kam-fs · H1C120130919fs · 2013-09-19 14:00:00 — Dokumentet finns inte. There is no row at position 0. I går presenterade regeringen sin budget, där man bland annat lånar pengar för att genomföra ytterligare ett femte jobbskatteavdrag. Effekten av jobbskatteavdragen på jobbpolitiken är mycket ifrågasatt. Den forskare som har undersökt effekten av de första och andra jobbskatteavdragen har visat att man inte säkert kan se någon som helst positiv effekt av jobbskatteavdragen.En effekt som man säkert vet av både första, andra, tredje, fjärde och förmodligen också femte jobbskatteavdraget är att det ökar klyftan mellan den som har löneinkomst och den som är pensionär.Mina frågor till socialministern är följande. Hur kan ni föreslå att du och jag ska få sänkt skatt med som pensionärer bara får en hundralapp? På vilket sätt gör detta bättre? Först och främst är det viktigt att komma ihåg att sett över mandatperioden har vi sänkt skatten mer för pensionärerna än för löntagarna. Jag upprepar att vi har sänkt skatten mer för pensionärerna än för löntagarna.Vidare har jobbskatteavdraget tillkommit av flera olika skäl. Ett skäl är förstås att det ökar den ekonomiska friheten för familjer och enskilda personer i vårt land, men det leder också till fler arbetstillfällen. Regeringen räknar med att den nu föreslagna sänkningen kommer att innebära att 13 000 personer ytterligare kommer i arbete. Socialdemokraterna sväljer, vad jag förstår, huvuddelen av det förslaget och tycker att det är bra. Framför allt säger man att när klubban väl har fallit i kommer man inte att ändra på beslutet. Hur kan det komma sig att något som är så förfärligt kommer att vara okej när har fattat sitt beslut? Socialministern försöker förvilla lite genom att dela upp sin regeringsperiod i två mandatperioder. som du har varit socialminister har ni infört en skatteklyfta mellan pensionärer och löntagare som inte fanns tidigare. Den skatteklyftan uppgår till på samma inkomst.Min fråga kvarstår: På vilket sätt gör det bättre att vi ökar klyftorna?Det som också sker är att det blir stora brister i välfärden, stora behov i skolan och stora behov i äldreomsorgen, som vi kan läsa om nästan i tidningarna. Det är verksamheter som kommunerna ansvarar för. Kommun efter kommun tvingas att genomföra skattehöjningar för att klara välfärden som staten genomför stora skattesänkningar som ökar klyftorna. På vilket sätt gör det starkare, ? Det som verkligen skapar klyftor i samhället är skillnaden mellan dem som har jobb och dem som inte har jobb. Regeringens viktigaste uppgift är att säkerställa att så många människor som möjligt kan gå från arbetslöshet till arbete.Vi har levt igenom en lång lågkonjunktur. Sysselsättningen i har ökat med över 200 000 personer sedan vi tillträdde. Vi har aviserat en sänkning med för de 1,7 miljoner pensionärerna, och vi har aviserat en skattesänkning för löntagarna genom ett jobbskatteavdrag på . Sänkningen har varit större för pensionärerna.Om eländesbeskrivningen som nu tog upp skulle gälla borde väl Socialdemokraterna vilja riva upp beslutet om man fick möjlighet. Men man accepterar beslutet. Det är beskrivande nog, herr talman. Min fråga riktar sig till infrastrukturminister gångna åren har vi konstaterat att en fråga som har rönt mycket uppmärksamhet i trafiksammanhang är den om Gotlandsupphandlingen. Staten upphandlar trafiken till och från , och att staten har ett viktigt ansvar i detta är givet. Avgörande för välmående, trafikförsörjning, arbetsmarknad och tillväxt är naturligtvis att transporterna till och från ön fungerar.Trafikverket genomför just nu en ny upphandling. Hur ser regeringen på den pågående upphandlingen, och kan man även i fortsättningen garantera en säkrad tillväxt för invånare? Det här är en fråga som har återkommit från tid till annan, kanske inte minst när det fanns en stor oro hos gotlänningarna själva.Staten har känt att det är viktigt att hela landet håller ihop. Därför har man på olika sätt varit engagerad. finns en