kam-fs · H1C120131017fs · 2013-10-17 14:00:00 — Dokumentet finns inte. There is no row at position 0. Min fråga går till regeringens tid har arbetslösheten och långtidsarbetslösheten ökat och sysselsättningsgraden minskat. Nästan 35 000 människor är inne i fas 3. Det är mer än vad som bor i kommun.Till detta ska läggas att ungdomsarbetslösheten ökar. Antalet som har varit arbetslösa har mer än tredubblats under regeringens tid.I regeringens höstproposition läser vi om insatser för detta. Det är väldigt skralt, ja, till och med förskräckligt lite, med insatser för att sätta människor i arbete.Jag konstaterar att alliansregeringens arbetsmarknadspolitik har havererat. Det finns dock ännu en chans att förbättra den.Göran ! Varför tar inte regeringen några initiativ för att häva den galopperande arbetslösheten? tar stora ord i sin mun. Vi har levt med en sviktande internationell konjunktur. Det spelar stor roll för ett litet exportberoende land som . När efterfrågan minskar påverkas svenska exportföretag. Det blir mindre efterfrågan på deras produkter, och sysselsättningen påverkas. Så är det, och så har det alltid varit.Regeringen gör enorma insatser på arbetsmarknadsområdet för att underlätta för fler att starta och driva företag eftersom det ger de många arbetstillfällena. Vi gör insatser för att underlätta för människor att komma tillbaka när de är i en situation där de har förlorat sitt arbete och för att de ska vara väl rustade för att stå till arbetsmarknadens förfogande.Regeringen presenterar i denna budget tillsammans med det som ligger en lång rad åtgärder för att människor ska finnas nära arbetsmarknaden när uppgången kommer. Om det vore så skulle utskotten uppleva att de har mycket att göra. För näringsutskottets räkning är det inte så att det dräller av arbetsuppgifter från regeringen.Företagen behöver arbetskraft, men det är problem för företagen att få kompetent arbetskraft. Ett sätt att tydligt jobba med det är att koppla mellan högre utbildning och arbetsliv. Vi har i vår budget flera förslag om det, bland annat studentarbeten.Vad tänker regeringen göra för att öka kopplingen mellan högre utbildning och arbetsliv så att anställbarheten hos våra utbildade människor blir högre och företagens behov av arbetskraft tillgodoses snabbare? Ska vi beskriva situationen på arbetsmarknaden är det så att det är de som har en bristande utbildning som har allra svårast att få arbete. Därför gör regeringen mycket för att människor ska få möjlighet att återhämta det de har tappat under utbildningsskedet. De som inte har klarat av att få godkända betyg under grundskole- eller gymnasieutbildning ska kunna återhämta det.Självklart handlar det också om dem som är mer välutbildade och att det ska finnas utrymme för deras del.Problemen är dock allra störst för dem som har en låg eller liten utbildning. De har det allra svårast, och där måste det största arbetet läggas ned i denna situation, precis som under situationer vi har gått igenom tidigare då det har varit svårare ekonomiskt. Min fråga går till miljöministern och handlar om fordon som kan drivas med förnybara drivmedel.Vi har en regering som har den besynnerliga arbetsmetoden att man sätter upp ett mål som är så diffust och svårförståeligt att man tillsätter en utredning efteråt för att förstå vad målet egentligen går ut. Utredningen om en fossiloberoende fordonsflotta har stora problem. Sekreteraren har hoppat av från utredningen, vilket riskerar att göra resultatet kvalitetsmässigt dåligt.Det är alltså stora problem med regeringens politik på detta område.Ett ännu större problem är att verkligheten springer i motsatt riktning från det som regeringen säger. Andelen sålda bilar som drivs med förnybara drivmedel sjunker dramatiskt. När styrde denna politik ökade andelen kraftigt, upp till av nybilarna. är vi nere i att en eller ett par procentenheter av de bilar som säljs går på förnybara drivmedel.Hur kan det vara rimligt att sätta upp ett mål när den egna politiken leder till