbruk för kvinnor i könsseparata grupper. Våldsutsatta kvinnor ska inte behöva genomgå behandling i samma grupp som sin förövare. Dessutom kan kompetens vad gäller både missbruksproblematik och våld mot kvinnor samlas på ett ställe. På så sätt kan kvinnan få hjälp både med sitt missbruk och att ta sig ur en våldsam relation. Därför bör regeringen arbeta för att missbrukande kvinnor som är utsatta för mäns våld ska erbjudas behandling i könsseparerade grupper. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna och det bör inrättas resursjourer som har kompetens att ta emot missbrukande kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.7Särskilt utsatta grupper inom beroendevården De allt större klassklyftorna i det svenska samhället leder till att vissa grupper är särskilt utsatta och därför har en högre risk att hamna i missbruk och beroende. Till exempel är personer med utländsk bakgrund överrepresenterade bland dem som utvecklar ett beroende. Personer med utländsk bakgrund är överrepresenterade när det kommer till kriminalitet, psykisk ohälsa och andra sociala problem. Förklaringen är inte kulturella skillnader eller personliga upplevelser, som antyds i , utan det beror på de socioekonomiska förhållandena med hög arbetslöshet, låga inkomster, kort utbildning, trångboddhet m.m. Dessa faktorer förstärks av den strukturella diskriminering som finns i det svenska samhället. Det är kommunernas och landstingens ansvar att se till att alla får den behandling de har behov av . För att förbättra detta arbete bör få i uppdrag att utvärdera och komma med förslag till förbättringar av missbruks- och beroendevården för människor med utländsk bakgrund. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. anser dessutom att papperslösa ska ha rätt till sjukvård på samma villkor som alla andra, vilket också gäller missbruksvård inom hälso- och sjukvården. Papperslösa ska också kunna söka denna vård utan att polis och åklagare ska få vetskap om det. För förslag om detta hänvisar vi till motion 2012/13:So12, med anledning av prop. 2012/13:109 Hälso- och sjukvård till personer som vistas i utan tillstånd. För den som söker hjälp för sitt missbruk eller beroende är det svårt att påverka vilken vård man får. Detta trots att socialtjänstlagen (SoL) ger en möjlighet att överklaga ett negativt beslut och att hälso- och sjukvårdslagen (HSL) ger patienten vissa möjligheter att välja behandlingsform. Möjligheten att själv välja behandlingsform bör vara lika självklar inom missbruksvården, även den som kommunen beslutar om, som inom all annan vård, med förbehåll att läkemedelsassisterad behandling måste vara medicinskt motiverad och beslutad av läkare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att ytterligare stärka den enskildes ställning inom missbruksvården ska personliga ombud, som finns inom psykiatrin, införas inom missbruksvården eftersom det kan vara svårt för den som har ett missbruk eller ett beroende att veta vilka rättigheter denne har och att bevaka dessa rättigheter helt på egen hand. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det behövs också bättre kunskaper om brukarinflytande ska bli ett verkligt inflytande, varför det behöver genomföras utbildningar i brukarinflytande för verksamma inom brukarrörelsen och ansvariga i kommuner och landsting. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.9Avkriminalisering av eget bruk kriminaliserades bruket av narkotika. Detta var en kursförändring från den tidigare linjen att det var själva narkotikan som var olaglig. skärptes straffet för brottet för att göra det möjligt för polisen att tvinga misstänkta till att lämna urinprover, vilket p.g.a. ingreppets omfattning för den enskilde endast kan göras om brottet har fängelse i straffskalan. Förespråkarna för kriminaliseringen hävdar att det ger en möjlighet att upptäcka människor med missbruksproblem och ge dem vård. Utvecklingen har visat att denna lagstiftning har fått motsatt verkan. Kriminaliseringen pekar ut människor med beroende eller missbruk som kriminella. De får en stämpel som stöter ut dem ur samhällsgemenskapen, vilket har ett tätt samband med utvecklingen av tungt missbruk. Personer med missbruksproblem drar sig då i större utsträckning för att söka hjälp. Det gäller i högsta grad dem som har ett riskbruk och tidigare är ostraffade. Om eget bruk inte var kriminaliserat skulle man kunna nå många med riskbruk mycket tidigare än , dvs. innan de har utvecklat ett missbruk. Det skulle vara en vinst för både individ och samhälle. Kriminaliseringen leder också till ett arbetssätt inom polisen som inte är särskilt lyckat för att förebygga missbruk. Polisen har fokuserat allt mer på den enskilde