upphandlad färjetrafik, och staten skjuter till . pågår en ny upphandling, och därför råder just nu egentligen en tyst period.Regeringen har sagt att om vi inte får ett tillräckligt bra avtal som kan träda i kraft förbereder vi oss för ett statligt tonnage som kan sättas i drift av någon annan. Tack, infrastrukturministern!Historiskt sett har konkurrensen varit begränsad när det gäller upphandlingen av trafiken till och från . Många intresserade och nyfikna frågor har ställts med anledning av diskussionen om ett statligt tonnage. Något som kanske inte har varit helt väntat från alla håll.Hur ser infrastrukturministern på troligheten i det scenariot? Vad kan det få för effekt ekonomiskt för staten? Kan ministern se en förändring i stabiliteten och ekonomin för invånare om statligt tonnage blir alternativet framöver? I grund och botten hoppas vi nog alla att vi ska få in tillräckligt många bra anbud där också konkurrensen i sig resulterar i ett bra serviceutbud, ett bra utbud av avgångar och turer och en översyn av prisbilden. Den förutsättningen är större om fler ser att det finns en möjlighet att lägga anbud.Erfarenheten visar dock att marknaden inte är så stor. För att inte hamna i en situation där vi tappar tid, vilket skulle vara direkt hämmande inte minst mot , fick tidigare ett uppdrag att påbörja en översyn av hur en upphandling av statligt tonnage kan se ut. I den budget som presenterades i går har låneramen höjts för på ungefär 4 ½ miljard för att utifall att det blir aktuellt också kunna inhandla fartyg - för att inte tappa tid och tempo. Min fråga går till socialförsäkringsminister 2010 ökar sjukskrivningarna stadigt liksom skillnaden mellan kvinnor och män. Vi behöver en ny arbetslinje, en mänskligare arbetslinje, som också förebygger ohälsa.I juli i år var 105 000 kvinnor sjukskrivna och 56 000 män - nästan dubbelt så många kvinnor som män. Någon satsning för att säkerställa att människor verkligen får rehabilitering kan inte ses i den budget som lades fram i går.Finsam, så kallade samordningsförbund som jobbar lokalt, får klara sig med samma summa - pengarna ligger kvar på samma nivå. Bidraget till företagshälsovård ändras så att stöd betalas direkt till arbetsgivarna, och det motsvarar per sjukskriven. Det räcker inte långt.På vilket sätt säkerställer mindre pengar till rehabilitering att människor verkligen får rehabilitering? Först och främst vill jag bara säga, utan minsta ironi, att det är mycket bra att också oroar sig för de ökande sjuktalen. Det är bra att vi tidigt ser ökningar på en mycket lägre nivå och tycker att de är värda att uppmärksamma och göra någonting åt. Det var dramatiskt annorlunda för när vi väntade år och kom i ett läge där det blev helt ohållbart.Vi har gått från mycket låga nivåer till en viss ökning. Jag är den förste att säga att man måste ha ögonen på detta. Det är korttidssjukfrånvaron som ökar tydligast. Det betyder att våra tidsgränser fungerar, att människor inte blir kvar i sjukskrivningen längre än nödvändigt. Men fler människor kommer in i sjukförsäkringen, och det ska man vara mycket observant på. Det gläder mig att vi verkar vara överens på den punkten.Har man väl sagt det ska man göra allt man kan för att hjälpa människor tillbaka till arbetsmarknaden, och där gör vi ganska mycket just . Jag delar kanske inte helt den historieskrivningen. Vi har ganska stora problem på svensk arbetsmarknad med hur det ser ut och hur det fungerar om man inte har full hälsa. Sjukskrivningsreglerna lägger fortfarande hinder i vägen för den som kan arbeta deltid eller kan jobba lite grann. Man kan inte vara sjukskriven på deltid, till exempel 40 procent.I regeringens budget som kom i går minskas rehabiliteringsanslaget i den så kallade rehabiliteringsgarantin med . Det är en ganska stor minskning.Min fråga kvarstår: På vilket sätt säkerställer mindre pengar till rehabilitering att människor verkligen får rehabiliteringen? Vi var ju här i kammaren överens om att se över systemet så att människor