en utveckling åt totalt motsatt håll? Det här är jätteroligt. Normalt brukar säga att regeringen inte har några mål, men har vi för tuffa mål.De svenska klimatmålen är bra. De styr åt rätt håll. Vi ska minska klimatutsläppen till 2020, vi ska ha en fossiloberoende fordonsflotta 2030 och ska vara klimatneutralt . Det är internationellt sett tuffa mål.Hur går det då? Jo, det går ganska bra. Klimatutsläppen har minskat som bnp och tillväxten har ökat . Denna kombination är internationellt sett unik och något som vi kan vara stolta över. Vi kommer att fortsätta jobba för att uppnå de tuffa svenska klimatmålen, också en fossiloberoende fordonsflotta. Alla som hörde min fråga tyckte nog att jag var tydlig med att målen inte är för tuffa utan för otydliga. Det visar sig också genom att regeringen har en utredning som försöker komma på vad man egentligen menade när man satte målet. Det är inte ett särskilt bra sätt att styra politiken på.Det som har blivit följden av regeringens konkreta politik, det man gör , är att antalet nya dieselbilar som säljs har skjutit dramatiskt i höjden. Det kommer att få flera effekter. Det kommer att försämra stadsmiljön för att vi får mer kväveoxidutsläpp, vilket kommer att förvärra miljösituationen i våra storstäder. Vidare får vi en fordonsflotta som blir alltmer fossilberoende. Dieselbilar kör på fossila bränslen. Med denna politik kommer man allt längre från regeringens uppsatta mål.Det är inte ett seriöst sätt att driva politik - att sätta upp fluffiga mål som ingen kan förklara och sedan driva en politik som leder åt helt motsatt håll, mot ökat fossilberoende i fordonsflottan.Miljöministern har därför anledning att fundera ett par varv extra på varför den konkreta politik som regeringen driver leder åt motsatt håll från de mål man satt upp. När Per styrde klimatmålen med Socialdemokraterna var det uppsatta klimatmålet . Då hade en bilflotta som var lika dålig som . har vi en av bästa ur klimatsynpunkt. Då kom bilarna i genomsnitt 1 på viss angiven bränslemängd. kommer de 1 . Det är alltså en förbättring i effektivitet . Det visar att utvecklingen går åt rätt håll. Vi minskar våra klimatutsläpp, och fordonsflottan blir bättre och effektivare hela tiden.Dieseln är ett problem, särskilt vad gäller partikelutsläpp och luftkvalitet. Det ska vi naturligtvis åtgärda. För det har vi forskningspengar. Det går dessutom att köra dieselbilar på biodiesel. Den som läste regeringens nyhetsbrev kunde få en ganska gedigen genomgång av mycket av de förenklingar som sker för att bostäderna i ska bli fler och för att regelverket för det ska bli enklare, en genomgång av de reformer som genomförs för att uppnå det.Samtidigt påminns vi - inte minst - om att det är fortsatt stora bekymmer, inte minst i storstäder och i tillväxtorter där många flyttar in och inte minst för dem som är unga eller söker en studentbostad.Boverket fick ganska i uppdrag av regeringen att gå igenom just hur förenklingar kan ske för att fler bostäder för unga ska kunna komma till.Jag skulle vilja fråga bostadsministern: Hur mycket av det som redovisades kan genomföras på en gång? Vilka saker kan läggas till från regeringens sida? Hur snabbt kan förändringarna komma på plats? Det är helt rätt att vi har stora problem för ungdomar generellt, särskilt studenter, att få tag på en bostad så att de kan fullgöra sina studier på ett bra sätt.Man kan säga att det finns två huvudproblem. Det ena är att få fram mark att bygga nya studentbostäder på. Där måste kommunerna göra sitt jobb, och där måste staten se till att processen att få fram den planlagda marken blir snabbare och lättare - och där har vi ett omfattande arbete på gång och kommer också att komma till med en proposition i den riktningen.Det andra är just ett regelverk som gör att man kan bygga billigare. Där har vi ett uppdrag från som har redovisats och som ligger på vårt bord med både lagändringar och ändringar, med sikte på att de ska träda i kraft nästa år.Det blir enkla regler och