kam-ad · H0C120130822ad · 2013-08-22 12:00:00 — Debatten anordnas på begäran av . En företrädare för varje parti har rätt att delta i debatten. Företrädaren för inleder. representeras av socialförsäkringsminister . Det ska löna sig att arbeta är högerns ständiga devis. Min motfråga blir då: Varför ska det straffa sig att vara sjuk eller arbetslös? Vi kan inte bygga en stark samhällsekonomi på att systematiskt rikta skattesänkningar till de rikaste eller genom att försöka tävla med eller i kampen om att ha den sämsta a-kassan. Det går inte att bygga ett framgångsrikt land genom att straffa sjuka, arbetslösa och pensionärer. Det bygger inte ett fungerande samhälle. Ökningen av den relativa fattigdomen har varit åtta gånger så stor sedan högern tillträdde. ska den krönas med ytterligare ett jobbskatteavdrag vars enda syfte just är att öka inkomstskillnaderna.Vi har nått en anständighetens gräns. Skattesänkningar går före allt oavsett konsekvenserna. I högerns har de rikaste fått mer i plånboken , medan de med lägst inkomster har mindre än då. Inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män har ökat med , som välfärden krackelerar alltmer och ungdomsgenerationen lämnas därhän.Den rapport som kom visar att halkat ned från första till en icke hedrande 14:e plats bland . är det land där inkomstskillnaderna har ökat snabbast. Det har funnits en medveten strävan att öka inkomstskillnaderna från högerregeringens sida, men det är ingenting man säger rakt ut eftersom man vinner inget val på att säga att man vill öka inkomstskillnaderna i Sverige.Men samhällen med små inkomstskillnader fungerar bättre och är mycket bättre att leva i. Vi vill ha ett samhälle, ett , där det råder omtanke och solidaritet - helt enkelt ett anständigt samhälle. Man ska inte behöva göra en klassresa för att ha det bra. Det är faktiskt fint att vara arbetarklass, och det ska vara bra att vara det också. Därför, herr talman, har vi begärt den här debatten. diskuterar vi klassisk svensk fördelningspolitik. Det är en fråga som har engagerat generationer av ledande politiker före oss. Det är fråga om den ständiga balansgången mellan tillräckligt höga skatter för att stat och kommun ska klara av sina viktiga uppgifter men inte högre skatter än att också vanliga människor tycker att de är rimliga och rättvisa. Det ska finnas bidrag och sociala ersättningar som ger god trygghet till människor som inte kan jobba, men inte högre bidrag än att de allra flesta ändå har starka drivkrafter att försöka försörja sig själva. Svåra frågor.Dagens debatt äger rum i en turbulent tid. Medan nästan alla svenskar har fått det ekonomiskt bättre präglas många andra länder av långvarig ekonomisk kris. I har kombinationen av god löneutveckling, riktade skattesänkningar till låg- och medelinkomsttagare och låg inflation gjort att de verkliga inkomsterna för människor i helt vanliga lönelägen har ökat. Det är en ganska ny situation. Även internationellt sett är detta unikt. I den intressanta som ligger bakom dagens debatt framgår att 19 av 33 hade en negativ ekonomisk utveckling . De blev fattigare. I en del länder har alla fått det så mycket sämre att statistikens jämlikhet - paradoxalt - har ökat. I har alla fått det bättre, men inte i samma takt.Man kan ironisera över detta och fråga sig vilket mål de har som föredrar utveckling framför . Seriös fördelningspolitik måste rimligen handla om hur en växande ekonomi ska komma alla till del, inte om hur vi någorlunda rättvist fördelar nationell fattigdom.Men även inkomstskillnaderna i ett land säger någonting. I har de ökat en del , om än från mycket låga nivåer. Det kan vara intressant att veta när ökningen av Gini-koefficienten - som det heter på nationalekonomiska - har ägt rum. Drygt en tiondel, för att vara exakt, av de ökade inkomstskillnaderna har ägt rum under Alliansens tid vid makten. av ökningen skedde under den socialdemokratiska regeringen. Jag var verksam i socialpolitiken redan då. Jag hörde aldrig socialdemokrater