verkligen kan få rehabilitering innan man kommer fram till tidsgränsen i sjukförsäkringsreglerna. Jag kan börja med det som ökar, för det är det som är viktigt att ha klart för sig. Det är korttidssjukfrånvaron som ökar, och det är viktigt i sig. Det finns inga tidsgränser som reglerar detta, utan då får man vara observant: Vad är det som gör att fler människor är sjukskrivna längre än , går från de in i sjukförsäkringen?Det andra som man ska ha koll på är att det är mycket mer kvinnor än män. Vi är alltså tillbaka i gamla skillnader mellan män och kvinnor. Där har vi, som jag tror att frågeställaren vet, lagt ganska stora uppdrag - de kommer att återrapporteras sent denna höst - när det gäller just skillnaderna mellan män och kvinnor och vad det är som skapar dem.Det tredje är att det är psykisk ohälsa, det vill säga i vår tids moderna arbetsliv, som utmärker sig mer än de traditionella somatiska sjukdomarna. Det där ska vi ha koll på. Allt detta kräver mer kunskap, och vi har sjösatt ganska stora analyser för att få bättre kunskap.I fråga om rehabiliteringen tror vi att det är helt avgörande att vi får en bättre företagshälsovård. Vi har också satsat mer pengar i praktiken på att företagshälsovården ska vara mer nära och lägga ett tydligare ansvar på arbetsgivare att få människor tillbaka i arbetskraften efter en tids sjukfrånvaro. Jag har en fråga till socialministern.Det är i de allra mest utsatta stunderna av livet som människan möter den högkvalificerade vården. Det handlar om svårare sjukdomsfall och allvarliga olyckor. Där har vi stora förväntningar på en närvarande, tillgänglig sjukvård av högsta kvalitet som ligger i fronten av vad sjukvården kan. ser vi hur den högkvalificerade vården springer i väg kostnadsmässigt. Vi kan göra mycket mer, förväntningarna ökar, medicinerna blir dyrare och utrustningen blir dyrare.Allt detta talar för en ökad samordning. Samordning finns redan inom landsting och till viss del mellan landsting och regioner, men jag menar att det också kanske behöver funderas mer kring ökad samordning nationellt. Därför skulle jag vilja höra socialministerns fundering kring detta. Tack, , för den frågan, som jag tror behöver aktualiseras ytterligare. Det är en viktig fråga: Hur använder vi resurserna på ett sådant sätt att alla människor oavsett var man bor har tillgång till en likvärdig vård?När det gäller enklare, mer basal vård är det rimligt att den vården finns till hands nära oss överallt var vi än bor i . Men för att upprätthålla kvaliteten på det som ska ligga i absolut framkant, där vi vill vara i världsklass, och som rör smalare sjukdomsgrupper är det nog viktigt att vi funderar på hur vi åstadkommer en koncentration i vissa sammanhang.Det är också den tanke som ligger bakom till exempel cancerstrategin, där vi har inrättat sex regionala cancercentrum där vi ska vara bäst och dit människor ska kunna remitteras från områden omkring dem. Vi kan inte vara världsbäst på varje sjukhus runt om i hela . Jag får tacka för svaret. Jag tycker att det är viktigt att socialministern och regeringen funderar kring de här frågorna på ett konstruktivt och spännande sätt.Det finns ytterligare ett perspektiv i detta, och det är att , historiskt och , har varit mycket framstående inte minst när det gäller medicinsk forskning men också när det gäller utveckling av ny medicin och nya metoder. Det ställer krav på att den högspecialiserade vården inte bara är tillgänglig för patienterna utan också är tillgänglig för forskningen genom kliniska studier och annat.Vi ser nu en ökad oro för att det blir svårare att komma fram för den kliniska forskningen, vilket kan innebära att forskningen flyttar utomlands. Det kan också innebära att företag flyttar utomlands och att stora delar av det som har byggt svenskt välstånd kommer att flytta utomlands.Också det perspektivet är viktigt att ha med i en diskussion om behovet av en ökad nationell samordning just av den högkvalificerade vården. Jag tror att många människor tycker