billigare bostäder. Man ska kunna bygga på fler platser än och bygga smidigare och mer flexibelt. Det är ett ganska omfattande regelförenklingsarbete som pågår för att vi ska kunna bygga lägenheter som studenter och ungdomar kan ta del av till rimliga hyror. Jag tackar för det svaret.Det är naturligtvis glädjande om många av de förenklingarna kan komma på plats så att man kan bygga fler bostäder.Den andra delen handlar om det som vi har pratat mycket om, vad som kan göras med de bostäder som redan finns. Jag tyckte det var intressant att notera att när den nya lagen om privatuthyrning nu har varit på plats ett tag verkar man se tendenser till att utbudet har ökat kraftigt. Trots den debatt som vi hade här i kammaren, där oppositionen sade att det inte skulle ge en enda ny bostad, ser vi nu att det blir det.Vi vet också att bostadsministern skrev om ytterligare förstärkningar av den lagen och saker som kan komma till. Vilka delar kan där läggas till för att vi ska få ut ännu mer av den lagstiftning som finns? Det är helt rätt att vi har en lagändring på plats. Exakt alla delar som vi önskade gick inte igenom i , men vi har fått förändringar som innebär att vi har fått ett ökat utbud av andrahandslägenheter.Man pekar på att det finns tendenser till att hyrorna i har stigit, men man glömmer bort att utbudet har ökat i innerstad.Detta tror jag är viktigt - inte för att lösa alla problem och inte för att lösa problemen för alla grupper men för den totala mängd lägenheter som kommer ut.Vi har också haft diskussioner med de stora bostadsrättsorganisationerna för att ytterligare justera lagstiftningen, för att vi ska kunna få ut ännu fler lägenheter till uthyrning. Vi bereder just nu och har på remiss ett antal förslag som vi räknar med att komma till med under vintern.De innebär att vi gör det lättare att hyra ut i andra hand men också möjliggör för föreningarna att ta ut en avgift för andrahandsuthyrning för att stimulera dem till det men också för att de ska få rättmätig täckning för sina kostnader, allt för att öka utbudet - vrida på varenda liten ratt för att vi ska få fram fler bostäder till inte minst ungdomar och studenter. Min fråga vill jag ställa till statsrådet angående vårdplatser eller rättare sagt bristen på vårdplatser.Som vi vet intar i internationellt perspektiv en bottenplacering när det gäller antalet vårdplatser. och har fler, har dubbelt så många, och har så många. Det är naturligtvis alarmerande.På har man konstaterat och bekräftat att åtta personer har avlidit på grund av platsbristen. Två av dessa var barn som hade hela livet framför sig. Det är naturligtvis inte acceptabelt i ett välfärdsland som Sverige.Min fråga är: Vilka åtgärder kommer statsrådet att vidta för att inte fler dödsfall ska inträffa på grund av vårdplatsbrist, och när kommer de att vidtas? Tack för frågan! Det är mycket viktig fråga.Vi ska först säga att det inte är så enkelt som att det är effektivt och klokt att ha hur många vårdplatser som helst. Vi har ju sett en förändring av vården som gör att det inte krävs lika långvarig vård på sjukhus som . Människor kan komma in, genomgå en titthålsoperation och sedan åka hem igen i stället för att stanna på sjukhus, för att ta en enda exempel. Genom att det har tillkommit mediciner som gör att man kan bota magsår äter patienter mediciner i stället för att opereras och uppta sängplatser.Likafullt har många landsting enligt min bedömning nått den nivå där det blir stora bekymmer. Det har också påtalats av våra myndigheter som svarar för tillsyn. Det handlar dels om arbete, dels om tillsynsarbete, där man i vissa fall har gett sig på landstingen och utdömt viten därför att de inte har vårdplatser som står i relation till antalet vårdbehövande personer. Tack för svaret, statsrådet, men det minskar inte min oro, och jag känner inte att jag egentligen fick något svar på om statsrådet kommer att vidta några åtgärder.Jag såg i en granskning att 500 patienter per dag fick vård på sjukhus som de egentligen