fördöma sin egen fördelningspolitik. Det hade inte heller varit seriöst.Så låt oss vara seriösa. Faktum är att rätt många förändringar har haft betydelse för inkomstfördelningen. Svensk ekonomi har globaliserats från gamla monopol till avregleringar och konkurrens. Skatten har sänkts i vanliga inkomstlägen. Det finns fler studenter på universitet och högskolor. är öppnare för flyktingar och arbetskraftsinvandrare.Många som kommer till tjänar i början klart mindre än svenskar som alltid har bott här. Då ökar ojämlikheten i . Men vill man på allvar beskriva varje fattig flyktingfamilj som får en i som ett oönskat svenskt jämlikhetsproblem måste man stänga våra gränser eller kräva svensk genomsnittsinkomst till alla. Båda slutsatserna vore helt förödande.Sverige är fortfarande ett av världens mest jämlika länder - hur man än mäter. Tar man hänsyn till sådan offentlig välfärd som nästan alla familjer använder - sjukvård, skola, förskola och universitet - blir än mer jämlikt. Det är ingen slump att är världens mest jämlika land när man mäter människors livslängd. Vi strävar efter att välstånd ska komma alla till del.Några snabbväxande länder i lär oss just nu att stark tillväxt inte alls med automatik blir rättvist fördelad mellan olika grupper, medan länder i lär oss att välstånd också måste byggas med hårt arbete, inte bara fördelas eller tas för givet. Vår svenska insikt är att fördelningspolitiken måste vara långsiktig och bry sig om hela livsinkomsten, inte bara siffror enskilda år. Studenter kan ha det knapert i och ändå på lång sikt få en god ekonomi. Pensionen har betydelse. I många länder är gamla människor också fattiga människor, eller så skjuter landet stora pensionsskulder framför sig. Så gör vi inte i Sverige.Men svensk fördelningspolitik handlar om mer - om jämställdhet mellan män och kvinnor i arbetslivet, om ovanligt platta hierarkier och om en kultur som gillar att en ann faktiskt är så god som en ann. Allt detta är styrkor som kan värna och utveckla. Den stora frågan borde därför nu vara hur en framgångsrik svensk fördelningspolitik ska se ut i det moderna kunskapssamhället. På kort sikt kan man enkelt öka statistikens jämlikhet genom att höja skatterna för dem som jobbar och öka på bidragen för dem som inte jobbar. Den vägen har prövat förut. Det vore faktiskt klädsamt om ni som egentligen vill precis detta också säger det i klartext. Om inte de som kan arbeta och försörja sig själva också gör det devalveras vår gemensamma förmåga att hjälpa dem som inte kan arbeta. Då hotas fundamentet i svensk välfärdspolitik.Framtidens fördelningspolitik måste därför börja handla om social rörlighet. Jag vill att ska vara ett land där alla kan bli något, ett land fyllt av nya och inspirerande klassresor. I min föräldrageneration kom många ungdomar från familjer där ingen förr hade tagit studenten eller fått gå på universitet. borde fler invandrade föräldrar, som själva har uppoffrat allt, få uppleva att deras barn blir riktigt framgångsrika här.Hur ska skolan och förskolan ge alla barn de kunskaper som krävs för det moderna arbetslivet? Hur stöttar socialpolitiken de ungdomar som växer upp i socialt utsatta familjer? Hur minskar vi risken att föräldrars behov av socialbidrag och sjukförsäkring går i arv till deras barn? Sådana frågor behövs i en ny, spänstig svensk välfärdsdebatt bortom den tröttsamma tvärsäkra retoriken. föds det ungefär 270 barn i . Det kommer det att göra också, och och . Det föds ungefär 100 000 barn i - barn som är älskade och välkomna och som är sina föräldrars ögonstenar. Alla föräldrar vill sina barn det allra bästa. Men barnen växer upp i ett samhälle där klyftorna har ökat och fortsätter att öka. Skillnaderna i livschanser är stora. Det gäller att det lilla barnet har valt rätt föräldrar - annars blir uppförsbacken mycket brant.Ulf visade här på skillnaderna mellan regeringen och oss socialdemokrater. Man kan säga att är den kåserande ministern - en regering som vill kåsera om klyftor och