att det är viktigt att få vården hyggligt nära där man bor. Men jag tror att de allra flesta skulle säga att det är ännu viktigare att få vård med mycket hög kvalitet. Därför finns det en del funktioner som är utlagda genom rikssjukvården, där man specialiserar sig på verksamheter genom regionala cancercentrum, som jag nämnde , för att få bästa möjliga kvalitet. Vi vet att man uppnår ett större mått av skicklighet om man behandlar många än om man behandlar få.Också det som tar upp när det gäller forskning är naturligtvis centralt. I vårbudgeten lade regeringen stora satsningar på bland annat klinisk forskning, . I den budget som lades på bord i går finns det också saker och ting som rör läkemedel där vi tänker oss att få till stånd en bättre samverkan mellan läkemedelsindustri och sjukvård för att säkerställa att vi ligger i absolut toppklass när det gäller bland annat klinisk prövning av nya läkemedel.Tack för frågan! Tragedin i växer, och ett antal miljoner människor är nu på flykt inom och i flyktingläger i angränsande länder. Det är en fruktansvärd, fasansfull situation och ett oändligt lidande.En mycket liten del av flyktingarna lyckas ta sig till Europeiska unionen över stängda gränser, oftast genom kostsam smuggling på olika sätt. Många av dessa söker sig till Sverige.EU:s kommissionär vädjar till EU-länderna att ta större ansvar, och jag vet att och migrationsministern driver på för detta. Det är mycket bra - allt stöd! Kommissionären är också positiv till att möjligheter öppnas att pröva asylansökningar på EU-länders ambassader i berörda länder.Hur ser migrationsministern på situationen med flyktingkatastrofen i och kring och på vad EU och kan göra mer? Låt mig börja med att konstatera att flyktingkatastrofen i är kanske den mest fruktansvärda som vi har sett på mycket . Den är uppe i nivåer som man får gå tillbaka till 1994 för att hitta. Över en miljon av dem som flyr är barn, de flesta . Det är någonting att fundera över.I detta läge gör vi i vad vi kan tillsammans med andra för att försöka hjälpa och lindra nöden på plats. Men vi har naturligtvis också förpliktelser internationellt att stå upp för när det gäller att ge människor som kommer hit och söker asyl den möjligheten. Det gör vi också.Den vädjan som säger att kommissionären har framställt instämmer vi naturligtvis fullt ut i.Men detta är komplexa frågor. Det är viktigt att hjälpa människor och att identifiera dem som har skyddsbehov. Men vi har en lagstiftning på detta område som bygger på att man måste befinna sig på plats i vårt land för att kunna lämna in en asylansökan, och det är svårt att ändra på detta. Jag förstår att det är svårt eller omöjligt att överblicka utvecklingen när det gäller flyktingströmmarna och hur och EU kan beröras. Min fråga är: Behöver, utifrån den information vi har , våra mottagningsresurser förstärkas i väsentlig grad, eller räcker den nuvarande planeringen? Regeringen förlitar sig naturligtvis på prognoser när vi gör de nödvändiga budgetprioriteringarna. I den budget som överlämnades till i går har fått de resurser som man har efterfrågat. Däremot får vi se vad som kommer framöver. Vi har inte sett slutet på den här utvecklingen i , tyvärr.Även om regimen skulle falla har vi många års problem i regionen att hantera. En del av detta måste göras på plats, men det går inte att utesluta att människor kommer att fortsätta söka sig från regionen till . Då är det nödvändigt att ha solidaritet i mellan och se till att det inte är några som tar hela ansvaret och gör hela arbetet utan att man delar på det. Det är regeringens politik.Skulle det behövas ytterligare budgetförstärkningar för att klara asylprövning och asylmottagandet kommer naturligtvis regeringen att återkomma till om detta. Min fråga är till kultur- och idrottsminister . Det finns uppenbara brister i likabehandling, uppmärksamhet och bemötande vad gäller mångfalden i den svenska landsbygdskulturen. I arbete med fjällmiljömålen går att läsa: "Rennäringen har (.) lyckats