inte hade plats för. 200 lades in på fel avdelning på grund av att vårdplatser saknades. hade alla landsting överbeläggning.Jag är medveten om att det är en landstingsfråga, men jag känner också att vi från statligt inte bara kan blunda och se på när människor avlider ute på landets sjukhus. Det finns flera åtgärder som man kan vidta från statligt håll så länge de här behoven finns, tills man hittar andra lösningar.Jag känner inte att jag har fått något egentligt svar på vilka åtgärder regeringen kommer att vidta, och det är naturligtvis beklagligt, för det är ändå patienter, barn och vuxna, som drabbas av den politik som förs. Det är så klokt ordnat att vi har två svarsmöjligheter.Den här frågan diskuterar jag mycket med landstingen . Det ser ju inte enhetligt ut, att det är likadant på det ena sjukhuset som på det andra, utan detta är något som måste ske med flexibilitet och klokskap ute i landstingen. Det är de som måste göra en bedömning av vårdbehovet. Det är de som måste dimensionera antalet vårdplatser i förhållande till behovet.Jag har väckt frågan om att den statliga styrningen på det här området kanske behöver öka, när vi ser en del av framtidens utmaningar. Men vi är inte där , utan ansvaret ligger på landstingen att dimensionera antalet vårdplatser efter de verkliga behoven. Jag tycker att en del sköter det mindre väl, medan andra sköter det galant. Men man behöver ha framförhållning både för dagens situation och för situationen som den kommer att se ut , för det tar tid för nya platser att finnas till förfogande. Därför måste landstingspolitikerna ha framförhållning i verksamheten. Jag vänder mig till kulturministern om vikten av språk och läsning.Det fantastiska är att ett barn, ännu ofött, kan lyssna till ljuden, rytmen i språket och orden - i mammans mage. Sedan är det trist att högläsning för små och framfödda barn minskar drastiskt. Det är också väldigt synd att böckerna på biblioteken och biblioteken på skolorna ibland tyvärr lyser med sin frånvaro.Vi i vill att man redan i förskolan ska stimulera små barn till att umgås med böcker och lära sig språk via berättelser i muntlig och synlig form.Nu undrar jag vad kulturministern tänker göra för att rycka upp läsningen hos barn, speciellt yngre pojkar, som har rätt stora problem, för att öka språkförståelsen och framför allt för att garantera skolbibliotekens existens och kvalitet. Det är en fråga som och jag skulle kunna prata länge om. Jag tror att vet att regeringen arbetar mycket med detta.På bok- och biblioteksmässan i presenterade jag bland annat regeringens proposition Läsa för livet, som tar upp mycket av det som talar om.När vi tillsatte en litteraturutredning för att få mer kunskap om hur vanorna har förändrats togs bland annat pojkars minskade läsande upp. Det är inte så att vi inte har skolor och inte har utbildade lärare och att det inte finns bibliotek. Skolbiblioteken är tack vare alliansregeringen nu obligatoriska för skolorna - de ska finnas.Men pojkars läsande är ett kapitel för sig. Här handlar det enligt utredarna och forskarna mycket om träning, träning och träning. Pojkarna lär sig läsa, men de behöver också träna läsning. Högläsning, som tog upp, är ett utmärkt exempel på detta. När det gäller mycket inom kulturpolitiken ger regeringen med den ena handen och tar tillbaka med den andra. Till exempel kommer man i fråga om att stimulera svensk litteratur utomlands enligt propositionen Läsa för livet att 2014 ta medel från de läsfrämjande åtgärderna. Det är mycket synd. Jag tycker att man i stället ska tillföra nödvändiga medel till alla dessa satsningar. Det blir mycket lätt ommöbleringar i penningpåsarna. är det mycket viktigt med just internationellt kulturutbyte på litteraturens område. Vi vill gärna se fler fristadsbostäder för författare, konstnärer och alla som inte kan uttrycka sig fritt i sina hemländer. Då läser vi nog denna proposition på helt olika sätt. Det som är glädjande är att även handelsministern ser ett starkt intresse