missbrukaren, medan man har minskat fokus på langningen. Konsumtionsförbudet kan också ha bidragit till det ökande antalet dödsfall p.g.a. narkotika eftersom människor tvekar att söka hjälp vid överdoser och andra akuta situationer för att undvika att polisen blir inblandad. Det finns all anledning att satsa på en mer effektiv bekämpning av narkotikan. Tullen måste stoppa smugglingen. Polisen måste bedriva ett effektivt arbete mot langningen. Det är narkotikan som ska vara olaglig och inte missbrukarna. Därför bör eget bruk av narkotika avkriminaliseras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att förbättra vården behövs mer kunskap. Såväl i som i många av remissvaren framhåller man det stora behovet av såväl ny kunskap som att den kunskap som redan finns kommer till användning. Bland annat behöver kunskap om missbruksfrågor ingå i fler utbildningar som det behöver utvecklas särskilda utbildningar både på grundläggande praktisk nivå och på mer teoretisk nivå. På samma sätt behöver det också tas initiativ till och bedrivas forskning som rör missbruksfrågor. Det kan även behövas ett bättre samarbete mellan forskare och lärosäten samt en bättre struktur för att sprida forskningsresultatet och omsätta dem i praktisk verksamhet. Därför vill vi gärna se ett nationellt forskning och kunskapsspridning om behandling av missbruk och beroende, som föreslår. Verksamheten kan med fördel, som föreslår i sitt remissvar, delas upp på flera enheter för närheten till den praktiska verksamhet där kunskapen ska komma till användning. Vi förutsätter också att kommuner och landsting kontinuerligt följer upp sin verksamhet, satsar på kompetensutveckling och använder sig av forskning och andra kunskapsunderlag för att den vård och de behandlingsmetoder de erbjuder ska hålla så hög kvalitet som möjligt. 9Förbättra stöd till människor med psykisk ohälsa Människor mår allt sämre i dagens . Den självskattade psykiska ohälsan ökar. Denna ökning har i grunden sociala orsaker och det är viktigt med breda förebyggande insatser. Den psykiatriska vården måste både förstärkas och få en ny inriktning. Denna nya inriktning innebär en humanare psykiatri där målet ska vara ett så självständigt liv som möjligt för människor med psykiska funktionsnedsättningar. Egenmakt och inflytande är nyckelord för att människor som drabbats av psykisk ohälsa eller sjukdom ska kunna återhämta sig på bästa sätt. Psykiskt sjuka och funktionsnedsatta har mycket begränsade möjligheter till inflytande över vården. De befinner sig i ett underläge både gentemot samhället i stort och inom vården. Att brukarna, både de enskilda och organisationer som företräder dem, måste ges större inflytande är en självklarhet som man alltmer har insett och i viss mån satsat på att utveckla. Det finns olika möjligheter att skapa inflytande för patienter inom psykiatrin. På generell nivå är brukarråd och brukarrevisioner goda exempel på regelbunden uppföljning av verksamheterna utifrån ett brukarperspektiv. använde av kommunerna sig av brukarrevisioner. Viktiga samarbetspartner i skapandet av brukarinflytande på generell nivå är brukarorganisationerna, som bör erbjudas ekonomisk ersättning för arbete i samband med brukarrevisioner. I förslag till statsbudget avsätter vi till ett stimulansbidrag för arbetet med brukarrevisioner, inom ramen för den särskilda psykiatrisatsningen. 9.2Fler måste få individuella planer För att den psykiatriska vården ska vara effektiv och ha bestående effekt krävs en helhetssyn på patientens livssituation. Den psykiatriska diagnosen kan inte ses isolerad från en persons sociala situation. Parallellt med den psykiska sjukdomen kan finnas problem med arbete, bostad, ekonomi och familj. Därför krävs samverkan mellan vården i landstingen och i kommunerna. Bland annat ska man upprätta en individuell plan för dem som behöver insatser både från och från kommunen. Tyvärr ser det ut som att inte upprättar individuella planer i den utsträckning som de behövs. Detta har återkommit i flera möten haft med brukarorganisationer och expertis på psykiatriområdet. I en granskning gjord av 2011 konstateras att det i 100 granskade kommuner hade upprättats individuella handlingsplaner i endast 74 fall av 891. Var en rimlig nivå borde ligga är svårt att avgöra eftersom det inte alltid finns behov av någon individuell plan. Men vår bild är att brukarna efterfrågar individuella planer i betydligt högre grad än vad som blir verklighet. Det bör därför göras en lagändring så att brukaren får rätt till en individuell plan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9.3Säkra reformen med personliga ombud Personliga ombud för personer med psykisk funktionsnedsättning är en oerhört viktig reform. Kvaliteten och stödet har varit mycket bra för den enskilda och underlättat kontakten med vårdgivare och myndigheter. I förlängningen har det lett till en ökad livskvalitet, som studier från visar att ombuden är samhällsekonomiskt lönsamma. Trots det lyckosamma med de personliga ombuden, för den enskilde och för samhället, finns det en reell risk att kommuner i en ekonomiskt trängd situation inte prioriterar verksamhet med personligt ombud. För att säkerställa reformen bör den lagregleras. En lagreglering av rätten till personligt ombud bör gälla från . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi uppskattar att det med en lagreglering kommer att behövas fler personliga ombud och vi skjuter i vårt budgetalternativ till pengar på anslaget för personliga ombud under Utgiftsområde 9. Personliga ombud kan hamna i en svår sits när det uppstår konflikter mellan kommunens intressen och intressena hos den enskilde som ombudet ska företräda. Detta eftersom kommunen är ombudets uppdragsgivare, även om man inte alltid är anställd direkt av kommunen. Många menar därför att ombuden bör ges en mer oberoende ställning. Detta skulle t.ex. kunna ske om ombuden läggs direkt under länsstyrelserna eller att man använder sig av brukarorganisationer i större utsträckning än . Regeringen bör utreda frågan om att ge de personliga ombuden en mer oberoende ställning gentemot kommunerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Precis som alla andra så behöver kvinnor och män med psykiska problem eller funktionsnedsättningar något meningsfullt att göra om dagarna. Sysselsättning är viktigt för hur man upplever sin livskvalitet. Sysslolöshet kan vara direkt kontraproduktivt när det gäller möjligheterna till återhämtning. Den generella situationen på arbetsmarknaden och regeringens arbetsmarknadspolitik är dock långt ifrån gynnsam för gruppen. Många kan förstås arbeta på den reguljära arbetsmarknaden, men kan behöva stöd att nå den genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Andra har mer omfattande sjukdomsbilder och funktionsnedsättningar och behöver särskilda sysselsättningsinsatser genom t.ex. stöd till arbetskooperativ eller daglig verksamhet. De viktigaste förslagen i politik för att människor med nedsatt arbetsförmåga ska få möjlighet att arbeta, finns i motion 2013/14:A296 En aktiv arbetsmarknadspolitik. Vi kommer i detta avsnitt endast att lyfta fram ett par förslag som berör dem med de mest omfattande psykiska funktionsnedsättningarna. I regeringens psykiatrisatsning har sysselsättningen sagts vara högt prioriterad. I förhållande till arbetsmarknadspolitiken i stort kan dock de satsade pengarna i bästa fall förbättra situationen på marginalen. Eller som Statskontoret skriver i sin uppföljningsrapport på psykiatrisatsningen: Statens stöd i psykiatrisatsningens fyra sysselsättningsprojekt har medverkat till att det är fler utförare som erbjuder mer sysselsättning och att det är fler sysselsatta än vad det var . Statskontoret konstaterar dock att den sysselsättning som skapats via psykiatrisatsningen räknas i hundratal per åtgärd, medan antalet utförsäkrade från , sjukskrivna eller arbetslösa personer med psykisk funktionsnedsättning räknas i tiotusentals personer. Den sysselsättning som skapats genom psykiatrisatsningen är således begränsad i förhållande till hur sysselsättningssituationen för psykiskt funktionsnedsatta personer ser ut på övergripande nivå. Särskilt riktiga åtgärder är dock nödvändiga och viktiga. Regeringens satsning har också haft betydelse, om än blygsam. Allra sämst har det gått för satsningen på att genom lagen om valfrihetssystem (LOV) stimulera fram företag som anordnar sysselsättning. Problemet har varit att det inte finns tillräckligt många icke-kommunala aktörer som kan eller är villiga att anordna anpassad sysselsättning för målgruppen. har konstaterat att regeringens pengar inte har ökat utbudet av alternativa utförare i någon nämnvärd omfattning och inte heller kommer att göra det . På de ställen i landet där det ändå funnits aktörer som kan ingå i LOV-systemet, har typen av sysselsättning inte skilt sig särskilt mycket åt mellan aktörerna. Det som i stället behövs är anpassad sysselsättning efter individens behov. Vi anser att de pengar som satsas i den förnyade psykiatrisatsningen ska förstärka det direkta stödet till de ideella föreningar och kooperativ som finns för att de ska kunna utöka sin verksamhet. Det vore också ändamålsenligt att ge ett direkt stöd till kommunerna för att utveckla verksamhet med sysselsättning i egen regi. 9.5Daglig sysselsättning inom LSS I att leva som andra – Ny lag om stöd och service till vissa personer med