få myndigheternas stöd och uppmärksamhet medan fjälljordbruk och fäbodbruket har det svårare. I den sydliga delen är det fäbodbruket som utnyttjar landskapet av gammal hävd, medan rennäringen har etablerat sig relativt sent. "Det finns en stor kulturell mångfald i vårt land. Är det ministerns mening att modern renskötsel har högre kulturellt bevarandevärde än skärgårdsbönder, fäbodbruk, fjälljordbruket och det samiska gårdsbruket? Jag ska se i vad mån jag kan svara på frågan. , som hänvisade till, ligger ju inte under . Vi värnar kulturarvet. Det är inte så att man ställer ett kulturarv mot ett annat. Så sent som antog - i full enighet, vill jag minnas - nya kulturmiljömål. Det var också resultatet av flera utredningar och mycket samråd, där man ger bland annat länsstyrelserna utökade uppgifter och ser möjligheterna att ha en levande landsbygd där kulturmiljön spelar en roll. Man ska kunna leva i sin miljö och också ta vara på de traditioner som finns. Som en vakande hand över allt detta vilar , som fullgör sin uppgift med stor framgång. I det svenska arbetet med konstateras att det är endast samer som har inkluderats som ursprungs- och lokalsamhällen med traditionella livssätt, vilket innebär ett ignorerande av en mängd lokal kunskap och traditionella kulturyttringar från andra lokalsamhällen i vårt land. Det har inneburit att fjällbondekulturen inte har samma kulturella värde som samekulturen i de södra fjällen, där samer och rennäringen är sentida i förhållande till fjällbonden.Varför anser regeringen att samekulturen har ett högre bevarandevärde på marker där samer och renägare är sentida i förhållande till fjällbonden och fjällbondekulturen? Varför erkänner ministern inte att regeringen är för enfald i stället för mångfald när det gäller kulturer längs den svenska fjällkedjan? Till skillnad från uppfattar jag inte att detta är en stor konflikt. Vi ställer inte olika grupper mot varandra eller olika kulturmiljöer mot varandra. Det framgår väldigt tydligt i den kulturmiljölag som jag hänvisade till alldeles nyligen.Däremot är samiskan ett av våra fem nationella minoritetsspråk, och det slår vi också vakt om. Vi har en ny språklag i , som stärker svenskans ställning men också de nationella minoritetsspråkens och teckenspråkets. Vi har i den budget som presenterades för i går givit och folkminnen ytterligare medel för att man ska kunna arbeta vidare med att stärka nationella minoritetsspråk och utvärdera språklagen. Jag ser alltså inte den konflikt som ser. Först vill jag framföra en förhoppning om att statsråden har haft en bra sommar och fått njuta av det svenska sommarvädret.Precis innan upplöstes var infrastrukturministern i för att svara på en interpellation av mig. Hon utropade då att tillsammans med två andra länder hade punktligaste järnvägar. , , höll ministern ett tal på en konferens, där hon satte upp målet att skulle ha punktligaste järnvägar . Därför vill jag fråga infrastrukturministern: Vad har hänt ? Det var en väldigt bra fråga av . Han nämnde den resultatkonferens som var precis - en resultatkonferens där hela järnvägsbranschen, alla tågoperatörer, de som jobbar med underhåll och så vidare, har bestämt sig för att gemensamt sätta upp ett mål, målet om punktlighet. Det gör man inte minst för resenärernas skull men också för företagens skull. Detta är också hopkopplat med det stora uppdraget om mer drift och underhåll på järnvägen - det kan ibland bli i en konkurrenssituation - och säkerhet, både för dem som ska jobba vid och på spåret och för att säkerhet är en förutsättning för punktlighet. Det är branschen själv som har satt upp detta som mål, och det tycker jag är en bra utgångspunkt om vi ska lyckas med detta. Men frågan är vad som har hänt . Hur kunde ha punktligaste järnväg när ministern var i , medan det , när ministern håller tal på konferensen, skulle ta att nå detta mål, som enligt ministern var uppnått . Vad är det som har hänt ? Varför har fallit så dramatiskt i punktlighetsligan att vi måste