för att främja svensk litteratur utomlands. Men jag tycker att det är viktigare just nu att vi talar om det som händer här, alltså att skolbiblioteken är obligatoriska, att vi satsar mer pengar på läsfrämjandet och att vi har mer än fördubblat det . Det finns också ett nytt uppdrag till att försöka samla alla de goda exempel som finns. Läsrörelsens statistik om att allt färre föräldrar läser högt för sina barn är också värd att ta på allvar. Det kan vi inte lagstifta om. Men vi kan alla uppmuntra föräldrar att fortsätta läsa högt för sina barn. Det finns mycket bra barnböcker, mer . Det finns bibliotek, och barn är de flitigaste lånarna på biblioteken med hjälp av förskolorna. När det sedan blir dags kommer jag med glädje att debattera propositionen Läsa för livet som är mycket bra. Skillnaderna i vårdkvalitet och tillgänglighet är stora mellan olika lansting. Som sjukvårdslandstingsråd och ordförande i i förra mandatperioden har jag haft förmånen att träffa socialministern . Jag vet att hans ambition alltid har varit bättre tillgänglighet och kvalitet i sjukvården, inte minst genom kömiljarden. Min fråga till socialministern är: Hur ser socialministern på frågan om nationell samordning vad gäller sjukhusvård för att åstadkomma en god vård på lika villkor och kanske som första steg att avskaffa landstingen? Det är ett ganska stort steg. Men låt oss börja på följande sätt. När vi ser ut över vården i kan vi se betydande skillnader när det gäller de medicinska resultaten. Vi kan också se att vi bemöter människor olika beroende på ålder, socioekonomisk bakgrund, utbildning, etnisk härkomst och så vidare. Detta är brister som ingen av oss vill se. Men vi mäter mycket i vården och ser dessa brister som kommer , och det blir möjligt att åtgärda dem. Att mäta är grunden för att komma till rätta med dessa problem. Jag tycker själv att det skulle kunna gå att åstadkomma en situation där staten tar ett större ansvar. Vi är ett litet land med nio och en halv miljon invånare och är uppdelade på 21 olika landsting, och jag har svårt att se att varje landsting ska kunna klara detta breda åtagande som kräver mer och mer av kunskap för att vi långsiktigt ska gå i land med detta. har i stort sett hela teamet som jobbade med bukhinnecancer vid lämnat sjukhuset och etablerat en personalägd privat klinik. är denna klinik en av de bästa inte bara i utan kanske i hela världen med cancerläkaren i spetsen. Vi ser att patienter från i princip hela remitteras till denna cancerklinik, dock inte patienter från och . De som vill kan stå för kostnaderna själva, och det är kostnad på . Hälso- och sjukvårdslagens andra paragraf är tydlig: Målet för hälso- och sjukvården är god hälsa och vård på lika villkor. Så är tyvärr inte fallet i . Hur ser socialministern på detta? De skillnader som kommer är bekymmersamma. Men vi får, återigen, inte vara rädda för att lyfta fram skillnader. Vi måste mäta och visa på skillnader. Annars kan vi inte åtgärda dem. Därför är det mycket betydelsefullt. Omotiverade skillnader som finns ska bekämpas. De kan finnas inom ett landsting, mellan olika landsting, mellan norr och söder, öster och väster och så vidare. Här har vi ett jättestort uppdrag. Just nu gör jag en rundresa till landets landsting för att diskutera just frågan om jämlik vård. Man möter naturligtvis inget motstånd i detta, däremot många aha-upplevelser. Är det så här det ser ut? Det här måste vi göra någonting åt. Det kommer att fordras tusentals personers olika insatser för att vi ska kunna förändra situationen och lära av dem som lyckas bäst och börja resonera på arbetsplatserna. Vad gör vi när det gäller bemötande som inte är tillräckligt bra och som sammantaget innebär att vi har en vård som vi inte kan beskriva som fullständigt jämlik. Jag tackar för frågan. Min fråga går till statsrådet . Att kvinnors yrken tyvärr är lägre lönevärderade än mäns råder det ingen tvekan om. Det är svårt att begripa att när kvinnor och män har samma tjänst, samma arbetsuppgifter