orättvisor och möjligen diskutera olika sätt att hantera den offentliga statistiken.Mot det står en socialdemokrati vars själva själ handlar om goda och jämlika livsvillkor för alla.Vad beror då de ökade klyftorna på? Ja, de beror framför allt på att regeringen har misslyckats med jobben. Regeringens jobbpolitik är ett komplett fiasko.Arbetslösheten har ökat. Sysselsättningsgraden har minskat. Ungdomsarbetslösheten har ökat från till . Och kanske allvarligast är att de som står utan arbete mycket länge har ökat dramatiskt. De som har varit arbetslösa har ökat från ungefär 24 000-25 000 personer till 70 000 personer.Enligt Arbetsförmedlingen finns det nästan 200 000 unga som varken arbetar eller studerar. Några av dem studerar säkert utomlands eller finns någon annanstans, men många av dem går sysslolösa här hemma. Man bedömer att 77 000 unga - 77 000 unga! - i varken har arbetat eller studerat de senaste tre åren.Jag undrar om kan föreställa sig hur det känns för de ungefär 150 000 föräldrarna, som velat göra allt för sina barn och för att det ska gå bra för dem i vuxenlivet men som har en vuxen ung människa hemma som varken har arbetat eller studerat . Kan du föreställa dig hur tungt det är att försöka trösta och motivera och säga att det inte alls är kört utan visst lönar sig att ta tag i att söka nya jobb och försöka igen? Kan du föreställa dig hur det känns att gå hemifrån och gå till jobbet medan den unga flickan eller pojken sover med neddragna gardiner och kanske också lider av depression?En viktig skillnad mellan regeringen och socialdemokratin är att vi vill ta ett gemensamt ansvar för alla våra unga och ge dem så likvärdiga livschanser som möjligt. Det är där politiken kommer in. Vi tänker inte ge upp om en enda ung människa, och därför satsar vi våra politiska resurser för jämlika villkor och goda framtidschanser för hela . Det handlar omhöjda barnbidragförskola för alla barn från ålderrejält minskade klasser i skolanläxhjälp till alla barn oavsett föräldrarnas plånboksatsning på lärare och rektorersommarskola för alla barn som behöver det och som riskerar att hamna eftermer resurser till gymnasieskolanen obligatorisk gymnasieskola och utbildning utan återvändsgränderfler platser inom vuxenutbildning, yrkesutbildning, folkhögskola, högskola, yrkeshögskola och universitetindividuellt stöd på Arbetsförmedlingen för alla ungautbildningskontrakt för alla arbetslösa unga utan gymnasiekompetensyrkesintroduktionsanställningar till nyanställningar och andra kombinationer av arbete och utbildning för unga90-dagarsgaranti - ingen ung ska behöva gå arbetslös eller passiv i mer än max i ett socialdemokratiskt styrt - ochanständiga trygghetsförsäkringar.Utbildning och kunskap öppnar dörrar och utjämnar livschanser. Regeringens politik stänger dörren rakt i ansiktet på en hel generation ungdomar. Ojämlikhet hindrar den sociala rörligheten och försämrar hälsan. Alliansregeringen tycks inte vilja se att ökade klyftor är ett problem både för ohälsan och för samhällsutvecklingen. Den här debatten handlar egentligen om vilket samhälle vi vill ha, och utgångspunkten är den verklighet vi ser. Men ser vi samma verklighet? Att se att ökade klyftor i samhället är ett problem är det första steget att vilja göra någonting åt dem.Regeringens politik vilar på skakig grund, för att inte säga rena myter: myten att ökade inkomstskillnader skulle vara bra för ekonomin och bidra till en bättre fungerande arbetsmarknad och myten att ökad ojämlikhet leder till social rörlighet.Alliansens politik har ökat klyftorna mellan fattiga och rika. Det påverkar människors livsvillkor och därmed också hälsan. Mest ökar skillnaden mellan dem som har ett arbete och dem som står utanför arbetsmarknaden.Sedan tre år tillbaka ökar också sjukskrivningarna och dessutom skillnaderna mellan könen i sjukskrivningarna. 