sätta upp målet att först med borgerliga regeringar ska kunna ha punktliga järnvägar? Saker och ting skulle vara mycket enklare om man inte valde att som frågeställaren blanda äpplen och päron. Det finns instrument som kallas statistik, som används internt för att veta hur man står sig i jämförelse med andra och vad man behöver göra mer och bli bättre på. Sådan statistik är bland annat punktlighetsstatistik, som man försöker få en gemensam standard för i hela . Det finns inte i dag.Sverige har följt rekommendationerna, och vi kan se att ligger bra till. Vad som är ännu mer relevant, inte minst för resenärerna, är det faktum att tåg är försenade oavsett hur många minuter det handlar om. För att komma till rätta med förseningarna måste alla aktörer jobba tillsammans. har aktörerna själva kommit överens om ett gemensamt mål i . Det är ointressant hur man sätter ihop statistiken. Det viktigaste för mig är att man ska kunna lita på att tåg kommer och går . Även min fråga går till infrastrukturministern. Investeringar i infrastruktur och bättre kollektivtrafik är viktigt inte minst för att förbättra pendlingsmöjligheterna. Att underlätta arbetspendling är som jag ser det också en viktig del av en god arbetsmarknadspolitik. , som jag kommer från, har en högre arbetslöshet än genomsnittet i . Beräkningar som jag har tagit del av visar att bnp skulle kunna öka med ca 40 miljarder om sysselsättningen i kom upp i samma nivå som i övriga landet.Min fråga är: Delas min syn av statsrådet, att infrastruktur och satsningar på kollektivtrafik kan ses som en viktig möjlighet att öka sysselsättningen och därmed bidra till ökad delaktighet för fler och, naturligtvis, förbättrad ekonomi för landet i dess helhet? Jag skulle kunna svara väldigt kort på den frågan. Jag skulle helt enkelt kunna säga: Ja, jag delar den uppfattningen helt och hållet. Men jag kan ändå utveckla det.Infrastruktur som är robust och bra möjligheter till resor och transporter, inte minst med kollektivtrafik, är ett av de viktigare verktygen när det gäller just jobb och tillväxt.Skåne, som nämner, är ett utmärkt exempel. Pågatågen har inneburit ett enormt möjliggörande för hela regionen. Då pratar vi inte bara om det som är inom regionen, utan man kan även sträcka sig upp mot Hallandshållet eller mot Blekingehållet. Det har öppnat en arbetsmarknad som gör att människor får förutsättningar att få sitt drömjobb även om det inte finns på hemorten eller om man inte har förutsättning att bo där. Detta gäller i hela landet. Därför har också regeringen satsat historiskt de kommande tolv åren på att förstärka den infrastruktur som vi har men också på att bygga ut och bygga nytt, just i det syftet. Tack för svaret! I pågår byggandet av två stora forskningsanläggningar av nationellt intresse. Det är och . De kommer att bli världsledande och är de största satsningarna på forskning inom materialvetenskap i svensk historia.De investeringar i kollektivtrafik som är nödvändiga i anslutning till dessa anläggningar kan inte helt finansieras lokalt eller regionalt. Då är min följdfråga: I vilken utsträckning kan vi förvänta oss att få statlig medfinansiering för att få en välfungerande transportinfrastruktur i anslutning till dessa anläggningar som är av nationellt intresse? Precis utanför , där de här stora anläggningarna ligger, har staten gjort en stor investering för att det ska vara fokus inte minst på forskning, innovation och framtida jobb och möjligheter. Jag har varit där nere och besökt det hela.Ansvaret för kollektivtrafik ligger lokalt och regionalt. Där finns det också förutsättningar, beroende på vad man har i övrigt, att möjligtvis exploatera i form av nya bostäder och annat som ger möjlighet att investera i egen kollektivtrafik eller vad regionen ser som viktigt när transporterna fungerar. Det kanske inte bara är inom . Det kanske snarare handlar om hur man kommer till , hur man kommer till och så vidare.Staten, däremot, är med och finansierar även kollektivtrafik när så behövs.