kam-ar · H0C120130319ar · 2013-03-19 13:58:00 — Det kan således ha stor påverkan på offentliga finanser, och vi tycker inte att sådant ska beslutas någon annanstans än i riksdag. Det är en känd svensk position.Det finns dock andra som driver på för att få mer av en harmonisering, och drivkraften för det är ofta att man önskar att de länder som har de lägsta bolagsskattesatserna ska tvingas höja dem. Den diskussionen lär alltså fortsätta, men det var faktiskt ingen diskussion specifikt om det på det här toppmötet. Det går inte, statsministern, att i varje fråga hävda att det är en känd svensk ståndpunkt. Det sade man ju också om regelförenklingar. Ändå finns det med i slutsatserna att det är vad man kommit fram till. I någon mening måste väl stå bakom det som man kommit överens om på ett toppmöte. Eller har jag fel i den meningen att vi inte står bakom det? Det innebär i så fall att vi gått med på såväl regelförenklingar som detta. Hur ska man tolka att det finns med i slutsatserna som vi vet att i grunden är emot det? Det var inte på det senaste toppmötet som det beslutet fattades. Det har funnits med och är ett beslut som tillåter kommissionen att titta på den typen av förslag. Exakt hur det ska avgränsas och vilka det ska gälla är alltså ännu inte beslutat. Det är så man ska uppfatta slutsatstexten. Tack för återrapporten, statsministern!Jag har en ganska rak fråga. Går allt enligt planerna? När jag tar del av återrapporten och de skrivna slutsatserna får jag intrycket att det inte finns mycket till självkritik i de resonemang som förs.Det talas om att man nu ska fortsätta den tillväxtvänliga budgetkonsolideringen. Det har pågått en tillväxtvänlig budgetkonsolidering i ungefär . Resultatet är recession och massarbetslöshet. Ungdomsarbetslösheten är i några av länderna.Det är ganska enkelt att komma till någon sorts självkritisk ståndpunkt. Eller är det så att allt går enligt planerna? Borde det inte på några punkter idkas självkritik, göras om och göras bättre? Borde man inte balansera om de åtgärder som ligger framför oss? Går allt enligt planerna? Det finns inte en plan för . Det finns 27 medlemsländer, och utvecklingen i dessa länder är väldigt olika. Våra diskussioner har förts utifrån rekommendationer som är olika många och med olika inriktning för varje medlemsland.Går allt enligt planerna? Nej, det gör det inte. Väldigt många medlemsländer fullföljer inte de rekommendationer som finns. Många länder har fortfarande problem med konkurrenskraft, skatteuppbörd och många av de andra saker som här har nämnts.Sverige får också rekommendationer. Man är till exempel väldigt oroad över den höga nivån på hushållens skuldsättning i och skulle gärna se ytterligare åtgärder mot detta. Men det innebär vissa problem, har vi påpekat, när det införs amorteringskrav och bolånetak. Driver man det väsentligt längre kommer vi att få se ett läge där unga människor utan stora kapitaltillgångar har svårt att komma in på bostadsmarknaden. Allting har en baksida. Allting måste vägas mot vartannat. Det gäller också det som Europeiska kommissionen rekommenderar.Nej, det går inte enligt plan. Det finns väldigt mycket kvar att göra i de flesta av länder. Det är delvis därför vi sitter på de här mötena och försöker följa upp de reformer som har gjorts.Jag vill understryka att den som fortsatt hävdar att det nu är dags att avbryta sparandet, sätta fart på investeringarna och konsumera måste svara på frågorna: Med vems pengar ska detta göras? Vem ska betala? Läget är att de flesta har gjort precis detta fram till en punkt där de inte längre får låna mer eller där det ställs väldigt mycket högre räntekrav för att få låna mer och där man helt enkelt inte får in de skatter som ska finansiera de stora satsningarna. Statsministern kan inte som svar på varje fråga gömma sig bakom att det är 27 enskilda länder som fattar besluten och har ansvaret. Statsministern vet lika bra som jag och alla andra att det pågår en process där man vill styra och samordna ländernas ekonomiska politik, framför allt inom eurozonen.Naturligtvis har alla ett ansvar för det som sker - i synnerhet länderna inom eurozonen, men också andra länder som deltar i besluten på olika sätt. Vi har sexpacken, tvåpacken och finanspakten. Allt detta är ett uttryck för att man sätter press på de här länderna i en viss riktning och tvingar dem att vidta vissa åtgärder. Man kan inte springa ifrån det, statsministern, genom att säga att det där är upp till de 27 länderna själva. Så enkelt är det inte i världen eller Europa.Går allt enligt planerna? Anser statsministern att han har medverkat till beslut i rätt riktning, eller borde man tänka om på vissa punkter? Frågorna ställs som om vi hade en centraldirigism i av ett slag som vi inte har. Det beror på att vi klokt har övervägt varenda förändring i beslutsfattandet kring EU, som fortsatt respekterar nationell suveränitet och avvikande budgetpolitik.Sedan finns mycket riktigt - framför allt för eurozonen, men en del av detta binder också - krav på att man inte ska underbalansera sin budget och driva upp för stora skulder. Det tycker jag i grunden är försvarligt. Om det var den frågan som ställdes är alltså svaret ja. Misskötsel i ett land sprider sig till andra, har vi lärt oss. Vi har anledning att ställa krav på att andra sköter sig och på att efterlever kraven. Det är bland annat det vi för diskussioner kring.Men hela den europeiska terminen och det jag återrapporterat om bygger i grunden på en reformpolitik och reformförslag som sedan lägger hela sin tyngdpunkt på genomförande i de nationella parlamenten. Det beror i grunden på att vi inte har den typ av centraldirigism som frågeställaren antyder och som jag inte heller tror att är redo att införa.