100 000 kvinnor, jämfört med 54 000 män, var sjukskrivna enligt de senaste siffrorna från . De 100 000 kvinnorna behöver rehabilitering och ett mänskligare arbetsliv. De kommer inte att ha nytta av ett femte jobbskatteavdrag. Jobbskatteavdragets konstruktion har tydligt bidragit till skillnaderna eftersom det enbart går till dem som har lön, medan a-kassa, studiemedel, föräldrapenning och pensioner inte ger rätt till avdrag.Konsekvenserna av regeringens politik är ökade klyftor. Och visst har de skillnaderna ökat , men det blir ju inte bättre av att man fortsätter en politik som ökar skillnaderna. PRO har räknat ut att en pensionär med i pensionsinkomst betalar mer i skatt än en löntagare med samma inkomst. En sjukpensionär med betalar mer i skatt per år.Ersättningarna i trygghetssystemen när det gäller pensionen har inte heller höjts i samma omfattning som jobbskatteavdraget. Det är ju själva poängen med Alliansens politik. Bland annat som en följd av detta ökar antalet personer som är beroende av långvarigt ekonomiskt bistånd, så kallat socialbidrag.Den här politiken drabbar även barn, särskilt dem som växer upp med en ensamstående förälder eller föräldrar födda i ett annat land. Mest ekonomiskt utsatta är barn till ensamstående kvinnor med utländsk bakgrund. Fattigdomen i dessa hushåll har stigit till över 50 procent.Det här handlar om vilket samhälle vi vill leva i. Vi i vill leva i ett liberalt samhälle där principen om lika möjligheter är vägledande. Vi vill leva i ett möjligheternas land där alla har friheten att bli den de vill bli, att kunna få ut sin fulla potential i livet.Regeringen har tunnat ut socialförsäkringssystemet med motiveringen att det ska få människor att arbeta hårdare och därmed öka den ekonomiska effektiviteten. Men i verkligheten har det lett till en social cementering, och arbetslösheten är högre än när regeringen tillträdde 2006.Regeringen har skapat ett samhälle där livschanserna inte är jämnt fördelade och där den sociala rörligheten minskar. Ett samhälle där ryggsäcken hemifrån är för tung är inte vare sig jämlikt eller frihetligt.Vi behöver en ny arbetslinje, en mänsklig arbetslinje. Det behövs nya jobb i . Men Alliansens arbetslinje gör det i stället tufft att vara arbetslös och att vara sjuk. Det ger inga nya jobb. Vi vill satsa på småföretagens möjligheter att växa, fler anställda i skolan och i vården samt en hållbar industri. Då kan fler få ett jobb att gå till.Alliansen menar att hungriga vargar jagar bäst, men det är en myt. Forskningen om social rörlighet visar det rakt motsatta. Den sociala rörligheten är högst i de länder där inkomstskillnaderna är små, skatterna är effektiva, den offentliga sektorn är väl utbyggd och transfereringssystemen är något så när generösa. Föreställningen om ojämlikhet som ekonomisk drivkraft verkar vara lika seglivad som uppenbart felaktig.Fattigdom har debatterats flitigt . Det har handlat om vad den är, om den finns och om hur den ska mätas. För oss i är den viktiga frågan inte måtten, och vi strävar inte heller efter absolut jämlikhet. Vi bryr oss om vilka konsekvenser det får. För oss är den viktiga frågan vad det är som får individen att pröva vingarna, att ta språnget och att söka nya möjligheter.Vi driver en politik som tar vara på individens inneboende resurser och hennes fantastiska möjligheter att påverka sitt liv. Vi behöver öppna de stängda dörrarna till framtiden, men då krävs också en ärlig politik som ger människor chansen och ökar möjligheterna till social rörlighet. är rubriken på denna debatt. Det är en helt missvisande rubrik. Klyftorna i har inte ökat . Låt mig också göra helt klart att vi i Alliansen inte viker ned oss inför påståenden om att skulle vara ett land med ökade inkomstklyftor. Dessa påståenden saknar grund. De saknar stöd i etablerade mått och data och tillbakavisas dessutom av oberoende forskares undersökningar av saken. Tvärtom beskriver dessa forskare att inkomstskillnaderna i under Alliansens tid vid makten har varit närmast oförändrade. - en oberoende statlig myndighet - har specialstuderat frågan och hittar inte de växande klyftor som oppositionen återkommande