funktionsnedsättning (SOU 2008:77) föreslogs att personer med psykiska funktionsnedsättningar inom personkrets 3 ska få rätt till daglig verksamhet. Till skillnad från personer som tillhör personkrets 1 och 2 i LSS har personer med psykiska funktionsnedsättningar som tillhör personkrets 3 ingen rätt till daglig sysselsättning enligt LSS. Däremot bedrivs det ändå ofta sysselsättningsverksamhet för dessa personer ute i kommunerna med stöd i socialtjänstlagen. Självklart är det bättre om dessa personer får arbete inom den vanliga arbetsmarknaden, men det finns ändå ett stort behov av att öka tillgången till daglig verksamhet. En rätt utformad daglig sysselsättning kan för en del vara ett första steg mot arbete, medan det för andra är en viktig del för att få en så bra vardag som möjligt. En rättighet enligt LSS skulle leda till att den dagliga verksamheten skulle öka i omfattning och utbud. Personer med psykisk funktionsnedsättning inom personkrets 3 bör alltså ges rätt till daglig verksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. finansierar en sådan satsning i vår budgetmotion , 2013/14:Fi254. Med stöd i beräkningar anslår vi 2014, 2015 och 2016. 10Mäns våld mot kvinnor Mäns våld mot kvinnor är ett allvarligt samhällsproblem som berör många människors liv och vardag. anmäldes 30 817 fall av misshandel och fler än 3 810 våldtäkter mot kvinnor . Det anmäldes även 183 försök till mord eller dråp och 21 konstaterade fall av mord eller dråp på kvinnor (, Brå). har antalet anmälningar av misshandelsbrott mot kvinnor ökat . Ökningen beror delvis på att kvinnors benägenhet att anmäla har ökat, men det finns även mycket som tyder på att det faktiska våldet mot kvinnor ökar (Diesen och Diesen, Övergrepp mot kvinnor och barn, 2009, Brå 2008:25). Mörkertalet beräknas vara mycket stort. Brå uppskattar att av alla brott leder till polisanmälan. Genom kvinnors ideella frivilligarbete i jourerna kan brottsoffer få relevant hjälp trots att samhällets insatser brister. Kvinnojourernas styrka ligger i att de är skapade av kvinnor för kvinnor. Det är en frizon där ingen ifrågasätter kvinnors och barns upplevelser av våld. Tjej- och kvinnojourerna spelar också en central roll när det gäller att synliggöra och sprida kunskap om våldets mekanismer och konsekvenser. Trots att företrädare för polis, socialtjänst och sjukvård själva anser att de lokala kvinnojourerna ger ett mer heltäckande stöd till utsatta kvinnor än vad de själva kan erbjuda existerar jourerna fortfarande under osäkra förhållanden. De kläms alltmer mellan ökade krav som finansieringen är osäker och bristfällig. För att ge kvinnojourer runtom i landet goda förutsättningar vill vi införa ett stabilt statligt grundstöd. Det ska fördelas efter hur stort upptagningsområde jouren har och beviljas i taget. Där det saknas en kvinnojour gör pengarna det möjligt att bygga upp en ny. Både ideella och kommunala kvinnojourer får del av stödet som ska vara förutsägbart och långsiktigt. Vi satsar på det nya stödet i vår budgetmotion under Utgiftsområde 9. För att få del av pengarna ska det finnas kompetens och erfarenhet vad gäller kvinnofridsfrågor. Det ska finnas barnkompetens samt ett skyddat boende med hög säkerhet och god tillgänglighet. I motion 2013/14:So249 Mäns våld mot kvinnor och andra former av våld i nära relationer redogör vi för politik på området mäns våld mot kvinnor samt roll i det arbetet. anser att sexköp är en del av det sexualiserade våldet mot kvinnor. Sexköpens underliggande budskap är att kvinnor är en handelsvara som män har rätt att köpa, förbruka och göra sig av med. Det är män som upprätthåller och stimulerar efterfrågan på sexuella tjänster. Arbetet för att minska prostitutionen måste därför även vara inriktat på att minska mäns efterfrågan på sexuella tjänster. var med och drev igenom lagen som förbjuder sexköp och ger köparen straffansvaret. Trots en bra lagstiftning finns det ett stort behov av en samlad och ökad kunskap kring området prostitution. saknas det ett övergripande ansvar för utvecklingen på området, inte minst gäller detta utbildning, metodutveckling, och långsiktighet i det sociala arbetet med köpare och säljare av sexuella tjänster. Därför vill inrätta ett nationellt resurscentrum mot prostitution, som ska ha i uppgift att ta emot och stötta dem som söker vägar ut ur prostitutionen. Detta centrum, som ska ha specialistkompetens på området, bör även arbeta med stöd och information gentemot institutioner och yrkesgrupper som i sin verksamhet möter människor i prostitution. Det bör även samverka med berörda myndigheter och organisationer. För att finansiera ett nationellt resurscentrum mot prostitution avsätter . Amineh Kakabaveh (V)