och samma arbetstid får kvinnorna ändå lägre lön. Jämställdhetslagen kom 1980 och upphävdes 2009 då diskrimineringslagen trädde i kraft. Lagarna förbjuder arbetsgivare att missgynna en arbetstagare på grund av kön genom att behandla denna sämre än någon annan. Under de år som vi har haft denna lagstiftning har endast två arbetsgivare blivit fällda, och det är den senaste fällande domen. Tycker statsrådet att det är ett problem med så få fällande domar, och tycker statsrådet att lagen är ett användbart verktyg för att motverka lönediskriminering? Jag tackar för en viktig fråga. Jag har försökt följa och sätta mig in i det rätt häpnadsväckande faktum att en sådan viktig lagstiftning inte har lett till några fällande domar. Det som man kan notera är att när det gäller annan diskriminering och andra rättegångar med anledning av diskrimineringslagstiftningen som har behandlats i allmän domstol blir det mycket oftare fällande domar. Detta är också en jämförelse som vi tittar lite närmare på för att se vilka slutsatser som vi ska dra av den. Det som alla jurister som tittar på detta konstaterar är att det inte handlar om lagtexten utan om hur man gör bevisvärderingen och tittar på bevisen. I väntan på den översyn som vi nu gör vill jag ändå konstatera att lagen spelar en mycket stor roll. Alla jurister är också överens om det faktum att det är mycket viktigt att lagen finns. Om jag förstår ministern rätt är det tolkningen, det vill säga arbetsdomstolens rättstillämpning, som det är fel på. Min följdfråga blir då: Hur mycket ska marknadskrafterna spela in vid lönesättningar? Det är just det som diskussionen gäller. Det finns flera som påstår att marknadskrafterna har tillmätts för stor betydelse och att det förstärker de skillnader som finns mellan hur vi värdesätter typiskt sett manligt och typiskt sett kvinnligt arbete, men att det bara ska få användas när det handlar om en efterfrågan på ett visst yrke på marknaden. Jag tycker att det är viktigt att se över hur bevisningen förs fram i dessa delar och återkomma med åtgärder om det behövs. Min fråga går till idrottsminister . har vi kunnat följa vårt svenska fotbollslandslag när de har presterat bra på planen. har vi också fått höra hur säga att man är tvungen att dra ned 30 miljoner på det elitstöd man använder just till möjligheter att utveckla sina duktiga spelare i de olika förbunden. Mina frågor till idrottsministern är: Har idrottsministern samma oro som över att man inte ska kunna fortsätta satsningarna på elitverksamheten? Vad tänker ministern i så fall göra? Vi kan gemensamt glädja oss åt framgångar i fotboll; det är alldeles riktigt. Det gäller även en del andra medaljer, nu senast bordtennis och guld i . Jag delar delvis oro, men egentligen inte att det skulle finnas en brist på resurser till elitsatsningar. Det talade om var en riktad satsning på från , som var villkorad och begränsad till ett visst antal år. Vi har ökat stödet rejält till idrottsrörelsen. Däremot ser jag en oro när det handlar om ungdomar som slutar idrotta därför att de tycker att tävlandet har tagit över. Det är åtminstone de signaler vi har fått från . Att få ungdomar att fortsätta idrotta, tycka att det är roligt och helst göra det hela livet är min första prioritering. Det behöver vi diskutera mer med idrottsrörelsen. Det är inte brist på pengar eller brist på elitintresserade som är den stora faran . Det är dock så att under ett flertal år har talat om att deras grundbidrag minskar. De har faktiskt inte fått räkna upp sitt anslag , och att man tar bort en del av elitstödet är naturligtvis en effekt av det. Vi socialdemokrater har lyssnat på idrottsrörelsen. Vi ser att idrottsrörelsen är otroligt viktig för att våra barn och unga ska vara aktiva. ser vi visserligen att man hoppar av, men en annan del är att man faktiskt inte har råd att vara med. Därför har valt att prioritera barn och unga. Jag tycker att det är bra, men det finns fortfarande ett jättestort problem: att många stängs ute.