påstår skulle ha ökat. Det etablerade måttet på ojämlikhet, Gini-koefficienten, är närmast oförändrad . Det mått som oppositionen lutar sig mot mäter inte fattigdom, sociala problem eller misär. Det mäter i stället hur sammanpressad den nedre delen av inkomstfördelningen är. Inte ens hela befolkningen inkluderas i dessa mått. Det är ett mått som visar att den relativa fattigdomen minskade i . Då undrar man: Fick grekerna det bättre under den tiden? Man hade en fallande bnp och en skenande arbetslöshet, och människor tvingades emigrera. Det är detta mått som oppositionen lutar sig mot.Måttet relativ fattigdom är inte ett mått på social misär, och varnar uttryckligen för att använda detta mått i lågkonjunktur eftersom det då blir missvisande, men den varningstexten struntade oppositionen i att läsa. Det skulle ni inte ha gjort!Det stora som har skett under alliansregeringen är att de disponibla inkomsterna - alltså inkomsterna efter skatt och bidrag, pengar i plånboken - har ökat mer i än i alla jämförbara . De disponibla inkomsterna i hela 19 föll . I övriga länder har inkomsterna ökat, men mindre än de har ökat i . Den lilla fördelningspolitiska förändring som har skett i är att de som hade inkomster mellan 14 000 och 23 000 har haft en lite större inkomstökning än de med lägre eller högre inkomster, men de med högst inkomster har inte dragit ifrån övriga.Men vilken effekt har då Alliansens ändrade skatter och bidrag haft på inkomstfördelningen? Jo, finner inte heller på denna punkt stöd för oppositionens påståenden om ökade klyftor. Den korrekta beskrivningen är att den sammanlagda utjämningseffekten av skatter och bidrag har varit oförändrad - inte ökade inkomstklyftor. Däremot ökade klyftorna väsentligt när styrdes av Socialdemokraterna med stöd av . Så här sammanfattade professor i utvecklingen vid en riksdagsutfrågning där bland andra var närvarande: Vi i "har haft en uppgång i inkomstspridningen mätt med den konventionella Gini-koefficienten, men den uppgången skedde 1995-2005. , som är före krisen, är det en förbluffande inkomstfördelning." Det var , då Socialdemokraterna stöddes av , som klyftorna ökade i Sverige.Anders konstaterade vid utfrågningen också att politiken och utvecklingen under Alliansregeringens tid vid makten har haft "anmärkningsvärt gynnsamma fördelningseffekter". Smaka på det, ! Du, , satt själv i den socialdemokratiska regeringen . Då ökade klyftorna i . När du var med och styrde ökade ojämlikheten i markant. Vad gjorde och hennes parti ? Jo, stödde de socialdemokratiska regeringar som ökade ojämlikheten i . Inkomstfördelningen har alltså varit närmast oförändrad under alliansregeringen, till skillnad mot hur det var under den socialdemokratiska regeringen, som, stödd av , styrde i riktning mot ökade klyftor. Läs rapporter, läs statistik och analyser, och ta del av Finanspolitiska rådets analys och finansutskottets utfrågning !Sluta tala illa om ! I mitt nästa inlägg ska jag tala om ideologi - liberal ideologi och socialdemokratisk ideologi. Vi debatterar relativ fattigdom - det som beskriver. har mycket noga berättat vad den i verkligheten säger och förklarat vad det är. Det handlar inte om vilken disponibel inkomst vi har, utan begreppet förklarar något helt annat. Det beskriver inte om vi i har råd med det allra nödvändigaste - vad nu det allra nödvändigaste är: Är det att ha mobiltelefon, att äta halv- eller helfabrikat till middag eller att varje barn ska ha eget rum eller få nya kläder till skolstarten? Det är värt att tänka på vad inkomsten ska räcka till.Det som inte tas upp och inte berörs av oppositionen är de geografiska skillnaderna när det gäller vad pengar räcker till eller könsskillnaderna. Vi konstaterar till exempel att barnfamiljer - vi kallar det ofta för barnfattigdom - har en sämre ekonomi än de som inte har barn. Vi vet, precis som sade, att ensamstående kvinnor med barn har den lägsta inkomsten och den jobbigaste ekonomin.Det är viktigt att lyfta fram detta, och det är viktigt att titta på vad det beror på, för inkomstskillnaderna beror naturligtvis på lönebildningen. Kvinnor har lägre löner än män. Det vet vi. Det är till nackdel för kvinnor både när de arbetar och när de blir pensionärer.Vad ser vi då i den senaste lönerörelsen? Jo, vi ser att man strejkar för högre löner för bussförare. Vi vet att av bussförarna är män, och de har en betydligt högre inkomst än vad undersköterskor har, men undersköterskorna strejkade man inte för. Vad beror våra löne- och inkomstklyftor på?De ensamstående kvinnorna har det ekonomiska ansvaret för barn. För det är där som barnen verkligen bor. Papporna ska betala efter sin inkomstförmåga. Det gör de inte. De rättar sig efter det som betalar ut i bidragsförskott när man inte har en ekonomi som kommer upp i den nivån. Skulle papporna betala efter sin löneförmåga till de ensamstående mammorna med barn skulle de ensamstående mammorna i genomsnitt få mer . Det betyder en hel del i disponibel inkomst, men det pratar inte och oppositionen om. Det är viktigt att medverka till att man betalar efter sin förmåga.Jag nämnde något annat som var skillnaden. Det är var man bor i landet. Det tas det inte heller hänsyn till i den här debatten. Bor man i inland - man får kanske i a-kassa - har man förmodligen en mycket lägre boendekostnad än vad man har om man bor i . Bor man i har man säkerligen en mycket högre boendekostnad. Den ska man betala med sina a-kassepengar. Detta talar heller inte om vad man har för disponibel inkomst eller vem det är som är fattig eller rik.Det här är viktigt. Det är viktigt att vi tittar på vad pengarna används till.Vi vet att det finns mycket mer som påverkar vår inkomst. Vi hörde av om Finanspolitiska rådets rapport där det talas om inkomstspridning.Inkomstspridning är ett begrepp som man har olika åsikter om. Det är värt att tänka på vad professor sade i . Inkomstspridning är bra, sade han, för det medverkar till att de som står längst från arbetsmarknaden har möjligheter att komma in om de får en lägre lön. Och det är viktigt att komma in på arbetsmarknaden, för en lön är alltid högre än vad bidrag och ersättningar är. Det ska löna sig att arbeta. Det är oerhört viktigt.Men vad kan vi göra mer för att minska våra inkomstspridningar och för att de som har de lägsta inkomsterna ska få högre inkomster? Ja, det ska jag återkomma till i mitt nästa anförande. Det handlar om att vi hanterar våra gemensamma resurser på allra bästa sätt för att inte minst stimulera till att alla ska arbeta. Det är mot bakgrund av en om löneskillnader som vi står här och debatterar den ökande ojämlikheten. Det är en sådan debatt där vi som deltar riskerar att prata en hel del förbi varandra eftersom vi har diametralt skilda uppfattningar om hur samhället ser ut , och vi har skilda visioner när det gäller hur samhället borde se ut och hur vi önskar att det ska utvecklas framöver.Jag har noterat vissa tendenser till detta, och jag har i viss mån för avsikt att fortsätta bidra till att vi pratar förbi varandra.Den här visar att löneskillnaderna ökat i . Den måttenhet som används är relativ fattigdom. Måttenheten i sig visar inte varför det har förändrats, om rika har blivit rikare, om fattiga har blivit fattigare eller om det är både och.Resultatet av den här undersökningen skulle kunna innebära att de sämst ställda har fått oförändrade inkomster som inkomsterna för dem med högst lön har ökat mycket kraftigt. Då har skillnaden ökat utan att de fattiga har blivit fattigare.Definitionen av ojämlikhet har redan nu diskuterats i den här debatten. Men oavsett vilken definition av ojämlikhet som används av eller av regeringen eller av diverse rödgröna partier skulle jag vilja belysa en av de största grupperna i , nämligen pensionärerna.Den 11 maj publicerades bland annat en artikel i som belyste att allt fler pensionärer hamnar hos kronofogden, och allra värst utsatt var gruppen 70 plus, de över 70 år.Regeringspartierna hävdar gärna att de vill satsa på pensionärerna.